SvÄ›t, do nÄ›hoĹľ vstoupĂme v romĂˇnu PoutnĂk, je nĂˇpadnÄ› podobnĂ˝ tomu naĹˇemu. Mimo pozornost tĂ©mÄ›Ĺ™ vĹˇech lidĂ tu vĹˇak probĂhĂˇ moĹľnĂˇ poslednĂ dÄ›jstvĂ odvÄ›kĂ©ho boje mezi zastĂˇnci lidskĂ© svobody a jejĂmi potlaÄŤovateli. NejmocnÄ›jĹˇĂmi z nich jsou nynĂ pĹ™ĂsluĹˇnĂci Tabuly, kteĹ™Ă majĂ k dispozici nejmodernÄ›jĹˇĂ techniku â€“ vyuĹľĂvajĂ vĹˇudypĹ™ĂtomnĂ© bezpeÄŤnostnĂ kamery, nasazujĂ nejdokonalejĹˇĂ odposlechy, jejich poÄŤĂtaÄŤovĂ© programy jim umoĹľĹ�ujĂ pĹ™Ăstup do vĹˇech databĂˇzĂ. Na zĂˇkladÄ› nejrĹŻznÄ›jĹˇĂch technologiĂ, vlĂˇdnĂch projektĹŻ, sociĂˇlnĂch i bankovnĂch systĂ©mĹŻ tak vznikla globĂˇlnĂ SĂĹĄ â€“ a nynĂ schĂˇzĂ uĹľ jen krĹŻÄŤek k tomu, aby se podaĹ™ilo udÄ›lat z lidĂ obyvatele jednoho velkĂ©ho neviditelnĂ©ho vÄ›zenĂâ€¦

MladĂ© dĂvce Maje zavraĹľdĂ Tabula v Praze otce.

Ten byl jednĂm z poslednĂch HarlekĂ˝nĹŻ, kteĹ™Ă majĂ odedĂˇvna za Ăşkol chrĂˇnit PoutnĂky, coĹľ jsou lidĂ© obdaĹ™enĂ zvlĂˇĹˇtnĂ schopnostĂ vstupovat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ

a pĹ™inĂˇĹˇet odsud lidem vize opravdovĂ©ho vnitĹ™nÄ› svobodnĂ©ho Ĺľivota. Maja musĂ okamĹľitÄ› pohĹ™bĂt vĹˇechny svĂ© sny o normĂˇlnĂm ĹľivotÄ› â€“ pro ĹľoldĂˇky Tabuly se teÄŹ totiĹľ stala hlavnĂ protivnicĂ. Za dramatickĂ˝ch okolnostĂ musĂ najĂt bratry Gabriela a Michaela Corriganovy, kteĹ™Ă by snad mohli bĂ˝t poslednĂmi PoutnĂkyâ€¦

John Twelve Hawks, autor romĂˇnu, kterĂ˝ v Ĺˇiroce rozvÄ›tvenĂ©m pĹ™ĂbÄ›hu skvÄ›le kombinuje ĹľĂˇnr antiutopie s vlivy fantasy i sci-fi, tajĂ svou totoĹľnost, neboĹĄ Ĺľije mimo SĂĹĄ.

POUTNĂŤK

PrvnĂ kniha ÄŚtvrtĂ©ho svÄ›ta

John Twelve Hawks

PĹ™edehra

RytĂĹ™, smrt a ÄŹĂˇbel

KdyĹľ vychĂˇzeli z podzemky na dennĂ svÄ›tlo, Maja se chytla otce za ruku. Trn ji neodstrÄŤil, ani jĂ neĹ™ekl, aby se soustĹ™edila na polohu svĂ©ho tÄ›la. S ĂşsmÄ›vem ji vedl po ĂşzkĂ©m schodiĹˇti vzhĹŻru k dlouhĂ©mu svaĹľujĂcĂmu se tunelu s bĂle okachlĂkovanĂ˝mi stÄ›nami. Provozovatel podzemnĂ drĂˇhy nechal instalovat na jednom konci tunelu ocelovou mĹ™ĂĹľ, takĹľe docela obyÄŤejnĂ˝ podchod teÄŹ vypadal jako ÄŤĂˇst nÄ›jakĂ©ho ohromnĂ©ho vÄ›zenĂ. Kdyby tu Maja byla sama, moĹľnĂˇ by si pĹ™ipadala nesvĂˇ, tak trochu jako v pasti, ale teÄŹ si nemusela dÄ›lat ĹľĂˇdnĂ© starosti, protoĹľe tu pĹ™ece byla s otcem.

Tohle je nejkrĂˇsnÄ›jĹˇĂ den, pomyslela si. No, moĹľnĂˇ druhĂ˝ nejkrĂˇsnÄ›jĹˇĂ. VzpomnÄ›la si, jak se pĹ™ed dvÄ›ma lety otec neobjevil ani na jejĂ narozeniny, ani na Ĺ tÄ›drĂ˝ den, a pak se pÄ›tadvacĂˇtĂ©ho pĹ™ihrnul v taxĂku plnĂ©m dĂˇrkĹŻ pro ni a

pro mĂˇmu. Bylo to tehdy nĂˇdhernĂ© rĂˇno, zĂˇĹ™ivĂ© a plnĂ© pĹ™ekvapenĂ, ale dneĹˇek sliboval ĹˇtÄ›stĂ jaksi mnohem trvanlivÄ›jĹˇĂ. MĂsto obvyklĂ©ho vĂ˝letu do prĂˇzdnĂ©ho skladiĹˇtÄ› poblĂĹľ Canary Wharf, kde ji otec uÄŤĂval Ăşdery, kopy a zachĂˇzet se zbranÄ›mi, strĂˇvili sobotu v londĂ˝nskĂ© zoologickĂ© zahradÄ›, kde jĂ vyprĂˇvÄ›l rĹŻznĂ© historky o zvĂĹ™atech, kterĂˇ tam vidÄ›li. Otec procestoval celĂ˝ svÄ›t a klidnÄ› mohl vyklĂˇdat tĹ™eba o Paraguayi nebo o EgyptÄ› jako zkuĹˇenĂ˝ prĹŻvodce.

Jak tak chodili kolem klecĂ, upoutĂˇvali zraky ostatnĂch nĂˇvĹˇtÄ›vnĂkĹŻ. VÄ›tĹˇina HarlekĂ˝nĹŻ se snaĹľĂ splynout s davem, ale

otec

byl

ve

skupinÄ›

obyÄŤejnĂ˝ch

obÄŤanĹŻ

nepĹ™ehlĂ©dnutelnĂ˝. Byl pĹŻvodem NÄ›mec, mÄ›l mohutnĂ˝ nos, vlasy po ramena a temnÄ› modrĂ© oÄŤi. OblĂ©kal se do tmavĂ˝ch barev a na ruce nosil ocelovĂ˝ kara nĂˇramek, kterĂ˝ vypadal jako rozetnutĂˇ pouta.

Maja naĹˇla v polici v jejich pronajatĂ©m bytÄ› ve vĂ˝chodnĂ ÄŤĂˇsti LondĂ˝na odrbanou knihu o dÄ›jinĂˇch umÄ›nĂ. Hned na zaÄŤĂˇtku objevila obraz od Albrechta DĂĽrera, jmenoval se RytĂĹ™, ÄŹĂˇbel a smrt. RĂˇda se na obrĂˇzek dĂvala, i kdyĹľ z nÄ›j mÄ›la divnĂ˝ pocit. RytĂĹ™ v brnÄ›nĂ byl jako jejĂ otec, klidnĂ˝ a stateÄŤnĂ˝, jel na svĂ©m koni horami, a smrt zdvĂhala pĹ™esĂ˝pacĂ hodiny, a ÄŹĂˇbel se plĂĹľil za nĂm a pĹ™edstĂral, Ĺľe je jeho panoĹˇ. Trn takĂ© chodil s meÄŤem, jenĹľe ho mÄ›l ukrytĂ˝ v kovovĂ©m tubusu pĹ™ipevnÄ›nĂ©m Ĺ™emenem pĹ™es rameno.

Na jednu stranu byla na otce pyĹˇnĂˇ, ale souÄŤasnÄ› z nÄ›j byla rozpaÄŤitĂˇ a nesvĂˇ. ObÄŤas prostÄ› chtÄ›la bĂ˝t docela obyÄŤejnĂˇ holka s obtloustlĂ˝m tatĂkem zamÄ›stnanĂ˝m nÄ›kde v kancelĂˇĹ™i â€“ spokojenĂ˝m pĂˇnem, co kupuje dÄ›tem zmrzlinu v kornoutu a vyklĂˇdĂˇ vtipy o klokanech. SvÄ›t kolem nĂ, se vĹˇemi tÄ›mi pestrĂ˝mi mĂłdnĂmi hadĹ™Ăky, populĂˇrnĂmi pĂsniÄŤkami a televiznĂmi poĹ™ady, pĹ™edstavoval neustĂˇlĂ© pokuĹˇenĂ. TouĹľila se jenom poloĹľit do vlaĹľnĂ© vody a nechat se unĂˇĹˇet proudem. Bylo straĹˇnÄ› ĂşnavnĂ© bĂ˝t Trnovou dcerou, neustĂˇle se vyhĂ˝bat ĹˇpiclovĂˇnĂ MaĹˇinerie, neustĂˇle vyhlĂĹľet nepĹ™Ăˇtele, neustĂˇle si uvÄ›domovat Ăşhel, z nÄ›hoĹľ je tĹ™eba zaĂştoÄŤit.

Maje uĹľ bylo dvanĂˇct, ale nebyla jeĹˇtÄ› dost silnĂˇ, aby mohla pouĹľĂvat harlekĂ˝nskĂ˝ meÄŤ. MĂsto toho vyĹˇtrachal otec ve skĹ™Ăni vychĂˇzkovou hĹŻl, a dnes rĂˇno, neĹľ odeĹˇli z domova, ji Maje dal. Maja zdÄ›dila po otci bĂlou pleĹĄ a vĂ˝raznĂ© rysy, a po sikhskĂ© matce zase hustĂ© ÄŤernĂ© vlasy.

ModĹ™ jejĂch oÄŤĂ byla tak svÄ›tlĂˇ, Ĺľe z jistĂ©ho Ăşhlu vypadaly prĹŻsvitnĂ©. NesnĂˇĹˇela, kdyĹľ dobromyslnĂ© dĂˇmy gratulovaly jejĂ matce, jak pÄ›knÄ› dcerka vypadĂˇ. Za pĂˇr let bude ostatnÄ› dost velkĂˇ, aby si mohla zmÄ›nit zevnÄ›jĹˇek, aby vypadala co moĹľnĂˇ nejobyÄŤejnÄ›ji.

VyĹˇli ze zoologickĂ© zahrady a krĂˇÄŤeli pĹ™es Regentâ€�s Park. Byl konec dubna, kluci hrĂˇli na zablĂˇcenĂ˝ch trĂˇvnĂcĂch fotbal, a rodiÄŤe tlaÄŤili koÄŤĂˇrky s nabalenĂ˝mi miminky.

Vypadalo to, Ĺľe vĹˇichni obyvatelĂ© mÄ›sta jsou v ulicĂch a po tĹ™ech deĹˇtivĂ˝ch dnech si uĹľĂvajĂ jarnĂho slunĂÄŤka. Maja s otcem jeli linkou Piccadilly Line na stanici Arsenal. UĹľ se stmĂvalo, kdyĹľ vystoupali k vĂ˝chodu na ulici. Ve Finsbury Park je indickĂˇ restaurace a Trn jim tam rezervoval dvÄ› mĂsta na ÄŤasnou veÄŤeĹ™i. Maja zaslechla zmÄ›ĹĄ zvukĹŻ â€“ vzdĂˇlenĂ© troubenĂ a kĹ™ik â€“ a uvaĹľovala, jestli jde o nÄ›jakou politickou demonstraci. A pak ji otec vyvedl turniketem ven, pĹ™Ămo do vĂˇleÄŤnĂ© vĹ™avy.

Z chodnĂku uvidÄ›la ohromnĂ˝ dav valĂcĂ se po Highbury Hill Road. Ale nevypadalo to, Ĺľe by ti lidĂ© protestovali, nenesli ani ĹľĂˇdnĂ© transparenty, a Maja si uvÄ›domila, Ĺľe sleduje konec fotbalovĂ©ho zĂˇpasu. Stadion Arsenalu byl o kousek dĂˇl v tĂ©Ĺľe ulici, a prĂˇvÄ› se tam dohrĂˇl zĂˇpas s modrobĂlĂ˝mi barvami Chelsea. PĹ™Ăznivci Chelsea vychĂˇzeli branou pro divĂˇky na zĂˇpadnĂ stranÄ› stadionu a postupovali Ăşzkou ulicĂ lemovanou Ĺ™adovĂ˝mi domky. Za normĂˇlnĂch okolnostĂ to bylo ke vchodu do stadionu jen pĂˇr minut chĹŻze, ale dnes se obyÄŤejnĂˇ londĂ˝nskĂˇ ulice zmÄ›nila v bojiĹˇtÄ›. Policie chrĂˇnila fanouĹˇky Chelsea pĹ™ed nĂˇsilnĂky ze strany Arsenalu, kteĹ™Ă se je snaĹľili napadat a vyvolĂˇvat rvaÄŤky.

PolicistĂ© na okrajĂch. ModrĂˇ a bĂlĂˇ uprostĹ™ed. ÄŚervenĂ hĂˇzejĂ lĂˇhve a pokouĹˇejĂ se prorazit kordon. ObÄŤanĂ© uvĂzlĂ v prostoru pĹ™ed davem se drali mezi zaparkovanĂ˝mi auty a

pĹ™evrhĂˇvali koĹˇe na odpadky. Hlohy na kraji chodnĂku byly v plnĂ©m kvÄ›tu a jejich rĹŻĹľovĂ© kvÄ›ty se zachvÄ›ly pokaĹľdĂ©, kdyĹľ dav narazil na jejich kmeny. Vzduchem se snĂˇĹˇely rĹŻĹľovĂ© okvÄ›tnĂ lĂstky a zasypĂˇvaly dmoucĂ se masu.

HlavnĂ ÄŤĂˇst zĂˇstupu se blĂĹľila ke stanici podzemky asi o sto metrĹŻ dĂˇl. Trn mohl pĹ™ejĂt na levou stranu a vydat se po Gillespie Road, ale mĂsto toho zĹŻstal na chodnĂku a prohlĂĹľel si lidi kolem nich. MĂrnÄ› se usmĂval, vÄ›dom si svĂ© vlastnĂ pĹ™evahy,

pobaven

nesmyslnÄ›

nĂˇsilnĂ˝m

chovĂˇnĂm

primitivnĂch hulvĂˇtĹŻ. KromÄ› meÄŤe mÄ›l pĹ™i sobÄ› jeĹˇtÄ› alespoĹ� jeden nĹŻĹľ a revolver, kterĂ˝ si opatĹ™il od nÄ›koho z Ameriky. Kdyby chtÄ›l, mohl by pobĂt spoustu tÄ›ch lidĂ, ale Ĺˇlo o stĹ™etnutĂ na veĹ™ejnosti, a navĂc u toho byla policie.

Maja pohlĂ©dla na otce. MÄ›li bychom utĂ©ct, pomyslela si. Ti lidi jsou naprosto ĹˇĂlenĂ. Ale Trn se na ni pĹ™ĂsnÄ› podĂval, jako by vycĂtil jejĂ strach, a tak radÄ›ji mlÄŤela.

VĹˇichni kĹ™iÄŤeli. Hlasy se mĂsily v jakĂ˝si jednolitĂ˝ zbÄ›silĂ˝ Ĺ™ev. Maja zaslechla vysokĂ˝ zvuk, hvizd. KvĂlenĂ policejnĂ sirĂ©ny. PivnĂ lĂˇhev prolĂ©tla vzduchem a rozprskla se na stĹ™epy nedaleko mĂsta, kde stĂˇli. KlĂn ÄŤervenĂ˝ch triÄŤek a ĹˇĂˇtkĹŻ nĂˇhle prorazil policejnĂ kordon, a Maja vidÄ›la, jak muĹľi rozdĂˇvajĂ rĂˇny a kopance. Po tvĂˇĹ™i jednoho z policistĹŻ

stĂ©kala krev, ale on pĹ™esto zvedl obuĹˇek, aby vrĂˇtil rĂˇnu.

Stiskla otcovu ruku. â€žBlĂĹľĂ se k nĂˇm,â€ś Ĺ™ekla, â€žmÄ›li bychom se nÄ›kam uklidit.â€ś

Trn se obrĂˇtil na podpatku a tĂˇhl ji zpĂˇtky do stanice podzemky, jako by tam chtÄ›l hledat ĂştoÄŤiĹˇtÄ›. Ale policie hnala fanouĹˇky Chelsea pĹ™ed sebou jako stĂˇdo dobytka, takĹľe byla najednou obklopena chlapy v modrobĂlĂ˝ch barvĂˇch. Dav nesl Maju a Trna kolem okĂ©nka na lĂstky, za jehoĹľ tlustĂ˝m sklem rozhoĹ™ÄŤenÄ› brejlil ĂşĹ™ednĂk.

Otec pĹ™eskoÄŤil turniket, Maja za nĂm. Znovu se octli v dlouhĂ©m tunelu vedoucĂm dolĹŻ k vlakĹŻm. UĹľ je to dobrĂ©, pomyslela si. UĹľ jsme v bezpeÄŤĂ. Pak si vĹˇimla, Ĺľe chlapi v ÄŤervenĂ©m si prorazili cestu do tunelu a bÄ›ĹľĂ teÄŹ vedle nich.

Jeden z nich mÄ›l v ruce vlnÄ›nou ponoĹľku naplnÄ›nou nÄ›ÄŤĂm tÄ›ĹľkĂ˝m â€“ kamenĂm, kuliÄŤkami z loĹľisek â€“ a mĂˇchl jĂ jako kyjem a srazil staĹ™Ăkovi pĹ™Ămo pĹ™ed nĂ brĂ˝le a rozdrtil mu nos. DalĹˇĂ rudĂ hrdloĹ™ezi prĂˇvÄ› dobÄ›hli a narazili nÄ›jakĂ©ho pĹ™Ăznivce Chelsea na ocelovou mĹ™ĂĹľ na levĂ© stranÄ› tunelu.

MuĹľ se pokouĹˇel uniknout, ale oni ho kopali a mlĂˇtili. Krev.

A znovu krev. A nikde ĹľĂˇdnĂ˝ policajt.

Trn popadl Maju za bundu a protĂˇhl ji vĹ™avou. NÄ›jakĂ˝ chlap se na nÄ› pokusil zaĂştoÄŤit, ale otec ho okamĹľitÄ› zastavil rychlĂ˝m, sviĹľnĂ˝m Ăşderem na hrdlo. Maja bÄ›Ĺľela tunelem ve snaze dostat se ke schodĹŻm. NeĹľ mohla zareagovat, cosi jako lano se pĹ™esmyklo pĹ™es jejĂ pravĂ© rameno a pĹ™es hrudnĂk. Maja se na sebe podĂvala a zjistila, Ĺľe jĂ Trn uvĂˇzal kolem tÄ›la modrobĂlĂ˝ ĹˇĂˇtek pĹ™ĂvrĹľencĹŻ Chelsea.

V okamĹľiku si uvÄ›domila, Ĺľe celĂ˝ ten den v zoo, zĂˇbavnĂ© historky i cesta do restaurace byly souÄŤĂˇstĂ plĂˇnu.

Otec vÄ›dÄ›l o fotbalovĂ©m zĂˇpasu, nejspĂĹˇ tu byl uĹľ pĹ™edtĂm a naÄŤasoval jejich pĹ™Ăchod. OhlĂ©dla se pĹ™es rameno a vidÄ›la, jak se Trn usmĂvĂˇ a kĂ˝vĂˇ na ni, jako by jĂ prĂˇvÄ› odvyprĂˇvÄ›l nÄ›jakou veselou historku. Pak se obrĂˇtil a odeĹˇel.

Maja se prudce otoÄŤila kolem svĂ© osy, a zahlĂ©dla, jak k nĂ s hulĂˇkĂˇnĂm bÄ›ĹľĂ tĹ™i fanouĹˇci Arsenalu. Nemysli. Reaguj.

Bodla vychĂˇzkovou holĂ jako kopĂm. JejĂ okovanĂ˝ konec s hlasitĂ˝m zapraĹˇtÄ›nĂm zasĂˇhl ÄŤelo nejvÄ›tĹˇĂho hromotluka. Z

muĹľova ÄŤela vytryskla krev a on se zaÄŤal hroutit, ale to uĹľ se Maja otoÄŤila zpÄ›t a holĂ podrazila nohy druhĂ©mu z nich.

ZapotĂˇcel se a udÄ›lal krok pozpĂˇtku a Maja vyskoÄŤila do vzduchu a kopla ho do obliÄŤeje. OtoÄŤil se kolem svĂ© osy a skĂˇcel se na zem. Padl. Padl na zem. RozbÄ›hla se a znovu ho nakopla.

Sotva staÄŤila znovu nabĂ˝t rovnovĂˇhy, tĹ™etĂ muĹľ ji popadl zezadu a zdvihl ji do vzduchu. PevnÄ› ji tiskl a snaĹľil se jĂ rozmaÄŤkat Ĺľebra, ale Maja odhodila hĹŻl, natĂˇhla obÄ› ruce dozadu a popadla ho za uĹˇi. ZajeÄŤel, kdyĹľ si ho pĹ™ehodila pĹ™es rameno a praĹˇtila jĂm o zem.

DobÄ›hla ke schodĹŻm, sebÄ›hla je po dvou, a uvidÄ›la otce, jak stojĂ na nĂˇstupiĹˇti u otevĹ™enĂ˝ch dveĹ™Ă vlaku. Popadl ji pravou rukou a levou jim vynutil vstup do vagonu. DveĹ™e se pohnuly sem a tam a koneÄŤnÄ› se zavĹ™ely. FandovĂ© Arsenalu

pĹ™ibĂhali k vlaku a buĹˇili pÄ›stmi do skla, ale vlak se se ĹˇkubnutĂm rozjel a zmizel v tunelu.

CestujĂcĂ stĂˇli namaÄŤkĂˇni na sebe. SlyĹˇela plakat nÄ›jakou Ĺľenu a chlapec pĹ™ed nĂ si tiskl kapesnĂk k nosu a ĂşstĹŻm. Vlak vjel do zatĂˇÄŤky a smĂ˝kl jĂ, takĹľe spadla na otce. PĹ™itiskla obliÄŤej k jeho vlnÄ›nĂ©mu kabĂˇtu. NenĂˇvidÄ›la ho a souÄŤasnÄ› milovala, mÄ›la chuĹĄ ho praĹˇtit a obejmout â€“ to vĹˇechno najednou.

NebreÄŤ, naĹ™izovala si. DĂvĂˇ se na tebe. HarlekĂ˝ni nebreÄŤĂ. Kousla se do dolnĂho rtu tak silnÄ›, Ĺľe si prokousla jemnou kĹŻĹľi a ucĂtila chuĹĄ vlastnĂ krve.

1

Maja pĹ™iletÄ›la na ruzyĹ�skĂ© letiĹˇtÄ› pozdÄ› odpoledne a vydala se autobusem aerolinek do centra Prahy. Volba dopravnĂho prostĹ™edku byla sama o sobÄ› jistou revoltou.

SprĂˇvnĂ˝ HarlekĂ˝n by si najal auto nebo taxĂk, protoĹľe ÄŤlovÄ›k vĹľdycky mĹŻĹľe podĹ™Ăznout taxikĂˇĹ™i hrdlo a pĹ™evzĂt kontrolu nad situacĂ. Letadla a autobusy jsou nebezpeÄŤnĂ©, jsou to pasti s tĂ©mÄ›Ĺ™ ĹľĂˇdnĂ˝mi ĂşnikovĂ˝mi cestami.

Nikdo mÄ› pĹ™ece nechce zabĂt, Ĺ™Ăkala si. Nikomu to pĹ™ece za to nestojĂ. PoutnĂci svĂ© schopnosti dÄ›dĂ, proto se Tabula snaĹľĂ vyhladit vĹˇechny ÄŤleny rodiny. HarlekĂ˝ni chrĂˇnĂ PoutnĂky a jejich uÄŤitele, HledaÄŤe cesty, ale to je jejich vlastnĂ svobodnĂ© rozhodnutĂ. DĂtÄ› z harlekĂ˝nskĂ© rodiny se mĹŻĹľe zĹ™Ăct cesty meÄŤe, pĹ™ijmout obÄŤanskĂ© jmĂ©no a nalĂ©zt si svĂ© mĂsto v MaĹˇinerii. Pokud se takovĂ˝ ÄŤlovÄ›k do niÄŤeho nepletl, Tabula ho nechĂˇvala na pokoji.

PĹ™ed nÄ›kolika lety Maja navĹˇtĂvila Johna Mitchella Kramera, jedinĂ©ho syna jistĂ©ho Greenmana, britskĂ©ho HarlekĂ˝na, kterĂ˝ byl zabit bombou nastraĹľenou agenty Tabuly do jeho auta. Kramer se stal v Yorkshiru farmĂˇĹ™em, chovatelem prasat. Maja pĹ™ihlĂĹľela, jak se plahoÄŤĂ v hnoji a roznĂˇĹˇĂ kviÄŤĂcĂm zvĂĹ™atĹŻm vÄ›dra krmenĂ. â€žPokud jde o nÄ›,

zatĂm jsi nepĹ™ekroÄŤila jistou hranici,â€ś Ĺ™ekl jĂ. â€žMusĂĹˇ se rozhodnout sama, Majo. PoĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› mĹŻĹľeĹˇ odejĂt a vĂ©st normĂˇlnĂ Ĺľivot.â€ś

Maja se rozhodla, Ĺľe se stane Judith Strandovou, mladou Ĺľenou, kterĂˇ trochu studovala prĹŻmyslovĂ˝ design na SalfordskĂ© univerzitÄ› v Manchesteru. Pak se odstÄ›hovala do LondĂ˝na a zaÄŤala pracovat jako asistentka u designerskĂ© firmy, kde jĂ nakonec nabĂdli zamÄ›stnĂˇnĂ na plnĂ˝ Ăşvazek. TĹ™i roky pobytu ve mÄ›stÄ› pro ni byly sĂ©riĂ vnitĹ™nĂch zkouĹˇek a drobnĂ˝ch vĂtÄ›zstvĂ. Pamatovala si, jak poprvĂ© vyĹˇla ze svĂ©ho bytu beze zbranÄ›. Tabula ji pochopitelnÄ› nechrĂˇnila, a ona se cĂtila slabĂˇ a zranitelnĂˇ. KaĹľdĂ˝ chodec na ulici ji pozoroval, kaĹľdĂ˝, kdo se k nĂ pĹ™iblĂĹľil, mohl bĂ˝t najatĂ˝ vrah.

OÄŤekĂˇvala kulku nebo nĹŻĹľ, ale nic se nestalo.

PostupnÄ› prodluĹľovala dĂ©lku pobytu mimo byt a zkouĹˇela si novĂ˝ postoj ke svÄ›tu. NedĂvala se do oken, aby zjistila, jestli ji nÄ›kdo sleduje. KdyĹľ jedla v restauraci se svĂ˝mi novĂ˝mi pĹ™Ăˇteli, neschovĂˇvala si pod stolem pistoli a nesedala si zĂˇdy ke zdi.

V dubnu poruĹˇila dĹŻleĹľitou harlekĂ˝nskou zĂˇsadu a zaÄŤala chodit k psychiatrovi. StrĂˇvila pÄ›t velmi drahĂ˝ch sezenĂ v pracovnÄ› obloĹľenĂ© knihami v londĂ˝nskĂ© ÄŤtvrti Bloomsbury.

ChtÄ›la mluvit o svĂ©m dÄ›tstvĂ a o tĂ© prvnĂ zradÄ› na stanici podzemky Arsenal, ale to prostÄ› nebylo moĹľnĂ©. Doktor Bennett byl drobnĂ˝ spoĹ™ĂˇdanĂ˝ muĹľĂk, kterĂ˝ toho vÄ›dÄ›l

hodnÄ› o vĂnÄ› a o historickĂ©m porcelĂˇnu. Maja si vzpomĂnala na jeho Ăşdiv, kdyĹľ ho poprvĂ© oznaÄŤila za obÄŤana.

â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe jsem obÄŤan,â€ś kroutil hlavou, â€žvĹľdyĹĄ jsem se narodil v BritĂˇnii a vyrostl jsem tady.â€ś

â€žTo je prostÄ› takovĂ˝ termĂn, kterĂ˝ uĹľĂvĂˇ mĹŻj otec.

DevadesĂˇt devÄ›t procent populace jsou buÄŹto obÄŤanĂ©, nebo manuĂˇlovĂ©.â€ś

Doktor Bennett sĹ�al brĂ˝le se zlatou obrouÄŤkou a zaÄŤal si ÄŤistit skla zelenĂ˝m flanelovĂ˝m hadĹ™Ăkem. â€žMohla byste mi to laskavÄ› objasnit?â€ś

â€žObÄŤanĂ© jsou lidĂ©, kteĹ™Ă si myslĂ, Ĺľe rozumÄ›jĂ tomu, co se ve svÄ›tÄ› dÄ›je.â€ś

â€žJĂˇ pĹ™ece netvrdĂm, Ĺľe rozumĂm vĹˇemu, Judith. To jsem nikdy neĹ™ekl. Ale rozhodnÄ› jsem dobĹ™e informovĂˇn o souÄŤasnĂ˝ch udĂˇlostech. DĂvĂˇm se na zprĂˇvy kaĹľdĂ© rĂˇno, kdyĹľ bÄ›hĂˇm na trenaĹľĂ©ru.â€ś

Maja chvĂli vĂˇhala, a pak se rozhodla Ĺ™Ăct mu pravdu.

â€žFakta, kterĂˇ znĂˇte, jsou pĹ™evĂˇĹľnÄ› iluze. SkuteÄŤnĂ˝ boj o historii probĂhĂˇ pod povrchem.â€ś

Doktor Bennett se povĂ˝ĹˇenÄ› usmĂˇl. â€žPovÄ›zte mi nÄ›co o manuĂˇlech.â€ś

â€žManuĂˇlovĂ© jsou lidĂ©, kterĂ© natolik zamÄ›stnĂˇvĂˇ nutnost pĹ™eĹľĂt, Ĺľe nevÄ›dĂ o niÄŤem, co se dÄ›je mimo jejich kaĹľdodennĂ Ĺľivot.â€ś

â€žMyslĂte chudĂ lidĂ©?â€ś

â€žBuÄŹto chudĂ, nebo ti, co jsou uvÄ›znÄ›nĂ v TĹ™etĂm svÄ›tÄ›, ale pĹ™esto jsou schopni promÄ›ny. Otec Ĺ™ĂkĂˇval: â€šObÄŤanĂ© ignorujĂ pravdu. ManuĂˇlovĂ© jsou jen pĹ™ĂliĹˇ unavenĂ.â€�â€ś

Doktor Bennett si znovu nasadil brĂ˝le a zapĂˇtral v notesu. â€žMoĹľnĂˇ bychom mÄ›li mluvit o vaĹˇich rodiÄŤĂch.â€ś

Terapie skonÄŤila otĂˇzkou. Co by mohla Ĺ™Ăci o Trnovi?

JejĂ otec byl HarlekĂ˝n, kterĂ˝ pĹ™eĹľil pÄ›t pokusĹŻ o atentĂˇt. Byl pyĹˇnĂ˝, krutĂ˝ a velmi stateÄŤnĂ˝. Majina matka pochĂˇzela ze sikhskĂ© rodiny, jejĂĹľ ÄŤlenovĂ© byli po nÄ›kolik generacĂ spojenci HarlekĂ˝nĹŻ. Na pamĂˇtku svĂ© matky Maja nosila ocelovĂ˝ kara nĂˇramek na pravĂ©m zĂˇpÄ›stĂ.

Toho roku v lĂ©tÄ› oslavila ĹˇestadvacĂˇtĂ© narozeniny a jedna kolegynÄ› z prĂˇce ji provedla butiky v zĂˇpadnĂ ÄŤĂˇsti LondĂ˝na. Maja si koupila nÄ›jakĂ© pestrĂ© mĂłdnĂ obleÄŤenĂ.

ZaÄŤala se dĂvat na televizi a snaĹľila se vÄ›Ĺ™it zprĂˇvĂˇm. NÄ›kdy si pĹ™ipadala ĹˇĹĄastnĂˇ â€“ tĂ©mÄ›Ĺ™ ĹˇĹĄastnĂˇ â€“ a oceĹ�ovala nekoneÄŤnĂ© moĹľnosti rozptĂ˝lenĂ nabĂzenĂ© MaĹˇineriĂ.

VĹľdycky bylo nÄ›co, ÄŤeho se bylo tĹ™eba bĂˇt, nebo nÄ›jakĂ˝ novĂ˝ produkt, kterĂ˝ si vĹˇichni touĹľili koupit.

PĹ™estoĹľe uĹľ Maja nechodila ozbrojenĂˇ, obÄŤas zaĹˇla do Ĺˇkoly kickboxu v jiĹľnĂm LondĂ˝nÄ› a trochu trĂ©novala s instruktorem. V ĂşterĂ˝ a ve ÄŤtvrtek navĹˇtÄ›vovala kurz pro pokroÄŤilĂ© v kendĂł akademii a bojovala bambusovĂ˝m meÄŤem Ĺˇinai. SnaĹľila se pĹ™edstĂrat, Ĺľe to dÄ›lĂˇ jen kvĹŻli kondici, jako ostatnĂ lidĂ© v kancelĂˇĹ™i, kteĹ™Ă chodili bÄ›hat nebo hrĂˇli tenis.

Ale v hloubi duĹˇe vÄ›dÄ›la, Ĺľe to nenĂ jen to. KdyĹľ ÄŤlovÄ›k bojuje, musĂ bĂ˝t beze zbytku pĹ™Ătomen v danĂ©m okamĹľiku, soustĹ™edit se na obranu a na zniÄŤenĂ protivnĂka. Nic z toho, co dÄ›lala v obÄŤanskĂ©m ĹľivotÄ›, se tomu nemohlo vyrovnat co do intenzity proĹľitku.

Do Prahy pĹ™ijela navĹˇtĂvit svĂ©ho otce, a okamĹľitÄ› se jĂ naplno vrĂˇtila dĹŻvÄ›rnÄ› znĂˇmĂˇ harlekĂ˝nskĂˇ paranoia. U

stĂˇnku na letiĹˇti si koupila jĂzdenku, nastoupila do autobusu a usadila se na jednom ze zadnĂch sedadel. To je ĹˇpatnĂˇ obrannĂˇ pozice, ale ona se tĂm pĹ™ece nebude vzruĹˇovat.

Pozorovala postarĹˇĂ manĹľelskĂ˝ pĂˇr a skupinku nÄ›meckĂ˝ch turistĹŻ, jak nastupujĂ do autobusu a rovnajĂ si zavazadla.

PokouĹˇela se zabavit Ăşvahami o Trnovi, ale jejĂ tÄ›lo pĹ™evzalo velenĂ a donutilo ji vybrat si jinĂ© mĂsto poblĂĹľ nouzovĂ©ho vĂ˝stupu. LetitĂ˝ vĂ˝cvik nad nĂ zvĂtÄ›zil, coĹľ ji rozzuĹ™ilo, takĹľe vztekle zĂrala z okna a zatĂnala pÄ›sti.

DrobnĂ˝ dĂ©ĹˇĹĄ doprovĂˇzejĂcĂ odjezd z letiĹˇtÄ› se zmÄ›nil ve vydatnĂ˝ lijĂˇk, kdyĹľ dorazili do centra. Praha je vystavÄ›nĂˇ po obou bĹ™ezĂch Ĺ™eky, ale ĂşzkĂ© uliÄŤky a domy z ĹˇedĂ©ho kamene v nĂ vyvolĂˇvaly pocit, jako by byla uvÄ›znÄ›na v nepĹ™ehlednĂ©m bludiĹˇti. MÄ›sto bylo protkĂˇno katedrĂˇlami a palĂˇci, jejichĹľ ĹˇpiÄŤatĂ© vÄ›Ĺľe probodĂˇvaly oblohu.

Na koneÄŤnĂ© autobusu byla Maja znovu postavena pĹ™ed nutnost volby. Mohla jĂt do hotelu pÄ›Ĺˇky, anebo mĂˇvnout na kolem projĂĹľdÄ›jĂcĂ taxĂk. ProslulĂ˝ japonskĂ˝ HarlekĂ˝n Vrabec

kdysi napsal, Ĺľe skuteÄŤnĂ bojovnĂci by mÄ›li â€žpÄ›stovat nahodilostâ€ś, a nÄ›kolika slovy tak naÄŤrtl celou filozofii.

HarlekĂ˝n totiĹľ zavrhuje bezmyĹˇlenkovitĂ© rutinnĂ chovĂˇnĂ a pohodlnĂ© nĂˇvyky. MusĂ ĹľĂt ukĂˇznÄ›nĂ˝m Ĺľivotem, ale pĹ™esto se nebojĂ neuspoĹ™Ăˇdanosti.

PrĹˇelo. Maja zaÄŤĂnala bĂ˝t promoklĂˇ. NejpĹ™edvĂdatelnÄ›jĹˇĂ chovĂˇnĂ bylo vzĂt si taxĂk ÄŤekajĂcĂ u kraje chodnĂku. ChvĂli vĂˇhala, a pak se rozhodla chovat se jako normĂˇlnĂ obÄŤan.

PĹ™ehodila si zavazadla do jednĂ© ruky a druhou rĂˇznÄ› otevĹ™ela dveĹ™e auta a usadila se na zadnĂm sedadle. Ĺ�idiÄŤ byl zavalitĂ˝ pidimuĹľĂk s vousisky, kterĂ˝ vypadal jako troll. Ĺ�ekla mu jmĂ©no hotelu, ale on nereagoval.

â€žHotel Kampa,â€ś Ĺ™ekla anglicky. â€žDÄ›je se nÄ›co?â€ś

â€žNe, nic,â€ś odpovÄ›dÄ›l a rozjel se.

Hotel Kampa byl velkĂ˝ tĹ™ĂpatrovĂ˝ dĹŻm, mohutnĂ˝ a solidnÄ› vyhlĂĹľejĂcĂ, se zelenĂ˝mi roletami. StĂˇl v postrannĂ uliÄŤce s kamennou dlaĹľbou, nedaleko Karlova mostu. Maja zaplatila Ĺ™idiÄŤi, ale kdyĹľ chtÄ›la otevĹ™Ăt dveĹ™e, byly zamÄŤenĂ©.

â€žOtevĹ™ete ty zatracenĂ© dveĹ™e!â€ś

â€žPromiĹ�te, madam.â€ś Troll zmĂˇÄŤkl knoflĂk a zĂˇmek se s cvaknutĂm otevĹ™el. S ĂşsmÄ›vem sledoval, jak Maja vystupuje z vozu.

Nechala portĂ˝ra, aby jĂ odnesl zavazadla. ProtoĹľe jela navĹˇtĂvit otce, cĂtila nutnost vybavit se obvyklĂ˝mi zbranÄ›mi, kterĂ© byly uschovĂˇny ve stativu ke kameĹ™e. JejĂ zevnÄ›jĹˇek

nenapovĂdal, jakĂ© nĂˇrodnosti by mohla bĂ˝t, a portĂ˝r s nĂ mluvil francouzsky a anglicky. Na cestu do Prahy odloĹľila pestrĂ© londĂ˝nskĂ© obleÄŤenĂ a oblĂ©kla si polovysokĂ© koĹľenĂ© boty, ÄŤernĂ˝ svetr a volnĂ© ĹˇedĂ© kalhoty. HarlekĂ˝nskĂ˝ styl oblĂ©kĂˇnĂ totiĹľ kladl dĹŻraz na decentnĂ tmavĂ© barvy, drahĂ© lĂˇtky a ĹˇitĂ na mĂru. Nic tÄ›snĂ©ho ani okĂˇzalĂ©ho. Nic, co by mohlo ÄŤlovÄ›ka zpomalit v boji.

Hala byla vybavena klubovkami a malĂ˝mi stolky. Na zdi visel vybledlĂ˝ gobelĂn. V pĹ™ilehlĂ© restauraci popĂjela skupina postarĹˇĂch dam ÄŤaj a roznÄ›ĹľĹ�ovala se nad tĂˇcem dortĹŻ.

ĂšĹ™ednĂk u recepÄŤnĂho pultu zbÄ›ĹľnÄ› pohlĂ©dl na stativ a videokameru a zatvĂˇĹ™il se spokojenÄ›. HarlekĂ˝nskĂ© pravidlo pĹ™ikazuje, Ĺľe vĹľdy musĂte mĂt vysvÄ›tlenĂ, kdo jste a co dÄ›lĂˇte na danĂ©m mĂstÄ›. Videokamera byla typickĂˇ rekvizita. PortĂ˝r i recepÄŤnĂ si patrnÄ› mysleli, Ĺľe Maja bude nejspĂĹˇ od filmu.

JejĂ pokoj byl apartmĂˇ ve druhĂ©m poschodĂ, potemnÄ›lĂ© a plnĂ© pseudoviktoriĂˇnskĂ˝ch lamp a pĹ™ecpanĂ© nĂˇbytkem.

Jedno okno vedlo na ulici a druhĂ© do hotelovĂ© zahradnĂ restaurace. StĂˇle jeĹˇtÄ› prĹˇelo a zahrĂˇdka byla zavĹ™enĂˇ.

PruhovanĂ© sluneÄŤnĂky nasĂˇkly vodou a Ĺľidle se jako unavenĂ vojĂˇci opĂraly o kulatĂ© stoly. Maja nahlĂ©dla pod postel a naĹˇla tam otcĹŻv dĂˇrek na uvĂtanou â€“ hĂˇk a padesĂˇt metrĹŻ

horolezeckĂ©ho lana. Kdyby na dveĹ™e zaklepal nÄ›kdo, kdo by nemÄ›l, mohla v deseti vteĹ™inĂˇch vyklouznout oknem ven, a pryÄŤ z hotelu.

SvlĂ©kla kabĂˇt, oĹˇplĂchla si obliÄŤej, a poloĹľila stativ na postel. KdyĹľ prochĂˇzela letiĹˇtnĂmi kontrolami, ĂşĹ™ednĂci vĹľdycky trĂˇvili spoustu ÄŤasu prohlĂĹľenĂm videokamery a objektivĹŻ. SkuteÄŤnĂ© zbranÄ› byly vĹˇak ukryty ve stativu. V

jednĂ© noze dva noĹľe â€“ vyvĂˇĹľenĂ˝ vrhacĂ nĹŻĹľ a dĂ˝ka. Vsunula je do pĹ™ĂsluĹˇnĂ© pochvy a upevnila po jednom na kaĹľdĂ© pĹ™edloktĂ. PeÄŤlivÄ› si ohrnula rukĂˇvy svetru a zkontrolovala vĹˇe v zrcadle. Svetr byl dostateÄŤnÄ› volnĂ˝, takĹľe zbranÄ› byly dobĹ™e schovĂˇny. Maja pĹ™ekĹ™ĂĹľila zĂˇpÄ›stĂ, Ĺˇvihla paĹľemi a v pravĂ© ruce se jĂ objevil nĹŻĹľ.

ÄŚepel meÄŤe byla ukryta ve druhĂ© noze stativu. TĹ™etĂ noha obsahovala jĂlec a kryt. Maja je pĹ™ipevnila k ÄŤepeli. Kryt byl usazen na ÄŤepu, kterĂ˝ se dal otoÄŤit do strany. KdyĹľ nosila meÄŤ venku, byl kryt sklopen rovnobÄ›ĹľnÄ› s ÄŤepelĂ, takĹľe celĂˇ zbraĹ� tvoĹ™ila jeden rovnĂ˝ kus. KdyĹľ bylo tĹ™eba bojovat, kryt se zaklapl do sprĂˇvnĂ© polohy.

Spolu se stativem a kamerou si pĹ™ivezla asi sto dvacet centimetrĹŻ dlouhĂ˝ kovovĂ˝ tubus s popruhem pro noĹˇenĂ pĹ™es rameno. Tubus vypadal neurÄŤitÄ› technicky, jako nÄ›co, co si s sebou nosĂ vĂ˝tvarnice do ateliĂ©ru. PouĹľĂval se k noĹˇenĂ meÄŤe, kdyĹľ ÄŤlovÄ›k chodil po mÄ›stÄ›. Maja dokĂˇzala tasit meÄŤ z tubusu bÄ›hem dvou vteĹ™in, a v dalĹˇĂ vteĹ™inÄ› uĹľ ĂştoÄŤila.

Otec ji nauÄŤil pouĹľĂvat zbraĹ� jako hodnÄ› mladou, a ona pak pracovala na svĂ© technice pod vedenĂm japonskĂ©ho instruktora v kurzu kendĂł.

HarlekĂ˝ni byli takĂ© cviÄŤeni v uĹľĂvĂˇnĂ pistolĂ a puĹˇek.

Majinou oblĂbenou zbranĂ byla dvanĂˇctirannĂˇ puĹˇka s drĹľenĂm jako pistole a zasouvacĂm zĂˇsobnĂkem. UĹľĂvĂˇnĂ staromĂłdnĂho meÄŤe spolu s modernĂmi zbranÄ›mi bylo pĹ™ijĂmĂˇno â€“ a oceĹ�ovĂˇno â€“ jako souÄŤĂˇst harlekĂ˝nskĂ©ho stylu.

PalnĂ© zbranÄ› byly nutnĂ© zlo, ale meÄŤe se vymykaly modernĂ dobÄ›, nepodlĂ©haly kontrole a riziku ze strany MaĹˇinerie.

VĂ˝cvik v uĹľĂvĂˇnĂ meÄŤe uÄŤil adepty rovnovĂˇze, strategii a nelĂtostnosti. PodobnÄ› jako sikhskĂ˝ kirpan pĹ™edstavoval harlekĂ˝nskĂ˝ meÄŤ pro bojovnĂka duchovnĂ zĂˇvazek a souÄŤasnÄ› vĂˇleÄŤnickou tradici.

Trn byl pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe meÄŤe rovnÄ›Ĺľ majĂ praktickĂ© opodstatnÄ›nĂ. Daly se ukrĂ˝t ve vybavenĂ jako napĹ™Ăklad stativ a snadno propaĹˇovat pĹ™es letiĹˇtnĂ bezpeÄŤnostnĂ systĂ©my. MeÄŤe jsou takĂ© tichĂ© a jejich vĂ˝znam spoÄŤĂvĂˇ v Ĺˇoku, jakĂ˝ vyvolajĂ v nic netuĹˇĂcĂm nepĹ™Ăteli. Maja si pĹ™edstavila Ăştok. PĹ™edstĂrat Ăştok na hlavu, pak tĂt dolĹŻ, do vnÄ›jĹˇĂ strany kolena. NepatrnĂ˝ odpor. ZapraĹˇtÄ›nĂ kosti a chrupavky. A protivnĂk mĂˇ nohu pryÄŤ.

Mezi zĂˇvity lana leĹľela obĂˇlka z hnÄ›dĂ©ho papĂru.

Roztrhla ji a pĹ™eÄŤetla si adresu a ÄŤas setkĂˇnĂ. Sedm hodin.

DĹŻm u BetlĂ©mskĂ©ho nĂˇmÄ›stĂ na StarĂ©m MÄ›stÄ›. PoloĹľila si meÄŤ na klĂn, zhasla vĹˇechna svÄ›tla a snaĹľila se meditovat.

Hlavou se jĂ mĂhaly obrazy, vzpomĂnky na jedinou pĹ™ĂleĹľitost, kdy sama bojovala jako HarlekĂ˝n. Tehdy jĂ bylo

sedmnĂˇct a otec ji pĹ™ivezl do Bruselu, aby tam chrĂˇnila zenovĂ©ho mnicha, kterĂ˝ cestoval po EvropÄ›. Ten mnich byl HledaÄŤ cesty, jeden z duchovnĂch uÄŤitelĹŻ, kteĹ™Ă mohou potenciĂˇlnĂmu PoutnĂkovi vysvÄ›tlit, jak se mĂˇ dostat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. HarlekĂ˝ni sice nebyli pĹ™ĂseĹľnĂ˝mi ochrĂˇnci HledaÄŤĹŻ, ale pomĂˇhali jim, kdykoli to jen bylo moĹľnĂ©.

Tenhle mnich byl velkĂ˝ uÄŤitel â€“ a byl na tabulistickĂ©m seznamu tÄ›ch, kterĂ© je tĹ™eba popravit.

Toho veÄŤera v Bruselu byli Majin otec a jeho francouzskĂ˝ pĹ™Ătel Lipka nahoĹ™e poblĂĹľ mnichova pokoje.

Maje Ĺ™ekli, aby v pĹ™ĂzemĂ hlĂdala vchod do sluĹľebnĂho vĂ˝tahu. KdyĹľ se tam objevili dva ĹľoldĂˇci Tabuly, nebyl tam nikdo, kdo by jĂ pomohl. Jednoho muĹľe stĹ™elila automatickou pistolĂ do hrdla, a druhĂ©ho probodla meÄŤem.

Krev vystĹ™Ăkla na jejĂ Ĺˇedou uniformu pokojskĂ© a potĹ™Ăsnila jĂ ruce a celĂ© paĹľe. KdyĹľ Lipka seĹˇel dolĹŻ, zastihl tam Maju, jak hystericky vzlykĂˇ.

Dva roky nato mnich zahynul pĹ™i autonehodÄ›. VĹˇechna ta krev a utrpenĂ byly nadarmo. Uklidni se, naĹ™izovala si.

Najdi si nÄ›jakou vlastnĂ mantru. PoutnĂci naĹˇi, kteĹ™ĂĹľ jste na NebesĂch. Do hĂˇje s nimi se vĹˇemi!

Kolem ĹˇestĂ© pĹ™estalo prĹˇet, a tak se Maja rozhodla, Ĺľe do Trnova bytu pĹŻjde pÄ›Ĺˇky. VyĹˇla z hotelu, naĹˇla Mosteckou ulici a proĹˇla jĂ aĹľ ke Karlovu mostu. KamennĂ˝ gotickĂ˝ most

byl ĹˇirokĂ˝ a osvÄ›tlenĂ˝ barevnĂ˝mi lampami, kterĂ© ozaĹ™ovaly dlouhou Ĺ™adu soch. MladĂ˝ tulĂˇk hrĂˇl na kytaru pĹ™ed kloboukem postavenĂ˝m na zemi, pouliÄŤnĂ malĂĹ™ kreslil uhlem portrĂ©t postarĹˇĂ turistky. UprostĹ™ed mostu stĂˇla socha kterĂ©hosi mĂstnĂho baroknĂho svÄ›tce, kterĂ©ho umuÄŤili, a Maja si vzpomnÄ›la, Ĺľe je s nĂm spojeno nÄ›jakĂ© kouzlo pro ĹˇtÄ›stĂ. ĹľĂˇdnĂ© ĹˇtÄ›stĂ sice neexistuje, ale pĹ™esto se dotkla kovovĂ© plakety pod sochou a zaĹˇeptala pro sebe pĹ™ĂˇnĂ. KĂ©Ĺľ

by mÄ› nÄ›kdo miloval a jĂˇ zase jeho.

Jako by se zastydÄ›la za takovĂ˝ projev slabosti, pĹ™idala do kroku a spÄ›chala pĹ™es most na StarĂ© MÄ›sto. Obchody, kostely a sklepnĂ noÄŤnĂ kluby tu byly natlaÄŤenĂ© na sebe jako cestujĂcĂ v pĹ™ecpanĂ©m vagonu podzemky. MladĂ ÄŚeĹˇi a nemajetnĂ cizinci postĂˇvali pĹ™ed hospodami, tvĂˇĹ™ili se znudÄ›nÄ› a pokuĹ™ovali marihuanu.

Trn bydlel v KonviktskĂ© ulici, hned v sousednĂm bloku vedle vÄ›zenĂ tajnĂ© policie. V obdobĂ studenĂ© vĂˇlky tajnĂˇ policie zabrala starĂ˝ klĂˇĹˇter a pouĹľĂvala ho k vÄ›znÄ›nĂ a muÄŤenĂ. TeÄŹ tu opÄ›t vlĂˇdly MilosrdnĂ© sestry a policie se pĹ™estÄ›hovala do jinĂ˝ch domĹŻ v okolĂ. KdyĹľ prochĂˇzela starobylou ÄŤtvrtĂ, uvÄ›domila si, proÄŤ se tady Trn usadil.

Praha dosud pĹŻsobila jako stĹ™edovÄ›kĂ© mÄ›sto, a vÄ›tĹˇina HarlekĂ˝nĹŻ nesnĂˇĹˇela cokoli, co vypadalo novĂ©. Byla tu sluĹˇnĂˇ lĂ©kaĹ™skĂˇ pĂ©ÄŤe, fungujĂcĂ veĹ™ejnĂˇ doprava a internetovĂ© spojenĂ. A jeĹˇtÄ› dalĹˇĂ dĹŻleĹľitĂ˝ faktor: ÄŤeĹˇtĂ policistĂ© se

nauÄŤili etickĂ˝m zĂˇsadĂˇm za komunismu. Pokud Trn podplatil sprĂˇvnĂ© lidi, mohl se dostat k policejnĂm zĂˇznamĹŻm a pasĹŻm.

Maja se kdysi v BarcelonÄ› seznĂˇmila s jednĂm cikĂˇnem, kterĂ˝ jĂ vysvÄ›tlil, proÄŤ mĂˇ prĂˇvo krĂˇst turistĹŻm penÄ›Ĺľenky a vykrĂˇdat jim hotely. KdyĹľ Ĺ�ĂmanĂ© ukĹ™iĹľovali JeĹľĂĹˇe, mÄ›li pĹ™ichystanĂ˝ zlatĂ˝ hĹ™eb, Ĺľe ho zatluÄŤou Spasiteli do srdce.

NÄ›jakĂ˝ cikĂˇn â€“ uĹľ ve starovÄ›kĂ©m JeruzalĂ©mÄ› zjevnÄ› byli cikĂˇni â€“ jim ale hĹ™eb ukradl, a proto dal BĹŻh cikĂˇnĹŻm svolenĂ, Ĺľe mohou krĂˇst aĹľ do skonĂˇnĂ vÄ›kĹŻ. HarlekĂ˝ni sice nejsou cikĂˇni, ale Maja usoudila, Ĺľe jde o tĂ©mÄ›Ĺ™ stejnou mentĂˇlnĂ konstrukci. Otec a jeho pĹ™ĂˇtelĂ© mÄ›li vysoce vyvinutĂ˝ smysl pro ÄŤest a takĂ© svĂ© vlastnĂ morĂˇlnĂ normy.

Byli ukĂˇznÄ›nĂ a loajĂˇlnĂ vĹŻÄŤi sobÄ› navzĂˇjem, ale pohrdali veĹˇkerĂ˝mi obÄŤany vytvoĹ™enĂ˝mi zĂˇkony. HarlekĂ˝ni byli pĹ™esvÄ›dÄŤeni, Ĺľe majĂ prĂˇvo zabĂjet a niÄŤit kvĹŻli svĂ©mu posvĂˇtnĂ©mu slibu chrĂˇnit PoutnĂky.

ProĹˇla kolem kostela SvatĂ©ho KĹ™ĂĹľe a pak pohlĂ©dla pĹ™es ulici na dĹŻm ÄŤĂslo 18 v KonviktskĂ© ulici. ÄŚervenĂ© domovnĂ dveĹ™e byly vklĂnÄ›ny mezi obchod s instalatĂ©rskĂ˝mi potĹ™ebami a krĂˇmek s dĂˇmskĂ˝m prĂˇdlem, v jehoĹľ vĂ˝loze pĂłzovala figurĂna navleÄŤenĂˇ do podvazkovĂ©ho pĂˇsu a flitry zdobenĂ˝ch punÄŤoch. Nad pĹ™ĂzemĂm mÄ›l dĹŻm jeĹˇtÄ› dvÄ› dalĹˇĂ

podlaĹľĂ, vĹˇechna okna v hornĂch patrech byla buÄŹto zakryta okenicemi, anebo mÄ›la skla mlĂ©ÄŤnÄ› ĹˇedavĂ˝ nĂˇdech.

HarlekĂ˝ni mĂvali ve svĂ˝ch domech zĂˇsadnÄ› alespoĹ� tĹ™i vĂ˝chody, pĹ™iÄŤemĹľ jeden byl vĹľdy tajnĂ˝. Tenhle dĹŻm mÄ›l ÄŤervenĂ© domovnĂ dveĹ™e a dalĹˇĂ vĂ˝chod v postrannĂ uliÄŤce. A nejspĂĹˇ tu byla tajnĂˇ chodba vedoucĂ do pĹ™ĂzemnĂho krĂˇmku s prĂˇdlem.

S cvaknutĂm otevĹ™ela pouzdro meÄŤe a mĂrnÄ› je naklonila, takĹľe se jĂlec o pĂˇr centimetrĹŻ povysunul. V LondĂ˝nÄ› jĂ pokyny chodily vĹľdy standardnĂm zpĹŻsobem â€“ v hnÄ›dĂ© obĂˇlce zasunutĂ© pode dveĹ™e. VĹŻbec netuĹˇila, jestli Trn jeĹˇtÄ› Ĺľije a ÄŤekĂˇ na ni v tomhle domÄ›. Jestli Tabula pĹ™iĹˇla na to, Ĺľe tehdy pĹ™ed osmi lety v bruselskĂ©m hotelu zabila jejich lidi, bylo by pro nÄ› snadnÄ›jĹˇĂ vylĂˇkat ji z Anglie a popravit ji tady, v cizĂm mÄ›stÄ›.

Maja pĹ™eĹˇla ulici, zastavila se pĹ™ed krĂˇmkem s prĂˇdlem a zadĂvala se do vĂ˝lohy. PĂˇtrala po nÄ›jakĂ©m tradiÄŤnĂm HarlekĂ˝nskĂ©m znamenĂ, tĹ™eba po masce nebo nÄ›jakĂ©m kusu obleÄŤenĂ s kĂˇrovanĂ˝m vzorem, zkrĂˇtka po nÄ›ÄŤem, co by trochu zklidnilo jejĂ rostoucĂ napÄ›tĂ. Bylo sedm hodin.

Zvolna se sunula po chodnĂku, a vtom uvidÄ›la kresbu kĹ™Ădou na chodnĂku: ovĂˇl se tĹ™emi linkami â€“ abstraktnĂ znĂˇzornÄ›nĂ HarlekĂ˝novy loutny. Kdyby ji tu nastraĹľili TabulistĂ©, dali by si vĂc zĂˇleĹľet a kresba by pĹ™ipomĂnala skuteÄŤnĂ˝ nĂˇstroj.

ObrĂˇzek vĹˇak byl zbÄ›ĹľnÄ› naÄŤrtnutĂ˝ a napĹŻl setĹ™enĂ˝, jako by ho tu naÄŤmĂˇralo znudÄ›nĂ© dĂtÄ›.

Stiskla tlaÄŤĂtko zvonku, zaslechla vrÄŤivĂ˝ zvuk a zjistila, Ĺľe na zdi je upevnÄ›na malĂˇ prĹŻmyslovĂˇ kamera, mĂĹ™ĂcĂ dolĹŻ, pĹ™Ămo na ni. ZĂˇmek se s cvaknutĂm odemkl a Maja vstoupila dovnitĹ™. Octla se v malĂ© hale zakonÄŤenĂ© pĹ™ĂkrĂ˝m kovovĂ˝m schodiĹˇtÄ›m. DveĹ™e se za nĂ nehluÄŤnÄ› zavĹ™ely a osmicentimetrovĂˇ zĂˇpadka zaklapla do mohutnĂ©ho zĂˇmku.

Je v pasti. Tasila meÄŤ, zasunula jĂlec do sprĂˇvnĂ© polohy a vydala se po schodech nahoru. Na konci schodiĹˇtÄ› narazila na dalĹˇĂ kovovĂ© dveĹ™e a dalĹˇĂ zvonek. Stiskla tlaÄŤĂtko, naÄŤeĹľ

se z reproduktoru ozval elektronickĂ˝ hlas.

â€žHlasovou identifikaci, prosĂm.â€ś

â€žTĂˇhni k ÄŤertu.â€ś

PoÄŤĂtaÄŤ analyzoval jejĂ hlas a o tĹ™i vteĹ™iny pozdÄ›ji se dveĹ™e s klapnutĂm otevĹ™ely. Maja veĹˇla do rozlehlĂ© bĂlĂ© mĂstnosti s naleĹˇtÄ›nou dĹ™evÄ›nou podlahou. OtcĹŻv byt byl skromnÄ› zaĹ™ĂzenĂ˝ a ÄŤistĂ˝. Nic plastikovĂ©ho, nic faleĹˇnĂ©ho ani kĹ™iklavĂ©ho. PolopĹ™ĂÄŤka oddÄ›lovala pĹ™edsĂĹ� od obĂ˝vacĂho prostoru. V pokoji bylo koĹľenĂ© kĹ™eslo a sklenÄ›nĂ˝ konferenÄŤnĂ stolek, na nÄ›m vĂˇza s jedinou Ĺľlutou orchidejĂ.

Na zdi visely dva zarĂˇmovanĂ© plakĂˇty. Jeden inzeroval vĂ˝stavu japonskĂ˝ch samurajskĂ˝ch meÄŤĹŻ v Institutu vĂ˝tvarnĂ˝ch umÄ›nĂ Nezu v Tokiu. Cesta meÄŤe. Ĺľivot bojovnĂka. DruhĂ˝ plakĂˇt byla asamblĂˇĹľ Marcela Duchampa

z roku 1914 s nĂˇzvem TĹ™i ustĂˇlenĂ© prototypy mÄ›r. MalĂĹ™ spustil na plĂˇtno pokrytĂ© pruskou modĹ™Ă z vĂ˝Ĺˇky jednoho metru sadu provĂˇzkĹŻ, a pak obkreslil jejich drĂˇhu. Tak jako HarlekĂ˝ni ani Duchamp nebojoval s nĂˇhodnostĂ a nejistotou â€“ naopak je vyuĹľil ke stvoĹ™enĂ umÄ›leckĂ©ho dĂla.

Zaslechla zvuk bosĂ˝ch nohou na podlaze, a pak se zpoza rohu vynoĹ™il mladĂk se samopalem v ruce. MladĂ˝ muĹľ se usmĂval a hlaveĹ� zbranÄ› smÄ›Ĺ™ovala k zemi v Ăşhlu pÄ›taÄŤtyĹ™iceti stupĹ�ĹŻ. Kdyby byl tak poĹˇetilĂ˝, aby zbraĹ� zvedl, Maja by udÄ›lala krok vlevo a ĹĄala by ho meÄŤem do obliÄŤeje.

â€žVĂtejte v Praze,â€ś Ĺ™ekl mladĂk anglicky s ruskĂ˝m pĹ™Ăzvukem. â€žVĂˇĹˇ otec tu bude za minutku.â€ś

MladĂk mÄ›l na sobÄ› sportovnĂ kalhoty staĹľenĂ© v pase ĹˇĹ�ĹŻrou a triÄŤko bez rukĂˇvĹŻ s japonskĂ˝mi znaky. PaĹľe a krk mÄ›l pokrytĂ© tetovĂˇnĂm. Hadi. Draci. PekelnĂ© vize. Ani ho nemusela vidÄ›t nahĂ©ho, aby odhadla, Ĺľe je jakousi chodĂcĂ knihou. HarlekĂ˝ni zĹ™ejmÄ› zĂˇsadnÄ› sbĂrajĂ ztracenĂ© existence a hĹ™ĂÄŤky pĹ™Ărody, a nechajĂ si od nich slouĹľit.

Maja zasunula meÄŤ do pouzdra. â€žJak se jmenujeĹˇ?â€ś

â€žAlexej.â€ś

â€žJak dlouho uĹľ pracujeĹˇ u Trna?â€ś

â€žTo nenĂ prĂˇce,â€ś odpovÄ›dÄ›l mladĂk, zjevnÄ› velmi spokojenĂ˝ sĂˇm se sebou. â€žPomĂˇhĂˇm vaĹˇemu otci a on

pomĂˇhĂˇ mnÄ›. UÄŤĂm se u nÄ›ho, chci bĂ˝t mistrem bojovĂ˝ch umÄ›nĂ.â€ś

â€žA jde mu to moc dobĹ™e,â€ś Ĺ™ekl Majin otec. NejdĹ™Ăv zaslechla hlas, pak se teprve objevil Trn, vyjel zpoza rohu na elektrickĂ©m vozĂku. HarlekĂ˝nskĂ˝ meÄŤ v pochvÄ› mÄ›l pĹ™ipevnÄ›nĂ˝ k jednomu opÄ›radlu. Za poslednĂ dva roky si nechal narĹŻst plnovous. PaĹľe a hornĂ polovinu hrudnĂku mÄ›l stĂˇle mohutnĂ©, takĹľe ÄŤlovÄ›k mĂˇlem pĹ™ehlĂ©dl jeho atrofovanĂ©, neuĹľiteÄŤnĂ© nohy.

Trn se zastavil a usmĂˇl se na dceru. â€žDobrĂ˝ veÄŤer, Majo.â€ś

Naposledy ho vidÄ›la v PĂ©ĹˇĂˇvaru onĂ© noci, kdy ho Lipka snesl z hor na severozĂˇpadnĂ hranici. Otec byl v bezvÄ›domĂ a Lipkovy Ĺˇaty byly zbrocenĂ© krvĂ.

Agenti Tabuly tehdy vylĂˇkali pomocĂ podvrĹľenĂ˝ch novinovĂ˝ch ÄŤlĂˇnkĹŻ Trna, Lipku, ÄŤĂnskou HarlekĂ˝nku Vrbu a australskĂ©ho HarlekĂ˝na jmĂ©nem VĂˇhy na kmenovĂ© ĂşzemĂ v severnĂm PĂˇkistĂˇnu. Trn se domnĂval, Ĺľe dvÄ› mĂstnĂ dÄ›ti â€“ dvanĂˇctiletĂ˝ chlapec a jeho desetiletĂˇ sestra â€“ jsou PoutnĂci a Ĺľe jim hrozĂ nebezpeÄŤĂ ze strany mĂstnĂho nĂˇboĹľenskĂ©ho pĹ™edĂˇka. V horskĂ©m prĹŻsmyku byli ÄŤtyĹ™i HarlekĂ˝ni a jejich spojenci pĹ™epadeni ze zĂˇlohy ĹľoldĂˇky. Vrba a VĂˇhy byli zabiti. Trn mÄ›l pĹ™eruĹˇenou mĂchu, takĹľe ochrnul od pasu dolĹŻ.

TeÄŹ, po dvou letech, bydlĂ jejĂ otec v praĹľskĂ©m bytÄ› s potetovanĂ˝m ĹˇaĹˇkem v roli sluhy, a vĹˇechno je skvÄ›lĂ© â€“ zapomeĹ�me na minulost a jdÄ›me dĂˇl. V tu chvĂli byla Maja skoro rĂˇda, Ĺľe je jejĂ otec invalida. Kdyby tehdy nebyl zranÄ›n, urÄŤitÄ› by popĹ™el, Ĺľe padl do lĂ©ÄŤky.

â€žTak jak se poĹ™Ăˇd mĂˇĹˇ, Majo?â€ś Trn se obrĂˇtil k mladĂ©mu Rusovi. â€žDlouho jsem svou dceru nevidÄ›l.â€ś

To, Ĺľe pouĹľil vĂ˝razu â€ždceraâ€ś, Maju rozzuĹ™ilo.

Znamenalo to, Ĺľe ji povolal do Prahy, aby ji poĹľĂˇdal o nÄ›jakou sluĹľbu. â€žPĹ™es dva roky,â€ś podotkla suĹˇe.

â€žDva roky?â€ś Ĺľasl usmÄ›vavĂ˝ Alexej. â€žTo si asi mĂˇte hodnÄ› co povĂdat.â€ś

Trn ukĂˇzal rukou a Alexej sebral z postrannĂho stolku skener. Vypadal jako pĹ™Ăstroj, jakĂ˝ uĹľĂvajĂ pĹ™i kontrole na letiĹˇti, ale tenhle umÄ›l odhalit nepatrnĂ© ĹˇtÄ›nice uĹľĂvanĂ© Tabulou. Ĺ tÄ›nice nebyly vÄ›tĹˇĂ neĹľ perly a vysĂlaly signĂˇl, kterĂ˝ mohl bĂ˝t sledovĂˇn GPS druĹľicemi. Existovaly takĂ© ĹˇtÄ›nice vysĂlajĂcĂ rĂˇdiovĂ© signĂˇly a jeĹˇtÄ› jinĂ©, kterĂ© vydĂˇvaly signĂˇly v infraÄŤervenĂ© oblasti.

â€žNeztrĂˇcej ÄŤas pĂˇtrĂˇnĂm po ĹˇtÄ›nicĂch. Tabula o mÄ› nemĂˇ zĂˇjem.â€ś

â€žJsem jenom opatrnĂ˝.â€ś

â€žJĂˇ nejsem HarlekĂ˝n a Tabula to vĂ.â€ś

PĹ™Ăstroj ani nepĂpl. Alexej se vzdĂˇlil a Trn pokynul ke kĹ™eslu. Maja vÄ›dÄ›la, Ĺľe jejĂ otec si rozhovor pĹ™edem v duchu

pĹ™ehrĂˇl a nazkouĹˇel. PatrnÄ› strĂˇvil nÄ›kolik hodin pĹ™emĂ˝ĹˇlenĂm, co si mĂˇ oblĂ©ct a kam umĂstit nĂˇbytek. Do hĂˇje s tĂm vĹˇĂm. Ale ona ho zaskoÄŤĂ.

â€žMĂˇĹˇ moc pÄ›knĂ©ho sluhu.â€ś Usedla do kĹ™esla a Trn si to namĂĹ™il s vozĂkem k nĂ. â€žJako obrĂˇzek.â€ś

NormĂˇlnÄ› by pĹ™i soukromĂ©m rozhovoru mluvili nÄ›mecky. Tohle byl TrnĹŻv Ăşstupek vĹŻÄŤi Maje. MÄ›la pasy nÄ›kolika zemĂ, ale v souÄŤasnĂ© dobÄ› se povaĹľovala za Britku.

â€žJo, to tetovĂˇnĂ.â€ś Trn se usmĂˇl. â€žAlexej si naĹˇel nÄ›jakĂ©ho umÄ›lce, kterĂ˝ mu na tÄ›le vytvĂˇĹ™Ă obraz PrvnĂho svÄ›ta. NenĂ to zrovna pĹ™ĂjemnĂ˝ nĂˇmÄ›t, ale je to jeho rozhodnutĂ.â€ś

â€žAno. VĹˇichni mĂˇme moĹľnost se svobodnÄ› rozhodovat.

Dokonce i HarlekĂ˝ni.â€ś

â€žNejsi zrovna nadĹˇenĂˇ, Ĺľe mÄ› vidĂĹˇ, Majo.â€ś

PĹ™edsevzala si, Ĺľe se bude ovlĂˇdat a Ĺľe bude ukĂˇznÄ›nĂˇ, ale slova se z nĂ zaÄŤala Ĺ™inout. â€žDostala jsem tÄ› z PĂˇkistĂˇnu â€“ v podstatÄ› jsem podplatila nebo zastraĹˇila pĹŻlku vlĂˇdnĂch ĂşĹ™ednĂkĹŻ, abych tÄ› dostala do toho letadla. A pak jsme najednou v Dublinu a Matka PoĹľehnanĂˇ pĹ™evezme velenĂ â€“ no dobĹ™e, je to jejĂ teritorium. DruhĂ˝ den jĂ zavolĂˇm na mobil a ona povĂdĂˇ: â€žTvĹŻj otec je od pasu dolĹŻ ochrnutĂ˝. UĹľ

nikdy nebude chodit.â€ś Nato zavÄ›sĂ a okamĹľitÄ› zruĹˇĂ telefon.

A je to. Bum prĂˇsk. Hotovo. Dva roky ses neozval.â€ś

â€žSnaĹľili jsme se chrĂˇnit tebe, Majo. Ĺľijeme v nebezpeÄŤnĂ© dobÄ›.â€ś

â€žTo vyklĂˇdej tomu potetovanĂ©mu klukovi. Co tÄ› znĂˇm, pouĹľĂvĂˇĹˇ vĂ˝razy nebezpeÄŤĂ a bezpeÄŤnost jako vĂ˝mluvu pro cokoli, ale jĂˇ uĹľ ti na to neskoÄŤĂm. ĹľĂˇdnĂ© bitvy uĹľ nejsou. A taky ĹľĂˇdnĂ HarlekĂ˝ni â€“ vĂˇĹľnÄ›. Jen hrstka lidĂ jako ty a Lipka a Matka PoĹľehnanĂˇ.â€ś

â€žV Kalifornii Ĺľije jeĹˇtÄ› PastĂ˝Ĺ™.â€ś

â€žTĹ™i nebo ÄŤtyĹ™i lidĂ© nemĹŻĹľou nic zmÄ›nit. VĂˇlka skonÄŤila.

Copak to nechĂˇpeĹˇ? Tabula vyhrĂˇla. My jsme prohrĂˇli. Wir haben verloren.â€ś

ZdĂˇlo se, Ĺľe slova v nÄ›mÄŤinÄ› zasĂˇhla Trna hloubÄ›ji neĹľ

angliÄŤtina. SĂˇhl na knoflĂk na opÄ›radle vozĂku a odvrĂˇtil se trochu stranou, aby mu Maja nevidÄ›la na oÄŤi.

â€žTy jsi taky HarlekĂ˝n, Majo. To je tvĂˇ pravĂˇ podstata.

TvĂˇ minulost i budoucnost.â€ś

â€žJĂˇ nejsem HarlekĂ˝n a nejsem jako ty. To uĹľ bys mohl vÄ›dÄ›t.â€ś

â€žPotĹ™ebujeme tvou pomoc. Je to dĹŻleĹľitĂ©.â€ś

â€žVĹľdycky je to dĹŻleĹľitĂ©.â€ś

â€žPotĹ™ebuju, abys odjela do Ameriky. VĹˇechny vĂ˝lohy zaplatĂme. VĹˇechno zaĹ™ĂdĂme.â€ś

â€žAmerika je PastĂ˝Ĺ™ovo teritorium. Je to na nÄ›m.â€ś

Otec nasadil svĹŻj nejpĹŻsobivÄ›jĹˇĂ vĂ˝raz a tĂłn. â€žPastĂ˝Ĺ™ musĂ ÄŤelit neobvyklĂ© situaci. NevĂ si s nĂ rady.â€ś

â€žAle jĂˇ teÄŹ mĂˇm skuteÄŤnĂ˝ Ĺľivot. JĂˇ uĹľ s tĂmhle nemĂˇm nic spoleÄŤnĂ©ho.â€ś

Trn mÄ›l stĂˇle dostatek vnitĹ™nĂ kĂˇznÄ›, aby dokĂˇzal skrĂ˝t zlost. Uchopil ovlĂˇdacĂ pĂˇku a vykrouĹľil ladnou osmiÄŤku kolem pokoje. â€žA, no ovĹˇem. ObÄŤanskĂ˝ Ĺľivot uvnitĹ™ MaĹˇinerie. Tak pĹ™ĂjemnĂ˝ a zĂˇbavnĂ˝. VyprĂˇvÄ›j mi o tom.â€ś

â€žNikdy jsi to nechtÄ›l.â€ś

â€žNepracujeĹˇ v nÄ›jakĂ© kancelĂˇĹ™i?â€ś

â€žJsem prĹŻmyslovĂˇ nĂˇvrhĂˇĹ™ka. Pracuju v tĂ˝mu, kterĂ˝ navrhuje obaly na vĂ˝robky pro rĹŻznĂ© firmy. MinulĂ˝ tĂ˝den jsem vytvoĹ™ila novou lahviÄŤku na parfĂ©m.â€ś

â€žTo vypadĂˇ jako nĂˇroÄŤnĂˇ prĂˇce. UrÄŤitÄ› jsi velmi ĂşspÄ›ĹˇnĂˇ.

A co zbytek tvĂ©ho svÄ›ta? NÄ›jacĂ milenci, o kterĂ˝ch bych mÄ›l vÄ›dÄ›t?â€ś

â€žNe.â€ś

â€žA co ten advokĂˇt â€“ jak se jen jmenoval?â€ś Trn to samozĹ™ejmÄ› vÄ›dÄ›l, ale pĹ™edstĂral, Ĺľe pĂˇtrĂˇ v pamÄ›ti. â€žConnor Ramsey. BohatĂ˝. HezkĂ˝. Z dobrĂ© rodiny. A pak tÄ› nechal kvĹŻli nÄ›jakĂ© jinĂ© ĹľenskĂ©. EvidentnÄ› s nĂ chodil celou tu dobu, co byl s tebou.â€ś

Maje bylo, jako by jĂ Trn prĂˇvÄ› vlepil facku. MÄ›lo ji napadnout, Ĺľe vyuĹľije svĂ˝ch kontaktĹŻ v LondĂ˝nÄ› a opatĹ™Ă si informace. Vypadalo to, Ĺľe vĂ vĹľdycky vĹˇechno.

â€žTo tÄ› nemusĂ zajĂmat.â€ś

â€žNeztrĂˇcej ÄŤas trĂˇpenĂm se kvĹŻli Ramseyovi. NÄ›jacĂ ĹľoldĂˇci, co pracujĂ pro Matku PoĹľehnanou mu pĹ™ed pĂˇr mÄ›sĂci vyhodili auto do povÄ›tĹ™Ă. Od tĂ© doby si myslĂ, Ĺľe po

nÄ›m jdou teroristi. Najal si tÄ›lesnou strĂˇĹľ. Ĺľije v neustĂˇlĂ©m strachu. A to je dobĹ™e. Co Ĺ™ĂkĂˇĹˇ? Pan Ramsey si zaslouĹľil trest za to, Ĺľe podvĂˇdÄ›l moji holÄŤiÄŤku.â€ś

Trn obrĂˇtil vozĂk na mĂstÄ› a usmĂˇl se na Maju. Maja vÄ›dÄ›la, Ĺľe by se mÄ›la tvĂˇĹ™it rozhoĹ™ÄŤenÄ›, ale nÄ›jak to neĹˇlo.

VzpomnÄ›la si na Connora, jak ji objĂmal na molu v Brightonu, a jak jĂ tĹ™i tĂ˝dny nato v restauraci oznĂˇmil, Ĺľe nenĂ vhodnou kandidĂˇtkou pro manĹľelstvĂ. Maja ÄŤetla o vĂ˝buchu auta v novinĂˇch, ale otce si s Ăştokem nespojila.

â€žTos nemusel.â€ś

â€žAle ano.â€ś Trn poodjel zpÄ›t ke stolku.

â€žVĂ˝buch auta nic nezmÄ›nĂ. Do Ameriky prostÄ› nejedu.â€ś

â€žKdo mluvĂ o Americe? VĹľdyĹĄ si jenom povĂdĂˇme.â€ś

HarlekĂ˝nskĂ˝ vĂ˝cvik jĂ Ĺ™Ăkal, Ĺľe teÄŹ by mÄ›la zaĂştoÄŤit.

StejnÄ› jako Trn i ona se na setkĂˇnĂ pĹ™ipravila. â€žPovÄ›z mi nÄ›co, tĂˇto. Jedinou vÄ›c. MĂˇĹˇ mÄ› rĂˇd?â€ś

â€žJsi pĹ™ece moje dcera, Majo.â€ś

â€žOdpovÄ›z mi.â€ś

â€žOd tĂ© doby, co zemĹ™ela tvĂˇ matka, jsi to jedinĂ© cennĂ© v mĂ©m ĹľivotÄ›.â€ś

â€žDejme tomu. To by pro tuhle chvĂli staÄŤilo.â€ś Nahnula se v kĹ™esle dopĹ™edu. â€žZavedenĂ MaĹˇinerie ĂşplnÄ› rozmetalo jakoukoli rovnovĂˇhu sil, kterĂˇ existovala tisĂce let. Pokud vĂm, ĹľĂˇdnĂ PoutnĂci uĹľ nejsou a HarlekĂ˝ny bys spoÄŤĂtal na prstech jednĂ© ruky.â€ś

â€žTabula mĂˇ k dispozici skenery tvĂˇĹ™Ă, elektronickĂ© sledovacĂ zaĹ™ĂzenĂ, spolupracuje s vlĂˇdnĂmi ĂşĹ™ednĂky aâ€¦â€ś

â€žJĂˇ nechci slyĹˇet dĹŻvody. O tom se nebavĂme. Jen fakta a co z nich vyplĂ˝vĂˇ. V PĂˇkistĂˇnu jsi byl tÄ›Ĺľce ranÄ›n a dva lidĂ© byli zabiti. VĹľdycky jsem mÄ›la rĂˇda VĂˇhy. BrĂˇval mÄ› do divadla, kdyĹľ pĹ™ijel do LondĂ˝na. A Vrba byla krĂˇsnĂˇ a silnĂˇ ĹľenskĂˇ.â€ś

â€žOba bojovnĂci byli srozumÄ›ni s rizikem,â€ś oponoval Trn.

â€žA oba zemĹ™eli hrdou smrtĂ.â€ś

â€žAno, jsou mrtvĂ. VlĂˇkanĂ do lĂ©ÄŤky a zabitĂ, pro nic za nic. A teÄŹ po mnÄ› chceĹˇ, abych umĹ™ela stejnÄ› jako oni.â€ś

Trn sevĹ™el opÄ›radla vozĂku a na okamĹľik si pomyslela, Ĺľe se donutĂ vstĂˇt, pouhou silou vĹŻle. â€žStalo se nÄ›co mimoĹ™ĂˇdnĂ©ho. PoprvĂ© za celou dobu mĂˇme Ĺˇpiona na jejich stranÄ›. Lipka je s nĂm v kontaktu.â€ś

â€žJe to jen dalĹˇĂ past.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ. Ale vĹˇechny informace, kterĂ© jsme dostali, odpovĂdaly skuteÄŤnosti. PĹ™ed pĂˇr tĂ˝dny jsme se dozvÄ›dÄ›li o dvou moĹľnĂ˝ch PoutnĂcĂch ve SpojenĂ˝ch stĂˇtech. Jsou to bratĹ™i. ChrĂˇnil jsem jejich otce, Matthewa Corrigana, pĹ™ed mnoha lety. NeĹľ odeĹˇel do ilegality, dal jsem mu talisman.â€ś

â€žTabula o nich vĂ?â€ś

â€žAno. SledujĂ je ÄŤtyĹ™iadvacet hodin dennÄ›.â€ś

â€žA proÄŤ je prostÄ› nezabijĂ? Obvykle to tak dÄ›lajĂ.â€ś

â€žVĂm jen to, Ĺľe Corriganovi jsou v nebezpeÄŤĂ a Ĺľe jim musĂme pomoct, a to co nejdĹ™Ăv. PastĂ˝Ĺ™ pochĂˇzĂ z harlekĂ˝nskĂ© rodiny. Jeho dÄ›deÄŤek zachrĂˇnil stovky ĹľivotĹŻ.

Ale nezrozenĂ˝ PoutnĂk by mu nedĹŻvÄ›Ĺ™oval. NenĂ zrovna moc zdatnĂ˝, ani moc inteligentnĂ. Je toâ€¦â€ś

â€žHlupĂˇk.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak. Ty bys to dokĂˇzala zvlĂˇdnout, Majo. StaÄŤĂ, kdyĹľ najdeĹˇ Corriganovy a zavezeĹˇ je do bezpeÄŤĂ.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ Ĺľe nejsou PoutnĂci.â€ś

â€žTo se nedozvĂme, dokud si s nimi nepromluvĂme. V

jednĂ© vÄ›ci mĂˇĹˇ pravdu. ĹľĂˇdnĂ PoutnĂci uĹľ nejsou. MoĹľnĂˇ je to naĹˇe poslednĂ Ĺˇance.â€ś

â€žNa to mÄ› nepotĹ™ebujeĹˇ. Najmi si prostÄ› pĂˇr ĹľoldĂˇkĹŻ.â€ś

â€žTabula mĂˇ vĂc penÄ›z a vÄ›tĹˇĂ moc. ĹľoldĂˇci nĂˇs vĹľdycky zradĂ.â€ś

â€žTak to udÄ›lej sĂˇm.â€ś

â€žJsem mrzĂˇk, Majo. TrÄŤĂm tady, v tomhle bytÄ›, na tomhle vozĂku. Ty jsi jedinĂˇ vĹŻdÄŤĂ osobnost.â€ś

Na nÄ›kolik vteĹ™in se jĂ skuteÄŤnÄ› zachtÄ›lo vytasit meÄŤ a vyrazit do Ăştoku, ale pak si vzpomnÄ›la na incident v londĂ˝nskĂ© podzemce. Otec by pĹ™ece mÄ›l svou dceru chrĂˇnit.

MĂsto toho jĂ Trn zniÄŤil dÄ›tstvĂ.

Zvedla se a vykroÄŤila ke dveĹ™Ăm. â€žVracĂm se do LondĂ˝na.â€ś

â€žCopak si nepamatujeĹˇ, co jsem tÄ› uÄŤil? Verdammt durch das Fleisch. Gerettet durch das Blut…â€ś

Zatraceni tÄ›lem. Spaseni krvĂ. Maja slĂ˝chala tuhle frĂˇzi â€“ a nesnĂˇĹˇela ji â€“ uĹľ od dÄ›tstvĂ.

â€žTenhle slogan povÄ›z svĂ©mu novĂ©mu ruskĂ©mu kamarĂˇdovi. Na mÄ› to neĂşÄŤinkuje.â€ś

â€žPokud uĹľ nejsou PoutnĂci, znamenĂˇ to, Ĺľe ti z Tabuly koneÄŤnÄ› ovlĂˇdli historii. BÄ›hem jednĂ© nebo dvou generacĂ se ze ÄŚtvrtĂ©ho svÄ›ta stane studenĂ˝, sterilnĂ svÄ›t, kde jsou vĹˇichni sledovĂˇni a ovlĂˇdĂˇni.â€ś

â€žUĹľ se stalo.â€ś

â€žJe to naĹˇe povinnost, Majo. Jsme tĂm, ÄŤĂm jsme.â€ś V

TrnovÄ› hlase naplno zaznÄ›la bolest a lĂtost. â€žÄŚasto jsem touĹľil po jinĂ©m ĹľivotÄ›, abych se narodil nevÄ›domĂ˝ a slepĂ˝.

Ale nikdy bych se nedokĂˇzal odrodit, zapĹ™Ăt vĹˇechny ty HarlekĂ˝ny, kteĹ™Ă se obÄ›tovali pro tak dĹŻleĹľitou vÄ›c.â€ś

â€žDal jsi mi zbranÄ› a nauÄŤil jsi mÄ› bojovat. A teÄŹ mÄ› posĂlĂˇĹˇ na smrt.â€ś

Trn vypadal jaksi menĹˇĂ, tĂ©mÄ›Ĺ™ se na svĂ©m vozĂku scvrkl. Z Ăşst mu vyĹˇel jen ochraptÄ›lĂ˝ Ĺˇepot. â€žZemĹ™el bych pro tebe.â€ś

â€žAle jĂˇ nehodlĂˇm umĹ™Ăt pro vÄ›c, kterĂˇ uĹľ neexistuje.â€ś

NapĹ™Ăˇhla ruku k jeho rameni. Bylo to gesto na rozlouÄŤenou, moĹľnost naposledy se ho dotknout â€“ ale zatvĂˇĹ™il se tak rozzlobenÄ›, Ĺľe ruku stĂˇhla.

â€žSbohem, otÄŤe.â€ś PĹ™eĹˇla ke dveĹ™Ăm a odemkla zĂˇvoru.

â€žMĂˇm nepatrnou Ĺˇanci bĂ˝t ĹˇĹĄastnĂˇ. NemĹŻĹľu ti dovolit, abys mi ji vzal.â€ś

2

Nathan Boone sedÄ›l v prvnĂm patĹ™e ve skladiĹˇti naproti obchĹŻdku s prĂˇdlem. Dalekohledem pro noÄŤnĂ vidÄ›nĂ sledoval, jak Maja odchĂˇzĂ z Trnova domu a jde po chodnĂku. Boone uĹľ vyfotografoval Trnovu dceru pĹ™i pĹ™Ăjezdu na letiĹˇti, ale rĂˇd se na ni znovu podĂval. ZnaÄŤnĂˇ ÄŤĂˇst jeho prĂˇce v souÄŤasnĂ© dobÄ› spoÄŤĂvala ve vysedĂˇvĂˇnĂ pĹ™ed obrazovkou poÄŤĂtaÄŤe, kontrole telefonnĂch hovorĹŻ a vĂ˝pisĹŻ z bankovnĂch karet, ÄŤtenĂ lĂ©kaĹ™skĂ˝ch zprĂˇv a policejnĂch obÄ›ĹľnĂkĹŻ z rĹŻznĂ˝ch zemĂ. VidÄ›t na vlastnĂ oÄŤi skuteÄŤnĂ©ho HarlekĂ˝na mu pomĂˇhalo zĹŻstat v kontaktu s realitou toho, co dÄ›lĂˇ. NepĹ™Ătel stĂˇle existuje â€“ alespoĹ� hrstka jedincĹŻ â€“ a jeho Ăşkolem je ho zniÄŤit.

PĹ™ed dvÄ›ma lety, po pĹ™estĹ™elce v PĂˇkistĂˇnu, vystopoval Maju v LondĂ˝nÄ›. JejĂ chovĂˇnĂ na veĹ™ejnosti naznaÄŤovalo, Ĺľe se zĹ™ekla harlekĂ˝nskĂ©ho nĂˇsilĂ a rozhodla se vĂ©st normĂˇlnĂ Ĺľivot. BratĹ™Ă uvaĹľovali, jestli ji nemajĂ popravit, ale on jim poslal obsĂˇhlĂ˝ e-mail, v nÄ›mĹľ tento postup nedoporuÄŤoval.

VÄ›dÄ›l, Ĺľe je Maja mĹŻĹľe zavĂ©st k Trnovi, Lipkovi ÄŤi Matce PoĹľehnanĂ©. Tihle tĹ™i HarlekĂ˝ni byli stĂˇle nebezpeÄŤnĂ. Je nutnĂ© je vystopovat a zlikvidovat.

Maja by si vĹˇimla, kdyby ji v LondĂ˝nÄ› nÄ›kdo sledoval, a tak Boone vyslal do jejĂho bytu tĂ˝m technikĹŻ a nechal vpravit ĹˇtÄ›nice do vĹˇech jejĂch zavazadel. Od tĂ© doby, co si naĹˇla zamÄ›stnĂˇnĂ a vyĹˇla z ilegality, poÄŤĂtaÄŤe BratĹ™Ă neustĂˇle monitorovaly jejĂ telefonnĂ hovory, e-maily a nĂˇkupy s kreditnĂ kartou. PrvnĂ upozornÄ›nĂ pĹ™iĹˇlo, kdyĹľ Maja zaslala svĂ©mu nadĹ™ĂzenĂ©mu e-mail, v nÄ›mĹľ ĹľĂˇdala o dovolenou, aby mohla navĹˇtĂvit â€žnemocnĂ©ho pĹ™ĂbuznĂ©hoâ€ś. KdyĹľ si koupila na pĂˇtek letenku do Prahy, Boone usoudil, Ĺľe prĂˇvÄ› tohle mÄ›sto je pro Trna logickĂ˝m ĂştoÄŤiĹˇtÄ›m. MÄ›l tĹ™i dny na to, aby odletÄ›l do Evropy a vymyslel plĂˇn.

Toho rĂˇna se podaĹ™ilo jednomu z BooneovĂ˝ch podĹ™ĂzenĂ˝ch pĹ™eÄŤĂst vzkaz, kterĂ˝ nechal Maje v hotelu mladĂ˝ Rus, kterĂ˝ pracoval pro Trna. Boone tedy uĹľ vÄ›dÄ›l, kde Trn bydlĂ, takĹľe zbĂ˝valy uĹľ jen minuty do chvĂle, kdy se octne HarlekĂ˝novi tvĂˇĹ™Ă v tvĂˇĹ™.

Ve sluchĂˇtkĂˇch zaslechl LoutkĹŻv hlas. â€žCo teÄŹ?â€ś ptal se Loutka. â€žMĂˇme ji sledovat?â€ś

â€žTo mĂˇ na starosti Halver. To zvlĂˇdne. NĂˇĹˇ primĂˇrnĂ cĂl je Trn. S Majou se vypoĹ™ĂˇdĂˇme pozdÄ›ji veÄŤer.â€ś

Loutka a tĹ™i technici sedÄ›li v nĂˇkladnĂm prostoru dodĂˇvky zaparkovanĂ© na rohu. Loutka byl poruÄŤĂk ÄŤeskĂ© policie a mÄ›l na starosti kontakt s mĂstnĂmi ĂşĹ™ady. Technici mÄ›li udÄ›lat specializovanou prĂˇci a pak jĂt domĹŻ.

S Loutkovou pomocĂ Boone najal v Praze dva profesionĂˇlnĂ zabijĂˇky. ĹľoldĂˇci sedÄ›li na zemi za jeho zĂˇdy a ÄŤekali na rozkazy. Jeden byl MaÄŹar, hromotluk, kterĂ˝ nemluvil anglicky. Jeho srbskĂ˝ kumpĂˇn, bĂ˝valĂ˝ vojĂˇk, umÄ›l ÄŤtyĹ™i jazyky a vypadal inteligentnÄ›, ale Boone mu nedĹŻvÄ›Ĺ™oval. PĹŻsobil jako typ, kterĂ˝ uteÄŤe, kdyĹľ bude objekt klĂˇst odpor.

Ve skladiĹˇti bylo zima a Boone mÄ›l na sobÄ› nepromokavou parku a vlnÄ›nou ÄŤepici. Se svĂ˝m vojenskĂ˝m ĂşÄŤesem a brĂ˝lemi s ocelovou obrouÄŤkou vypadal ukĂˇznÄ›nÄ› a zdatnÄ›, jako inĹľenĂ˝r chemie, kterĂ˝ o vĂkendech trĂ©nuje maraton.

â€žTak jdeme,â€ś vyzval ho Loutka.

â€žNe.â€ś

â€žMaja jde zpĂˇtky do hotelu. NemyslĂm si, Ĺľe by Trn dnes veÄŤer ÄŤekal nÄ›jakou dalĹˇĂ nĂˇvĹˇtÄ›vu.â€ś

â€žVy tyhle lidi neznĂˇte, ale jĂˇ ano. Oni zĂˇmÄ›rnÄ› dÄ›lajĂ vÄ›ci, kterĂ© jsou nepĹ™edvĂdatelnĂ©. Trn se mĹŻĹľe rozhodnout, Ĺľe pĹŻjde ven. Maja se mĹŻĹľe rozhodnout, Ĺľe se vrĂˇtĂ. PoÄŤkĂˇme pÄ›t minut, a uvidĂme.â€ś

Boone sklonil noÄŤnĂ dalekohled a dĂˇl sledoval ulici.

PoslednĂch Ĺˇest let pracoval pro BratĹ™Ă â€“ skupinku lidĂ z rĹŻznĂ˝ch zemĂ, kterĂ© spojuje urÄŤitĂˇ vize budoucnosti. BratĹ™Ă â€“ jejichĹľ organizaci nazĂ˝vali jejich nepĹ™ĂˇtelĂ© Tabula â€“ byli odhodlĂˇni zniÄŤit HarlekĂ˝ny a PoutnĂky.

Boone slouĹľil jako styÄŤnĂ˝ dĹŻstojnĂk mezi BratĹ™Ămi a jejich nĂˇmezdnĂmi ĹľoldnĂ©Ĺ™i. Bylo pro nÄ›j snadnĂ© jednat s lidmi jako tenhle Srb nebo poruÄŤĂk Loutka. ĹľoldĂˇci vĹľdycky chtÄ›jĂ penĂze nebo nÄ›jakĂ© protisluĹľby. NejdĹ™Ăv jednĂˇte o cenÄ›, a pak se rozhodnete, jestli ji zaplatĂte.

I kdyĹľ Boone dostĂˇval od BratĹ™Ă velmi pÄ›knĂ˝ plat, nikdy se nepovaĹľoval za ĹľoldnĂ©Ĺ™e. PĹ™ed dvÄ›ma lety mu bylo dovoleno pĹ™eÄŤĂst si nÄ›kolik knih soubornÄ› nazvanĂ˝ch â€žVÄ›dÄ›nĂâ€ś, kterĂ© mu umoĹľnily ĹˇirĹˇĂ pohled na cĂle BratĹ™Ă a jejich filozofii. VÄ›dÄ›nĂ mu ukĂˇzalo, Ĺľe je souÄŤĂˇstĂ historickĂ© bitvy proti silĂˇm naruĹˇujĂcĂm Ĺ™Ăˇd. BratĹ™Ă a jejich spojenci uĹľ

byli na pokraji ustavenĂ dokonale kontrolovanĂ© spoleÄŤnosti, ale tenhle novĂ˝ poĹ™Ăˇdek by se nemohl udrĹľet, kdyby PoutnĂci mÄ›li moĹľnost opustit systĂ©m a potĂ© se vrĂˇtit a zpochybĹ�ovat zavedenĂ© nĂˇzory. MĂr a prosperita jsou moĹľnĂ© jen tehdy, kdyĹľ se lidĂ© pĹ™estanou zabĂ˝vat novĂ˝mi otĂˇzkami a spokojĂ se s existujĂcĂmi odpovÄ›ÄŹmi.

PoutnĂci vnĂˇĹˇejĂ do tohoto svÄ›ta chaos, ale Boone k nim necĂtil nenĂˇvist. TakovĂ˝ PoutnĂk se narodĂ se schopnostĂ putovat mezi svÄ›ty, vlastnÄ› s touhle zdÄ›dÄ›nou vlohou nemĹŻĹľe nic dÄ›lat. Ale s HarlekĂ˝ny je to jinak. PĹ™estoĹľe existujĂ harlekĂ˝nskĂ© rodiny, kaĹľdĂ˝ jednotlivĂ˝ HarlekĂ˝n se sĂˇm rozhoduje, jestli bude PoutnĂky chrĂˇnit. Jejich zĂˇliba v nahodilosti je v rozporu s pravidly, jimiĹľ se Ĺ™ĂdĂ BooneĹŻv Ĺľivot.

PĹ™ed nÄ›kolika lety jel do Hongkongu, aby tam zlikvidoval HarlekĂ˝na jmĂ©nem BronzovĂ˝ drak. KdyĹľ pak prohledĂˇval jeho mrtvolu, nalezl kromÄ› obvyklĂ˝ch zbranĂ a faleĹˇnĂ˝ch pasĹŻ takĂ© elektronickĂ© zaĹ™ĂzenĂ zvanĂ© generĂˇtor nahodilĂ˝ch ÄŤĂsel. Byl to maliÄŤkĂ˝ pĹ™Ăstroj, kterĂ˝ po zmĂˇÄŤknutĂ knoflĂku matematicky generuje nĂˇhodnĂ© ÄŤĂslo. HarlekĂ˝ni tyto generĂˇtory nÄ›kdy pouĹľĂvali pĹ™i rozhodovĂˇnĂ. LichĂ© ÄŤĂslo znamenalo ano, sudĂ© ne. ZmĂˇÄŤknete knoflĂk a generĂˇtor vĂˇm Ĺ™ekne, do kterĂ˝ch dveĹ™Ă vejĂt.

Boone si vzpomĂnal, jak sedÄ›l v hotelu a zkoumal ten pĹ™Ăstroj. Jak mĹŻĹľe takhle nÄ›kdo ĹľĂt? Pokud jde o nÄ›j, kaĹľdĂ˝, kdo se v ĹľivotÄ› Ĺ™ĂdĂ nĂˇhodnĂ˝mi ÄŤĂsly, by mÄ›l bĂ˝t chycen a zlikvidovĂˇn. Ĺ�Ăˇd a kĂˇzeĹ�, to jsou hodnoty, kterĂ© drĹľĂ zĂˇpadnĂ civilizaci, aby se nerozpadla. StaÄŤĂ se podĂvat na okraj spoleÄŤnosti, a hned vidĂte, co by se stalo, kdyby se lidĂ© v dĹŻleĹľitĂ˝ch ĹľivotnĂch momentech rozhodovali nĂˇhodnÄ›.

Uplynuly dvÄ› minuty. Stiskl knoflĂk na svĂ˝ch hodinkĂˇch a pĹ™Ăstroj mu sdÄ›lil, jakĂ˝ mĂˇ pulz a tÄ›lesnou teplotu. PrĂˇvÄ› se nachĂˇzĂ ve stresovĂ© situaci, a tak ho potÄ›Ĺˇilo, Ĺľe jeho pulz jen o Ĺˇest tepĹŻ pĹ™ekraÄŤuje normu. VÄ›dÄ›l, jakĂ˝ mĂˇ pulz v klidu a pĹ™i nĂˇmaze, a takĂ© znal procento tuku ve svĂ©m tÄ›le, hladinu cholesterolu a dennĂ spotĹ™ebu kaloriĂ.

Ozvalo se ĹˇkrtnutĂ zĂˇpalky a o nÄ›kolik sekund pozdÄ›ji ucĂtil tabĂˇkovĂ˝ kouĹ™. ObrĂˇtil se a uvidÄ›l, jak Srb potahuje z cigarety.

â€žZhasnÄ›te to.â€ś

â€žProÄŤ?â€ś

â€žNemĂˇm chuĹĄ dĂ˝chat toxickĂ˝ vzduch.â€ś

Srb se uĹˇklĂbl. â€žVĹľdyĹĄ nic nedĂ˝chĂˇĹˇ, kamarĂˇde. To je moje cigareta.â€ś

Boone se vztyÄŤil a odstoupil od okna. TvĂˇĹ™ mÄ›l bez vĂ˝razu, kdyĹľ hodnotil protivnĂka. Je ten ÄŤlovÄ›k nebezpeÄŤnĂ˝?

Je tĹ™eba ho zastraĹˇit pro ĂşspÄ›ch akce? Jak rychle bude reagovat?

Vsunul pravou ruku do jednĂ© z nĂˇprsnĂch kapes parky, nahmĂˇtl bĹ™itvu a stiskl ji palcem a ukazovĂˇkem. â€žOkamĹľitÄ› zhasnÄ›te tu cigaretu.â€ś

â€žJen co ji dokouĹ™Ăm.â€ś

Boone Ĺˇvihl rukou smÄ›rem dolĹŻ a uĹĄal konec cigarety.

NeĹľ mohl muĹľ zareagovat, popadl ho za lĂmec a pĹ™idrĹľel mu ostĹ™Ă bĹ™itvy pĹŻl centimetru pĹ™ed pravĂ˝m okem.

â€žKdybych ti rozĹ™Ăzl oÄŤi, mĹŻj obliÄŤej by byl to poslednĂ, co bys uvidÄ›l. Myslel bys na mÄ› celĂ˝ zbytek Ĺľivota, Josefe.

MÄ›l bys mou podobu vypĂˇlenou v mozku.â€ś

â€žProsĂm,â€ś zamumlal Srb. â€žProsĂm, nedÄ›lejte toâ€¦â€ś

Boone odstoupil a vsunul bĹ™itvu zpÄ›t do kapsy. PohlĂ©dl na MaÄŹara. Hromotluk vypadal, Ĺľe na nÄ›j udÄ›lal dojem.

KdyĹľ se vrĂˇtil k oknu, ozval se ze sluchĂˇtek LoutkĹŻv hlas. â€žCo se dÄ›je? Na co ÄŤekĂˇme?â€ś

â€žUĹľ neÄŤekĂˇme,â€ś Ĺ™ekl odmÄ›Ĺ™enÄ› Boone. â€žĹ�ekni Skipovi a Jamiemu, Ĺľe je na ÄŤase, aby si zaslouĹľili svou mzdu.â€ś

Skip a Jamie Toddovi byli bratĹ™i z Chicaga, odbornĂci na elektronickĂ© ĹˇpiclovĂˇnĂ. Oba byli pomenĹˇĂ a zavalitĂ a na sobÄ› mÄ›li stejnĂ© hnÄ›dĂ© montĂ©rky. Boone je sledoval noÄŤnĂm dalekohledem, jak vytahujĂ z dodĂˇvky hlinĂkovĂ© Ĺˇtafle a nesou je po chodnĂku ke krĂˇmku s prĂˇdlem. Vypadali jako elektrikĂˇĹ™i, pĹ™ivolanĂ, aby opravili zkrat na vedenĂ.

Skip rozloĹľil Ĺˇtafle a Jamie po nich vylezl k vĂ˝vÄ›snĂmu ĹˇtĂtu nad vĂ˝lohou obchodu s prĂˇdlem. Dnes rĂˇno tam umĂstili miniaturnĂ kameru ovlĂˇdanou rĂˇdiem. Ta potajĂ a vskrytu natoÄŤila videozĂˇznam Maji, stojĂcĂ na chodnĂku pĹ™ed domem.

Pod stĹ™ĂĹˇkou nad vchodem do Trnova bytu byla umĂstÄ›na bezpeÄŤnostnĂ kamera. Jamie znovu vylezl na Ĺˇtafle, odmontoval kameru a nahradil ji miniaturnĂm DVD

pĹ™ehrĂˇvaÄŤem. KdyĹľ bratĹ™i dokonÄŤili prĂˇci, sloĹľili Ĺˇtafle a odnesli je zpĂˇtky do auta. Za tĹ™i minuty prĂˇce si vydÄ›lali deset tisĂc dolarĹŻ a gratis nĂˇvĹˇtÄ›vu bordelu na KorunnĂ tĹ™ĂdÄ›.

â€žPĹ™ipravte se,â€ś Ĺ™ekl Boone poruÄŤĂku Loutkovi. â€žJdeme dolĹŻ.â€ś

â€žA co Harkness?â€ś

â€žĹ�eknÄ›te mu, aĹĄ zĹŻstane v autÄ›. ZavolĂˇme ho nahoru, kdyĹľ bude vzduch ÄŤistĂ˝.â€ś Boone vsunul noÄŤnĂ dalekohled do

kapsy a rukou pokynul ĹľoldnĂ©Ĺ™ĹŻm. â€žJe na ÄŤase dĂˇt se do toho.â€ś

Srb nÄ›co Ĺ™ekl MaÄŹarovi a oba se zvedli.

â€žBuÄŹte opatrnĂ, aĹľ budeme vchĂˇzet do bytu,â€ś varoval je Boone. â€žHarlekĂ˝ni jsou velmi nebezpeÄŤnĂ. KdyĹľ jsou napadeni, reagujĂ okamĹľitÄ›.â€ś

Srbovi se ponÄ›kud vrĂˇtila sebedĹŻvÄ›ra. â€žMoĹľnĂˇ jsou nebezpeÄŤnĂ pro vĂˇs. Ale mĹŻj kamarĂˇd a jĂˇ zvlĂˇdneme jakĂ˝koli problĂ©m.â€ś

â€žHarlekĂ˝ni nejsou normĂˇlnĂ. CelĂ© dÄ›tstvĂ strĂˇvĂ tĂm, Ĺľe se uÄŤĂ zabĂjet nepĹ™Ăˇtele.â€ś

VĹˇichni tĹ™i se vydali dolĹŻ na ulici, kde se setkali s Loutkou. PoruÄŤĂk vypadal ve svÄ›tle pouliÄŤnĂch lamp bledĂ˝.

â€žCo kdyĹľ to nevyjde?â€ś zeptal se.

â€žJestli se bojĂte, mĹŻĹľete zĹŻstat v autÄ› s Harknessem, ale v tom pĹ™ĂpadÄ› vĂˇm nezaplatĂm.â€ś Boone se dotkl jeho paĹľe.

â€žNedÄ›lejte si starosti. KdyĹľ jĂˇ zorganizuji nÄ›jakou operaci, vĹľdycky to vyjde.â€ś

Boone vedl svĂ© muĹľe pĹ™es ulici pĹ™ed dveĹ™e Trnova bytu a pĹ™itom vytĂˇhl laserovÄ› navĂˇdÄ›nou automatickou pistoli. V

levĂ© ruce drĹľel dĂˇlkovĂ˝ rĂˇdiovĂ˝ ovladaÄŤ. Stiskl ĹľlutĂ˝ knoflĂk a DVD zaÄŤalo pĹ™ehrĂˇvat obraz Maji, kterĂˇ tu pĹ™ed hodinou stĂˇla na chodnĂku. Pohled vlevo. Pohled vpravo. VĹˇichni pĹ™ipraveni. Stiskl domovnĂ zvonek a ÄŤekal. NahoĹ™e v bytÄ› mladĂ˝ Rus â€“ Trn sĂˇm patrnÄ› ne â€“ pĹ™istoupil k monitoru

uzavĹ™enĂ©ho televiznĂho okruhu, pohlĂ©dl na obrazovku a spatĹ™il Maju. DveĹ™e se s klapnutĂm otevĹ™ely. Byli uvnitĹ™.

ÄŚtyĹ™i muĹľi vystoupali do schodĹŻ. KdyĹľ doĹˇli do prvnĂho patra, Loutka vytĂˇhl hlasovĂ˝ zĂˇznamnĂk.

â€žHlasovou identifikaci, prosĂm,â€ś Ĺ™ekl elektronickĂ˝ hlas.

Loutka zapnul zĂˇznamnĂk a pĹ™ehrĂˇl audiozĂˇznam zĂskanĂ˝ dnes rĂˇno v taxĂku. â€žOtevĹ™ete ty zatracenĂ© dveĹ™e,â€ś Ĺ™ekla Maja. â€žOtevĹ™ete tyâ€¦â€ś

ElektrickĂ˝ zĂˇmek se s klapnutĂm otevĹ™el a Boone vnikl dovnitĹ™ jako prvnĂ. PotetovanĂ˝ Rus tu stĂˇl s utÄ›rkou na nĂˇdobĂ v ruce a vypadal znaÄŤnÄ› pĹ™ekvapenÄ›. Boone napĹ™Ăˇhl automatickou pistoli a zblĂzka vypĂˇlil. DevĂtimilimetrovĂˇ stĹ™ela zasĂˇhla RusĹŻv hrudnĂk jako obrovitĂˇ pÄ›st a odhodila ho dozadu.

MaÄŹar, ve snaze zĂskat prĂ©mii za dalĹˇĂho zabitĂ©ho, honem bÄ›Ĺľel za pĹ™ĂÄŤku rozdÄ›lujĂcĂ mĂstnost. Boone zaslechl hromotlukĹŻv Ĺ™ev. RozbÄ›hl se, s Loutkou a Srbem v patĂˇch.

VbÄ›hli do kuchynÄ› a uvidÄ›li MaÄŹara leĹľĂcĂho obliÄŤejem dolĹŻ na TrnovÄ› klĂnÄ›, nohy na zemi, ramena vklĂnÄ›nĂˇ mezi opÄ›radla vozĂku. Trn se snaĹľil tÄ›lo odstrÄŤit a vytasit meÄŤ.

â€žSpoutejte mu ruce!â€ś zavelel Boone. â€žRychle! DÄ›lejte!â€ś

Srb s Loutkou popadli Trna za ruce a znehybnili ho. Po vozĂku tekla krev. KdyĹľ Boone MaÄŹara odtĂˇhl, uvidÄ›l rukojeĹĄ vrhacĂho noĹľe vyÄŤnĂvajĂcĂ z krÄŤnĂ jamky mrtvĂ©ho.

Trn ho zabil noĹľem, ale hromotluk pĹ™epadl dopĹ™edu a svalil se na vozĂk.

â€žUstupte. PĹ™evezte ho sem,â€ś naĹ™izoval Boone. â€žOpatrnÄ›.

NezamaĹľte si boty krvĂ.â€ś VytĂˇhl plastikovĂ© pĂˇsky a svĂˇzal Trnovi ruce a nohy k sobÄ›. KdyĹľ skonÄŤil, odstoupil a prohlĂĹľel si zmrzaÄŤenĂ©ho HarlekĂ˝na. AÄŤ poraĹľen, vypadal Trn stejnÄ› pyĹˇnÄ› a arogantnÄ› jako vĹľdy.

â€žRĂˇd tÄ› poznĂˇvĂˇm, Trne. Jsem Nathan Boone. PĹ™ede dvÄ›ma lety v PĂˇkistĂˇnu jsem tÄ› propĂˇsl. SetmÄ›lo se hodnÄ› rychle, Ĺľe?â€ś

â€žSe ĹľoldĂˇky Tabuly se nebavĂm,â€ś Ĺ™ekl Trn tiĹˇe. Boone znal HarlekĂ˝nĹŻv hlas ze zĂˇznamĹŻ telefonnĂch hovorĹŻ. V

reĂˇlu mu pĹ™ipadal jeho hlas hlubĹˇĂ a hrozivÄ›jĹˇĂ.

Boone se rozhlĂ©dl po mĂstnosti. â€žLĂbĂ se mi tvĹŻj byt, Trne. VĂˇĹľnÄ›. Je ÄŤistĂ˝ a jednoduchĂ˝. VkusnĂ© barvy. MĂsto abys to pĹ™ecpal haraburdĂm, zaĹ™Ădil jsi to tu minimalisticky.â€ś

â€žJestli mÄ› chceĹˇ zabĂt, udÄ›lej to hned. NeplĂ˝tvej mĂ˝m ÄŤasem na zbyteÄŤnĂ© hovory.â€ś

Boone dal pokyn Loutkovi a Srbovi. Ti spoleÄŤnÄ› odtĂˇhli MaÄŹarovo tÄ›lo z obĂ˝vacĂho pokoje.

â€žDlouhĂˇ vĂˇlka skonÄŤila. PoutnĂci zmizeli a HarlekĂ˝ni byli poraĹľeni. Mohl bych tÄ› zabĂt rovnou, ale potĹ™ebuju tvou pomoc, abych mohl dokonÄŤit Ăşkol.â€ś

â€žNikoho neprozradĂm.â€ś

â€žSpolupracuj, a my nechĂˇme Maju vĂ©st normĂˇlnĂ Ĺľivot.

KdyĹľ odmĂtneĹˇ, bude mĂt hodnÄ› nepĹ™Ăjemnou smrt. Moji ĹľoldnĂ©Ĺ™i celĂ© dva dny znĂˇsilĹ�ovali tu ÄŤĂnskou HarlekĂ˝nku, kdyĹľ jsme ji chytili v PĂˇkistĂˇnu. LĂbilo se jim, Ĺľe se brĂˇnila a bojovala. MĂstnĂ Ĺľeny to zĹ™ejmÄ› v takovĂ˝ch situacĂch prostÄ› vzdajĂ.â€ś

Trn mlÄŤel, a Boone byl zvÄ›dav, jestli o nabĂdce uvaĹľuje.

MĂˇ svou dceru rĂˇd? Jsou HarlekĂ˝ni schopni takovĂ˝ch emocĂ? Trn napĂnal svaly ve snaze pĹ™etrhnout pouta. Pak to vzdal a zhroutil se na opÄ›radlo vozĂku.

Boone zapnul vysĂlaÄŤku zabudovanou v soupravÄ› se sluchĂˇtky a promluvil do mikrofonu. â€žPane Harknessi, prosĂm pĹ™ijÄŹte nahoru se svĂ˝m materiĂˇlem. Prostor je bezpeÄŤnĂ˝.â€ś

Srb a Loutka strhli Trna z vozĂku a odvlekli ho do loĹľnice, kde ho hodili na podlahu. Za pĂˇr minut se objevil Harkness, potĂ˝kajĂcĂ se s podivnou pĹ™enoskou. Byl to postarĹˇĂ AngliÄŤan, kterĂ˝ mluvil jen zĹ™Ădka, ale pro Boonea bylo hodnÄ› obtĂĹľnĂ© sedÄ›t vedle nÄ›j v restauraci. Na tom ÄŤlovÄ›ku bylo nÄ›co divnĂ©ho â€“ ty jeho ĹľlutĂ© zuby a pleĹĄ pĹ™ipomĂnajĂcĂ smrt a rozklad.

â€žJĂˇ vĂm, o ÄŤem HarlekĂ˝ni snĂ. HrdĂˇ smrt. Je to ten sprĂˇvnĂ˝ vĂ˝raz? To ti mĹŻĹľu zaĹ™Ădit â€“ smrt, kterĂˇ bude vzneĹˇenĂˇ a s jistou dĹŻstojnostĂ ukonÄŤĂ tvĹŻj Ĺľivot. Ale nÄ›co mi za to musĂĹˇ dĂˇt. Ĺ�ekni mi, jak najdu tvĂ© dva pĹ™Ăˇtele â€“

Lipku a Matku PoĹľehnanou. Jestli odmĂtneĹˇ, mĂˇm tu znaÄŤnÄ› poniĹľujĂcĂ alternativuâ€¦â€ś

Harkness postavil pĹ™enosku pĹ™ede dveĹ™e loĹľnice. V hornĂ stÄ›nÄ› pĹ™enosky byly vÄ›tracĂ otvory, zakrytĂ© hustou mĹ™ĂĹľĂ.

NÄ›jakĂ© drĂˇpy ĹˇkrĂˇbaly o podlahu pĹ™enosky a Boone zaslechl chrÄŤivĂ˝ zvuk dechu.

VytĂˇhl z kapsy bĹ™itvu. â€žZatĂmco vy HarlekĂ˝ni jste uvĂzli ve svĂ˝ch stĹ™edovÄ›kĂ˝ch snech, BratĹ™Ă zĂskali novĂ˝ zdroj vÄ›domostĂ. VypoĹ™Ăˇdali se s problĂ©my genetickĂ©ho inĹľenĂ˝rstvĂ.â€ś

NaĹ™Ăzl bĹ™itvou kĹŻĹľi pod HarlekĂ˝novĂ˝ma oÄŤima. StvoĹ™enĂ uvnitĹ™ pĹ™enosky zvÄ›tĹ™ilo Trnovu krev. Vydalo podivnĂ˝ chechtavĂ˝ zvuk, pak se vrhlo plnou silou proti stÄ›nÄ› pĹ™enosky a drĂˇpy zaĂştoÄŤilo na mĹ™ĂĹľ.

â€žTohle zvĂĹ™e je geneticky upraveno tak, aby bylo agresivnĂ a aby nemÄ›lo strach. NutĂ ho to ĂştoÄŤit, aniĹľ by myslelo na vlastnĂ pĹ™eĹľitĂ. Tohle nebude hrdĂˇ smrt. SeĹľere tÄ› jako kus masa.â€ś

PoruÄŤĂk Loutka se vrĂˇtil z pĹ™edsĂnÄ› do obĂ˝vĂˇku. Srb vypadal zvÄ›davĂ˝ a vydÄ›ĹˇenĂ˝. StĂˇl pĂˇr desĂtek centimetrĹŻ za Harknessem ve dveĹ™Ăch.

â€žMĂˇĹˇ poslednĂ Ĺˇanci. Ĺ�ekni mi jedinou informaci. Uznej naĹˇe vĂtÄ›zstvĂ.â€ś

Trn se pĹ™ekulil do jinĂ© polohy a podĂval se na pĹ™enosku.

Boone si uvÄ›domil, Ĺľe HarlekĂ˝n bude bojovat, aĹľ zvĂĹ™e zaĂştoÄŤĂ, a pokusĂ se je rozdrtit vlastnĂm tÄ›lem.

â€žMysli si, co chceĹˇ,â€ś Ĺ™ekl pomalu. â€žAle tohle je hrdĂˇ smrt.â€ś

Boone se vrĂˇtil ke dveĹ™Ăm a vytĂˇhl pistoli. Bude muset zvĂĹ™e zabĂt, aĹľ bude s Trnem hotovo. ChechtavĂ˝ zvuk ustal a zvĂĹ™e ztichlo jako lovec. VyÄŤkĂˇvalo.

Boone pokynul Harknessovi. Staroch si stoupl obkroÄŤmo nad pĹ™enosku a zvolna vysunul pĹ™ednĂ stranu nahoru.

3

KdyĹľ Maja doĹˇla ke Karlovu mostu, uvÄ›domila si, Ĺľe ji nÄ›kdo sleduje. Trn jĂ kdysi vysvÄ›tloval, Ĺľe lidskĂ© oÄŤi vysĂlajĂ energii. Pokud je ÄŤlovÄ›k dostateÄŤnÄ› vnĂmavĂ˝, mĹŻĹľe toto vlnÄ›nĂ vycĂtit. KdyĹľ Maja vyrĹŻstala v LondĂ˝nÄ›, otec obÄŤas najĂmal pouliÄŤnĂ zlodÄ›je, aby ji cestou ze Ĺˇkoly sledovali.

MÄ›la za Ăşkol vĹˇimnout si jich a praĹˇtit je pytlĂkem s kuliÄŤkami z loĹľisek, kterĂ˝ si nosila v aktovce.

ZaÄŤalo se stmĂvat, kdyĹľ pĹ™eĹˇla most a dala se doleva do SaskĂ© ulice. Rozhodla se, Ĺľe pĹŻjde do kostela Panny Marie pod Ĺ™etÄ›zem, bylo tam neosvÄ›tlenĂ© nĂˇdvoĹ™Ă se tĹ™emi rĹŻznĂ˝mi ĂşnikovĂ˝mi cestami. ProstÄ› pokraÄŤuj v chĹŻzi, Ĺ™Ăkala si.

HlavnÄ› se nedĂvej pĹ™es rameno. SaskĂˇ uliÄŤka byla ĂşzkĂˇ a kĹ™ivolakĂˇ. Tu a tam umĂstÄ›nĂ© pouliÄŤnĂ lampy Ĺľhnuly temnÄ› ĹľlutavĂ˝m svÄ›tlem. Maja minula postrannĂ uliÄŤku, pak se otoÄŤila a vrĂˇtila se do nĂ a skryla se ve stĂnu. PĹ™ikrÄŤila se za kontejner s odpadky a ÄŤekala.

Uplynulo deset vteĹ™in. Dvacet. Pak se objevil trpasliÄŤĂ troll, kterĂ˝ ji vezl taxĂkem do hotelu. Nikdy nevĂˇhej.

VĹľdycky reaguj. KdyĹľ veĹˇel do postrannĂ ulice, vytasila dĂ˝ku, vykroÄŤila za nĂm, popadla ho levou rukou za rameno a pĹ™itiskla mu hrot noĹľe na zĂˇtylek.

â€žAni se nehni. NeutĂkej.â€ś JejĂ hlas znÄ›l hebce, tĂ©mÄ›Ĺ™ svĂˇdivÄ›. â€žTeÄŹ zahneme doprava, a nechci ĹľĂˇdnĂ© problĂ©my.â€ś

OtoÄŤila ho, zatĂˇhla ho do stĂnu a pĹ™irazila ho zĂˇdy ke kontejneru. Hrot noĹľe teÄŹ mĂĹ™il na jeho ohryzek.

â€žĹ�ekni mi vĹˇechno. A nelĹľi. MoĹľnĂˇ tÄ› nezabiju.

RozumĂĹˇ?â€ś

ZdÄ›ĹˇenĂ˝ troll opatrnÄ› pĹ™ikĂ˝vl.

â€žKdo tÄ› najal?â€ś

â€žNÄ›jakĂ˝ AmeriÄŤan.â€ś

â€žJak se jmenuje?â€ś

â€žNevĂm. Je to znĂˇmĂ˝ poruÄŤĂka Loutky od policie.â€ś

â€žJakĂ© instrukce ti dal?â€ś

â€žĹľe vĂˇs mĂˇm sledovat. To je vĹˇechno. OdvĂ©zt vĂˇs taxĂkem a dnes veÄŤer vĂˇs sledovat.â€ś

â€žÄŚekĂˇ nÄ›kdo v hotelu?â€ś

â€žJĂˇ nevĂm. PĹ™ĂsahĂˇm, Ĺľe je to pravda.â€ś ZaÄŤal kĹ�uÄŤet.

â€žProsĂm vĂˇs, neubliĹľujte mi. SlitovĂˇnĂâ€¦â€ś

Trn by ho na mĂstÄ› probodl, ale Maja se rozhodla, Ĺľe se tohohle ĹˇĂlenstvĂ nechce ĂşÄŤastnit. JestliĹľe zabije tohohle hloupĂ©ho pidimuĹľĂka, octne se jejĂ vlastnĂ Ĺľivot v troskĂˇch.

â€žPĹŻjdu dĂˇl touhle ulicĂ a ty pĹŻjdeĹˇ na druhou stranu, zpĂˇtky na most. RozumĂĹˇ?â€ś

Troll snaĹľivÄ› pĹ™ikyvoval. â€žAno, ano,â€ś Ĺˇeptl.

â€žJestli tÄ› jeĹˇtÄ› jednou uvidĂm, jsi mrtvĂ˝.â€ś

Maja znovu vykroÄŤila po chodnĂku a zamĂĹ™ila ke kostelu, ale pak si vzpomnÄ›la na otce. Sledoval ji troll aĹľ k otcovu bytu? Kolik toho vÄ›dĂ?

SpÄ›ĹˇnÄ› se vracela postrannĂ uliÄŤkou, kdyĹľ tu zaslechla trollĹŻv hlas. DrĹľel v ruce mobilnĂ telefon a blĂˇbolil do nÄ›j hlĂˇĹˇenĂ svĂ©mu pĂˇnovi. Maja vykroÄŤila ze stĂnu a muĹľĂk vyjekl a upustil telefon na dlaĹľbu. Popadla ho za vlasy, zvedla ho od zemÄ› a vsunula mu hrot dĂ˝ky do levĂ©ho ucha.

Ani se nepohnul, polomrtvĂ˝ strachy.

To byl okamĹľik, kdy se ÄŤepel mohla zastavit. Maja si uvÄ›domovala, Ĺľe se musĂ rozhodnout a Ĺľe jejĂ rozhodnutĂ pĹ™ed nĂ otevĂrĂˇ temnou chodbu. NedÄ›lej to, Ĺ™Ăkala si v duchu.

PoĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› mĂˇĹˇ Ĺˇanci. Ale pĂ˝cha a vztek ji pohĂˇnÄ›ly vpĹ™ed.

â€žPoslouchej mÄ›,â€ś oslovila trolla. â€žTohle je poslednĂ vÄ›c, kterou se dozvĂĹˇ. Ĺľe tÄ› zabila HarlekĂ˝nka.â€ś

Pral se s nĂ a pokouĹˇel se vyprostit, ale ona mu zarazila dĂ˝ku zvukovodem do mozku.

Maja pustila taxikĂˇĹ™e, kterĂ˝ se jĂ zhroutil u nohou. Krev se mu hromadila v Ăşstech a pramĂnkem vytĂ©kala z nosu. OÄŤi mÄ›l otevĹ™enĂ© a vypadal pĹ™ekvapenÄ›, jako by mu prĂˇvÄ› sdÄ›lili nepĹ™Ăjemnou novinu.

OtĹ™ela dĂ˝ku a ukryla zbraĹ� pod svetrem. DrĹľĂc se ve stĂnu odvlekla mrtvĂ©ho na konec uliÄŤky a nahĂˇzela na nÄ›j

pytle s odpadky, kterĂ© vytĂˇhla z kontejneru. RĂˇno nÄ›kdo najde tÄ›lo a zavolĂˇ policii.

NeutĂkej, naĹ™izovala si. NedĂˇvej najevo, Ĺľe mĂˇĹˇ strach.

SoustĹ™edila se na svĂ© tÄ›lo a snaĹľila se vypadat uvolnÄ›nÄ›, kdyĹľ se vracela pĹ™es Ĺ™eku. DoĹˇla do KonviktskĂ© ulice, vystoupila po poĹľĂˇrnĂm schodiĹˇti na stĹ™echu obchodu s prĂˇdlem a pĹ™eskoÄŤila pĹŻldruhĂ©ho metru Ĺˇirokou mezeru na stĹ™echu Trnova domu. ĹľĂˇdnĂ˝ svÄ›tlĂk. ĹľĂˇdnĂ© padacĂ dveĹ™e ani protipoĹľĂˇrnĂ ĂşnikovĂ˝ vĂ˝chod. Bude muset vymyslet jinĂ˝ zpĹŻsob, jak se dostat dovnitĹ™.

PĹ™eskoÄŤila zpĂˇtky na sousednĂ stĹ™echu a postupovala po okolnĂch domech bloku, aĹľ na jednĂ© stĹ™eĹˇe objevila ĹˇĹ�ĹŻru na prĂˇdlo nataĹľenou mezi dvÄ›ma kovovĂ˝mi tyÄŤemi. OdĹ™Ăzla ji noĹľem, vrĂˇtila se na stĹ™echu otcova domu a uvĂˇzala ĹˇĹ�ĹŻru kolem ventilaÄŤnĂ trubky. Byla tma, aĹľ na svÄ›tlo jednĂ© pouliÄŤnĂ lampy a novĂ˝ mÄ›sĂc, kterĂ˝ vypadal jako tenkĂˇ linka proĹ™ĂznutĂˇ v temnĂ© obloze. VyzkouĹˇela provaz a ujistila se, Ĺľe ji udrĹľĂ. OpatrnÄ› pĹ™elezla nĂzkou zĂdku, jĂĹľ byl ohrazen okraj stĹ™echy, a pomalu ruÄŤkovala k oknu v prvnĂm patĹ™e.

NahlĂ©dla pĹ™es sklo dovnitĹ™ a zjistila, Ĺľe pokoj je plnĂ˝ ĹˇedobĂlĂ©ho kouĹ™e. OdstrÄŤila se ode zdi a vykopla sklo. Z

otvoru se vyvalil kouĹ™ a rozplynul se v noci. JeĹˇtÄ› jednou kopla do skla, a znovu a znovu, dokud nevylomila vĹˇechny ostrĂ© stĹ™epy drĹľĂcĂ v rĂˇmu.

Je tam moc kouĹ™e, pomyslela si. Dej si pozor, aĹĄ nevlezeĹˇ do pasti. OdstrÄŤila se, jak nejvĂc mohla, a pak se pĹ™ehoupla otvorem v oknÄ› dovnitĹ™. KouĹ™ stoupal ke stropu a valil se rozbitĂ˝m oknem ven; nad podlahou bylo pĂˇr desĂtek centimetrĹŻ volnĂ©ho prostoru. Maja se spustila na vĹˇechny ÄŤtyĹ™i. Prolezla obĂ˝vacĂm pokojem a naĹˇla mrtvĂ©ho Rusa leĹľĂcĂho u konferenÄŤnĂho stolku. ZastĹ™elen zblĂzka. Do hrudnĂku. HornĂ polovina tÄ›la leĹľela v kaluĹľi krve.

â€žTĂˇto!â€ś Postavila se a klopĂ˝tala kolem polopĹ™ĂÄŤky, kde naĹˇla hromadu knih a polĹˇtĂˇĹ™ĹŻ hoĹ™ĂcĂch na jĂdelnĂm stole. U

kuchynÄ› objevila dalĹˇĂ mrtvĂ© tÄ›lo: mohutnĂ©ho chlapa s noĹľem v hrdle.

Padl snad otec do zajetĂ? VÄ›znĂ ho Tabula? PĹ™ekroÄŤila leĹľĂcĂho obra a postupovala chodbou do vedlejĹˇĂho pokoje.

HoĹ™ela tam postel a dvÄ› stĂnidla z lamp. KrvavĂ© otisky rukou na bĂlĂ˝ch zdech.

U postele na zemi leĹľel na boku muĹľ. NevidÄ›la mu do tvĂˇĹ™e, ale poznala otcovy Ĺˇaty a dlouhĂ© vlasy. KouĹ™ se vinul kolem jejĂho tÄ›la, kdyĹľ se znovu spustila na vĹˇechny ÄŤtyĹ™i a lezla k nÄ›mu jako malĂ© dĂtÄ›. RozkaĹˇlala se. OÄŤi jĂ slzely.

â€žTĂˇto!â€ś kĹ™iÄŤela znovu. â€žTĂˇto!â€ś

A pak uvidÄ›la jeho obliÄŤej.

4

Gabriel Corrigan a jeho starĹˇĂ bratr Michael vyrĹŻstali na silnici, takĹľe se povaĹľovali za odbornĂky na motoresty, motely a mĂstnĂ muzea u silnice, v nichĹľ vystavovali dinosauĹ™Ă kosti. DlouhĂ© hodiny, kterĂ© trĂˇvili na cestĂˇch, sedĂˇvala jejich matka na zadnĂm sedadle mezi obÄ›ma bratry a ÄŤetla jim knihy nebo vyprĂˇvÄ›la pohĂˇdky. Jejich oblĂbenĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h byl o Edwardu V. a jeho bratrovi, vĂ©vodovi z Yorku, dvou malĂ˝ch princĂch uvÄ›znÄ›nĂ˝ch v londĂ˝nskĂ©m Toweru Richardem III. Podle panĂ CorriganovĂ© mÄ›li bĂ˝t princovĂ© zardouĹˇeni jednĂm z RichardovĂ˝ch pochopĹŻ, ale podaĹ™ilo se jim objevit tajnou chodbu, pĹ™eplavat hradnĂ pĹ™Ăkop a dostat se na svobodu. PĹ™estrojenĂ do prostĂ©ho odÄ›vu pak za pomoci Merlina a Robina Hooda proĹľĂvali nejrĹŻznÄ›jĹˇĂ dobrodruĹľstvĂ v Anglii 15. stoletĂ.

KdyĹľ byli jeĹˇtÄ› malĂ, hrĂˇli si bratĹ™i ve veĹ™ejnĂ˝ch parcĂch a na odpoÄŤivadlech u silnice, Ĺľe jsou ztracenĂ princovĂ©. Ale teÄŹ, kdyĹľ dospÄ›li, mÄ›l Michael na hru jinĂ˝ nĂˇzor. â€žNaĹˇel jsem si to v uÄŤebnici dÄ›jepisu,â€ś vyklĂˇdal Gabrielovi.

â€žRichardovi III. se to ve skuteÄŤnosti podaĹ™ilo. Oba princovĂ© byli zavraĹľdÄ›ni.â€ś

â€žJakĂ˝ je v tom rozdĂl?â€ś namĂtl Gabriel.

â€žLhala nĂˇm, Gabe. Byl to prostÄ› dalĹˇĂ vĂ˝mysl. Mamka nĂˇm navyklĂˇdala spoustu historek, kdyĹľ jsme byli malĂ, ale nikdy nĂˇm neĹ™ekla pravdu.â€ś

Gabriel s bratrem souhlasil â€“ je lepĹˇĂ znĂˇt vĹˇechna fakta.

Ale obÄŤas si pohrĂˇval s jednou z matÄŤinĂ˝ch historek. O

nedÄ›lĂch vyjĂĹľdÄ›l jeĹˇtÄ› pĹ™ed Ăşsvitem z Los Angeles a Ĺ™Ătil se na motorce tmou do mÄ›steÄŤka Hemet. KdyĹľ tankoval benzin u pumpy a pak jedl snĂdani v malĂ©m bistru, pĹ™ipadal si jako ztracenĂ˝ princ, osamÄ›lĂ˝ a nikĂ˝m nepoznanĂ˝. KdyĹľ odboÄŤil z dĂˇlnice, ze zemÄ› se vynoĹ™ilo slunce jako zĂˇĹ™ivÄ› oranĹľovĂˇ bublina. SetĹ™Ăˇslo zemskou tĂĹľi a vyplulo na oblohu.

HemetskĂ© letiĹˇtÄ› sestĂˇvalo z asfaltovĂ© runwaye, na nĂĹľ v trhlinĂˇch v asfaltu raĹˇil plevel, ohrazenĂ©ho plĂˇcku pro letadla a ponÄ›kud omĹˇelĂ© skupinky karavanĹŻ a pĹ™ĂstĹ™eĹˇkĹŻ.

KancelĂˇĹ™ pro skoky z atmosfĂ©ry se nachĂˇzela v dvojkaravanu u jiĹľnĂho konce runwaye. Gabriel zaparkoval motorku u vchodu a odepnul pavouky, jimiĹľ mÄ›l vĂ˝stroj pĹ™ipevnÄ›nou k nosiÄŤi.

Skoky z atmosfĂ©ry byly nĂˇkladnĂˇ zĂˇleĹľitost, a Gabriel prozradil instruktorovi Nicku Clarkovi, Ĺľe si dopĹ™ĂˇvĂˇ jeden skok mÄ›sĂÄŤnÄ›. TeÄŹ uplynulo teprve dvanĂˇct dnĂ od poslednĂho, a uĹľ tu byl zas. KdyĹľ vstoupil do karavanu, Nick

se na nÄ›j zazubil jako sĂˇzkaĹ™ nebo prodavaÄŤ drog zdravĂcĂ stĂˇlĂ©ho zĂˇkaznĂka.

â€žNemohl jsi odolat?â€ś

â€žVydÄ›lal jsem si nÄ›jakĂ© penĂze,â€ś vysvÄ›tloval Gabriel.

â€žNevĂm, kde bych je jinak utratil.â€ś Podal Nickovi Ĺˇtos bankovek a odeĹˇel se do pĂˇnskĂ© Ĺˇatny pĹ™evlĂ©knout do termoprĂˇdla a speciĂˇlnĂho obleku.

KdyĹľ vyĹˇel ze Ĺˇatny, prĂˇvÄ› dorazila skupinka KorejcĹŻ.

VĹˇichni mÄ›li sladÄ›nĂ© zelenobĂlĂ© uniformy, byli ovÄ›ĹˇenĂ nĂˇkladnou vĂ˝strojĂ a v rukou tĹ™Ămali laminovanĂ© kartiÄŤky s uĹľiteÄŤnĂ˝mi anglickĂ˝mi konverzaÄŤnĂmi obraty. Nick jim oznĂˇmil, Ĺľe Gabriel bude skĂˇkat s nimi, a Korejci si s nĂm pĹ™iĹˇli potĹ™Ăˇst rukou a vyfotografovat si ho.

â€žKolik skokĹŻ uĹľ mĂˇte za sebou?â€ś zeptal se jeden z nich.

â€žNevedu si denĂk,â€ś odpovÄ›dÄ›l Gabriel.

TlumoÄŤnĂk pĹ™eloĹľil jeho odpovÄ›ÄŹ a vĹˇichni se zatvĂˇĹ™ili pĹ™ekvapenÄ›. â€žVeÄŹte si denĂk,â€ś radil mu vĂˇĹľnÄ› nejstarĹˇĂ Korejec. â€žPak budete znĂˇt pĹ™esnĂ˝ poÄŤet.â€ś

Nick Ĺ™ekl KorejcĹŻm, aby se pĹ™ipravili, a skupinka zaÄŤala kontrolovat podrobnĂ˝ seznam. â€žTihle hoĹˇi uĹľ skĂˇkali z atmosfĂ©ry na vĹˇech sedmi kontinentech,â€ś zaĹˇeptal mu Nick.

â€žMuselo je to stĂˇt majlant. MajĂ dokonce speciĂˇlnĂ skafandry, kdyĹľ skĂˇÄŤou nad Antarktidou.â€ś

Korejci byli Gabrielovi sympatiÄŤtĂ â€“ brali skĂˇkĂˇnĂ vĂˇĹľnÄ›, ale radĹˇi si zkontroloval vÄ›ci o samotÄ›. SamotnĂˇ pĹ™Ăprava

byla pro nÄ›j potÄ›ĹˇenĂm, proĹľĂval ji tĂ©mÄ›Ĺ™ jako meditaci.

NavlĂ©kl si pĹ™es obleÄŤenĂ speciĂˇlnĂ oblek, zkontroloval vyhĹ™ĂvanĂ© rukavice, helmu a brĂ˝le, pak jeĹˇtÄ› hlavnĂ a rezervnĂ padĂˇk, popruhy a rukojeĹĄ pro odpoutĂˇnĂ. VĹˇechny tyhle pĹ™edmÄ›ty, kterĂ© vypadaly na zemi docela vĹˇednÄ›, se zcela promÄ›nĂ, jakmile vykroÄŤĂ do nebe.

Korejci udÄ›lali jeĹˇtÄ› pĂˇr snĂmkĹŻ a pak se vĹˇichni vespolek nacpali do letadla. MuĹľi se posadili na sedadla po dvou vedle sebe a pĹ™ipojili si kyslĂkovĂ© masky k rozvodu v letadle. Nick prohodil pĂˇr slov s pilotem, a letadlo odstartovalo a zaÄŤalo zvolna Ĺˇplhat do vĂ˝Ĺˇky deseti kilometrĹŻ. KyslĂkovĂˇ maska ztÄ›Ĺľovala konverzaci, a Gabriel byl za to docela vdÄ›ÄŤnĂ˝. ZavĹ™el oÄŤi a soustĹ™edil se na dech, nasĂˇval kyslĂk jemnÄ› syÄŤĂcĂ z masky.

Protivila se mu zemskĂˇ pĹ™itaĹľlivost a nĂˇroky jeho tÄ›la.

Pohyby plic a tlukot srdce mu pĹ™ipadaly jako mechanickĂˇ odezva nemyslĂcĂho stroje. Kdysi se to pokouĹˇel vysvÄ›tlit Michaelovi, ale pĹ™ipadalo mu, jako by hovoĹ™ili odliĹˇnĂ˝mi jazyky. â€žNikdo se pĹ™ece neprosĂ, aby se narodil, ale pĹ™esto jsme tady,â€ś pokrÄŤil rameny Michael. â€žMusĂme si odpovÄ›dÄ›t jen na jednu otĂˇzku: stojĂme na ĂşpatĂ hory, nebo na jejĂm vrcholu?â€ś

â€žMoĹľnĂˇ ta hora nenĂ dĹŻleĹľitĂˇ.â€ś

Michael se zatvĂˇĹ™il pobavenÄ›. â€žMy oba se dostaneme na vrchol,â€ś ujistil bratra. â€žAlespoĹ� jĂˇ tam mĂĹ™Ăm, a tebe vezmu s sebou.â€ś

V sedmi a pĹŻl tisĂcĂch metrech se na trupu letadla objevily krystalky ledu. Gabriel otevĹ™el oÄŤi, prĂˇvÄ› kdyĹľ Nick zamĂĹ™il Ăşzkou uliÄŤkou na zĂˇÄŹ letadla a pootevĹ™el dveĹ™e. Do kabiny vrazil studenĂ˝ vĂtr a Gabriel pocĂtil vzruĹˇenĂ. To je ono. OkamĹľik odpoutĂˇnĂ.

Nick se dĂval dolĹŻ a hledal mĂsto pro dopad a domlouval se interkomem s pilotem. Nakonec vĹˇem posuĹ�ky naznaÄŤil, aby se pĹ™ipravili, a muĹľi si nasadili brĂ˝le a utĂˇhli popruhy.

Uplynuly dvÄ› nebo tĹ™i minuty. Nick znovu mĂˇvl a poklepal si na masku. VĹˇichni mÄ›li k levĂ© noze pĹ™ipevnÄ›nou malou lahviÄŤku se zĂˇsobou kyslĂku. Gabriel stiskl pĂˇÄŤku regulĂˇtoru svĂ© kyslĂkovĂ© lĂˇhve a jeho maska zareagovala â€“ tiĹˇe foukla.

AĹľ se odpojĂ od rozvodu kyslĂku, bude pĹ™ipraven k vĂ˝skoku.

Byli zhruba ve vĂ˝Ĺˇce vrcholu Mount Everestu a bylo hodnÄ› zima. Korejci se moĹľnĂˇ chystali pozdrĹľet se u dveĹ™Ă a pak pĹ™edvĂ©st spektakulĂˇrnĂ skok, ale Nick chtÄ›l, aby byli zpĂˇtky v bezpeÄŤnĂ© zĂłnÄ›, neĹľ jim dojde kyslĂk v lĂˇhvi. A tak jeden po druhĂ©m vstĂˇvali, posunovali se ke dveĹ™Ăm a padali do nebe. Gabriel se usadil vedle pilota, aby byl poslednĂ na Ĺ™adÄ›. Postupoval pomalu a pĹ™edstĂral pĹ™itom, Ĺľe si upravuje popruh, aby mohl bĂ˝t pĹ™i seskoku ĂşplnÄ› sĂˇm. KdyĹľ doĹˇel ke

dveĹ™Ăm, jeĹˇtÄ› se pĂˇr vteĹ™in zdrĹľel, kdyĹľ si s Nickem ukazoval zdviĹľenĂ˝ palec, a pak uĹľ byl venku z letadla a padal.

PĹ™esunul vĂˇhu a pĹ™evrĂˇtil se na zĂˇda, aby nevidÄ›l nic jinĂ©ho neĹľ vesmĂr. Nebe bylo temnÄ› modrĂ©, temnÄ›jĹˇĂ neĹľ

cokoliv, co mĹŻĹľete vidÄ›t, kdyĹľ stojĂte na zemi. PĹŻlnoÄŤnĂ modĹ™ se vzdĂˇlenĂ˝mi svÄ›telnĂ˝mi body. VenuĹˇe. BohynÄ› lĂˇsky. UcĂtil bodavou bolest na odhalenĂ©m mĂstÄ› na tvĂˇĹ™i, ale ignoroval ji a soustĹ™edil se na nebe, absolutnÄ› ÄŤistĂ˝ svÄ›t, kterĂ˝ ho obklopoval.

Na zemi znamenaly dvÄ› minuty pĹ™estĂˇvku na reklamy bÄ›hem televiznĂho poĹ™adu, pĹŻl kilometru na pĹ™ecpanĂ© dĂˇlnici, ĂştrĹľek populĂˇrnĂ pĂsniÄŤky o lĂˇsce. Ale kdyĹľ padal vzduchem, kaĹľdĂˇ vteĹ™ina nabyla jako maliÄŤkĂˇ houba hozenĂˇ do vody. ProlĂ©tl vrstvou teplĂ©ho vzduchu a opÄ›t se vrĂˇtil do zimy. Byl plnĂ˝ myĹˇlenek, ale bez pĹ™emĂ˝ĹˇlenĂ. VĹˇechny pochyby a kompromisy jeho pozemskĂ©ho Ĺľivota se rozplynuly.

VĂ˝ĹˇkomÄ›r na jeho zĂˇpÄ›stĂ zaÄŤal hlasitÄ› pĂpat. Znovu pĹ™esunul vĂˇhu a obrĂˇtil se. DĂval se na neurÄŤitou hnÄ›ÄŹ jihokalifornskĂ© krajiny a na linku vzdĂˇlenĂ˝ch kopcĹŻ. Jak se blĂĹľil k zemi, vidÄ›l auta a domy a Ĺľlutavou mlhu zneÄŤiĹˇtÄ›nĂ©ho vzduchu visĂcĂ nad dĂˇlnicĂ. ChtÄ›lo se mu padat navĹľdy, ale tichĂ˝ hlas v jeho mozku mu poruÄŤil, aby zatĂˇhl za spouĹˇtÄ›cĂ mechanismus padĂˇku.

PodĂval se vzhĹŻru na nebe â€“ snaĹľil se zapamatovat si pĹ™esnÄ›, jak vypadĂˇ â€“ a pak nad nĂm vykvetl baldachĂ˝n padĂˇku.

Gabriel bydlel v zĂˇpadnĂ ÄŤĂˇsti Los Angeles v domku vzdĂˇlenĂ©m pÄ›t metrĹŻ od dĂˇlnice na San Diego. V noci tu plynula bĂlĂˇ Ĺ™eka reflektorĹŻ na sever prĹŻsmykem Sepulveda a soubÄ›ĹľnĂˇ Ĺ™eka brzdovĂ˝ch svÄ›tel tekla na jih k mÄ›stĹŻm na plĂˇĹľĂch a do Mexika. KdyĹľ GabrielĹŻv bytnĂ˝, jistĂ˝ pan Varosian, zjistil, Ĺľe v jeho domÄ› bydlĂ sedmnĂˇct dospÄ›lĂ˝ch a pÄ›t dÄ›tĂ, nechal je vĹˇechny deportovat zpĂˇtky do El Salvadoru, a na dĹŻm umĂstil ceduli â€žpouze pro jednoho nĂˇjemnĂka, vĂ˝jimky se nepovolujĂâ€ś. Varosian se domnĂval, Ĺľe je Gabriel namoÄŤenĂ˝ do nÄ›ÄŤeho ilegĂˇlnĂho â€“ provozovĂˇnĂ klubu po zavĂracĂ hodinÄ› nebo prodeje kradenĂ˝ch automobilovĂ˝ch souÄŤĂˇstek. KradenĂ© souÄŤĂˇstky ho netrĂˇpily, ale jistĂ© zĂˇsady mÄ›l. â€žĹľĂˇdnĂ© stĹ™elnĂ© zbranÄ›. ĹľĂˇdnĂ vĂ˝robci drog. ĹľĂˇdnĂ© koÄŤky.â€ś

Gabriel slyĹˇel neustĂˇlĂ© sviĹˇtÄ›nĂ aut a nĂˇklaÄŹĂˇkĹŻ mĂĹ™ĂcĂch na jih. KaĹľdĂ© rĂˇno se zaĹˇel podĂvat k plotu z drĂˇtÄ›nĂ˝ch ok, kterĂ˝m byl ohrazen dvorek za domem, aby zjistil, co dĂˇlnice vyvrhla na bĹ™eh. LidĂ© neustĂˇle vyhazujĂ nÄ›co z oken aut â€“ obaly od rychlĂ©ho obÄŤerstvenĂ, noviny, plastikovou panenku Barbie s natupĂrovanĂ˝mi vlasy, nÄ›kolik mobilnĂch telefonĹŻ,

nakousnutĂ˝ kus kozĂho sĂ˝ra, pouĹľitĂ© kondomy, zahradnickĂ© nĂˇÄŤinĂ a plastovou urnu plnou popela a zÄŤernalĂ˝ch zubĹŻ.

GarĂˇĹľ pĹ™es dvorek byla posprejovanĂˇ graffiti mĂstnĂch gangĹŻ a pĹ™ednĂ trĂˇvnĂk zarĹŻstal plevelem, ale Gabriel se nikdy ani nedotkl toho, co bylo vnÄ› domku. Bylo to jakĂ©si maskovĂˇnĂ, jako hadry, do nichĹľ byli pĹ™evleÄŤeni ztracenĂ princovĂ©. Vloni v lĂ©tÄ› koupil na bleĹˇĂˇku samolepku jakĂ©si sekty, urÄŤenou na nĂˇraznĂk auta a hlĂˇsajĂcĂ: I ty bys byl na vÄ›ky zatracen, kdyby nebylo krve naĹˇeho Spasitele. Gabriel vystĹ™ihl vĹˇechno kromÄ› na vÄ›ky zatracen a pĹ™ipleskl samolepku na pĹ™ednĂ dveĹ™e. KdyĹľ se agenti s realitami a podomnĂ prodejci zaÄŤali jeho domu vyhĂ˝bat, povaĹľoval to za drobnĂ© vĂtÄ›zstvĂ.

VnitĹ™ek domku byl ÄŤistĂ˝ a pĹ™ĂjemnĂ˝. KaĹľdĂ© rĂˇno, kdyĹľ

slunce doputovalo do jistĂ©ho Ăşhlu, pokoje se naplnily svÄ›tlem. PanĂ CorriganovĂˇ vĹľdycky Ĺ™Ăkala, Ĺľe kvÄ›tiny proÄŤiĹˇĹĄujĂ vzduch a pĹ™inĂˇĹˇejĂ pozitivnĂ myĹˇlenky, a tak jich mÄ›l v domku pĹ™es tĹ™icet, visely od stropu a rostly v kvÄ›tinĂˇÄŤĂch na podlaze. Gabriel spal na futonu, pevnĂ© japonskĂ© matraci, v jednĂ© loĹľnici, a veĹˇkerĂ˝ svĹŻj majetek pĹ™echovĂˇval v pytlĂch z celtoviny. Helmu a vĂ˝zbroj pro vĂ˝cvik v bojovĂ©m umÄ›nĂ kempĂł mÄ›l umĂstÄ›nĂ© na speciĂˇlnĂm stojanu hned vedle poliÄŤky, na nĂĹľ mÄ›l vystavenĂ˝ japonskĂ˝ meÄŤ Ĺˇinai spolu se starĂ˝m japonskĂ˝m meÄŤem, kterĂ˝ mu

zanechal otec. KdyĹľ se v noci probudil a otevĹ™el oÄŤi, vypadalo to, jako by ho ve spĂˇnku chrĂˇnil nÄ›jakĂ˝ samuraj.

DruhĂˇ loĹľnice byla prĂˇzdnĂˇ aĹľ na nÄ›kolik set knih nasklĂˇdanĂ˝ch ve stozĂch u stÄ›ny. MĂsto aby si nechal vystavit legitimaci do knihovny a hledal urÄŤitĂ© knihy, nechal knihy, aby si naĹˇly jeho. NÄ›kdy mu zĂˇkaznĂci darovali knihu, kterou prĂˇvÄ› doÄŤetli, a takĂ© sbĂral knihy odloĹľenĂ© v ÄŤekĂˇrnĂˇch a odhozenĂ© u dĂˇlnice. Byly tu podĹ™adnĂ© paperbacky s nevkusnĂ˝mi pestrĂ˝mi obrĂˇzky na obĂˇlce, technickĂˇ pojednĂˇnĂ o slitinĂˇch kovĹŻ a tĹ™i Dickensovy romĂˇny politĂ© vodou.

Gabriel nebyl ÄŤlenem ĹľĂˇdnĂ©ho klubu ani politickĂ© strany.

Byl hluboce pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe by se jeho Ĺľivot mÄ›l i nadĂˇle odehrĂˇvat mimo SĂĹĄ. Ve slovnĂku je slovo sĂĹĄ definovĂˇno jako soustava pravidelnÄ› rozmĂstÄ›nĂ˝ch horizontĂˇlnĂch a vertikĂˇlnĂch liniĂ, kterĂ© lze pouĹľĂt ke stanovenĂ polohy urÄŤitĂ©ho bodu nebo objektu. KdyĹľ se ÄŤlovÄ›k podĂvĂˇ na modernĂ civilizaci z jistĂ©ho pohledu, vypadĂˇ to, jako by kaĹľdĂ˝ podnik nebo vlĂˇdnĂ projekt byly souÄŤĂˇstĂ obrovitĂ© sĂtÄ›. JednotlivĂ© linie a ÄŤtverce vĂˇs mohou zamÄ›Ĺ™it a udat vaĹˇi polohu â€“ mohou o vĂˇs prozradit tĂ©mÄ›Ĺ™ vĹˇe.

SĂĹĄ sestĂˇvĂˇ z rovnĂ˝ch liniĂ na plochĂ© planinÄ›, ale pĹ™esto je dosud moĹľnĂ© vĂ©st Ĺľivot v ĂşstranĂ. MĹŻĹľete si sehnat prĂˇci v ilegĂˇlnĂ ekonomice nebo se mĹŻĹľete pohybovat tak rychle, Ĺľe linie nikdy nezamÄ›Ĺ™Ă vaĹˇi pĹ™esnou polohu. Gabriel nemÄ›l

konto v bance ani kreditnĂ kartu. UĹľĂval svĂ© pravĂ© kĹ™estnĂ jmĂ©no, ale na Ĺ™idiÄŤskĂ©m prĹŻkazu mÄ›l faleĹˇnĂ© pĹ™ĂjmenĂ.

UĹľĂval sice dva mobilnĂ telefony, jeden pro soukromĂ© hovory a druhĂ˝ pro pracovnĂ, ale oba platila realitnĂ firma jeho bratra.

Gabrielovo jedinĂ© spojenĂ se SĂtĂ sĂdlilo na psacĂm stole v obĂ˝vacĂm pokoji. PĹ™ed rokem mu Michael koupil poÄŤĂtaÄŤ a zaĹ™Ădil mu pĹ™ipojenĂ k internetu. Odtud si Gabriel mohl stĂˇhnout nÄ›meckou â€žtrance Musikâ€ś â€“ hypnotickĂ© spirĂˇly zvukĹŻ produkovanĂ© diskĹľokeji spĹ™ĂznÄ›nĂ˝mi se skupinou, kterĂˇ si Ĺ™Ăkala Die neuen Primitiven. Tahle hudba mu pomĂˇhala usnout, kdyĹľ se na noc vracel do domku. ZavĹ™el oÄŤi a naslouchal mÄ›kkĂ©mu ĹľenskĂ©mu hlasu: PojĂdaÄŤi lotosu ztracenĂ v NovĂ©m Babylonu. OsamÄ›lĂ˝ poutnĂku, najdi cestu domĹŻâ€¦

V zajetĂ snu padal temnotou, padal mraÄŤny a snÄ›hem a deĹˇtÄ›m. Dopadl na stĹ™echu nÄ›jakĂ©ho domu a propadl cedrovĂ˝mi Ĺˇindeli, dehtovanou lepenkou a dĹ™evÄ›nĂ˝mi krovy.

Byl zase malĂ˝ kluk, stĂˇl v hale v prvnĂm patĹ™e jejich venkovskĂ©ho domu v JiĹľnĂ DakotÄ›. A dĹŻm hoĹ™el, z postele jeho rodiÄŤĹŻ, prĂˇdelnĂku a houpacĂho kĹ™esla v jejich pokoji se kouĹ™ilo, nĂˇbytek zaÄŤĂnal doutnat, a nĂˇhle vzplanul. UtĂkej ven, Ĺ™Ăkal si. Najdi Michaela. Schovej se. Ale jeho dÄ›tskĂ˝ dvojnĂk, drobnĂˇ postaviÄŤka krĂˇÄŤejĂcĂ halou, zĹ™ejmÄ› neslyĹˇel

varovĂˇnĂ jeho dospÄ›lĂ© podoby. Za zdĂ nÄ›co vybuchlo a bylo slyĹˇet tupĂ˝, dusavĂ˝ zvuk. Pak se oheĹ� zaÄŤal s Ĺ™evem valit vzhĹŻru po schodech, obtĂ©kal zĂˇbradlĂ a sloupky. VydÄ›ĹˇenĂ˝ Gabriel stĂˇl v hale a oheĹ� se valil proti nÄ›mu jako vlna ĹľĂˇru a bolesti.

*

MobilnĂ telefon poloĹľenĂ˝ u matrace zaÄŤal zvonit. Gabriel s ĂşsilĂm zvedl hlavu z polĹˇtĂˇĹ™e. Bylo Ĺˇest rĂˇno a svÄ›tlo se prodĂralo ĹˇkvĂrou mezi zĂˇvÄ›sy. ĹľĂˇdnĂ˝ oheĹ�, Ĺ™ekl si. ProstÄ› jen dalĹˇĂ den.

Zvedl telefon a uslyĹˇel bratrĹŻv hlas. ZnÄ›l ustaranÄ›, ale to bylo normĂˇlnĂ. UĹľ od dÄ›tstvĂ hrĂˇl roli zodpovÄ›dnĂ©ho starĹˇĂho bratra. VĹľdycky, kdyĹľ v rĂˇdiu zaslechl nÄ›co o nehodÄ› nÄ›jakĂ©ho motocyklisty, hned Gabriela shĂˇnÄ›l telefonem, aby se ujistil, Ĺľe je v poĹ™Ăˇdku.

â€žKde jsi?â€ś zeptal se.

â€žDoma, v posteli.â€ś

â€žVÄŤera jsem ti pÄ›tkrĂˇt volal. ProÄŤ ses neozval?â€ś

â€žByla nedÄ›le. NechtÄ›lo se mi s nikĂ˝m mluvit. Nechal jsem telefon tady a jel jsem si do Hemetu skoÄŤit.â€ś

â€žDÄ›lej si, co chceĹˇ, Gabe, ale dej mi vÄ›dÄ›t, kam jedeĹˇ.

DÄ›lĂˇ mi starosti, kdyĹľ nevĂm, kde jsi.â€ś

â€žTak dobĹ™e. Budu se snaĹľit na to pamatovat.â€ś

â€žZaĹ™ĂdĂm ti identifikaci volajĂcĂho. KdyĹľ uvidĂĹˇ moje ÄŤĂslo, mĹŻĹľeĹˇ to vzĂt.â€ś

Gabriel se pĹ™ekulil na bok a zĂral na svĂ© boty s okovanĂ˝mi ĹˇpiÄŤkami a koĹľenĂ˝ motorkĂˇĹ™skĂ˝ oblek, vĹˇe pohĂˇzenĂ© po zemi. â€žJak ses mÄ›l o vĂkendu?â€ś

â€žJako obvykle. Zaplatil jsem pĂˇr ĂşÄŤtĹŻ a pak jsem hrĂˇl golf se dvÄ›ma realitnĂmi agenty. Byl jsi za mĂˇmou?â€ś

â€žJo.â€ś

â€žJe v tĂ©hle novĂ© nemocnici vĹˇechno v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žMĂˇ tam pohodlĂ.â€ś

â€žMusĂ mĂt vĂc neĹľ jen pohodlĂ.â€ś

PĹ™ed dvÄ›ma lety musela jejich matka na drobnou rutinnĂ operaci moÄŤovĂ©ho mÄ›chĂ˝Ĺ™e, a doktoĹ™i jĂ naĹˇli malignĂ nĂˇdor na bĹ™iĹˇnĂ stÄ›nÄ›. PĹ™estoĹľe prodÄ›lala chemoterapii, rakovina metastĂˇzovala a rozĹˇĂĹ™ila se do celĂ©ho tÄ›la. TeÄŹ matka doĹľĂvala v hospicu v TarzanÄ›, pĹ™edmÄ›stskĂ© ÄŤtvrti na jihozĂˇpadÄ› v ĂşdolĂ San Fernando.

BratĹ™i Corriganovi si rozdÄ›lili povinnosti tĂ˝kajĂcĂ se matÄŤiny lĂ©ÄŤby. Gabriel za nĂ chodil obden, aby si promluvil s personĂˇlem. Jeho starĹˇĂ bratr za nĂ zaĹˇel jednou tĂ˝dnÄ›, zato ale platil veĹˇkerĂ© vĂ˝lohy. NedĹŻvÄ›Ĺ™oval doktorĹŻm a sestrĂˇm.

Kdykoli zaznamenal laxnĂ pĹ™Ăstup, nechal matku pĹ™eloĹľit do jinĂ©ho zaĹ™ĂzenĂ.

â€žOna nechce nikam jinam, Michaeli.â€ś

â€žNikdo taky nemluvĂ o stÄ›hovĂˇnĂ. Jenom chci, aby doktoĹ™i dÄ›lali svou prĂˇci.â€ś

â€žNa doktorech teÄŹ nesejde, kdyĹľ skonÄŤila s chemoterapiĂ. TeÄŹ jsou dĹŻleĹľitĂ© sestry a pomocnice, kterĂ© se o ni starajĂ.â€ś

â€žKdyby byl sebemenĹˇĂ problĂ©m, hned mi dej vÄ›dÄ›t. A dĂˇvej na sebe pozor. PracujeĹˇ dneska?â€ś

â€žMyslĂm Ĺľe jo.â€ś

â€žTen poĹľĂˇr v Malibu je ÄŤĂm dĂˇl horĹˇĂ, a teÄŹ uĹľ hoĹ™Ă i na vĂ˝chodÄ›, u jezera Arrowhead. VĹˇichni pyromani zĹ™ejmÄ› volnÄ› pobĂhajĂ se sirkami v ruce. Asi je to tĂm poÄŤasĂm.â€ś

â€žZdĂˇlo se mi o ohni,â€ś Ĺ™ekl Gabriel. â€žByli jsme zase v naĹˇem domÄ› v JiĹľnĂ DakotÄ›. HoĹ™elo a jĂˇ jsem nemohl ven.â€ś

â€žMusĂĹˇ na to pĹ™estat myslet, je to ztrĂˇta ÄŤasu.â€ś

â€žTy nechceĹˇ vÄ›dÄ›t, kdo na nĂˇs tehdy zaĂştoÄŤil?â€ś

â€žMamka nĂˇm poskytla nÄ›kolik vysvÄ›tlenĂ. Tak si jedno vyber a prostÄ› Ĺľij dĂˇl.â€ś V MichaelovÄ› bytÄ› zazvonil druhĂ˝ telefon. â€žNech si zapnutĂ˝ telefon,â€ś Ĺ™ekl. â€žPromluvĂme si o tom odpoledne.â€ś

Gabriel se osprchoval, oblĂ©kl si bÄ›ĹľeckĂ© Ĺˇortky a triÄŤko, a Ĺˇel do kuchynÄ›. SmĂchal v mixĂ©ru trochu mlĂ©ka, jogurt a dva banĂˇny. S koktejlem v ruce zalil vĹˇechny zavÄ›ĹˇenĂ© kvÄ›tiny, naÄŤeĹľ se vrĂˇtil do loĹľnice, aby se oblĂ©kl. KdyĹľ byl nahĂ˝, byly vidÄ›t jizvy po poslednĂ motocyklovĂ© nehodÄ› â€“ bledĂ© ÄŤĂˇry na levĂ© noze a paĹľi. KuÄŤeravĂ© hnÄ›dĂ© vlasy a hebkĂˇ pleĹĄ mu dodĂˇvaly chlapeckĂ©ho vzezĹ™enĂ, to se vĹˇak

zmÄ›nilo, jakmile si navlĂ©kl dĹľĂnsy, triÄŤko s dlouhĂ˝m rukĂˇvem a tÄ›ĹľkĂ© motorkĂˇĹ™skĂ© boty. Boty byly celĂ© odĹ™enĂ© a obrouĹˇenĂ© od toho, jak se v zatĂˇÄŤkĂˇch riskantnÄ› naklĂˇnÄ›l do strany. KoĹľenou bundu mÄ›l takĂ© poĹˇkrĂˇbanou, manĹľety i celĂ© rukĂˇvy nasĂˇklĂ© motorovĂ˝m olejem. Oba mobilnĂ telefony mÄ›l zapojenĂ© do sluchĂˇtek se zabudovanĂ˝m mikrofonem. PracovnĂ hovory smÄ›Ĺ™ovaly do levĂ©ho ucha, kdeĹľto soukromĂ© do pravĂ©ho. PĹ™i jĂzdÄ› mohl ovlĂˇdat oba telefony zmĂˇÄŤknutĂm pravĂ© nebo levĂ© vnÄ›jĹˇĂ kapsy.

S helmou v jednĂ© ruce vyĹˇel na dvorek. Byl jihokalifornskĂ˝ Ĺ™Ăjen a z kaĹ�onĹŻ na severu vanul horkĂ˝ vĂtr ze Santa Any. Nebe nad jeho hlavou bylo jasnĂ©, ale kdyĹľ

pohlĂ©dl na severozĂˇpad, vidÄ›l temnĂ˝ mrak kouĹ™e z poĹľĂˇru v Malibu. Ve vzduchu byl zvlĂˇĹˇtnĂ klaustrofobnĂ, nervĂłznĂ pocit, jako by celĂ© mÄ›sto bylo zavĹ™enĂ© v mĂstnosti bez oken.

OtevĹ™el dveĹ™e garĂˇĹľe a zkoumavÄ› hledÄ›l na svĂ© tĹ™i motorky. KdyĹľ musel parkovat v neznĂˇmĂ© ÄŤtvrti, obvykle jezdil na Yamaze RD400. Byla to nejmenĹˇĂ z jeho motorek, celĂˇ omlĂˇcenĂˇ a znaÄŤnÄ› svĂ©hlavĂˇ. Jen naprostĂ˝ pomatenec by se pokouĹˇel ukrĂˇst takovĂ˝ kĹ™Ăˇp. MÄ›l takĂ© V11 Moto Guzzi, silnou italskou motorku s pĹ™evodovkou a silnĂ˝m motorem. To byla jeho vĂkendovĂˇ motorka, kterou si bral na dlouhĂ© vĂ˝lety do pouĹˇtÄ›. Dnes rĂˇno se rozhodl, Ĺľe pojede na HondÄ› 600, stĹ™ednÄ› velkĂ© sportovnĂ motorce, kterĂˇ snadno udÄ›lĂˇ i pĹ™es sto padesĂˇt kilometrĹŻ v hodinÄ›. Heverem

nadzvedl zadnĂ kolo, nastĹ™Ăkal lubrikaÄŤnĂm sprejem Ĺ™etÄ›z a nechal mazadlo vsĂˇknout do loĹľisek a ÄŤepĹŻ. Tahle honda mĂvala problĂ©my s hnacĂm Ĺ™etÄ›zem, a tak sebral z ponku ĹˇroubovĂˇk a posuvnĂ˝ klĂÄŤ a pĹ™ihodil je do kabely na zĂˇsilky.

V okamĹľiku, kdy dosedl na sedadlo motocyklu, se uvolnil. Nastartoval. Na motorce si vĹľdycky pĹ™ipadal, Ĺľe by klidnÄ› mohl odjet z domu i z mÄ›sta navĹľdy, ujĂĹľdÄ›t a ujĂĹľdÄ›t, aĹľ by zmizel v temnĂ©m oparu na obzoru.

*

Gabriel nevÄ›dÄ›l pĹ™esnÄ›, kam jede, a tak zaboÄŤil na Santa Monica Boulevard a zamĂĹ™il na zĂˇpad k plĂˇĹľi. RannĂ ĹˇpiÄŤka prĂˇvÄ› zaÄŤala. Ĺľeny popĂjejĂcĂ rannĂ kĂˇvu z nerezovĂ˝ch ĹˇĂˇlkĹŻ

mĂĹ™ily ve svĂ˝ch landroverech do prĂˇce a lidĂ© ze sluĹľby dohlĂĹľejĂcĂ na bezpeÄŤĂ ĹˇkolĂˇkĹŻ ÄŤekali ve svĂtivĂ˝ch vestĂˇch na kĹ™iĹľovatkĂˇch. KdyĹľ padla ÄŤervenĂˇ, sĂˇhl do kapsy a zapnul telefon pro pracovnĂ hovory.

Pracoval pro dvÄ› doruÄŤovatelskĂ© firmy: pro Pana Rychlovku a pro jeho konkurenci, PoslĂÄŤky z modrĂ©ho nebe.

Majitelem

Pana

Rychlovky

byl

Artie

Dressler,

stoĹˇedesĂˇtikilovĂ˝ bĂ˝valĂ˝ advokĂˇt, kterĂ˝ tĂ©mÄ›Ĺ™ nevychĂˇzel ze svĂ©ho domu ve ÄŤtvrti Silver Lake. Artie mÄ›l pĹ™edplaceny nÄ›kolikery webovĂ© strĂˇnky pro dospÄ›lĂ©, takĹľe pĹ™i telefonovĂˇnĂ se zĂˇkaznĂky pozoroval nahĂ© vysokoĹˇkolaÄŤky, jak si lakujĂ nehty na nohou. Opovrhoval konkurenÄŤnĂ firmou, PoslĂÄŤky z modrĂ©ho nebe, i jejĂ majitelkou, Laurou

Thompsonovou. Laura kdysi pracovala jako stĹ™ihaÄŤka u filmu a teÄŹ bydlela v domÄ› s kopulĂ vysoko na strĂˇni kaĹ�onu Topanga. Byla vyznavaÄŤkou ÄŤistĂ˝ch stĹ™ev a potravin oranĹľovĂ© barvy.

Telefon zazvonil, prĂˇvÄ› kdyĹľ padla zelenĂˇ, a Gabriel uslyĹˇel ze sluchĂˇtek Artieho drsnĂ˝ newjerseyskĂ˝ pĹ™Ăzvuk.

â€žGabe! To jsem jĂˇ! Jak to Ĺľe sis vypnul telefon?â€ś

â€žPromiĹ�, zapomnÄ›l jsem.â€ś

â€žKoukĂˇm se na poÄŤĂtaÄŤi na ĹľivĂ˝ vysĂlĂˇnĂ, jak se dvÄ› holky spolu sprchujou. Ze zaÄŤĂˇtku to bylo fajn, ale teÄŹ je z tĂ˝ pĂˇry zamĹľenej objektiv.â€ś

â€žTo znĂ zajĂmavÄ›.â€ś

â€žMĂˇm pro tebe zĂˇsilku k vyzvednutĂ v Santa Monica Canyon.â€ś

â€žJe to nÄ›kde tam, co je ten poĹľĂˇr?â€ś

â€žNĂ©Ă©. DĂˇleko odtamtaÄŹ. ĹľĂˇdnej problĂ©m. Ale v Simi Valley je novej poĹľĂˇr. Ten je totĂˇlnÄ› nezvlĂˇdnutej.â€ś

Ĺ�ĂdĂtka motocyklu byla krĂˇtkĂˇ a sedlo i pedĂˇly mÄ›ly takovĂ˝ sklon, Ĺľe byl Gabriel vĹľdy naklonÄ›nĂ˝ dopĹ™edu. CĂtil vibrace motoru a slyĹˇel, jak se pĹ™ehazujĂ rychlosti. KdyĹľ jel rychle, stroj se stĂˇval jeho souÄŤĂˇstĂ, prodlouĹľenĂm jeho tÄ›la.

Konce Ĺ™ĂdĂtek nÄ›kdy jen o pĂˇr centimetrĹŻ mĂjely sviĹˇtĂcĂ auta, kdyĹľ se Ĺ™Ătil po pĹ™eruĹˇovanĂ© bĂlĂ© ÄŤĂˇĹ™e oddÄ›lujĂcĂ jĂzdnĂ pruhy. PĹ™ejel pohledem ulici a vidÄ›l brzdovĂˇ svÄ›tla, chodce,

zvolna se otĂˇÄŤejĂcĂ nĂˇklaÄŹĂˇky, a okamĹľitÄ› vÄ›dÄ›l, jestli mĂˇ zastavit nebo zrychlit nebo se prosmyknout kolem pĹ™ekĂˇĹľky.

Santa Monica Canyon je enklĂˇva nĂˇkladnĂ˝ch domĹŻ

vystavÄ›nĂ˝ch poblĂĹľ dvouproudovĂ© silnice vedoucĂ na plĂˇĹľ.

Gabriel zdvihl hnÄ›dou obĂˇlku leĹľĂcĂ na prahu nÄ›ÄŤĂho domu a vezl ji agentovi s hypotĂ©kami do West Hollywoodu. KdyĹľ

dorazil na udanou adresu, sundal si helmu a veĹˇel do kancelĂˇĹ™e. Tuhle ÄŤĂˇst svĂ© prĂˇce nesnĂˇĹˇel. Na motocyklu byl volnĂ˝ a mohl jet kamkoli. Ale kdyĹľ stĂˇl pĹ™ed recepÄŤnĂ, pĹ™ipadal si v koĹľenĂ© bundÄ› a masivnĂch botĂˇch tÄ›ĹľkĂ˝ a neohrabanĂ˝.

A znovu na motorku. Nakopnout a nastartovat. HlavnÄ› nezastavovat. â€žGabrieli, drahouĹˇku, slyĹˇĂĹˇ mÄ›?â€ś Ze sluchĂˇtek vychĂˇzel LauĹ™in konejĹˇivĂ˝ hlas. â€žDoufĂˇm, Ĺľe ses rĂˇno poĹ™ĂˇdnÄ› nasnĂdal. SloĹľitĂ© uhlovodany mohou stabilizovat hladinu krevnĂho cukru.â€ś

â€žNedÄ›lej si starosti. NÄ›co jsem snÄ›dl.â€ś

â€žFajn. MĂˇm pro tebe zĂˇsilku v Century City.â€ś

Tuhle adresu znal Gabriel velmi dobĹ™e. Chodil postupnÄ› s nÄ›kolika recepÄŤnĂmi a sekretĂˇĹ™kami, s nimiĹľ se seznĂˇmil pĹ™i dodĂˇvĂˇnĂ zĂˇsilek, ale zĂskal jen jednu opravdovou pĹ™Ătelkyni, obhĂˇjkyni v trestnĂch vÄ›cech jmĂ©nem Maggie ResnickovĂˇ. Asi pĹ™ed rokem pĹ™iĹˇel k nĂ do kancelĂˇĹ™e s nÄ›jakou zĂˇsilkou, a musel ÄŤekat, zatĂmco sekretĂˇĹ™ky hledaly nÄ›jakĂ© ztracenĂ© ĂşĹ™ednĂ lejstro. Maggie se ho vyptĂˇvala na

jeho prĂˇci, a nakonec si povĂdali celou hodinu, jeĹˇtÄ› dlouho potĂ©, co byl ztracenĂ˝ dokument nalezen. NabĂdl jĂ, Ĺľe ji sveze na motorce, a byl pĹ™ekvapen, kdyĹľ jeho nabĂdku pĹ™ijala.

Maggii bylo pĹ™es ĹˇedesĂˇt, byla drobnĂˇ a energickĂˇ, rĂˇda nosila ÄŤervenĂ© Ĺˇaty a velmi drahĂ© boty. Artie Dressler Ĺ™Ăkal, Ĺľe obhajuje filmovĂ© hvÄ›zdy a jinĂ© celebrity, kdyĹľ se dostanou do problĂ©mĹŻ, ale o svĂ˝ch pĹ™Ăpadech chtÄ›la mluvit jen mĂˇlokdy. S Gabrielem jednala jako s oblĂbenĂ˝m synovcem, kterĂ˝ se nechovĂˇ moc zodpovÄ›dnÄ›. MÄ›l bys jĂt studovat, Ĺ™Ăkala mu. OtevĹ™i si konto v bance. Kup si nÄ›jakou nemovitost. Gabriel se nikdy jejĂmi radami neĹ™Ădil, ale dÄ›lalo mu dobĹ™e, Ĺľe o nÄ›j mĂˇ starost.

KdyĹľ dorazil do jednadvacĂˇtĂ©ho patra, recepÄŤnĂ ho poslala rovnou do Maggiiny kancelĂˇĹ™e. VeĹˇel dovnitĹ™ a zastihl ji, jak kouĹ™Ă cigaretu a telefonuje.

â€žJistÄ›Ĺľe mĹŻĹľete mluvit se stĂˇtnĂm zĂˇstupcem, ale nenĂ o ÄŤem jednat. A nenĂ o ÄŤem jednat, protoĹľe nemĂˇ nic v ruce.

Trochu ho proklepnÄ›te a zavolejte mi zpĂˇtky. Budu na obÄ›dÄ›, ale nechĂˇm si to pĹ™esmÄ›rovat na mobil.â€ś Maggie zavÄ›sila a odklepla popel z cigarety. â€žPrevĂti. Jsou to vĹˇechno prolhanĂ prevĂti.â€ś

â€žMĂˇĹˇ pro mÄ› zĂˇsilku?â€ś

â€žZĂˇsilka se nekonĂˇ. Jenom jsem tÄ› chtÄ›la vidÄ›t. ZaplatĂm LauĹ™e doruÄŤenĂ.â€ś

Gabriel se pohodlnÄ› usadil na gauÄŤi a rozepnul si bundu.

Nalil si trochu vody z lĂˇhve stojĂcĂ na stolku.

Maggie se dĹŻvÄ›rnÄ› pĹ™edklonila a zatvĂˇĹ™ila se pĹ™ĂsnÄ›.

â€žJestli prodĂˇvĂˇĹˇ drogy, Gabrieli, tak tÄ› vlastnoruÄŤnÄ› zabiju.â€ś

â€žJĂˇ neprodĂˇvĂˇm drogy.â€ś

â€žĹ�Ăkal jsi mi o svĂ©m bratrovi. NemÄ›l by ses namoÄŤit do jeho podivnĂ˝ch kĹˇeftĹŻ.â€ś

â€žKupuje prostÄ› nemovitosti, Maggie. To je vĹˇechno.

KancelĂˇĹ™skĂ© budovy.â€ś

â€žDoufĂˇm, Ĺľe je to tak, drahouĹˇku. VyĹ™Ăznu mu jazyk, jestli tÄ› zatĂˇhne do nÄ›ÄŤeho nezĂˇkonnĂ©ho.â€ś

â€žCo se dÄ›je?â€ś

â€žSpolupracuju s jednĂm bĂ˝valĂ˝m policajtem, kterĂ˝ teÄŹ dÄ›lĂˇ bezpeÄŤnostnĂho poradce. PomĂˇhĂˇ mi, kdyĹľ se nÄ›jakĂ˝ cvok lepĂ na nÄ›kterĂ©ho z mĂ˝ch klientĹŻ. VÄŤera jsme spolu telefonovali, a on najednou povĂdĂˇ: â€šNeznĂˇte nÄ›jakĂ©ho poslĂÄŤka na motorce, jmenuje se Gabriel? VidÄ›l jsem ho na vaĹˇem narozeninovĂ©m veÄŤĂrku.â€� Tak jsem samozĹ™ejmÄ› Ĺ™ekla, Ĺľe jo. A on povĂdĂˇ: â€šNÄ›jacĂ mĂ znĂˇmĂ se mÄ› na nÄ›j ptali. Kde pracuje. Kde bydlĂ.â€�â€ś

â€žCo je to za lidi?â€ś

â€žTo mi neĹ™ekl. Ale mÄ›l by sis dĂˇvat pozor, drahouĹˇku.

NÄ›kdo hodnÄ› mocnĂ˝ se o tebe zajĂmĂˇ. MÄ›l jsi nÄ›jakou nehodu?â€ś

â€žNe.â€ś

â€žNÄ›jakĂ˝ soudnĂ proces?â€ś

â€žJasnÄ› Ĺľe ne.â€ś

â€žA co tvĂ© pĹ™ĂtelkynÄ›?â€ś PozornÄ› si ho prohlĂĹľela. â€žNÄ›kdo bohatĂ˝? PaniÄŤka s manĹľelem?â€ś

â€žPozval jsem nÄ›kam to dÄ›vÄŤe, se kterĂ˝m jsem se seznĂˇmil u tebe na veÄŤĂrku. Andreaâ€¦â€ś

â€žAndrea ScofieldovĂˇ. JejĂ otec mĂˇ ÄŤtyĹ™i vinnĂ© sklepy v Napa Valley.â€ś

Maggie se zasmĂˇla. â€žTo bude ono. Dan Scofield se chce ujistit, Ĺľe jsi v poĹ™Ăˇdku.â€ś

â€žPĂˇrkrĂˇt jsme se byli projet.â€ś

â€žNedÄ›lej si starosti, Gabrieli. PromluvĂm s Danem a Ĺ™eknu mu, aby nebyl takovĂˇ kvoÄŤna. A teÄŹ uĹľ jdi. MusĂm si pĹ™ipravit nÄ›jakĂ© obvinÄ›nĂ.â€ś

KdyĹľ vstupoval do podzemnĂ garĂˇĹľe, zmocnil se ho strach a podezĹ™enĂ. Pozoruje ho teÄŹ prĂˇvÄ› nÄ›kdo? Ti dva chlapi ve sportovnĂm autÄ›? Ta panĂ s diplomatkou, co jde k vĂ˝tahĹŻm? SĂˇhl do kabely na zĂˇsilky a dotkl se tÄ›ĹľkĂ©ho posuvnĂ©ho klĂÄŤe. Kdyby bylo nejhĹŻĹ™, pouĹľije ho jako zbraĹ�.

RodiÄŤe se vĹľdycky dali na ĂştÄ›k, kdyĹľ zjistili, Ĺľe se na nÄ› nÄ›kdo vyptĂˇval. Ale on uĹľ bydlĂ v Los Angeles pÄ›t let, a nikdo mu jeĹˇtÄ› nevykopl dveĹ™e. MoĹľnĂˇ by mÄ›l poslechnout Magii, jĂt do Ĺˇkoly a sehnat si skuteÄŤnou prĂˇci. KdyĹľ je ÄŤlovÄ›k ve spojenĂ se SĂtĂ, mĹŻĹľe vĂ©st hodnotnÄ›jĹˇĂ Ĺľivot.

KdyĹľ startoval motorku, znovu se mu vybavila matÄŤina historka a zapĹŻsobila na nÄ›j konejĹˇivÄ›. On a Michael jsou pĹ™ece ztracenĂ princovĂ©, pĹ™evleÄŤenĂ v hadrech, ale dĹŻvtipnĂ a stateÄŤnĂ. Gabriel pĹ™idal plyn a vyjel rampou ven, vmĂsil se do provozu na ulici, a pĹ™edjel dodĂˇvku. ZaĹ™adit dvojku.

Trojku. Rychleji. A uĹľ byl zase v pohybu, neustĂˇle v pohybu, drobnĂˇ jiskĹ™iÄŤka vÄ›domĂ obklopenĂˇ stroji.

5

Michael Corrigan byl pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe svÄ›t je bitevnĂ pole, na nÄ›mĹľ probĂhĂˇ neustĂˇlĂˇ vĂˇlka. SouÄŤĂˇstĂ tĂ©to vĂˇlky jsou i taĹľenĂ za vyspÄ›lĂ© technologie, organizovanĂˇ Amerikou a jejĂmi spojenci, ale existujĂ i menĹˇĂ konflikty mezi zemÄ›mi tĹ™etĂho svÄ›ta, a takĂ© jsou tu genocidy pĂˇchanĂ© na rĹŻznĂ˝ch kmenech, rasĂˇch a skupinĂˇch. TeroristickĂ© bombovĂ© Ăştoky a atentĂˇty, pomatenĂ ostĹ™elovaÄŤi pĂˇlĂcĂ po lidech z nejrĹŻznÄ›jĹˇĂch ĹˇĂlenĂ˝ch dĹŻvodĹŻ, pouliÄŤnĂ gangy a zneuznanĂ vÄ›dci rozesĂlajĂcĂ antrax neznĂˇmĂ˝m lidem. PĹ™istÄ›hovalci z jihu se valĂ pĹ™es hranice do severnĂch zemĂ a pĹ™inĂˇĹˇejĂ s sebou straĹˇlivĂ© novĂ© viry a bakterie, kterĂ© vĂˇs seĹľerou zaĹľiva. PĹ™Ăroda je tak znechucenĂˇ pĹ™elidnÄ›nostĂ svÄ›ta a zneÄŤiĹˇtÄ›nĂm ĹľivotnĂho prostĹ™edĂ, Ĺľe se brĂˇnĂ katastrofĂˇlnĂmi suchy a hurikĂˇny. Ledovce roztĂˇvajĂ a hladina moĹ™e stoupĂˇ a vrtule letadel pĹ™itom trhajĂ ozonovou vrstvu na cucky.

Michael obÄŤas ztratil pĹ™ehled o nÄ›kterĂ© konkrĂ©tnĂ hrozbÄ›, ale uvÄ›domoval si vĹˇeobecnĂ© nebezpeÄŤĂ. Tahle vĂˇlka nikdy neskonÄŤĂ. Jen se neustĂˇle rozĹˇiĹ™uje a stĂˇvĂˇ se vĹˇudypĹ™Ătomnou, a mnohem subtilnÄ›jĹˇĂmi zpĹŻsoby si ĹľĂˇdĂˇ novĂ© a novĂ© obÄ›ti.

Michael bydlel v sedmĂ©m patĹ™e domu s byty v soukromĂ©m vlastnictvĂ v zĂˇpadnĂ ÄŤĂˇsti Los Angeles. ZaĹ™Ădit byt mu trvalo zhruba ÄŤtyĹ™i hodiny. V den, kdy podepsal nĂˇjemnĂ smlouvu, zajel do velkoobchodu s nĂˇbytkem na Venice Boulevard a vybral si tam doporuÄŤovanĂ© zaĹ™ĂzenĂ obĂ˝vacĂho pokoje, loĹľnice a bytovĂ© kancelĂˇĹ™e. NabĂzel svĂ©mu bratrovi, Ĺľe mu pronajme byt v tĂ©mĹľe domÄ› a zaĹ™ĂdĂ mu ho podobnĂ˝m nĂˇbytkem, ale Gabriel odmĂtl. Jeho bratr z nÄ›jakĂ©ho zvrĂˇcenĂ©ho dĹŻvodu chtÄ›l bydlet v patrnÄ› nejohavnÄ›jĹˇĂm domÄ› v celĂ©m Los Angeles a dĂ˝chat vĂ˝fukovĂ© plyny z dĂˇlnice.

Kdyby Michael vyĹˇel na malĂ˝ balkon svĂ©ho bytu, mohl v dĂˇlce vidÄ›t TichĂ˝ oceĂˇn, ale nepotrpÄ›l si na vyhlĂdky a ostatnÄ› mĂval vÄ›tĹˇinou zataĹľenĂ© zĂˇvÄ›sy. KdyĹľ domluvil s Gabrielem, uvaĹ™il si trochu kĂˇvy, snÄ›dl proteinovou tyÄŤinku a zaÄŤal obtelefonovĂˇvat newyorskĂ© realitnĂ agenty. V

dĹŻsledku tĹ™ĂhodinovĂ©ho rozdĂlu uĹľ byli ve svĂ˝ch kancelĂˇĹ™Ăch, zatĂmco on se potuloval po obĂ˝vĂˇku ve spodnĂm prĂˇdle. â€žTommy! Tady Michael. Dostal jsi ten nĂˇvrh, co jsem ti poslal? Co si o tom myslĂĹˇ? Co Ĺ™ĂkĂˇ ĂşvÄ›rovĂˇ komise?â€ś

ĂšvÄ›rovĂ© komise byly obvykle zbabÄ›lĂ© nebo hloupĂ©, ale tĂm se ÄŤlovÄ›k nesmĂ dĂˇt odradit. Za poslednĂch pÄ›t let Michael dokĂˇzal najĂt dostatek investorĹŻ, aby mohl koupit dvÄ› kancelĂˇĹ™skĂ© budovy, a prĂˇvÄ› se chystal uzavĹ™Ăt smlouvu

na tĹ™etĂ na Wilshire Boulevardu. PoÄŤĂtal s tĂm, Ĺľe mu lidĂ© Ĺ™eknou ne, a vĹľdy mÄ›l pĹ™ipravenĂ© argumenty.

Kolem osmĂ© hodiny otevĹ™el skĹ™ĂĹ� a vzal si ĹˇedĂ© kalhoty a tmavÄ› modrĂ© sako. Poopravil si uzel ÄŤervenĂ© kravaty a pobĂhal bytem od jednĂ© televize ke druhĂ©. PoĹľĂˇry a silnĂ˝ vĂtr od Santa Any byly toho rĂˇna hlavnĂ zprĂˇvou. PoĹľĂˇr v Malibu ohroĹľuje dĹŻm basketbalovĂ© hvÄ›zdy. DalĹˇĂ poĹľĂˇr je dosud nezvlĂˇdnutĂ˝ vĂ˝chodnÄ› od hor, na televiznĂ obrazovce se stĹ™Ădaly obrazy lidĂ, kvapnÄ› hĂˇzejĂcĂch do aut alba s fotografiemi a nĂˇruÄŤe Ĺˇatstva.

Sjel vĂ˝tahem do parkingu a nasedl do svĂ©ho mercedesu.

KdyĹľ opouĹˇtÄ›l svĹŻj byt, pĹ™ipadal si jako vojĂˇk, kterĂ˝ jde do boje, aby si vydÄ›lal penĂze. JedinĂ˝ ÄŤlovÄ›k, na kterĂ©ho mĹŻĹľe spolĂ©hat, je Gabriel, ale bylo jasnĂ©, Ĺľe jeho mladĹˇĂ bratr nikdy nemĂnĂ nastoupit do skuteÄŤnĂ© prĂˇce. Michael podporoval jejich matku, dokud byla zdravĂˇ, a teÄŹ kdyĹľ je nemocnĂˇ, platĂ doktory. NestÄ›Ĺľuj si, Ĺ™Ăkal si. ProstÄ› bojuj dĂˇl.

AĹľ naĹˇetĹ™Ă dost penÄ›z, koupĂ si ostrov nÄ›kde v Pacifiku.

On ani Gabriel nemÄ›li v souÄŤasnĂ© dobÄ› ĹľĂˇdnou pĹ™Ătelkyni, a Michael v duchu uvaĹľoval, jakĂ© manĹľelky se asi hodĂ do tropickĂ©ho podnebĂ. MÄ›l takovĂ˝ sen, v nÄ›mĹľ s Gabrielem jedou na konĂch po bĹ™ehu moĹ™e a jejich manĹľelky, mĂrnÄ› rozostĹ™enĂ©, stojĂ poblĂĹľ na Ăştesu obleÄŤenĂ© do dlouhĂ˝ch

bĂlĂ˝ch ĹˇatĹŻ. Tenhle svÄ›t byl vlahĂ˝ a sluneÄŤnĂ˝, a oni budou v bezpeÄŤĂ, skuteÄŤnÄ› v bezpeÄŤĂ. NavĹľdy.

6

V kopcĂch na zĂˇpadÄ› stĂˇle zuĹ™il lesnĂ poĹľĂˇr, a kdyĹľ

Gabriel dojel do hospicu, obloha byla ĹľlutĂˇ jako hoĹ™ÄŤice.

Nechal motorku na parkoviĹˇti a veĹˇel do budovy. Hospic byl adaptovĂˇn z bĂ˝valĂ©ho hotelu, bylo tu ĹˇestnĂˇct lĹŻĹľek pro nevylĂ©ÄŤitelnÄ› nemocnĂ© pacienty. FilipĂnskĂˇ oĹˇetĹ™ovatelka jmĂ©nem Anna sedÄ›la v recepci za psacĂm stolem.

â€žTo je dobĹ™e, Ĺľe jste tu, Gabrieli. VaĹˇe matka se po vĂˇs shĂˇnÄ›la.â€ś â€žNezlobte se, Ĺľe jsem dneska nepĹ™inesl ĹľĂˇdnĂ© koblihy.â€ś

â€žMĂˇm koblihy velmi rĂˇda, ale ony mÄ› majĂ rĂˇdy aĹľ

moc.â€ś Anna si poplĂˇcala buclatou paĹľi. â€žMusĂte jĂt rovnou za maminkou. Je to moc dĹŻleĹľitĂ©.â€ś ZdejĹˇĂ pomocnĂci neustĂˇle myli podlahy a vymÄ›Ĺ�ovali loĹľnĂ prĂˇdlo, ale budova pĹ™esto pĂˇchla moÄŤĂ a uschlĂ˝mi kvÄ›tinami. Gabriel vyĹˇel po schodech do prvnĂho patra a proĹˇel chodbou. ZĂˇĹ™ivky na stropÄ› slabÄ› bzuÄŤely.

Matka spala, kdyĹľ veĹˇel do jejĂho pokoje. JejĂ tÄ›lo se scvrklo na nevelkĂ˝ hrbolek pod bĂlou pĹ™ikrĂ˝vkou. VĹľdycky, kdyĹľ pĹ™iĹˇel do hospicu, snaĹľil se vzpomenout si, jak vypadala, kdyĹľ byli s Michaelem malĂ. RĂˇda si o samotÄ› zpĂvala, nejÄŤastÄ›ji starĂ© rokenrolovĂ© pĂsniÄŤky jako â€žPeggy Sueâ€ś nebo â€žModrĂ© semiĹˇkyâ€ś. ZboĹľĹ�ovala narozeniny a vĹˇechny ostatnĂ zĂˇminky pro poĹ™ĂˇdĂˇnĂ rodinnĂ˝ch veÄŤĂrkĹŻ. I kdyĹľ bydleli v motelu, vĹľdycky chtÄ›la oslavovat den stromĹŻ

nebo nejkratĹˇĂ den v roce.

Gabriel se posadil k posteli a vzal matku za ruku. Byla ledovĂˇ, a tak ji pevnÄ› stiskl. Na rozdĂl od ostatnĂch pacientĹŻ

si jeho matka nepĹ™inesla do hospicu oblĂbenĂ© polĹˇtĂˇĹ™e ani fotografie v rĂˇmeÄŤcĂch, aby zmÄ›nila sterilnĂ prostĹ™edĂ v malĂ˝ domov. JedinĂ˝ projev individuality byl, Ĺľe poĹľĂˇdala, aby z jejĂho pokoje odnesli televizi. TeleviznĂ kabel leĹľel svinutĂ˝ na poliÄŤce jako tenkĂ˝ ÄŤernĂ˝ had. Michael vĹľdycky jednou za tĂ˝den poslal do jejĂho pokoje ÄŤerstvĂ© kvÄ›tiny. PoslednĂ zĂˇsilka, ĹˇestatĹ™icet rĹŻĹľĂ, byla uĹľ tĂ©mÄ›Ĺ™ tĂ˝den starĂˇ, a spadanĂ© okvÄ›tnĂ plĂˇtky tvoĹ™ily rudĂ˝ kruh kolem bĂlĂ© vĂˇzy.

RĂˇchel CorriganovĂ© se zachvÄ›la vĂÄŤka a starĂˇ panĂ otevĹ™ela oÄŤi. DĂvala se na syna nÄ›kolik vteĹ™in, neĹľ ho poznala.

â€žKde je Michael?â€ś

â€žPĹ™ijde ve stĹ™edu.â€ś

â€žVe stĹ™edu ne. To uĹľ bude pozdÄ›.â€ś

â€žProÄŤ myslĂĹˇ?â€ś

Pustila jeho ruku a promluvila klidnĂ˝m hlasem. â€žDnes veÄŤer umĹ™u.â€ś â€žO ÄŤem to mluvĂĹˇ?â€ś

â€žUĹľ tu bolest nechci. Jsem unavenĂˇ svou schrĂˇnkou.â€ś

SchrĂˇnka byl matÄŤin vĂ˝raz pro tÄ›lo. KaĹľdĂ˝ ÄŤlovÄ›k mĂˇ schrĂˇnku, a v nĂ uchovĂˇvĂˇ maliÄŤkou ÄŤĂˇst nÄ›ÄŤeho, co se nazĂ˝vĂˇ SvÄ›tlo.

â€žJeĹˇtÄ› jsi dost silnĂˇ,â€ś ujistil ji Gabriel. â€žTy hned tak neumĹ™eĹˇ.â€ś â€žZavolej Michaelovi a Ĺ™ekni mu, aĹĄ pĹ™ijde.â€ś

ZavĹ™ela oÄŤi a Gabriel vyĹˇel na chodbu. Anna tam stĂˇla s ÄŤistĂ˝mi prostÄ›radly v rukou. â€žCo vĂˇm Ĺ™Ăkala?â€ś â€žĹ�ĂkĂˇ, Ĺľe umĹ™e.â€ś

â€žMnÄ› to taky Ĺ™Ăkala, kdyĹľ jsem nastoupila do sluĹľby,â€ś

pĹ™ikĂ˝vla Anna.

â€žKterĂ˝ doktor mĂˇ dnes veÄŤer sluĹľbu?â€ś

â€žÄŚattardĹľĂ, ten Ind. Ale ten Ĺˇel na veÄŤeĹ™i.â€ś

â€žZavolejte ho pagerem. ProsĂm vĂˇs. UdÄ›lejte to hned.â€ś

Anna seĹˇla do pĹ™ĂzemĂ k psacĂmu stolu oĹˇetĹ™ovatelek a Gabriel zapnul mobilnĂ telefon. VytoÄŤil Michaelovo ÄŤĂslo a bratr se ozval po tĹ™etĂm zazvonÄ›nĂ. V pozadĂ slyĹˇel zvuky vydĂˇvanĂ© davem lidĂ.

â€žKde jsi?â€ś zeptal se Gabriel.

â€žNa stadionu Dodgers. Ve ÄŤtvrtĂ© Ĺ™adÄ›, pĹ™Ămo za odpalovaÄŤem. Hrajou skvÄ›le.â€ś â€žJsem v hospicu. MusĂĹˇ sem hned pĹ™ijet.â€ś

â€žZaskoÄŤĂm tam kolem jedenĂˇctĂ©, Gabe. MoĹľnĂˇ o trochu pozdÄ›ji. Po zĂˇpase.â€ś â€žNe. Tohle nepoÄŤkĂˇ.â€ś

Gabriel slyĹˇel hulĂˇkĂˇnĂ davu a bratrĹŻv tlumenĂ˝ hlas: â€žPromiĹ�te, s dovolenĂm.â€ś Michael patrnÄ› odeĹˇel ze svĂ©ho sedadla a vyĹˇel po stupnĂch stadionu nahoru.

â€žTy to nechĂˇpeĹˇ,â€ś vysvÄ›tloval vĂˇĹľnÄ›. â€žTohle nenĂ ĹľĂˇdnĂˇ legrace. Jsem tu obchodnÄ›. Zaplatil jsem za lĂstky spoustu penÄ›z. Tihle bankĂ©Ĺ™i budou financovat polovinu mojĂ novĂ© kancelĂˇĹ™skĂ© budovy.â€ś â€žMĂˇma Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe dneska veÄŤer umĹ™e.â€ś

â€žA co Ĺ™ĂkĂˇ doktor?â€ś

â€žOdeĹˇel na veÄŤeĹ™i.â€ś

NÄ›kterĂ˝ z hrĂˇÄŤĹŻ zĹ™ejmÄ› prĂˇvÄ› skĂłroval, protoĹľe dav zaÄŤal jĂˇsat. â€žTak ho jdi najĂt!â€ś zakĹ™iÄŤel Michael.

â€žJenĹľe ona se rozhodla. MyslĂm, Ĺľe se to mĹŻĹľe stĂˇt.

PĹ™ijeÄŹ co nejrychleji.â€ś

Gabriel vypnul mobilnĂ telefon a vrĂˇtil se do matÄŤina pokoje. Vzal ji zase za ruku, ale tentokrĂˇt trvalo nÄ›kolik minut, neĹľ otevĹ™ela oÄŤi.

â€žJe tu Michael?â€ś

â€žVolal jsem mu. UĹľ je na cestÄ›.â€ś

â€žMyslela jsem na Leslieovyâ€¦â€ś

Tohle jmĂ©no jeĹˇtÄ› neslyĹˇel. Matka obÄŤas mluvila o rĹŻznĂ˝ch lidech a vyprĂˇvÄ›la rĹŻznĂ© historky, ale Michael mÄ›l pravdu â€“ nic z toho nedĂˇvalo smysl.

â€žKdo jsou Leslieovi?â€ś

â€žKamarĂˇdi z univerzity. Byli nĂˇm na svatbÄ›. KdyĹľ jsme s otcem odjeli na svatebnĂ cestu, nechali jsme je bydlet v naĹˇem bytÄ› v Minneapolisu. Jejich byt se zrovna malovalâ€¦â€ś PanĂ CorriganovĂˇ pevnÄ› stiskla vĂÄŤka, jako by se pokouĹˇela zahlĂ©dnout to, o ÄŤem mluvila. â€žKdyĹľ jsme se vrĂˇtili ze svatebnĂ cesty, byla tam policie. NÄ›kdo se v noci vloupal do naĹˇeho bytu a zastĹ™elil naĹˇe pĹ™Ăˇtele v naĹˇĂ posteli. ChtÄ›li zabĂt nĂˇs, ale spletli se.â€ś â€žChtÄ›li vĂˇs zabĂt?â€ś Gabriel se snaĹľil o klidnĂ˝ tĂłn.

NechtÄ›l ji polekat a pĹ™eruĹˇit jejĂ vyprĂˇvÄ›nĂ. â€žA dopadli ty vrahy?â€ś â€žTvĹŻj otec mÄ› donutil nastoupit do auta a hned jsme odjeli. TenkrĂˇt mi Ĺ™ekl, kdo ve skuteÄŤnosti jeâ€¦â€ś â€žA kdo vlastnÄ› byl?â€ś

Ale to uĹľ byla zase nÄ›kde daleko, odplula zpĂˇtky do svÄ›ta stĂnĹŻ, na pĹŻl cesty mezi tĂmto svÄ›tem a tĂm vzdĂˇlenĂ˝m.

Gabriel ji stĂˇle drĹľel za ruku. ChvĂli odpoÄŤĂvala, pak se probrala a opakovala svou otĂˇzku.

â€žJe tu Michael? PĹ™ijde Michael?â€ś

Doktor ÄŚattardĹľĂ se vrĂˇtil do hospicu v osm hodin a Michael dorazil o pĂˇr minut pozdÄ›ji. Jako obvykle byl ÄŤilĂ˝ a plnĂ˝ energie. VĹˇichni se shlukli pĹ™ed stolkem sluĹľby v hale, zatĂmco Michael se snaĹľil zjistit, co se dÄ›je.

â€žMoje matka tvrdĂ, Ĺľe umĹ™e.â€ś

ÄŚattardĹľĂ byl zdvoĹ™ilĂ˝ ÄŤlovĂÄŤek obleÄŤenĂ˝ do doktorskĂ©ho plĂˇĹˇtÄ›. Pustil se do zkoumĂˇnĂ matÄŤina chorobopisu, aby naznaÄŤil, Ĺľe je si plnÄ› vÄ›dom, oÄŤ jde. â€žPacienti s rakovinou ÄŤasto Ĺ™ĂkajĂ takovĂ© vÄ›ci, pane Corrigane.â€ś â€žJakĂˇ jsou fakta?â€ś

Doktor pĹ™ipsal jakousi poznĂˇmku na okraj chorobopisu.

â€žJe to otĂˇzka dnĹŻ nebo tĂ˝dnĹŻ. NedĂˇ se to pĹ™esnÄ› Ĺ™Ăct.â€ś â€žJe to pravdÄ›podobnĂ© dnes veÄŤer?â€ś

â€žJejĂ stav se nijak vĂ˝raznÄ› nezmÄ›nil.â€ś

Michael se otoÄŤil k ÄŚattardĹľĂmu zĂˇdy a vydal se po schodech nahoru. Gabriel Ĺˇel za nĂm. Na schodiĹˇti byli sami, nikdo je nemohl slyĹˇet.

â€žOn ti Ĺ™Ăkal pane Corrigane.â€ś

â€žTo souhlasĂ.â€ś

â€žOdkdy pouĹľĂvĂˇĹˇ skuteÄŤnĂ© jmĂ©no?â€ś

Michael se zastavil na odpoÄŤĂvadle. â€žAsi tak rok.

ZapomnÄ›l jsem ti to Ĺ™Ăct. V tuhle chvĂli mĂˇm i ÄŤĂslo sociĂˇlnĂho pojiĹˇtÄ›nĂ a platĂm danÄ›. Tu novou kancelĂˇĹ™skou budovu na Wilshire Boulevardu budu vlastnit legĂˇlnÄ›.â€ś â€žJenĹľe teÄŹ jsi souÄŤĂˇstĂ SĂtÄ›.â€ś

â€žJsem Michael Corrigan a ty jsi Gabriel Corrigan. Tak se jmenujeme.â€ś â€žVĂĹˇ pĹ™ece, co vĹľdycky Ĺ™Ăkal tĂˇtaâ€¦â€ś

â€žDo hĂˇje, Gabe! PĹ™ece se o tom nebudeme bavit poĹ™Ăˇd dokola. TĂˇta byl blĂˇzen. A mĂˇma byla natolik mÄ›kkĂˇ povaha, Ĺľe ho v tom podporovala.â€ś â€žTak proÄŤ nĂˇs tehdy napadli a zapĂˇlili nĂˇm dĹŻm?â€ś

â€žKvĹŻli tĂˇtovi. Je jasnĂ©, Ĺľe nÄ›co provedl. NÄ›co nezĂˇkonnĂ©ho. My za nic nemĹŻĹľeme.â€ś â€žAle SĂĹĄâ€¦â€ś

â€žSĂĹĄ je prostÄ› modernĂ Ĺľivot. KaĹľdĂ˝ se s tĂm musĂ vyrovnat.â€ś Michael vzal Gabriela za rameno. â€žJsi pĹ™ece mĹŻj bratr, ne? Ale jsi taky mĹŻj kamarĂˇd. DÄ›lĂˇm to pro nĂˇs pro oba. NemĹŻĹľeme se poĹ™Ăˇd chovat jako ĹˇvĂˇbi, zalĂ©zt do dĂry, kdykoli nÄ›kdo rozsvĂtĂ.â€ś BratĹ™i veĹˇli do matÄŤina pokoje a postavili se kaĹľdĂ˝ na jednu stranu postele. Gabriel pohladil matku po ruce.

Vypadala, jako by nemÄ›la v tÄ›le ani kapku krve. â€žProbuÄŹ se,â€ś Ĺ™ekl nÄ›ĹľnÄ›. â€žMichael je tu.â€ś StarĂˇ panĂ otevĹ™ela oÄŤi a usmĂˇla se, kdyĹľ spatĹ™ila oba syny. â€žTak jste tady. ZdĂˇlo se mi o vĂˇs.â€ś â€žJak se cĂtĂĹˇ?â€ś Michael zkoumavÄ› hledÄ›l na jejĂ tvĂˇĹ™ a tÄ›lo a v duchu hodnotil jejĂ stav. NapÄ›tĂ v ramenou a rychlĂ© pohyby rukou prozrazovaly, Ĺľe je ustaranĂ˝, ale Gabriel vÄ›dÄ›l, Ĺľe by to bratr nikdy nedal najevo. Nikdy se nepoddĂˇval slabosti a vĹľdycky mÄ›l tah na brĂˇnu. â€žPĹ™ipadĂˇĹˇ mi dneska trochu silnÄ›jĹˇĂ.â€ś â€žAle Michaeli,â€ś usmĂˇla se unavenÄ›, jako by prĂˇvÄ› zanechal blĂˇtivĂ© ĹˇlĂˇpoty na kuchyĹ�skĂ© podlaze. â€žProsĂm tÄ›, nech toho. AlespoĹ� dneska. MusĂm vĂˇm nÄ›co Ĺ™Ăct o vaĹˇem otci.â€ś â€žUĹľ jsme slyĹˇeli vĹˇechny ty historky,â€ś odporoval Michael. â€žDneska to radĹˇi nechme bĂ˝t, ano? MusĂme si promluvit s doktorem a zaĹ™Ădit, abys mÄ›la vĹˇechno, co potĹ™ebujeĹˇ.â€ś â€žNe. Nech ji mluvit.â€ś Gabriel se naklonil nad lĹŻĹľko. Byl vzruĹˇenĂ˝ a mÄ›l trochu strach. MoĹľnĂˇ teÄŹ je to sprĂˇvnĂ© mĂsto a sprĂˇvnĂˇ chvĂle, kdy se to koneÄŤnÄ› stane. DozvĂ se dĹŻvod, proÄŤ jeho rodinu postihla vĹˇechna ta neĹˇtÄ›stĂ.

â€žVĂm, Ĺľe jsem vĂˇm navyklĂˇdala spoustu historek. MrzĂ mÄ› to. VÄ›tĹˇina z toho nebyla pravda. ChtÄ›la jsem vĂˇs jenom chrĂˇnit.â€ś Michael pohlĂ©dl pĹ™es postel na bratra a vĂtÄ›znÄ› kĂ˝vl.

Gabrielovi bylo jasnĂ©, co tĂm chce Ĺ™Ăct. VidĂĹˇ? Co jsem ti vĹľdycky Ĺ™Ăkal? VĹˇechno si to vymyslela.

â€žÄŚekala jsem pĹ™ĂliĹˇ dlouho. TÄ›Ĺľko se to vysvÄ›tluje. VĂˇĹˇ otec bylâ€¦ KdyĹľ Ĺ™Ăkalâ€¦ JĂˇ neâ€¦â€ś Rty se jĂ tĹ™Ăˇsly, jako by se na nÄ› draly tisĂce slov. â€žByl PoutnĂk.â€ś VzhlĂ©dla ke Gabrielovi. VÄ›Ĺ™ mi, Ĺ™Ăkal jejĂ vĂ˝raz. ProsĂm.

VÄ›Ĺ™ mi.

â€žPokraÄŤuj,â€ś povzbuzoval ji Gabriel.

â€žPoutnĂci mohou opustit svĂ© tÄ›lo a pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. Proto se je Tabula snaĹľĂ zabĂt.â€ś â€žUĹľ radĹˇi nemluv, mami. Jenom tÄ› to vyÄŤerpĂˇvĂˇ.â€ś

Michael vypadal rozruĹˇenÄ›. â€žZavolĂˇme doktora, a on ti nÄ›co dĂˇ, aby ti bylo lĂp.â€ś PanĂ CorriganovĂˇ nadzdvihla hlavu z polĹˇtĂˇĹ™e. â€žNenĂ dost ÄŤasu, Michaeli. UĹľ nenĂ ÄŤas. MusĂĹˇ mÄ› poslouchat. Ti z Tabuly se snaĹľiliâ€¦â€ś Zase zaÄŤala mluvit zmatenÄ›. â€žA pak jsmeâ€¦â€ś â€žTo je v poĹ™Ăˇdku. To je v poĹ™Ăˇdku,â€ś zaĹˇeptal Gabriel, tĂ©mÄ›Ĺ™ jako mantru.

â€žJeden HarlekĂ˝n, jmenoval se Trn, nĂˇs naĹˇel, kdyĹľ jsme bydleli ve Vermontu. HarlekĂ˝ni jsou nebezpeÄŤnĂ, jsou to krutĂ nĂˇsilnĂci, ale pĹ™Ăsahali, Ĺľe budou PoutnĂky chrĂˇnit. PĂˇr let jsme byli v bezpeÄŤĂ, ale pak uĹľ nĂˇs Trn nemohl dĂˇl chrĂˇnit. Dal nĂˇm penĂze a ten meÄŤ.â€ś Hlava jĂ sklesla zpÄ›t na polĹˇtĂˇĹ™. KaĹľdĂ© slovo ji vyÄŤerpĂˇvalo, spotĹ™ebovĂˇvalo zbytky Ĺľivota. â€žVidÄ›la jsem vĂˇs dospĂvat. Pozorovala jsem vĂˇs, jestli objevĂm nÄ›jakĂ© znĂˇmky. NevĂm, jestli mĂˇte schopnost pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. Ale jestli tu schopnost mĂˇte, musĂte se skrĂ˝vat pĹ™ed pochopy Tabulyâ€¦â€ś PevnÄ› stiskla vĂÄŤka, kdyĹľ poryv bolesti zachvĂˇtil celĂ© jejĂ tÄ›lo. ZoufalĂ˝ Michael se jemnÄ› dotkl jejĂ tvĂˇĹ™e. â€žJsem tady.

Gabe je tu taky. My tÄ› ochrĂˇnĂme. SeĹľenu dalĹˇĂ doktory, vĹˇechny moĹľnĂ© doktoryâ€¦â€ś PanĂ CorriganovĂˇ nabrala zhluboka dech. JejĂ tÄ›lo se napjalo a pak povolilo. PĹ™ipadalo jim, jako by se v pokoji nĂˇhle ochladilo, jako by jakĂˇsi energie unikla mezerou pode dveĹ™mi. Michael se otoÄŤil a vybÄ›hl z pokoje a pĹ™ivolĂˇval pomoc. Ale Gabriel vÄ›dÄ›l, Ĺľe je konec.

KdyĹľ doktor ÄŚattardĹľĂ potvrdil matÄŤinu smrt, dali Michaelovi seznam mĂstnĂch pohĹ™ebnĂch ĂşstavĹŻ. Vybral si jeden z nich a zavolal tam ze svĂ©ho mobilnĂho telefonu.

Udal adresu a objednal standardnĂ kremaci, a nakonec uvedl ÄŤĂslo svĂ© kreditnĂ karty.

â€žSouhlasĂĹˇ s tĂm vĹˇĂm?â€ś zeptal se.

â€žJasnÄ›.â€ś Gabriel si pĹ™ipadal otupÄ›lĂ˝ a straĹˇlivÄ› unavenĂ˝.

PohlĂ©dl na pĹ™edmÄ›t, kterĂ˝ byl teÄŹ zahalen prostÄ›radlem.

SchrĂˇnka beze SvÄ›tla.

SedÄ›li vedle postele, dokud nepĹ™iĹˇli dva muĹľi z pohĹ™ebnĂho Ăşstavu.

Vsunuli tÄ›lo do ÄŤernĂ©ho plastikovĂ©ho pytle, kterĂ˝ poloĹľili na nosĂtka a odnesli do neoznaÄŤenĂ© ambulance.

KdyĹľ

odjeli, bratĹ™i Corriganovi zĹŻstali stĂˇt pod bezpeÄŤnostnĂm osvÄ›tlenĂm.

â€žChtÄ›l jsem jĂ koupit domek se zahrĂˇdkou, aĹľ vydÄ›lĂˇm dost penÄ›z,â€ś Ĺ™ekl Michael. â€žMyslĂm, Ĺľe to by se jĂ lĂbilo.â€ś RozhlĂ©dl se po parkoviĹˇti, jako by ztratil nÄ›co cennĂ©ho.

â€žKoupit jĂ domek, to byl jeden z mĂ˝ch cĂlĹŻ.â€ś

â€žMusĂme si promluvit o tom, co nĂˇm Ĺ™ekla.â€ś

â€žO ÄŤem chceĹˇ mluvit? DokĂˇĹľeĹˇ mi nÄ›co z toho vysvÄ›tlit?

MĂˇma nĂˇm vyklĂˇdala historky plnĂ© duchĹŻ a mluvĂcĂch zvĂĹ™at, ale nikdy se ani nezmĂnila o nÄ›kom, komu se Ĺ™ĂkĂˇ â€šPoutnĂkâ€�. Pokud vĂm, putovali jsme jedinÄ› nĂˇklaÄŹĂˇkem.â€ś Gabriel vÄ›dÄ›l, Ĺľe Michael mĂˇ pravdu â€“ matÄŤino vyprĂˇvÄ›nĂ nedĂˇvalo smysl. VĹľdycky se domnĂval, Ĺľe jim jednou vysvÄ›tlĂ, co se stalo jejich rodinÄ›. TeÄŹ uĹľ se to nikdy nedozvĂ.

â€žAle moĹľnĂˇ, Ĺľe je to zÄŤĂˇsti pravdaâ€¦â€ś

â€žNechci se s tebou hĂˇdat. MĂˇme za sebou tÄ›ĹľkĂ˝ veÄŤer a jsme oba unavenĂ.â€ś Michael bratra objal. â€žTeÄŹ jsme zĹŻstali sami. MusĂme se vzĂˇjemnÄ› podrĹľet. OdpoÄŤiĹ� si a promluvĂme si rĂˇno.â€ś Michael nastoupil do svĂ©ho mercedesu a vyjel z parkoviĹˇtÄ›. KdyĹľ Gabriel nasedl na motorku a vytoÄŤil motor do obrĂˇtek, Michael uĹľ zahĂ˝bal na Ventura Boulevard.

MÄ›sĂc a hvÄ›zdy byly zahaleny hustĂ˝m oparem. ÄŚĂˇsteÄŤky popela poletovaly vzduchem a lepily se mu na plastikovĂ˝ prĹŻzor helmy. Gabriel zaĹ™adil trojku a prolĂ©tl kĹ™iĹľovatku.

PohlĂ©dl ulicĂ pĹ™ed sebe a uvidÄ›l, jak Michael zahĂ˝bĂˇ na nĂˇjezd k dĂˇlnici. Asi sto metrĹŻ za nĂm se pohybovala ÄŤtyĹ™i auta. ÄŚtveĹ™ice nĂˇhle zrychlila, vytvoĹ™ila formaci a vyrazila k pĹ™ivadÄ›ÄŤi.

VĹˇechno se dÄ›lo rychle, ale Gabriel vÄ›dÄ›l, Ĺľe auta patĹ™Ă k sobÄ› a Ĺľe sledujĂ jeho bratra. ZaĹ™adil ÄŤtyĹ™ku a rozjel se rychleji. CĂtil vibrace motoru v nohou a paĹľĂch. Prudce doleva. TeÄŹ doprava. A byl na dĂˇlnici.

Dohonil formaci asi o pĹŻldruhĂ©ho kilometru dĂˇl. Byly to dvÄ› neoznaÄŤenĂ© dodĂˇvky a dva dĹľĂpy s nevadskou znaÄŤkou.

VĹˇechna ÄŤtyĹ™i auta mÄ›la v oknech zbarvenĂˇ skla a nebylo vidÄ›t, kdo sedĂ uvnitĹ™. Michael vĹŻbec nezmÄ›nil styl jĂzdy, zdĂˇlo se, Ĺľe nic netuĹˇĂ. Gabriel sledoval, jak jedno sportovnĂ auto pĹ™edjelo Michaela zleva, zatĂmco druhĂ© ho tÄ›snÄ› dojĂĹľdÄ›lo zezadu. VĹˇichni ÄŤtyĹ™i Ĺ™idiÄŤi spolu evidentnÄ› komunikovali â€“ manĂ©vrovali a chystali se spoleÄŤnÄ› zaĂştoÄŤit.

Gabriel pĹ™ejel do pravĂ©ho pruhu, prĂˇvÄ› kdyĹľ se Michael blĂĹľil k pĹ™ejezdu na sandiegskou dĂˇlnici. VĹˇichni se teÄŹ pohybovali tak rychle, Ĺľe se svÄ›tla kolem nich mĂhala jako svĂtĂcĂ ÄŤĂˇry. Naklonit se do zatĂˇÄŤky. Trochu pĹ™ibrzdit. A uĹľ vyjĂĹľdÄ›li ze zatĂˇÄŤky a Ĺ™Ătili se do kopce k SepulvedskĂ©mu prĹŻsmyku.

Ujeli dalĹˇĂ kilometr a pĹŻl, kdyĹľ tu auto pĹ™ed mercedesem zaÄŤalo zpomalovat, zatĂmco obÄ› dodĂˇvky ho dojely zleva a zprava. TeÄŹ byl Michael obklĂÄŤen vĹˇemi ÄŤtyĹ™mi auty.

Gabriel byl tak blĂzko, Ĺľe slyĹˇel, jak na nÄ› jeho bratr troubĂ.

Michael se pĹ™esunul trochu doleva, ale Ĺ™idiÄŤ dodĂˇvky s nĂm

srovnal rychlost a zaÄŤal na nÄ›j agresivnÄ› najĂĹľdÄ›t a vrĂˇĹľet do nÄ›j z boku. VĹˇechna ÄŤtyĹ™i auta zaÄŤala souÄŤasnÄ› zpomalovat a Michael marnÄ› hledat moĹľnost Ăşniku.

GabrielĹŻv mobilnĂ telefon zaÄŤal zvonit. ZmĂˇÄŤkl pĹ™Ăjem a uslyĹˇel MichaelĹŻv vydÄ›ĹˇenĂ˝ hlas. â€žGabe! Kde jsi?â€ś â€žPÄ›t set metrĹŻ za tvĂ˝m autem.â€ś

â€žJsem v malĂ©ru. Ti chlapi se mÄ› snaĹľĂ zmĂˇÄŤknout.â€ś

â€žPokraÄŤuj v jĂzdÄ›. PokusĂm se tÄ› z toho dostat.â€ś

Motocykl poskoÄŤil pĹ™es dĂru v silnici a Gabriel ucĂtil, jak se v braĹˇnÄ› na zĂˇsilky cosi pohnulo. PoĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› mÄ›l u sebe masivnĂ ĹˇroubovĂˇk a francouzskĂ˝ klĂÄŤ. Pravou rukou drĹľel Ĺ™ĂdĂtka a levou odlepil suchĂ˝ zip braĹˇny, vsunul ruku dovnitĹ™ a popadl klĂÄŤ. PĹ™idal plyn a dostal se mezi bratrĹŻv mercedes a dodĂˇvku v pravĂ©m pruhu.

â€žPĹ™iprav se,â€ś Ĺ™ekl bratrovi. â€žJsem pĹ™Ămo vedle tebe.â€ś

PĹ™iblĂĹľil se k dodĂˇvce a udeĹ™il tÄ›ĹľkĂ˝m klĂÄŤem do postrannĂho okĂ©nka. Okno puklo a po skle se rozbÄ›hla sĂĹĄ prasklin. Znovu se rozmĂˇchl klĂÄŤem a okno se vysypalo.

Na zlomek vteĹ™iny zahlĂ©dl Ĺ™idiÄŤe â€“ mladĂk s nĂˇuĹˇnicĂ v uchu a oholenou hlavou. Vypadal pĹ™ekvapenÄ›, kdyĹľ mu Gabriel hodil klĂÄŤ do obliÄŤeje. VĹŻz se stoÄŤil doprava a narazil do svodidel. Kov zaskĹ™ĂpÄ›l o kov a do tmy vytryskl gejzĂr jisker. Nezpomaluj, Ĺ™Ăkal si Gabriel. NeohlĂĹľej se. A vyrazil za bratrem na odboÄŤku z dĂˇlnice.

7

ÄŚtyĹ™i auta z dĂˇlnice neodboÄŤila, ale Michael ujĂĹľdÄ›l, jako by mu stĂˇle byla v patĂˇch. Gabriel sledoval mercedes silnicĂ po pĹ™ĂkrĂ©m svahu kaĹ�onu lemovanou vĂ˝stavnĂ˝mi domy na tenkĂ˝ch kovovĂ˝ch pylonech ÄŤnĂcĂmi vysoko do vzduchu. Po nÄ›kolika ostĹ™e Ĺ™ĂznutĂ˝ch zatĂˇÄŤkĂˇch dojeli do vrchĹŻ nad ĂşdolĂm San Fernando. Michael odboÄŤil ze silnice a zastavil na parkoviĹˇti kostela s okny a dveĹ™mi zatluÄŤenĂ˝mi prkny.

VĹˇude na asfaltu leĹľely pohĂˇzenĂ© prĂˇzdnĂ© lĂˇhve a plechovky od piva.

Gabriel si sundal helmu a Michael vystoupil z auta.

Vypadal unavenÄ› a rozzlobenÄ›.

â€žTo byli ti z Tabuly,â€ś Ĺ™ekl Gabriel. â€žVÄ›dÄ›li, Ĺľe matka umĂrĂˇ a Ĺľe pĹŻjdeme do hospicu. ÄŚekali na bulvĂˇru a rozhodli se, Ĺľe tebe zajmou jako prvnĂho.â€ś

â€žĹľĂˇdnĂˇ Tabula neexistuje a nikdy neexistovala.â€ś

â€žCopak jsem to vidÄ›l jenom jĂˇ, jak se tÄ› ti chlapi snaĹľili vytlaÄŤit ze silnice?â€ś

â€žTomu ty nerozumĂĹˇ.â€ś Michael se odvrĂˇtil od bratra.

PĹ™echĂˇzel po parkoviĹˇti a kopal do prĂˇzdnĂ˝ch plechovek.

â€žPamatujeĹˇ, jak jsem koupil ten prvnĂ barĂˇk na Melrose Avenue? Kde myslĂĹˇ, Ĺľe jsem sehnal penĂze?â€ś

â€žĹ�Ăkal jsi, Ĺľe od investorĹŻ na vĂ˝chodnĂm pobĹ™eĹľĂ.â€ś

â€žByly od lidĂ, co neradi platĂ danÄ›. MajĂ spoustu hotovĂ˝ch penÄ›z, kterĂ© nemĹŻĹľou uloĹľit do banky. VÄ›tĹˇina penÄ›z pochĂˇzela od jednoho gangstera z Filadelfie jmĂ©nem Vincent Torrelli.â€ś

â€žProÄŤ prosĂm tÄ› dÄ›lĂˇĹˇ kĹˇefty s takovĂ˝mhle chlapem?â€ś

â€žCo jsem mÄ›l dÄ›lat?â€ś Michael se zatvĂˇĹ™il vzdorovitÄ›.

â€žBanka mi pĹŻjÄŤku odmĂtla. Nevystupoval jsem pod pravĂ˝m jmĂ©nem. Tak jsem vzal penĂze od Torrelliho a koupil ten barĂˇk. NÄ›kdy pĹ™ed rokem jsem vidÄ›l ve zprĂˇvĂˇch, Ĺľe Torrelliho zabili pĹ™ed kasinem v Atlantic City. KdyĹľ se jeho rodina ani kĂˇmoĹˇi neozvali, pĹ™estal jsem posĂlat penĂze do poĹˇtovnĂho boxu ve Filadelfii. Vincent mÄ›l spoustu tajnostĂ.

PoÄŤĂtĂˇm, Ĺľe nikomu o svĂ© investici v Los Angeles neĹ™ekl.â€ś

â€žA teÄŹ na to pĹ™iĹˇli?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe to tak bude. Nejde tu o PoutnĂky a tyhlety blĂˇznivĂ© povĂdaÄŤky. NÄ›jacĂ gangsteĹ™i prostÄ› chtÄ›jĂ svoje penĂze.â€ś

Gabriel se vrĂˇtil ke svĂ© motorce. KdyĹľ se podĂval k vĂ˝chodu, mÄ›l pĹ™ed sebou ĂşdolĂ San Fernanda. SvÄ›tla v ĂşdolĂ zkreslenĂˇ ÄŤoÄŤkou zneÄŤiĹˇtÄ›nĂ©ho vzduchu matnÄ› oranĹľovÄ› Ĺľhnula. V tu chvĂli nechtÄ›l nic jinĂ©ho neĹľ skoÄŤit na motorku a odjet nÄ›kam do pouĹˇtÄ›, na nÄ›jakĂ© opuĹˇtÄ›nĂ© mĂsto, kde by vidÄ›l jen hvÄ›zdy nad hlavou a svÄ›tlo reflektorĹŻ ohledĂˇvajĂcĂ polnĂ cestu. PryÄŤ. Zmizet. Dal by za to cokoliv, kdyby se

mohl zbavit minulosti, zbavit se pocitu, Ĺľe je zavĹ™enĂ˝ v ohromnĂ©m vÄ›zenĂ.

â€žMrzĂ mÄ› to,â€ś Ĺ™ekl Michael. â€žKoneÄŤnÄ› se vÄ›ci zaÄŤaly vyvĂjet sprĂˇvnĂ˝m smÄ›rem. TeÄŹ je to vĹˇechno v hajzlu.â€ś

Gabriel pohlĂ©dl na bratra. Jednou se stalo, zrovna kdyĹľ

bydleli v Texasu, Ĺľe jejich matka byla tak roztrĹľitĂˇ, Ĺľe zapomnÄ›la na VĂˇnoce. Na Ĺ tÄ›drĂ˝ veÄŤer nemÄ›li doma vĹŻbec nic, ale druhĂ˝ den rĂˇno se Michael objevil s boroviÄŤkou a nÄ›jakĂ˝mi videohrami, kterĂ© ĹˇtĂpl v obchodÄ› s elektronikou.

AĹĄ se dÄ›je, co se dÄ›je, jsou pĹ™ece bratĹ™i â€“ sami dva proti celĂ©mu svÄ›tu.

â€žVykaĹˇli se na tyhle chlapy, Michaeli. VypadnÄ›me z Los Angeles.â€ś

â€žDej mi jenom den nebo dva. MoĹľnĂˇ se mi podaĹ™Ă vyjednat nÄ›jakou dohodu. Do tĂ© doby budeme bydlet v motelu. JĂt domĹŻ nenĂ bezpeÄŤnĂ©.â€ś

*

Gabriel s Michaelem pĹ™espali v motelu na sever od mÄ›sta. Pokoje byly pÄ›t set metrĹŻ od venturskĂ© dĂˇlnice a okny pronikal hluk mĂjejĂcĂch aut. Gabriel se probudil ve ÄŤtyĹ™i rĂˇno a zaslechl, jak Michael v koupelnÄ› mluvĂ do mobilnĂho telefonu. â€žAle jĂˇ mĂˇm na vybranou. Ty to stavĂĹˇ tak, jako bych ĹľĂˇdnou jinou moĹľnost nemÄ›l.â€ś

RĂˇno zĹŻstal Michael leĹľet v posteli s pĹ™ikrĂ˝vkou pĹ™etaĹľenou pĹ™es hlavu. Gabriel vyĹˇel ven a vydal se do

nedalekĂ© restaurace koupit kolĂˇÄŤe a kĂˇvu. V novinĂˇch na stojanu zahlĂ©dl fotografii dvou muĹľĹŻ prchajĂcĂch z plamennĂ© stÄ›ny, titulek pod nĂ hlĂˇsal SilnĂ˝ vĂtr rozdmychĂˇvĂˇ poĹľĂˇry na jihu.

Michael zatĂm vstal a dal si sprchu. TeÄŹ si leĹˇtil boty navlhÄŤenĂ˝m ruÄŤnĂkem. â€žNÄ›kdo sem za mnou pĹ™ijde.

MyslĂm, Ĺľe dokĂˇĹľe vyĹ™eĹˇit mĹŻj problĂ©m.â€ś

â€žKdo je to?â€ś

â€žVe skuteÄŤnosti se jmenuje Frank Salazar, ale vĹˇichni mu Ĺ™ĂkajĂ pan Bublina. Jako kluk vyrĹŻstal ve vĂ˝chodnĂ ÄŤĂˇsti Los Angeles a obsluhoval v taneÄŤnĂm klubu stroj na bubliny.â€ś

Michael sledoval v televizi finanÄŤnĂ zprĂˇvy a Gabriel leĹľel na posteli a zĂral do stropu. KdyĹľ zavĹ™el oÄŤi, byl zase na motorce na dĂˇlnici vedoucĂ do hor k Angeles Crest.

PĹ™eĹ™adil na niĹľĹˇĂ rychlost, naklĂˇnÄ›l se do zatĂˇÄŤek, a zelenĂ˝ svÄ›t sviĹˇtÄ›l kolem nÄ›j. Michael nevydrĹľel sedÄ›t, pĹ™echĂˇzel sem a tam po ĂşzkĂ©m pruhu koberce pĹ™ed televizĂ.

Ozvalo se zaklepĂˇnĂ. Michael vyhlĂ©dl mezi zĂˇvÄ›sy, a pak otevĹ™el. Ve dveĹ™Ăch stĂˇl mohutnĂ˝ Samoan se Ĺˇirokou tvĂˇĹ™Ă a houĹˇtinou ÄŤernĂ˝ch vlasĹŻ. Na sobÄ› mÄ›l nezapnutou havajskou koĹˇili pĹ™es triÄŤko a nijak se nepokouĹˇel schovĂˇvat pouzdro s pÄ›taÄŤtyĹ™icĂtkou upevnÄ›nĂ© v podpaĹľĂ.

â€žAhoj, Deeku, kde mĂˇĹˇ ĹˇĂ©fa?â€ś

â€žDĂłle v autÄ›Ă©. Musim to tu nedĹ™Ăv vomrknout.â€ś

VeĹˇel dovnitĹ™ a zkontroloval koupelnu a maliÄŤkou skĹ™ĂĹ�.

MasivnĂmi prackami zaĹˇmĂˇtral pod pĹ™ikrĂ˝vkou na posteli a nadzvedl vĹˇechny polĹˇtĂˇĹ™e na gauÄŤi.

Michael se usmĂval, jako by neĹˇlo o nic neobvyklĂ©ho.

â€žĹľĂˇdnĂ© zbranÄ› nenajdeĹˇ, Deeku. VĹľdyĹĄ vĂĹˇ, Ĺľe nechodĂm ozbrojenĂ˝.â€ś

â€žBezpeÄŤnost je nejvÄ›ÄŤĂ priorita. Pan Bublina to Ĺ™ikĂˇ furt, jak je den dlouhej.â€ś

KdyĹľ Deek prohledal oba bratry, odeĹˇel, aby se asi o minutu pozdÄ›ji vrĂˇtil s pleĹˇatĂ˝m hispĂˇnskĂ˝m bodyguardem a postarĹˇĂm chlapĂkem s velikĂˇnskĂ˝mi tmavĂ˝mi brĂ˝lemi na nose a tyrkysovou golfovou koĹˇilĂ. Pan Bublina mÄ›l kĹŻĹľi posetou jaternĂmi skvrnami a pod krkem se mu zĹ™etelnÄ› rĂ˝sovala rĹŻĹľovĂˇ jizva po chirurgickĂ©m zĂˇkroku. â€žPoÄŤkejte venku,â€ś naĹ™Ădil svĂ˝m strĂˇĹľcĹŻm a zavĹ™el dveĹ™e.

PotĹ™Ăˇsl si s Michaelem rukou. â€žRĂˇd tÄ› vidĂm.â€ś MÄ›l hebkĂ˝, sotva slyĹˇitelnĂ˝ hlas. â€žCo je tvĹŻj kamarĂˇd zaÄŤ?â€ś

â€žTo je mĹŻj bratr Gabriel.â€ś

â€žTo je fajn. Rodina mĂˇ vĹľdycky drĹľet pohromadÄ›.â€ś Pan Bublina pĹ™eĹˇel ke Gabrielovi a potĹ™Ăˇsl mu rukou. â€žMĂˇĹˇ chytrĂ©ho bratra. MoĹľnĂˇ aĹľ moc.â€ś

Usadil se do kĹ™esla u televize. Michael si sedl na roh postele proti nÄ›mu. Od chvĂle, kdy se jim podaĹ™ilo utĂ©ct z farmy v JiĹľnĂ DakotÄ›, Gabriel mnohokrĂˇt pozoroval bratra, jak pĹ™esvÄ›dÄŤuje ĂşplnÄ› cizĂ lidi, aby si nÄ›co koupili nebo s

nĂm Ĺˇli do nÄ›jakĂ©ho podniku. Pan Bublina bude tvrdĂ˝ oĹ™ĂĹˇek.

Za kouĹ™ovĂ˝mi skly mu tĂ©mÄ›Ĺ™ nebylo vidÄ›t oÄŤi a na rtech mu pohrĂˇval mĂrnĂ˝ ĂşsmÄ›v, jako by se chystal sledovat nÄ›jakĂ˝ zĂˇbavnĂ˝ poĹ™ad.

â€žMluvil jste se svĂ˝mi znĂˇmĂ˝mi ve Filadelfii?â€ś zeptal se Michael.

â€žBude to chvĂli trvat, neĹľ se to podaĹ™Ă zaĹ™Ădit. Budu tebe i tvĂ©ho bratra pĂˇr dnĂ chrĂˇnit, neĹľ se problĂ©m vyĹ™eĹˇĂ. Budovu Melrose dĂˇme Torrelliho rodinÄ›. A jako honorĂˇĹ™ si vezmu tvĹŻj podĂl na nemovitosti Fairfaxu.â€ś

â€žTo je za jednu sluĹľbu trochu moc,â€ś Ĺ™ekl zaraĹľenÄ› Michael. â€žPak mi nezbyde nic.â€ś

â€žUdÄ›lal jsi chybu, Michaeli. A teÄŹ tÄ› nÄ›jacĂ chlĂˇpci chtÄ›jĂ zabĂt. Ten problĂ©m se musĂ vyĹ™eĹˇit, tak nebo tak.â€ś

â€žTo je moĹľnĂˇ pravda, aleâ€¦â€ś

â€žBezpeÄŤnost je hlavnĂ priorita. PĹ™ijdeĹˇ o dvÄ› kancelĂˇĹ™skĂ© budovy, ale zĹŻstaneĹˇ naĹľivu.â€ś Pan Bublina se zaklonil v kĹ™esle, stĂˇle s ĂşsmÄ›vem na tvĂˇĹ™i. â€žPovaĹľuj to za uĹľiteÄŤnou zkuĹˇenost, ze kterĂ© se mĹŻĹľeĹˇ pouÄŤit.â€ś

8

Maja si vyzvedla z hotelu Kampa videokameru a stativ, ale kufr se Ĺˇatstvem nechala v pokoji. Ve vlaku do NÄ›mecka pak peÄŤlivÄ› zkoumala pĹ™ĂsluĹˇenstvĂ kamery, ale ĹľĂˇdnĂ© ĹˇtÄ›nice nenaĹˇla. Bylo jasnĂ©, Ĺľe jejĂ obÄŤanskĂ˝ Ĺľivot skonÄŤil.

AĹľ ĹľoldnĂ©Ĺ™i Tabuly najdou mrtvĂ©ho taxĂkĂˇĹ™e, pĹŻjdou po nĂ a zabijĂ ji, jakmile ji zahlĂ©dnou. VÄ›dÄ›la, Ĺľe bude tÄ›ĹľkĂ© se pĹ™ed nimi schovat. Za tu dobu, kterou strĂˇvila v LondĂ˝nÄ›, ji nejspĂĹˇ mnohokrĂˇt vyfotografovali. Mohou mĂt i jejĂ otisky prstĹŻ, hlasovou identifikaci a vzorky DNA z papĂrovĂ˝ch kapesnĂkĹŻ, kterĂ© hĂˇzela do koĹˇe v kancelĂˇĹ™i.

KdyĹľ dojela do Mnichova, dala se na nĂˇdraĹľĂ do Ĺ™eÄŤi s nÄ›jakou PĂˇkistĂˇnkou a zĂskala od nĂ adresu obchodu s islĂˇmskĂ˝m obleÄŤenĂm. Byla v pokuĹˇenĂ celĂˇ se schovat v modrĂ© burce, jakou nosĂ afghĂˇnskĂ© Ĺľeny, jenĹľe tohle neforemnĂ© obleÄŤenĂ ztÄ›Ĺľovalo zachĂˇzenĂ se zbranÄ›mi.

Nakonec si koupila volnĂ˝ ÄŤernĂ˝ ÄŤador, pod nĂmĹľ skryla zĂˇpadnĂ obleÄŤenĂ a tmavĂ© sluneÄŤnĂ brĂ˝le. VrĂˇtila se na nĂˇdraĹľĂ a zniÄŤila svĂ© britskĂ© doklady, a mĂsto toho pouĹľila nĂˇhradnĂ nÄ›meckĂ˝ pas, s jehoĹľ pomocĂ se z nĂ v mĹľiku stala Gretchen Voss, studentka medicĂny, dcera nÄ›meckĂ©ho otce a ĂrĂˇnskĂ© matky.

Cestovat letadlem bylo nebezpeÄŤnĂ©, a tak nasedla do vlaku do PaĹ™ĂĹľe, z nĂˇdraĹľĂ doĹˇla pÄ›Ĺˇky na Gallieni, odkud se metrem dopravila na autobus jezdĂcĂ dennÄ› do Anglie.

Autobus byl plnĂ˝ senegalskĂ˝ch sezonnĂch dÄ›lnĂkĹŻ a severoafrickĂ˝ch rodin ovÄ›ĹˇenĂ˝ch taĹˇkami se starĂ˝m obleÄŤenĂm. KdyĹľ autobus vjel na trajekt, vĹˇichni vystoupili a prochĂˇzeli se po obrovskĂ© lodi. Maja pozorovala britskĂ© turisty, jak nakupujĂ alkohol bez celnĂ pĹ™irĂˇĹľky, hĂˇzejĂ mince do automatĹŻ a zĂrajĂ na nÄ›jakou komedii v televizi. Ĺľivot je normĂˇlnĂ â€“ tĂ©mÄ›Ĺ™ nudnĂ˝ â€“, pokud jste obÄŤan. ZjevnÄ› si vĹŻbec neuvÄ›domovali, Ĺľe je monitoruje MaĹˇinerie â€“ a navĂc jim to bylo ĂşplnÄ› jedno. Ve VelkĂ© BritĂˇnii jsou ÄŤtyĹ™i miliony prĹŻmyslovĂ˝ch kamer, jedna kamera na patnĂˇct obyvatel. Trn jĂ jednou Ĺ™ekl, Ĺľe prĹŻmÄ›rnĂ˝ ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ pracuje v LondĂ˝nÄ›, je bÄ›hem dne tĹ™istakrĂˇt vyfotografovĂˇn bezpeÄŤnostnĂmi kamerami. KdyĹľ se kamery v LondĂ˝nÄ› objevily, vlĂˇda jejich zavedenĂ vysvÄ›tlovala na plakĂˇtech s heslem â€žVaĹˇe bezpeÄŤĂ zajistĂ naĹˇe bdÄ›lĂ© oÄŤiâ€ś. Pod zĂˇĹˇtitou protiteroristickĂ˝ch zĂˇkonĹŻ pak nĂˇsledovaly britskĂ©ho pĹ™Ăkladu i ostatnĂ vyspÄ›lĂ© zemÄ›.

Maja uvaĹľovala o tom, jestli se obÄŤanĂ© vÄ›domÄ› rozhodli, Ĺľe budou toto naruĹˇenĂ soukromĂ ignorovat. VÄ›tĹˇina z nich opravdu vÄ›Ĺ™Ă, Ĺľe je kamery chrĂˇnĂ pĹ™ed zloÄŤinci a teroristy.

DomnĂvajĂ se, Ĺľe stĂˇle jsou anonymnĂmi chodci, kdyĹľ jdou po ulici. Jen pĂˇr lidĂ si uvÄ›domuje dosah novĂ˝ch programĹŻ

skenujĂcĂch tvĂˇĹ™e obyvatel. Jakmile je vĂˇĹˇ obliÄŤej vyfotografovĂˇn bezpeÄŤnostnĂ kamerou, mĹŻĹľe bĂ˝t snĂmek zpracovĂˇn, vyhodnocen a porovnĂˇn s fotografiĂ na Ĺ™idiÄŤskĂ©m prĹŻkazu nebo v pasu.

NaprogramovanĂ© skenery identifikujĂ jednotlivĂ© tvĂˇĹ™e, ale vlĂˇda mĂˇ k dispozici takĂ© kamery pro detekci neobvyklĂ©ho chovĂˇnĂ. Tyto takzvanĂ© â€žslĂdilskĂ©â€ś programy uĹľ jsou pouĹľĂvĂˇny v LondĂ˝nÄ›, v Las Vegas a v Chicagu.

PoÄŤĂtaÄŤ analyzuje vteĹ™inovĂ© zĂˇbÄ›ry kamer a okamĹľitÄ› upozornĂ policii, kdyĹľ nÄ›kdo nechĂˇ nÄ›jakĂ˝ balĂÄŤek pĹ™ed veĹ™ejnou budovou nebo zaparkuje auto na odstavnĂ©m pruhu na dĂˇlnici. â€žSlĂdilâ€ś si vĹˇimne kaĹľdĂ©ho, kdo se jen tak prochĂˇzĂ po mÄ›stÄ›, mĂsto aby se plahoÄŤil do prĂˇce.

Francouzi majĂ pro takovĂ© zvlĂˇĹˇtnĂ lidi dokonce speciĂˇlnĂ vĂ˝raz â€“ flĂ˘neurs â€“, ale pokud jde o MaĹˇinerii, kaĹľdĂ˝, kdo postĂˇvĂˇ na rohu nebo si prohlĂĹľĂ domy, je automaticky podezĹ™elĂ˝. Fotografie takovĂ˝ch jedincĹŻ jsou bÄ›hem nÄ›kolika vteĹ™in zkopĂrovĂˇny, zvÄ›tĹˇeny a dĂˇle zpracovĂˇny a zaslĂˇny policii.

Na rozdĂl od britskĂ© vlĂˇdy se Tabula nezatÄ›Ĺľuje dodrĹľovĂˇnĂm zĂˇkonĹŻ a pĹ™edpisĹŻ. Je to pomÄ›rnÄ› malĂˇ organizace, zato vĹˇak bohatÄ› financovanĂˇ. JejĂ poÄŤĂtaÄŤovĂˇ stĹ™ediska v Utahu a v Amsterdamu se umÄ›jĂ nabourat do jakĂ©hokoliv systĂ©mu bezpeÄŤnostnĂch kamer a pomocĂ vĂ˝konnĂ˝ch programĹŻ si mohou prohlĂĹľet zĂskanĂ© zĂˇbÄ›ry. V

SevernĂ Americe a v EvropÄ› je naĹˇtÄ›stĂ tolik bezpeÄŤnostnĂch kamer, Ĺľe jsou tato centra zahlcena Ăşdaji. Dokonce i kdyĹľ

dokĂˇĹľĂ identifikovat nÄ›jakou fotografii porovnĂˇnĂm se svĂ˝m archivem, nejsou s to reagovat dostateÄŤnÄ› rychle a vyslat vÄŤas svĂ© lidi na pĹ™ĂsluĹˇnĂ© nĂˇdraĹľĂ nebo do hotelu. HlavnÄ› se nezastavuj, Ĺ™ekl jĂ kdysi Trn. NemĹŻĹľou tÄ› chytit, kdyĹľ jsi neustĂˇle v pohybu.

NebezpeÄŤĂ spoÄŤĂvalo v navyklĂ˝ch rutinnĂch ÄŤinnostech â€“ kdyĹľ nÄ›jakĂ˝ HarlekĂ˝n napĹ™Ăklad chodil dennÄ› stejnou, pĹ™edvĂdatelnou trasou. Programy monitorujĂcĂ tvĂˇĹ™e na ulici nakonec zjistily algoritmus, a agenti Tabuly pak mohli nastraĹľit lĂ©ÄŤku. Trn se mÄ›l vĹľdy na pozoru pĹ™ed situacemi, kterĂ© nazĂ˝val â€žkanĂˇlyâ€ś nebo â€žkaĹ�on v krabiciâ€ś. KanĂˇl znamenĂˇ situaci, kdy se musĂte nÄ›kam dostat jedinou moĹľnou cestou, pĹ™iÄŤemĹľ jste pod oficiĂˇlnĂm dohledem.

KaĹ�on v krabici je kanĂˇl, kterĂ˝ vede na mĂsto, odkud nenĂ moĹľnĂ˝ Ăşnik â€“ jako napĹ™Ăklad letadlo nebo mĂstnost pro vĂ˝slechy cizincĹŻ na hranicĂch. Tabula mĂˇ na svĂ© stranÄ› obrovskou vĂ˝hodu v podobÄ› dostatku penÄ›z a technologiĂ.

HarlekĂ˝ni pĹ™eĹľili jen dĂky svĂ© odvaze a schopnosti pÄ›stovat nahodilost.

KdyĹľ Maja dojela do LondĂ˝na, rozjela se podzemnĂ drĂˇhou na stanici Highbury-Islington, ale neĹˇla do svĂ©ho bytu. MĂsto toho pokraÄŤovala ulicĂ o kus dĂˇl do indickĂ© restaurace s donĂˇĹˇkovou sluĹľbou zvanĂ© â€žKarĂ cobydupâ€ś.

Dala poslĂÄŤkovi klĂÄŤ od domovnĂch dveĹ™Ă a poĹľĂˇdala ho, aby poÄŤkal dvÄ› hodiny, a pak jĂ zanesl jĂdlo a dal ho do pĹ™edsĂnÄ›.

KdyĹľ se zaÄŤĂnalo stmĂvat, vylezla na stĹ™echu Highbury Barn, hospody, kterĂˇ byla pĹ™es ulici naproti jejĂmu domu. Schovala se za vÄ›tracĂ Ĺˇachtu a pozorovala lidi, kteĹ™Ă se zastavovali v obchĹŻdku v pĹ™ĂzemĂ jejĂho domu, aby si tu koupili vĂno.

ObÄŤanĂ© obtÄ›ĹľkanĂ aktovkami a nĂˇkupnĂmi taĹˇkami spÄ›chali domĹŻ. Nedaleko jejĂho bytu parkovala bĂlĂˇ dodĂˇvka, ale za volantem nikdo nesedÄ›l.

IndickĂ˝ poslĂÄŤek z KarĂ cobydup se objevil pĹ™esnÄ› v pĹŻl osmĂ©. Ve chvĂli, kdy odemkl jejĂ dveĹ™e, vyskoÄŤili z dodĂˇvky dva muĹľi a vestrkali ho do domu. MoĹľnĂˇ toho kluka zabijĂ, anebo ho budou jenom vyslĂ˝chat a nechajĂ ho naĹľivu. Maja se tĂm nezabĂ˝vala. Vracela se jĂ harlekĂ˝nskĂˇ mentalita: ĹľĂˇdnĂ˝ soucit, ĹľĂˇdnĂˇ nĂˇklonnost, ĹľĂˇdnĂ© slitovĂˇnĂ.

PĹ™espala ve vĂ˝chodnĂm LondĂ˝nÄ› v bytÄ›, kterĂ˝ pĹ™ed mnoha lety koupil jejĂ otec. BydlĂvala tam jejĂ matka, skrĂ˝vala se tu v komunitÄ› pĹ™istÄ›hovalcĹŻ z vĂ˝chodnĂ Asie, dokud nezemĹ™ela na infarkt, kdyĹľ bylo Maje ÄŤtrnĂˇct.

TĹ™ĂpokojovĂ˝ byt byl situovĂˇn v poslednĂm patĹ™e omĹˇelĂ©ho cihlovĂ©ho domu jen kousek od Brick Lane. V pĹ™ĂzemĂ sĂdlila bengĂˇlskĂˇ cestovka, a nÄ›kteĹ™Ă zamÄ›stnanci byli ochotni za Ăşplatu opatĹ™it pracovnĂ povolenĂ a doklady.

VĂ˝chodnĂ LondĂ˝n kdysi leĹľel uĹľ za mÄ›stskĂ˝mi hradbami, takĹľe to bĂ˝valo pĹ™ĂhodnĂ© mĂsto pro nezĂˇkonnou

ÄŤinnost ÄŤi obchod. Po celĂˇ staletĂ to byla ÄŤtvrĹĄ brlohĹŻ, loviĹˇtÄ› Jacka RozparovaÄŤe. TeÄŹ tu kaĹľdou noc chodĂ zĂˇstupy americkĂ˝ch turistĹŻ na prohlĂdky s prĹŻvodcem po RozparovaÄŤovĂ˝ch stopĂˇch, starĂ˝ TrumanĹŻv pivovar se stal hospodou se zahrĂˇdkou a prosklenĂˇ vĂ˝ĹˇkovĂˇ kancelĂˇĹ™skĂˇ budova Bishopâ€™s Gate se vklĂnila pĹ™Ămo do stĹ™edu starobylĂ© ÄŤtvrti.

NÄ›kdejĹˇĂ bludiĹˇtÄ› temnĂ˝ch prĹŻchodĹŻ je dnes proĹˇpikovĂˇno galeriemi a mĂłdnĂmi restauracemi, ale kdyĹľ

ÄŤlovÄ›k vĂ, kde hledat, stĂˇle se tu dĂˇ najĂt ĹˇirokĂˇ ĹˇkĂˇla pomĹŻcek pro oklamĂˇnĂ bdÄ›lĂ˝ch oÄŤĂ MaĹˇinerie. KaĹľdĂ˝ vĂkend se na Brick Lane poblĂĹľ Cheshire Street objevili pouliÄŤnĂ prodavaÄŤi. ProdĂˇvali boxery pro pouliÄŤnĂ rvaÄŤky, pirĂˇtskĂ© videonahrĂˇvky a SIM karty do mobilnĂch telefonĹŻ.

Za pĂˇr liber navĂc simku aktivovali kreditnĂ kartou nÄ›jakĂ© velkĂ© firmy. PĹ™estoĹľe rĹŻznĂ© instituce mÄ›ly technologii pro odposlouchĂˇvĂˇnĂ mobilnĂch telefonĹŻ, pĹ™ece jen nedokĂˇzaly identifikovat jejich majitele. MaĹˇinerie mohla snadno monitorovat obÄŤany s trvalĂ˝m bydliĹˇtÄ›m a ĂşÄŤtem v bance.

HarlekĂ˝ni, kteĹ™Ă ĹľijĂ mimo SĂĹĄ, vyuĹľĂvali nekoneÄŤnĂ˝ pĹ™Ăsun mobilnĂch telefonĹŻ na jedno pouĹľitĂ a faleĹˇnĂ˝ch prĹŻkazĹŻ

identity. TĂ©mÄ›Ĺ™ vĹˇechno â€“ kromÄ› jejich meÄŤĹŻ â€“ se dalo pouĹľĂt pĂˇrkrĂˇt a pak zahodit jako papĂr od bonbonu.

Maja zavolala svĂ©mu zamÄ›stnavateli do nĂˇvrhĂˇĹ™skĂ©ho studia a Ĺ™ekla, Ĺľe jejĂ otec mĂˇ rakovinu, a ona musĂ pĹ™estat

pracovat a starat se o nÄ›j. Ned Clark, jeden z fotografĹŻ, kteĹ™Ă pracovali pro studio, jĂ dal ÄŤĂslo na homeopata, naÄŤeĹľ se jĂ zeptal, jestli nemĂˇ nÄ›jakĂ© problĂ©my s danÄ›mi.

â€žNe. ProÄŤ se ptĂˇĹˇ?â€ś

â€žDneska tu byl nÄ›jakĂ˝ ÄŤlovÄ›k z finanÄŤnĂho ĂşĹ™adu a ptal se na tebe. Mluvil s lidmi z ĂşÄŤtĂˇrny a chtÄ›l informace o tvĂ˝ch platbĂˇch, a taky telefonnĂ ÄŤĂsla a adresy.â€ś

â€žA oni mu je dali?â€ś

â€žJasnÄ› Ĺľe jo. Je to pĹ™ece stĂˇtnĂ zamÄ›stnanec.â€ś Ned ztiĹˇil hlas a dodal: â€žJestli mĂˇĹˇ moĹľnost ĹľĂt ve Ĺ vĂ˝carsku, nevĂˇhal bych a hned bych tam jel. AĹĄ si ti hajzlovĂ© trhnou nohou.

Komu se chce platit danÄ›?â€ś

Maja nevÄ›dÄ›la, jestli zamÄ›stnanec finanÄŤnĂho ĂşĹ™adu byl skuteÄŤnĂ˝ stĂˇtnĂ zamÄ›stnanec nebo ĹľoldĂˇk TabulistĹŻ s faleĹˇnĂ˝m prĹŻkazem. AĹĄ tak ÄŤi tak, pĂˇtrajĂ po nĂ. VrĂˇtila se do bytu a naĹˇla klĂÄŤ od trezoru ve skladiĹˇti v Brixtonu. Chodila do trezoru s otcem, kdyĹľ byla jeĹˇtÄ› malĂˇ, teÄŹ uĹľ tam ovĹˇem pĂˇr let nebyla. Nejprve skladiĹˇtÄ› nÄ›kolik hodin pozorovala, pak veĹˇla do budovy, ukĂˇzala klĂÄŤ postarĹˇĂmu ĂşĹ™ednĂkovi, kterĂ˝ ji vpustil dovnitĹ™. Vyjela vĂ˝tahem do druhĂ©ho patra.

ĂšloĹľnĂˇ schrĂˇnka byla malĂˇ mĂstnĹŻstka bez oken velkĂˇ jako komora v bytÄ›. ObchodnĂci si tady uklĂˇdali vĂno, kterĂ© tu dĂky klimatizaci vydrĹľelo docela studenĂ©. Maja rozsvĂtila ĹľĂˇrovku na stropÄ›, zamkla dveĹ™e a zaÄŤala se probĂrat krabicemi.

KdyĹľ dospĂvala, otec jĂ poĹ™Ădil ÄŤtrnĂˇct rĹŻznĂ˝ch pasĹŻ

nÄ›kolika zemĂ. HarlekĂ˝ni si opatĹ™ovali rodnĂ© listy lidĂ, kteĹ™Ă tĹ™eba zahynuli pĹ™i autonehodĂˇch, a na jejich zĂˇkladÄ› si pak nechali vystavit oficiĂˇlnĂ doklady. BohuĹľel vĹˇak vÄ›tĹˇina z tÄ›chto dokladĹŻ byla zastaralĂˇ, protoĹľe vlĂˇda teÄŹ mÄ›la k dispozici biometrickĂ© Ăşdaje â€“ poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ zĂˇznam obliÄŤeje, duhovky oka a otisky prstĹŻ â€“ a ty byly zaznamenĂˇny na ÄŤipu, kterĂ˝ byl souÄŤĂˇstĂ identifikaÄŤnĂ karty. Tento ÄŤip si pĹ™eÄŤetl pĹ™ĂsluĹˇnĂ˝ skener a porovnal data s informacemi uloĹľenĂ˝mi v BritskĂ©m nĂˇrodnĂm identifikaÄŤnĂm rejstĹ™Ăku. PĹ™i mezinĂˇrodnĂch letech do Ameriky musely Ăşdaje v pasu odpovĂdat zĂˇznamu duhovky a otiskĹŻm prstĹŻ, sejmutĂ˝m na letiĹˇti.

SpojenĂ© stĂˇty a AustrĂˇlie uĹľ zaÄŤaly vydĂˇvat pasy s radiofrekvenÄŤnĂmi

ÄŤipy

zabudovanĂ˝mi

v

deskĂˇch

dokumentu. Tyto novĂ© pasy samozĹ™ejmÄ› vyhovujĂ ĂşĹ™ednĂkĹŻm pasovĂ© kontroly, ale takĂ© dĂˇvajĂ Tabule do rukou velmi efektivnĂ nĂˇstroj k pronĂˇsledovĂˇnĂ jejĂch nepĹ™Ăˇtel.

PĹ™Ăstroj, kterĂ©mu se Ĺ™ĂkĂˇ â€žodstĹ™edivkaâ€ś, dokĂˇĹľe pĹ™eÄŤĂst informaci z pasu schovanĂ©ho v nÄ›ÄŤĂ kapse nebo kabelce.

OdstĹ™edivky jsou nainstalovĂˇny ve vĂ˝tazĂch nebo na zastĂˇvkĂˇch autobusĹŻ, zkrĂˇtka vĹˇude, kde se lidĂ© chvĂli pozdrĹľĂ. ZatĂmco obÄŤan pĹ™emĂ˝ĹˇlĂ, co si dĂˇ k obÄ›du, odstĹ™edivka nahraje celou Ĺ™adu jeho osobnĂch ĂşdajĹŻ.

OdstĹ™edivky takĂ© umÄ›jĂ hledat jmĂ©na, kterĂˇ ukazujĂ na jistou

rasu, vyznĂˇnĂ nebo etnikum. DokĂˇĹľĂ zjistit obÄŤanĹŻv vÄ›k, adresu a data o otiscĂch prstĹŻ â€“ a takĂ© kterĂ© zemÄ› v poslednĂch letech navĹˇtĂvil.

V dĹŻsledku novĂ©ho systĂ©mu musela Maja spolĂ©hat na tĹ™i pasy s pĹ™ipojenĂ˝mi â€žotiskyâ€ś tvĂˇĹ™e, kterĂ© odpovĂdaly tĹ™em rĹŻznĂ˝m verzĂm jejĂch biometrickĂ˝ch ĂşdajĹŻ. StĂˇle jeĹˇtÄ› bylo moĹľnĂ© MaĹˇinerii oklamat, ale ÄŤlovÄ›k musel bĂ˝t chytrĂ˝ a vynalĂ©zavĂ˝.

PĹ™edevĹˇĂm bylo tĹ™eba upravit vzhled. IdentifikaÄŤnĂ systĂ©my se soustĹ™eÄŹujĂ na klĂÄŤovĂ© body v lidskĂ© tvĂˇĹ™i, kterĂ© konstituujĂ jedineÄŤnou podobu kaĹľdĂ©ho z nĂˇs. PoÄŤĂtaÄŤ tyto klĂÄŤovĂ© body analyzuje a pak je zaznamenĂˇ jako sled ÄŤĂsel, kterĂ© pĹ™edstavujĂ takzvanĂ˝ â€žotiskâ€ś obliÄŤeje. BarevnĂ© kontaktnĂ ÄŤoÄŤky a rĹŻznÄ› barevnĂ© paruky mohou zmÄ›nit povrchnĂ dojem z ÄŤlovÄ›ka, ale jen speciĂˇlnĂ lĂ©ky mohou oklamat skenery. Maja bude muset pouĹľĂt steroidy, aby jejĂ pleĹĄ a rty vypadaly odulĂ©, nebo sedativa, aby jejĂ pokoĹľka ochabla a ona vypadala starĹˇĂ. LĂ©ky se musely pĹ™ed pĹ™Ăletem na letiĹˇtÄ›, kde jsou skenery, injekÄŤnĂ stĹ™ĂkaÄŤkou vpravit pod kĹŻĹľi na tvĂˇĹ™Ăch a na ÄŤele. KaĹľdĂ˝ ze tĹ™Ă pasĹŻ s â€žotiskemâ€ś tvĂˇĹ™e vyĹľadoval pouĹľitĂ jinĂ˝ch dĂˇvek tÄ›chto lĂ©kĹŻ a jinĂ˝ sled injekcĂ.

Maja kdysi vidÄ›la nÄ›jakĂ˝ hollywoodskĂ˝ sci-fi film, v nÄ›mĹľ hrdina proĹˇel kontrolou oÄŤnĂch duhovek tak, Ĺľe nastavil oÄŤnĂ bulvy nÄ›koho mrtvĂ©ho. Ve skuteÄŤnĂ©m svÄ›tÄ›

nÄ›co takovĂ©ho nebylo moĹľnĂ©. Skenery duhovek totiĹľ vysĂlajĂ do lidskĂ©ho oka paprsek ÄŤervenĂ©ho svÄ›tla, a zornice mrtvĂ©ho by se nestĂˇhly. VlĂˇdnĂ instituce se vychloubajĂ, Ĺľe skenery duhovek

jsou

stoprocentnÄ›

spolehlivĂ˝

prostĹ™edek

identifikace. JedineÄŤnĂ© zĂˇhyby, prohlubnÄ› a pigmentovĂ© skvrny v naĹˇĂ duhovce se utvĂˇĹ™ejĂ uĹľ bÄ›hem prenatĂˇlnĂho vĂ˝voje. Skener sice mohou na chvĂli zmĂˇst dlouhĂ© Ĺ™asy nebo slzy v oÄŤĂch, ale duhovku mĂˇ ÄŤlovÄ›k po celĂ˝ Ĺľivot stejnou.

Trn a jinĂ HarlekĂ˝ni ĹľijĂcĂ v ilegalitÄ› vyvinuli prostĹ™edek, jak oklamat skenery duhovek, uĹľ nÄ›kolik let pĹ™edtĂm, neĹľ

zaÄŤaly bĂ˝t uĹľĂvĂˇny pĹ™i pasovĂ© kontrole. Optici v Singapuru si vydÄ›lali tisĂce dolarĹŻ za vĂ˝robu speciĂˇlnĂch kontaktnĂch ÄŤoÄŤek z pruĹľnĂ©ho plastiku, kterĂ© mÄ›ly na povrchu vyleptĂˇny Ăşdaje z duhovky nÄ›jakĂ© jinĂ© osoby. KdyĹľ na nÄ› dopadl ÄŤervenĂ˝ paprsek skeneru, stĂˇhly se pĹ™esnÄ› jako ĹľivĂˇ tkĂˇĹ� lidskĂ©ho oka.

PoslednĂ biometrickou pĹ™ekĂˇĹľkou byl skener otiskĹŻ

prstĹŻ. Kyselina nebo plastickĂˇ chirurgie sice mohly zmÄ›nit vaĹˇe otisky, ale vĂ˝sledek byl nezmÄ›nitelnĂ˝ a zĂˇkrok zanechal jizvy. Na jednĂ© ze svĂ˝ch cest do Japonska Trn zjistil, Ĺľe vÄ›dci z jokohamskĂ© univerzity dokĂˇzali zkopĂrovat lidskĂ© otisky prstĹŻ zanechanĂ© tĹ™eba na sklenici a pak je pĹ™enĂ©st do jakĂ˝chsi ĹľelatinovĂ˝ch nĂˇvlekĹŻ, kterĂ© se pĹ™ilepily na ĹˇpiÄŤky prstĹŻ. Tyto nĂˇvleky byly velmi jemnĂ© a tÄ›Ĺľko se

nasazovaly, ale ke kaĹľdĂ©mu ze tĹ™Ă pouĹľitelnĂ˝ch pasĹŻ patĹ™ila takĂ© sada snĂmatelnĂ˝ch otiskĹŻ pro faleĹˇnou identifikaci.

PĹ™i prohlĂdce dalĹˇĂch krabic v ĂşloĹľnĂ©m boxu naĹˇla koĹľenou toaletnĂ kabelku, kterĂˇ obsahovala takĂ© hypodermickĂ© injekÄŤnĂ jehly a rĹŻznĂ© lĂ©ky, kterĂ© mohou zmÄ›nit podobu. Pasy. Otisky prstĹŻ. KontaktnĂ ÄŤoÄŤky. Ano, bylo tu vĹˇechno. Propracovala se zbĂ˝vajĂcĂmi krabicemi a naĹˇla noĹľe, pistole, a svazky bankovek rĹŻznĂ˝ch zemĂ. Byl tu i neregistrovanĂ˝ mobilnĂ telefon, notebook a generĂˇtor nahodilĂ˝ch ÄŤĂsel velkĂ˝ jako krabiÄŤka reklamnĂch zĂˇpalek.

GenerĂˇtor byl skuteÄŤnĂ˝ harlekĂ˝nskĂ˝ vynĂˇlez â€“ stejnÄ› dĹŻleĹľitĂ˝ jako meÄŤ. V dĂˇvnĂ˝ch dobĂˇch si rytĂĹ™i, kteĹ™Ă brĂˇnili poutnĂky, s sebou nosili kostky, vyĹ™ezanĂ© ze slonoviny ÄŤi kosti, aby si jimi mohli pĹ™ed bojem hodit. Dnes staÄŤilo jen stisknout knoflĂk a na obrazovce zaÄŤala vĂĹ™it nĂˇhodnĂˇ ÄŤĂsla.

K mobilnĂmu telefonu byla pĂˇskou pĹ™ilepena obĂˇlka.

Maja ji otevĹ™ela a poznala otcĹŻv rukopis.

KdyĹľ jsi na internetu, dĂˇvej si pozor na Karnivoru.

VĹľdycky pĹ™edstĂrej, Ĺľe jsi obÄŤan, a uĹľĂvej mÄ›kkĂ© vĂ˝razy. BuÄŹ ve stĹ™ehu, ale neboj se. VĹľdycky jsi byla silnĂˇ a ĹˇikovnĂˇ, uĹľ jako malĂˇ holÄŤiÄŤka. TeÄŹ, kdyĹľ jsem zestĂˇrl, jsem uĹľ pyĹˇnĂ˝ jen na jedinou vÄ›c v ĹľivotÄ› â€“ na to, Ĺľe jsi mĂˇ dcera.

BÄ›hem pobytu v Praze pro otce neplakala. A cestou zpÄ›t do LondĂ˝na se musela soustĹ™edit na vlastnĂ pĹ™eĹľitĂ. Ale teÄŹ, o samotÄ› v ĂşloĹľnĂ©m boxu ve skladiĹˇti, si sedla na zem a rozplakala se. Na svÄ›tÄ› jeĹˇtÄ› je nÄ›kolik dosud pĹ™eĹľĂvajĂcĂch HarlekĂ˝nĹŻ, ale v podstatÄ› je na vĹˇechno sama. Jestli udÄ›lĂˇ chybu, byĹĄ sebemenĹˇĂ, agenti Tabuly ji zabijĂ.

9

JakoĹľto ĹˇpiÄŤkovĂ˝ neurolog uĹľĂval doktor Phillip Richardson nejrĹŻznÄ›jĹˇĂ metody zkoumĂˇnĂ lidskĂ©ho mozku.

Prostudoval desĂtky a stovky CAT testĹŻ, rentgenovĂ˝ch snĂmkĹŻ, zĂˇznamĹŻ magnetickĂ© rezonance, kterĂ© ukazovaly, jak mozek myslĂ a reaguje na rĹŻznĂ© stimuly. Ĺ�ezal mozky na kousky, vĂˇĹľil je a mnohokrĂˇt drĹľel ĹˇedohnÄ›dou tkĂˇĹ� v ruce.

VĹˇechny tyto vÄ›domosti mu umoĹľĹ�ovaly sledovat bÄ›hem svĂ© pĹ™ednĂˇĹˇky na YaleskĂ© univerzitÄ› ÄŤinnost vlastnĂho mozku. ÄŚetl pĹ™ednĂˇĹˇku z kartiÄŤek s poznĂˇmkami a opakovanÄ› tiskl knoflĂk, jĂmĹľ spouĹˇtÄ›l promĂtĂˇnĂ ilustrativnĂch zĂˇbÄ›rĹŻ na plĂˇtno umĂstÄ›nĂ© na stÄ›nÄ› nad nĂm.

PoĹˇkrĂˇbal se na krku, pĹ™esunul vĂˇhu na levou nohu a dotkl se hladkĂ©ho povrchu katedry. To vĹˇe provĂˇdÄ›l a souÄŤasnÄ› poÄŤĂtal posluchaÄŤe a rozdÄ›loval je do nÄ›kolika kategoriĂ.

Byli to jeho kolegovĂ© z lĂ©kaĹ™skĂ© fakulty a nÄ›co pĹ™es deset studentĹŻ z Yale. Zvolil pro svou pĹ™ednĂˇĹˇku provokativnĂ nĂˇzev BĹŻh v krabici â€“ nejnovÄ›jĹˇĂ pokroky v neurochirurgii, a lichotilo mu zjiĹˇtÄ›nĂ, Ĺľe se rozhodlo pĹ™ijĂt i nÄ›kolik laikĹŻ.

â€žPoslednĂch deset let jsem zkoumal neurofyziologickĂ˝ zĂˇklad lidskĂ˝ch duchovnĂch proĹľitkĹŻ. ShromĂˇĹľdil jsem soubor osob, kterĂ© ÄŤasto meditujĂ nebo se modlĂ, a tÄ›m jsem

aplikoval radioaktivnĂ kontrastnĂ lĂˇtku vĹľdy, kdyĹľ se domnĂvali, Ĺľe jsou v pĹ™ĂmĂ©m kontaktu s Bohem a celĂ˝m nekoneÄŤnĂ˝m vesmĂrem. VĂ˝sledky jsou nĂˇsledujĂcĂâ€¦â€ś

Richardson stiskl knoflĂk a na plĂˇtnÄ› se objevil obraz lidskĂ©ho mozku pĹ™enĂˇĹˇenĂ˝ fotonovou emisĂ. NÄ›kterĂ© partie mozku rudÄ› Ĺľhnuly, zatĂmco jinĂ© oblasti mÄ›ly slabÄ› oranĹľovou barvu.

â€žKdyĹľ se ÄŤlovÄ›k modlĂ, prefrontĂˇlnĂ cortex se soustĹ™edĂ na slova. HornĂ ÄŤĂˇst parietĂˇlnĂho laloku v hornĂ ÄŤĂˇsti mozku zatĂm potemnÄ›la. LevĂ˝ lalok zpracovĂˇvĂˇ informace o pozici v prostoru a ÄŤase. To nĂˇm dĂˇvĂˇ pĹ™edstavu, Ĺľe mĂˇme konkrĂ©tnĂ fyzickĂ© tÄ›lo. KdyĹľ je parietĂˇlnĂ lalok v Ăştlumu, nedokĂˇĹľeme rozliĹˇit mezi sebou a zbytkem svÄ›ta. V

dĹŻsledku toho se dotyÄŤnĂ˝ domnĂvĂˇ, Ĺľe je v kontaktu s nekoneÄŤnou a bezÄŤasou boĹľskou mocnostĂ. PĹ™ipadĂˇ nĂˇm to jako spirituĂˇlnĂ zĂˇĹľitek, ale ve skuteÄŤnosti je to jen neurologickĂˇ iluze.â€ś

Cvakl knoflĂkem a ukĂˇzal jinĂ˝ zĂˇbÄ›r mozku. â€žV

poslednĂch letech jsem takĂ© zkoumal mozky lidĂ, kteĹ™Ă se domnĂvajĂ, Ĺľe prodÄ›lali mystickou zkuĹˇenost. Sledujte prosĂm poĹ™adĂ obrĂˇzkĹŻ. Jedinec, kterĂ˝ je v nĂˇboĹľnĂ©m vytrĹľenĂ, ve skuteÄŤnosti reaguje na impulzy neurologickĂ© stimulace ve spĂˇnkovĂ©m laloku, coĹľ je oblast Ĺ™ĂdĂcĂ Ĺ™eÄŤ a koncepÄŤnĂ myĹˇlenĂ. Abych tento proĹľitek napodobil, pĹ™ipevnil jsem na lebky dobrovolnĂkĹŻ elektromagnety a

indukoval jsem slabĂ© magnetickĂ© pole. VĹˇechny pokusnĂ© osoby popisovaly pocit, Ĺľe jsou mimo svĂ© tÄ›lo a Ĺľe jsou v pĹ™ĂmĂ©m kontaktu s Bohem.

PodobnĂ© pokusy nĂˇs vedou k pochybnosti o tradiÄŤnĂch pĹ™edpokladech tĂ˝kajĂcĂch se lidskĂ© duĹˇe. V minulosti tato tĂ©mata zkoumali filozofovĂ© a teologovĂ©. Pro PlatĂłna nebo TomĂˇĹˇe AkvinskĂ©ho by bylo nepĹ™edstavitelnĂ©, Ĺľe by se takovĂ˝ch disputacĂ ĂşÄŤastnil lĂ©kaĹ™. Ale my jsme prĂˇvÄ› vstoupili do novĂ©ho tisĂciletĂ. A tak zatĂmco knÄ›ĹľĂ pokraÄŤujĂ ve svĂ˝ch modlitbĂˇch a filozofovĂ© zase ve svĂ˝ch spekulacĂch, jsou to prĂˇvÄ› neurochirurgovĂ©, kdo se ocitl nejblĂĹľ odpovÄ›di na zĂˇkladnĂ otĂˇzky lidstva. MĹŻj vÄ›deckĂ˝ nĂˇzor, verifikovanĂ˝ experimenty, je ten, Ĺľe BĹŻh sĂdlĂ v objektu, ukrytĂ©m v tĂ©to krabici.â€ś

Neurolog byl vysokĂ˝, neohrabanĂ˝ ÄŤtyĹ™icĂˇtnĂk, ale jeho rozpaÄŤitost jako by kouzlem zmizela, kdyĹľ pĹ™eĹˇel k lepenkovĂ© krabici stojĂcĂ na stolku vedle pĂłdia. PosluchaÄŤi na nÄ›m viseli oÄŤima. VĹˇichni to chtÄ›li vidÄ›t. SĂˇhl do krabice, zavĂˇhal, naÄŤeĹľ vytĂˇhl plastikovou nĂˇdobu obsahujĂcĂ lidskĂ˝ mozek.

â€žLidskĂ˝ mozek. ObyÄŤejnĂ˝ kus tkĂˇnÄ› plovoucĂ ve formaldehydu. ProkĂˇzal jsem svĂ˝mi experimenty, Ĺľe naĹˇe takzvanĂ© spirituĂˇlnĂ vÄ›domĂ je pouhou kognitivnĂ reakcĂ na neurologickĂ© zmÄ›ny. NaĹˇe cĂtÄ›nĂ boĹľskĂ©ho principu, naĹˇe vĂra, Ĺľe jsme obklopeni duchovnĂmi mocnostmi, je

generovĂˇna mozkem. UÄŤiĹ�me tedy poslednĂ krok, zvaĹľme implikace experimentĂˇlnĂch dat, a musĂme dojĂt k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe i BĹŻh je vĂ˝tvorem naĹˇeho nervovĂ©ho systĂ©mu. Vyvinuli jsme se ve formu vÄ›domĂ, kterĂˇ uctĂvĂˇ sama sebe. A to je skuteÄŤnĂ˝ zĂˇzrak.â€ś

MrtvĂ˝ mozek se postaral o dramatickĂ˝ zĂˇvÄ›r pĹ™ednĂˇĹˇky, a teÄŹ si ho doktor Richardson musel zase odvĂ©zt domĹŻ.

OpatrnÄ› uloĹľil nĂˇdobu zpÄ›t do krabice a sestoupil po schĹŻdcĂch z pĂłdia. PĂˇr pĹ™Ăˇtel z lĂ©kaĹ™skĂ© fakulty se shluklo kolem nÄ›j, aby mu blahopĹ™Ăˇli, a jeden mladĂ˝ chirurg ho doprovodil na parkoviĹˇtÄ›.

â€žÄŚĂ mozek to je?â€ś zeptal se mladĂk. â€žNÄ›koho slavnĂ©ho?â€ś

â€žProboha, nic takovĂ©ho. MusĂ bĂ˝t uĹľ pĹ™es tĹ™icet let starĂ˝.

NÄ›jakĂ˝ pacient z charity, kterĂ˝ podepsal darovacĂ formulĂˇĹ™.â€ś

Doktor Richardson uloĹľil mozek do kufru svĂ©ho volva a vyjel z univerzity smÄ›rem na sever. KdyĹľ jeho Ĺľena podepsala ĹľĂˇdost o rozvod a odstÄ›hovala se na Floridu s uÄŤitelem spoleÄŤenskĂ©ho tance, uvaĹľoval o tom, Ĺľe by prodal svĹŻj dĹŻm postavenĂ˝ ve viktoriĂˇnskĂ©m stylu na Prospect Avenue. Jeho racionĂˇlnĂ mozek mu Ĺ™Ăkal, Ĺľe dĹŻm je pro jednoho ÄŤlovÄ›ka pĹ™ĂliĹˇ velkĂ˝, ale vÄ›domÄ› se podvolil emocĂm a rozhodl se, Ĺľe si ho ponechĂˇ. MÄ›l tam knihovnu s policemi plnĂ˝mi knih a loĹľnici v patĹ™e plnou fotografiĂ z

dÄ›tstvĂ. KdyĹľ chtÄ›l zmÄ›nit citovĂ© rozpoloĹľenĂ, prostÄ› jen pĹ™eĹˇel do jinĂ© mĂstnosti.

Zaparkoval auto v garĂˇĹľi a rozhodl se, Ĺľe mozek nechĂˇ v kufru. ZĂtra rĂˇno ho zase odveze na lĂ©kaĹ™skou fakultu a vrĂˇtĂ jej zpÄ›t do vitrĂny.

VyĹˇel z garĂˇĹľe a stĂˇhl vrata. Bylo pÄ›t hodin odpoledne.

Nebe mÄ›lo temnÄ› fialovou barvu. CĂtil kouĹ™ ze sousedova komĂna. Dnes veÄŤer bude chladno. MoĹľnĂˇ si po veÄŤeĹ™i zapĂˇlĂ oheĹ� v krbu v obĂ˝vacĂm pokoji. UsadĂ se do mohutnĂ©ho zelenĂ©ho kĹ™esla a bude listovat dizertacĂ nÄ›jakĂ©ho studenta.

Z tmavozelenĂ©ho dĹľĂpu zaparkovanĂ©ho pĹ™es ulici vystoupil neznĂˇmĂ˝ muĹľ a mĂĹ™il po pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ› k domu.

Vypadal tak na ÄŤtyĹ™icet, vlasy mÄ›l ostĹ™ĂhanĂ© nakrĂˇtko a na nose brĂ˝le s ocelovĂ˝mi obrouÄŤkami. V jeho drĹľenĂ tÄ›la bylo cosi nalĂ©havĂ©ho a soustĹ™edÄ›nĂ©ho. Richardson odhadoval, Ĺľe je to vĂ˝bÄ›rÄŤĂ, kterĂ©ho sem poslala jeho bĂ˝valĂˇ Ĺľena. MinulĂ˝ mÄ›sĂc jĂ neposlal alimenty â€“ zĂˇmÄ›rnÄ› â€“ potĂ©, co mu poslala doporuÄŤenĂ˝ dopis, v nÄ›mĹľ ĹľĂˇdala vĂc penÄ›z.

â€žMrzĂ mÄ›, Ĺľe jsem nestihl vaĹˇi pĹ™ednĂˇĹˇku,â€ś Ĺ™ekl neznĂˇmĂ˝. â€žBĹŻh v krabici â€“ to znĂ zajĂmavÄ›. MÄ›l jste dobrĂ© publikum?â€ś

â€žPromiĹ�te, mÄ›l bych vĂˇs znĂˇt?â€ś podivil se Richardson.

â€žJsem Nathan Boone. Pracuji pro nadaci ZelenĂˇ zemÄ›.

Poskytli jsme vĂˇm grant na vĂˇĹˇ vĂ˝zkum. SouhlasĂ?â€ś

Nadace ZelenĂˇ zemÄ› skuteÄŤnÄ› poslednĂch Ĺˇest let financovala RichardsonĹŻv vĂ˝zkum. Dostat prvnĂ grant nebylo snadnĂ©. ÄŚlovÄ›k se nemohl prostÄ› na nadaci obrĂˇtit â€“ musel poÄŤkat, aĹľ ho kontaktujĂ sami. Ale po pĹ™ekonĂˇnĂ prvotnĂch pĹ™ekĂˇĹľek bylo obnovenĂ grantu automatickĂ©. Z

nadace nikdy netelefonovali, ani neposĂlali nikoho do laboratoĹ™e hodnotit prĹŻbÄ›h vĂ˝zkumu. Doktorovi pĹ™ĂˇtelĂ© Ĺľertem Ĺ™Ăkali, Ĺľe ZelenĂˇ zemÄ› se v oblasti vÄ›dy tĂ©mÄ›Ĺ™ rovnĂˇ finanÄŤnĂmu daru.

â€žAno. NÄ›jakĂ˝ ÄŤas uĹľ podporujete mou prĂˇci,â€ś kĂ˝vl Richardson. â€žMĹŻĹľu pro vĂˇs nÄ›co udÄ›lat?â€ś

Nathan Boone sĂˇhl do kapsy svĂ© bundy a vytĂˇhl bĂlou obĂˇlku. â€žTohle je kopie vaĹˇĂ smlouvy. Bylo mi Ĺ™eÄŤeno, abych vĂˇs upozornil na ÄŤlĂˇnek 18-C. VĂte, ÄŤeho se tĂ˝kĂˇ tahle klauzule, doktore?â€ś

Richardson si samozĹ™ejmÄ› zmĂnÄ›nĂ˝ ÄŤlĂˇnek pamatoval.

Bylo to nÄ›co, co mÄ›la ve smlouvĂˇch jen ZelenĂˇ zemÄ›, a zĹ™ejmÄ› to tam umĂstili proto, aby zabrĂˇnili podvodĹŻm a plĂ˝tvĂˇnĂ.

Boone vyjmul smlouvu z obĂˇlky a zaÄŤal ÄŤĂst: â€žOdstavec 18-C. PĹ™Ăjemce grantu â€“ to budete nejspĂĹˇ vy, doktore â€“ souhlasĂ s tĂm, Ĺľe se kdykoli setkĂˇ se zĂˇstupcem nadace, aby mu podal popis probĂhajĂcĂho vĂ˝zkumu a sloĹľil ĂşÄŤty z vynaloĹľenĂ˝ch prostĹ™edkĹŻ poskytnutĂ˝ch nadacĂ. ÄŚas setkĂˇnĂ bude stanoven nadacĂ. Doprava bude zajiĹˇtÄ›na.

OdmĂtnutĂ vyhovÄ›t tĂ©to ĹľĂˇdosti zpĹŻsobĂ, Ĺľe grant bude anulovĂˇn. PĹ™Ăjemce grantu musĂ vrĂˇtit vĹˇechny prostĹ™edky doposud nadacĂ poskytnutĂ©.â€ś

Boone listoval smlouvou, aĹľ doĹˇel na poslednĂ strĂˇnku.

â€žA vy jste to podepsal, doktore. SouhlasĂ? Je tohle vĂˇĹˇ notĂˇĹ™sky ovÄ›Ĺ™enĂ˝ podpis?â€ś

â€žJistÄ›Ĺľe ano. Ale proÄŤ se mnou chtÄ›jĂ mluvit zrovna teÄŹ?â€ś

â€žJe to jen drobnĂ˝ problĂ©m, kterĂ˝ je tĹ™eba vyjasnit.

Zabalte si nÄ›jakĂ© ponoĹľky a zubnĂ kartĂˇÄŤek, doktore.

Odvezu vĂˇs do naĹˇeho vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska v Purchase ve stĂˇtÄ› New York. ChtÄ›jĂ s vĂˇmi dnes veÄŤer jen projĂt a ovÄ›Ĺ™it nÄ›jakĂ© Ăşdaje, abyste se zĂtra rĂˇno mohl setkat s pracovnĂky nadace.â€ś

â€žTo je vylouÄŤeno,â€ś protestoval Richardson. â€žZĂtra uÄŤĂm postgraduĂˇlnĂ kurz. NemĹŻĹľu odjet z New Havenu.â€ś

Boone napĹ™Ăˇhl ruku a popadl Richardsona za pravou paĹľi. Lehce ho stiskl, aby mu doktor neutekl. NevytĂˇhl pistoli, ani mu nevyhroĹľoval, ale v jeho osobnosti bylo nÄ›co hrozivĂ©ho. Na rozdĂl od vÄ›tĹˇiny lidĂ vypadal, Ĺľe nikdy nevĂˇhĂˇ ani nepochybuje.

â€žZnĂˇm vĂˇĹˇ rozvrh, doktore Richardsone. Zjistil jsem si ho, neĹľ jsem jel za vĂˇmi. ZĂtra neuÄŤĂte.â€ś

â€žPusĹĄte mÄ›, prosĂm vĂˇs.â€ś

Boone uvolnil sevĹ™enĂ. â€žNebudu vĂˇs nutit, abyste nastoupil do auta a jel se mnou do New Yorku. Nebudu vĂˇs nutit vĹŻbec k niÄŤemu. Ale jestliĹľe se rozhodnete chovat se iracionĂˇlnÄ›, musĂte se pĹ™ipravit na negativnĂ dĹŻsledky svĂ©ho rozhodnutĂ. VĹľdycky mÄ› mrzĂ, kdyĹľ tak skvÄ›lĂ˝ ÄŤlovÄ›k udÄ›lĂˇ nesprĂˇvnĂ© rozhodnutĂ.â€ś

Jako vojĂˇk, kterĂ˝ prĂˇvÄ› doruÄŤil zprĂˇvu, se Boone otoÄŤil na levĂ©m podpatku a zvolna odchĂˇzel k autu. Richardsonovi pĹ™ipadalo, jako by mu prĂˇvÄ› dal pÄ›stĂ do bĹ™icha. O ÄŤem to ten chlap mluvĂ? NegativnĂ dĹŻsledkyâ€¦

â€žPoÄŤkejte chvilku, pane Boone. ProsĂm vĂˇsâ€¦â€ś

Boone se zastavil na kraji chodnĂku. Byla tma, takĹľe mu doktor nevidÄ›l do obliÄŤeje.

â€žKdyĹľ s vĂˇmi pojedu do toho vaĹˇeho vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska, kde budu bydlet?â€ś

â€žMĂˇme pro svĹŻj tĂ˝m pohodlnĂ© ubytovĂˇnĂ, doktore.â€ś

â€žA budu zĂtra veÄŤer zase zpĂˇtky?â€ś

TĂłn Booneova hlasu se nepatrnÄ› zmÄ›nil. ZnÄ›lo to, jako by se usmĂval. â€žS tĂm mĹŻĹľete poÄŤĂtat.â€ś

10

ZatĂmco si doktor Richardson balil pĂˇr vÄ›cĂ na pĹ™espĂˇnĂ, Nathan Boone ÄŤekal v hale v pĹ™ĂzemĂ. Hned nato vyrazili a rozjeli se na jih smÄ›rem k New Yorku. KdyĹľ pĹ™ejeli hranice okresu Westchester a blĂĹľili se k mÄ›steÄŤku Purchase, Boone odboÄŤil na dvouproudovou mĂstnĂ silnici. DĹľĂp mĂjel nĂˇkladnĂ© pĹ™edmÄ›stskĂ© domy vystavÄ›nĂ© z cihel a kamene.

BĂlĂ© duby a javory zdobily pĹ™ednĂ zahrĂˇdky a trĂˇvnĂky byly posety spadanĂ˝mi listy.

Bylo pĂˇr minut po osmĂ©, kdyĹľ Boone zahnul na ĹˇtÄ›rkem vysypanou pĹ™Ăjezdovou cestu, a koneÄŤnÄ› dojeli ke vchodu objektu obehnanĂ©ho vysokou zdĂ. DiskrĂ©tnĂ cedule oznamovala, Ĺľe se nachĂˇzejĂ ve vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku spravovanĂ©m nadacĂ ZelenĂˇ zemÄ›. StrĂˇĹľnĂ˝ v budce Boonea poznal a otevĹ™el jim brĂˇnu.

Zastavili na malĂ©m parkoviĹˇti obklopenĂ©m borovicemi a vystoupili z dĹľĂpu. KdyĹľ Ĺˇli po pÄ›Ĺˇince vyklĂˇdanĂ© vzorem podobnĂ˝m britskĂ© vlajce, Richardson uvidÄ›l pÄ›t mohutnĂ˝ch budov, kterĂ© tvoĹ™ily vĂ˝zkumnĂ˝ komplex. Byly to ÄŤtyĹ™i vĂ˝ĹˇkovĂ© stavby ze skla a oceli umĂstÄ›nĂ© v rozĂch ÄŤtyĹ™ĂşhelnĂku a vzĂˇjemnÄ› propojenĂ© uzavĹ™enĂ˝m ochozem ve vĂ˝Ĺˇi druhĂ©ho patra. V samĂ©m stĹ™edu trĹŻnila budova bez oken

s fasĂˇdou z bĂlĂ©ho mramoru. Richardsonovi pĹ™ipomĂnala Kaâ€™bu, muslimskou svatyni v Mekce, kterou vidÄ›l na fotografiĂch a v nĂĹľ je pĹ™echovĂˇvĂˇn tajemnĂ˝ ÄŤernĂ˝ kĂˇmen, kterĂ˝ dostal Abraham od andÄ›la.

â€žTo je knihovna nadace,â€ś vysvÄ›tloval Boone a ukazoval pĹ™itom na budovu v severnĂm rohu ÄŤtyĹ™ĂşhelnĂku. â€žPo smÄ›ru hodinovĂ˝ch ruÄŤiÄŤek nĂˇsleduje stĹ™edisko genetickĂ©ho vĂ˝zkumu, stĹ™edisko poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho vĂ˝zkumu a administrativnĂ budova.â€ś

â€žA co je ta bĂlĂˇ budova bez oken?â€ś

â€žTa se jmenuje Neurologicko-kybernetickĂ© vĂ˝zkumnĂ© pracoviĹˇtÄ›. Postavili ji teprve pĹ™ed rokem,â€ś odpovÄ›dÄ›l Boone.

Odvedl doktora do administrativnĂ budovy. Hala byla prĂˇzdnĂˇ, aĹľ na bezpeÄŤnostnĂ kameru instalovanou na konzoli na zdi. Na konci haly byly vĂ˝tahy. KdyĹľ pĹ™ichĂˇzeli halou, jeden z vĂ˝tahĹŻ otevĹ™el dveĹ™e.

â€žSleduje nĂˇs nÄ›kdo?â€ś

Boone pokrÄŤil rameny. â€žTo je kdykoli moĹľnĂ©, doktore.â€ś

â€žNÄ›kdo nĂˇs musĂ sledovat, kdyĹľ se tyhle dveĹ™e teÄŹ otevĹ™ely.â€ś

â€žMĂˇm totiĹľ voperovanĂ˝ identifikaÄŤnĂ ÄŤip. Ĺ�ĂkĂˇme tomu OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek. ÄŚip informuje poÄŤĂtaÄŤ, Ĺľe jsem v budovÄ› a blĂĹľĂm se ke dveĹ™Ăm.â€ś

Oba muĹľi nastoupili do vĂ˝tahu a dveĹ™e se hladce zavĹ™ely.

Boone tĹ™ikrĂˇt poklepal na ĹˇedĂ˝ panel zabudovanĂ˝ ve stÄ›nÄ›.

Ozvalo se tichĂ© cvaknutĂ a vĂ˝tah se rozjel vzhĹŻru.

â€žVe vÄ›tĹˇinÄ› kancelĂˇĹ™skĂ˝ch budov pouĹľĂvajĂ identifikaÄŤnĂ karty.â€ś

â€žPĂˇr lidĂ je tu jeĹˇtÄ› pouĹľĂvĂˇ.â€ś Boone zvedl ruku a doktor spatĹ™il na hĹ™betu jeho pravĂ© ruky jizvu. â€žAle vĹˇichni zamÄ›stnanci provÄ›Ĺ™enĂ na vysokĂ˝ stupeĹ� utajenĂ majĂ OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek implantovanĂ˝ pod kĹŻĹľi. ImplantĂˇt je mnohem bezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ a efektivnÄ›jĹˇĂ.â€ś

Dojeli do druhĂ©ho patra. Boone doprovodil neurologa do apartmĂˇ s loĹľnicĂ, koupelnou a obĂ˝vacĂm pokojem. â€žTady dnes pĹ™espĂte,â€ś vysvÄ›tloval. â€žPosaÄŹte se. UdÄ›lejte si pohodlĂ.â€ś

â€žCo se bude dĂt?â€ś

â€žNemĂˇte se ÄŤeho bĂˇt, doktore. NÄ›kdo s vĂˇmi chce mluvit.â€ś

Boone odeĹˇel z pokoje a dveĹ™e tichounce cvakly. Tohle je naprostĂ© ĹˇĂlenstvĂ, pomyslel si doktor. ZachĂˇzejĂ se mnou jako s kriminĂˇlnĂkem. ChvĂli pĹ™echĂˇzel po pokoji sem a tam, pÄ›stĂ pravĂ© ruky buĹˇil do dlanÄ› levĂ©, ale pak ho zlost zaÄŤala pĹ™echĂˇzet. Co kdyĹľ skuteÄŤnÄ› udÄ›lal nÄ›co ĹˇpatnĂ©ho. Tehdy ta konference na Jamajce, a co jeĹˇtÄ›? PĂˇr obÄ›dĹŻ v restauraci a pobyty v hotelu, kterĂ© nemÄ›ly nic spoleÄŤnĂ©ho s jeho vĂ˝zkumem? Kdo jim o tom Ĺ™ekl? ProbĂral v duchu svĂ©

kolegy z Yale a usoudil, Ĺľe nÄ›kteĹ™Ă z nich ĹľĂˇrlĂ na jeho ĂşspÄ›ch.

DveĹ™e se otevĹ™ely a dovnitĹ™ veĹˇel mladĂ˝ Asiat s tlustĂ˝m fasciklem v zelenĂ˝ch deskĂˇch pod paĹľĂ. Na sobÄ› mÄ›l bĂlou koĹˇili bez poskvrnky a Ăşzkou ÄŤernou vĂˇzanku, kterĂˇ mu dodĂˇvala ĂşpravnĂ©ho a uctivĂ©ho vzhledu. Richardson se okamĹľitÄ› uklidnil.

â€žDobrĂ˝ veÄŤer, doktore. Jsem Lawrence Takawa, manaĹľer speciĂˇlnĂch projektĹŻ nadace ZelenĂˇ zemÄ›. Ale jeĹˇtÄ› neĹľ

zaÄŤneme, musĂm vĂˇm Ĺ™Ăci, jak moc se mi lĂbily vaĹˇe knihy, hlavnÄ› Stroj v lebce. Vy jste skuteÄŤnÄ› pĹ™iĹˇel s nÄ›kterĂ˝mi originĂˇlnĂmi teoriemi o ÄŤinnosti mozku.â€ś

â€žRĂˇd bych vÄ›dÄ›l, proÄŤ jste mÄ› sem nechali pĹ™ivĂ©zt.â€ś

â€žPotĹ™ebovali jsme s vĂˇmi mluvit. ÄŚlĂˇnek 18-C nĂˇm tu moĹľnost poskytuje.â€ś

â€žProÄŤ jsme se dnes veÄŤer setkali? VĂm, Ĺľe jsem podepsal smlouvu, ale tohle vĹˇechno je velice neobvyklĂ©. Mohli jste pĹ™ece kontaktovat mou sekretĂˇĹ™ku a domluvit si schĹŻzku, jak se to dÄ›lĂˇ.â€ś

â€žMuseli jsme reagovat na urÄŤitou situaci.â€ś

â€žCo ode mÄ› chcete? ZprĂˇvu o mĂ©m vĂ˝zkumu za letoĹˇnĂ rok? Poslal jsem vĂˇm pĹ™ece pĹ™edbÄ›Ĺľnou zprĂˇvu. ÄŚetl ji vĹŻbec nÄ›kdo?â€ś

â€žMy od vĂˇs nechceme nic slyĹˇet, doktore Richardsone.

Naopak vĂˇm chceme nÄ›jakĂ© dĹŻleĹľitĂ© informace sdÄ›lit.â€ś

Lawrence pokynul k jednomu z kĹ™esel a oba muĹľi usedli naproti sobÄ›. â€žVy jste v poslednĂch Ĺˇesti letech uskuteÄŤnil Ĺ™adu experimentĹŻ, ale vĹˇechny potvrzujĂ stejnou tezi â€“ ĹľĂˇdnĂˇ duchovnĂ realita v tomto vesmĂru neexistuje. LidskĂ© vÄ›domĂ je prostÄ› jen biochemickĂ˝ proces v naĹˇem mozku.â€ś

â€žTo je velmi simplifikujĂcĂ shrnutĂ, pane Takawo. Ale v zĂˇsadÄ› je sprĂˇvnĂ©.â€ś

â€žVĂˇĹˇ vĂ˝zkum je v souladu s filozofiĂ nadace ZelenĂˇ zemÄ›. LidĂ©, kteĹ™Ă tuto nadaci Ĺ™ĂdĂ, se domnĂvajĂ, Ĺľe kaĹľdĂˇ lidskĂˇ bytost je autonomnĂ biologickĂˇ jednotka. NĂˇĹˇ mozek je organickĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ, jehoĹľ kapacita je dĂˇna genetickou vĂ˝bavou. BÄ›hem Ĺľivota zaplnĂme mozek znalostmi, kterĂ© se nauÄŤĂme, a podmĂnÄ›nĂ˝mi reakcemi na rĹŻznĂ© zkuĹˇenosti.

KdyĹľ zemĹ™eme, nĂˇĹˇ mozek â€“ poÄŤĂtaÄŤ se zniÄŤĂ spolu se vĹˇemi daty i s operaÄŤnĂm programem.â€ś

Richardson pĹ™ikĂ˝vl. â€žMyslĂm, Ĺľe to je jasnĂ©.â€ś

â€žJe to skvÄ›lĂˇ teorie,â€ś pokraÄŤoval Lawrence. â€žBohuĹľel naprosto mylnĂˇ. Zjistili jsme, Ĺľe v kaĹľdĂ© ĹľivĂ© bytosti existuje jakĂ˝si fragment energie, kterĂ˝ je nezĂˇvislĂ˝ na mozku i tÄ›le. Tahle energie vstupuje do kaĹľdĂ© rostliny nebo zvĂĹ™ete, kdyĹľ se narodĂ. A zase odchĂˇzĂ, kdyĹľ zemĹ™eme.â€ś

Neurolog se snaĹľil neusmĂvat se. â€žZĹ™ejmÄ› mluvĂte o lidskĂ© duĹˇi.â€ś

â€žMy tomu Ĺ™ĂkĂˇme SvÄ›tlo. ZdĂˇ se, Ĺľe se Ĺ™ĂdĂ zĂˇkonitostmi kvantovĂ© teorie.â€ś

â€žĹ�Ăkejte tomu, jak chcete, pane Takawo. MnÄ› je to celkem jedno. PĹ™edpoklĂˇdejme, pro tuto chvĂli, Ĺľe skuteÄŤnÄ› mĂˇme duĹˇi. Je v nĂˇs, dokud jsme ĹľivĂ. KdyĹľ zemĹ™eme, odlouÄŤĂ se od tÄ›la. Dokonce i kdyĹľ pĹ™ijmeme tuto skuteÄŤnost, je to pro nĂˇĹˇ Ĺľivot irelevantnĂ. Chci Ĺ™Ăci, Ĺľe s touto duĹˇĂ nemĹŻĹľeme nic dÄ›lat. ZmÄ›Ĺ™it ji. Verifikovat ji.

Vyjmout ji a uloĹľit ji do nĂˇdoby.â€ś

â€žJistĂˇ skupina lidĂ, nazĂ˝vanĂ˝ch PoutnĂci, dokĂˇĹľe svĂ© SvÄ›tlo ovlĂˇdat a vysĂlat je ze svĂ©ho tÄ›la.â€ś

â€žV tyhle duchovnĂ nesmysly nevÄ›Ĺ™Ăm. To se nedĂˇ experimentĂˇlnÄ› ovÄ›Ĺ™it.â€ś

â€žPĹ™eÄŤtÄ›te si tohle a uvidĂme, co Ĺ™eknete potom.â€ś

Lawrence poloĹľil na stĹŻl zelenĂ˝ Ĺˇanon. â€žPĹ™ijdu pozdÄ›ji.â€ś

S tÄ›mi slovy odeĹˇel a Richardson znovu osamÄ›l. Byl to tak podivnĂ˝ rozhovor, a tak neoÄŤekĂˇvanĂ˝, Ĺľe si nedokĂˇzal vĹˇe hned srovnat v hlavÄ›. PoutnĂci. SvÄ›tlo. ProÄŤ propĂˇna zamÄ›stnanec ĂşctyhodnĂ© vÄ›deckĂ© instituce uĹľĂvĂˇ takovĂ© mystickĂ© vĂ˝razy? Zlehka se ĹˇpiÄŤkami prstĹŻ dotkl zelenĂ˝ch desek, jako by se o jejich obsah mohl spĂˇlit. Zhluboka se nadechl, otevĹ™el desky na prvnĂ strĂˇnce a zaÄŤal ÄŤĂst.

Spis byl rozdÄ›len do pÄ›ti dĂlĹŻ, z nichĹľ kaĹľdĂ˝ byl ÄŤĂslovĂˇn zvlĂˇĹˇĹĄ. PrvnĂ oddĂl shrnoval zĂˇĹľitky rĹŻznĂ˝ch lidĂ, kteĹ™Ă se domnĂvali, Ĺľe jejich duch opustil tÄ›lo, pĹ™ekroÄŤil ÄŤtyĹ™i bariĂ©ry a dostal se na onen svÄ›t. Tito â€žPoutnĂciâ€ś vÄ›Ĺ™Ă, Ĺľe vĹˇichni lidĂ©

jsou nositeli energie uzavĹ™enĂ© v jejich tÄ›le jako tygr v kleci.

DveĹ™e klece se nĂˇhle otevĹ™ou, a SvÄ›tlo je volnĂ©.

DruhĂ˝ oddĂl lĂÄŤil Ĺľivoty nÄ›kolika PoutnĂkĹŻ, kteĹ™Ă se objevili na zemi bÄ›hem poslednĂho tisĂciletĂ. NÄ›kteĹ™Ă z nich se stali poustevnĂky, ale mnozĂ z nich zaloĹľili rĹŻznĂˇ hnutĂ a postavili se vlĂˇdcĹŻm na odpor. V dĹŻsledku toho, Ĺľe opustili tento svÄ›t, nahlĂĹľeli vĹˇechno z ponÄ›kud jinĂ© perspektivy.

Autor tohoto dĂlu tvrdil, Ĺľe sv. FrantiĹˇek z Assisi, Johanka z Arku a Isaac Newton byli PoutnĂci. NewtonĹŻv slavnĂ˝ â€žtemnĂ˝ denĂkâ€ś ukrytĂ˝ ve sklepenĂ CambridgeskĂ© univerzity doklĂˇdĂˇ, Ĺľe slavnĂ˝ britskĂ˝ matematik â€žsnilâ€ś, Ĺľe pĹ™ekroÄŤil bariĂ©ry vody, zemÄ›, vzduchu a ohnÄ›.

Ve 30. letech Stalin usoudil, Ĺľe PoutnĂci pĹ™edstavujĂ pro jeho diktaturu hrozbu. TĹ™etĂ oddĂl popisoval, jak ruskĂˇ tajnĂˇ policie zatkla a uvÄ›znila pĹ™es stovku mystikĹŻ a duchovnĂch vĹŻdcĹŻ. JistĂ˝ lĂ©kaĹ™ jmĂ©nem Boris Orlov vyĹˇetĹ™oval PoutnĂky vÄ›znÄ›nĂ© ve speciĂˇlnĂm koncentraÄŤnĂm tĂˇboĹ™e nedaleko Moskvy. KdyĹľ vÄ›zni pĹ™echĂˇzeli do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, jejich srdce tlouklo jednou za tĹ™icet vteĹ™in a dĂ˝chĂˇnĂ se zastavilo.

â€žVypadajĂ jako mrtvĂ,â€ś vypovĂdal Orlov. â€žJejich ĹľivotnĂ energie opustila tÄ›lo.â€ś

Heinrich Himmler, nĂˇÄŤelnĂk speciĂˇlnĂ nÄ›meckĂ© armĂˇdy SS, ÄŤetl Orlovovu zprĂˇvu v pĹ™ekladu, a usmyslel si, Ĺľe se PoutnĂci stanou prostĹ™edkem k zĂskĂˇnĂ novĂ© tajnĂ© zbranÄ›, s jejĂĹľ pomocĂ NÄ›mecko vyhraje vĂˇlku. ÄŚtvrtĂ˝ oddĂl

popisoval, jak byli PoutnĂci zajatĂ v okupovanĂ˝ch zemĂch svezeni do jednoho koncentraÄŤnĂho tĂˇbora, kde byli podrobeni vĂ˝zkumu pod vedenĂm neblaze proslulĂ©ho â€žDoktora smrtkyâ€ś Kurta Blaunera. ZajatcĹŻm byla odebrĂˇna ÄŤĂˇst mozku, a dostĂˇvali elektroĹˇoky a ledovĂ© koupele. KdyĹľ

tyto experimenty nepĹ™inesly novou tajnou zbraĹ�, rozhodl se Himmler, Ĺľe PoutnĂci jsou â€žzdegenerovanĂ© kosmopolitnĂ Ĺľivlyâ€ś a odevzdal je popravÄŤĂm ÄŤetĂˇm SS.

PrimitivnĂ vĂ˝zkum provĂˇdÄ›nĂ˝ v minulosti doktoru Richardsonovi vĹŻbec neimponoval. LidĂ©, kteĹ™Ă se domnĂvali, Ĺľe putovali do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, prostÄ› trpÄ›li abnormĂˇlnĂ aktivitou jistĂ© ÄŤĂˇsti mozku. SvatĂˇ Terezie z Avily, Johanka z Arku a vĹˇichni ti ostatnĂ vizionĂˇĹ™i byli patrnÄ› epileptici, jejichĹľ zĂˇchvaty vyvolĂˇval spĂˇnkovĂ˝ lalok. NacistĂ© se samozĹ™ejmÄ› mĂ˝lili. Tihle lidĂ© nebyli svÄ›tci ani nepĹ™ĂˇtelĂ© stĂˇtu, potĹ™ebovali prostÄ› modernĂ lĂ©ÄŤbu sedativy, aby se dokĂˇzali vyrovnat s emoÄŤnĂm stresem zpĹŻsobenĂ˝m chorobou.

KdyĹľ doktor dospÄ›l k pĂˇtĂ©mu dĂlu, zaradoval se, kdyĹľ

zjistil, Ĺľe Ăşdaje z experimentĹŻ byly zĂskĂˇny modernĂmi neurologickĂ˝mi postupy a pĹ™Ăstroji, jako jsou CAT a magnetickĂˇ rezonance. Byl by rĂˇd znal jmĂ©na onÄ›ch vÄ›dcĹŻ, ale ta byla pĹ™eĹˇkrtĂˇna ÄŤernĂ˝m fixem. PrvnĂ dvÄ› zprĂˇvy sestĂˇvaly z podrobnĂ˝ch neurologickĂ˝ch vyĹˇetĹ™enĂ lidĂ, kteĹ™Ă se stali PoutnĂky. KdyĹľ tyto osoby upadly do transu, jejich

tÄ›lo se samoÄŤinnÄ› uvedlo do jakĂ©hosi spĂˇnku podobnĂ©ho stavu. CAT vyĹˇetĹ™enĂ v tĂ©to dobÄ› nevykazovalo prakticky ĹľĂˇdnou neurologickou aktivitu, kromÄ› srdeÄŤnĂho tepu, Ĺ™ĂzenĂ©ho mozkovĂ˝m kmenem.

TĹ™etĂ referĂˇt popisoval experiment provedenĂ˝ v pekingskĂ© nemocnici, kde tĂ˝m ÄŤĂnskĂ˝ch vĂ˝zkumnĂkĹŻ

vynalezl cosi, co nazĂ˝vali monitor neurĂˇlnĂ energie. Tento pĹ™Ăstroj mÄ›Ĺ™il biochemickou energii produkovanou lidskĂ˝m tÄ›lem. Zaznamenal takĂ©, Ĺľe PoutnĂci dokĂˇzali produkovat krĂˇtkĂ© zĂˇĹˇlehy toho, co Lawrence Takawa nazĂ˝val SvÄ›tlem.

Tato neurĂˇlnĂ energie byla neuvÄ›Ĺ™itelnĂˇ, aĹľ tĹ™istakrĂˇt silnÄ›jĹˇĂ neĹľ jejĂ slabouÄŤkĂˇ varianta, jakĂˇ probĂhĂˇ typickou nervovou soustavou. NeznĂˇmĂ badatelĂ© vyslovili domnÄ›nku, Ĺľe tato energie souvisĂ se schopnostĂ cestovat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.

To jeĹˇtÄ› nic nedokazuje, pomyslel si Richardson.

Energie zaplavĂ mozek, a ti lidĂ© si myslĂ, Ĺľe vidÄ›li andÄ›ly.

OtoÄŤil strĂˇnku a pustil se do dalĹˇĂ zprĂˇvy. BÄ›hem tohoto experimentu ÄŤĂnĹˇtĂ vÄ›dci umĂstili kaĹľdĂ©ho PoutnĂka do plastovĂ© krabice â€“ tĂ©mÄ›Ĺ™ rakve â€“ opatĹ™enĂ© speciĂˇlnĂm zaĹ™ĂzenĂm k monitorovĂˇnĂ nervovĂ© aktivity. VĹľdy kdyĹľ

nÄ›kterĂ˝ PoutnĂk upadl do transu, z tÄ›la se uvolnil obrovskĂ˝ zĂˇĹˇleh energie. SvÄ›tlo spustilo monitory, proĹˇlo krabicĂ a uniklo. Richardson hledal v poznĂˇmkĂˇch pod ÄŤarou, jestli najde jmĂ©na vÄ›dcĹŻ a PoutnĂkĹŻ. V kaĹľdĂ© zprĂˇvÄ› nalezl nÄ›kolik slov, kterĂˇ vypadala jako bÄ›ĹľnĂ˝ komentĂˇĹ™ na konci

dlouhĂ©ho rozhovoru. Subjekt navrĂˇcen do ochrannĂ© vazby.

Subjekt pĹ™estal bĂ˝t kooperativnĂ. Subjekt zemĹ™el.

Richardson se zaÄŤal potit. V pokoji bylo dusno, pĹ™ipadalo mu, Ĺľe ventilace nefunguje. OtevĹ™u okno, Ĺ™ekl si.

NadĂ˝chĂˇm se trochu chladnĂ©ho noÄŤnĂho vzduchu. Ale kdyĹľ

roztĂˇhl tÄ›ĹľkĂ© zĂˇvÄ›sy, uvidÄ›l jen holou zeÄŹ. ApartmĂˇ nemÄ›lo ĹľĂˇdnĂˇ okna a dveĹ™e byly zamÄŤenĂ©.

11

BengĂˇlskĂ˝ obchod se svatebnĂmi potĹ™ebami byl na jiĹľnĂm konci Brick Lane. KdyĹľ ÄŤlovÄ›k proĹˇel kolem zlatĂ˝ch sĂˇrĂ a rĹŻĹľovĂ˝ch slavnostnĂch dekoracĂ, vstoupil do zadnĂ mĂstnosti, kde se mohl pĹ™ipojit na internet, aniĹľ by mohl bĂ˝t vypĂˇtrĂˇn. Maja poslala kĂłdovanĂ© vzkazy Lipkovi a Matce PoĹľehnanĂ©. Nechala umĂstit v Le Mondu a Irish Times nekrology zaplacenĂ© kreditnĂ kartou majitele obchodu.

V Praze zemĹ™el po nĂˇhlĂ© nemoci H. Lee Quinn, zakladatel bezpeÄŤnostnĂ agentury Trn, s. r. o. Zanechal po sobÄ› dceru Maju. MĂsto kvÄ›tinovĂ˝ch darĹŻ prosĂm zaĹˇlete pĹ™ĂspÄ›vek nadaci PoutnĂk.

PozdÄ› odpoledne naĹˇla odpovÄ›ÄŹ na harlekĂ˝nskĂ© tabuli â€“ na cihlovĂ© zdi poblĂĹľ stanice podzemnĂ drĂˇhy Holborn, kde bylo moĹľnĂ© napsat zprĂˇvu, vypadajĂcĂ jako graffiti. NÄ›kdo tam oranĹľovou kĹ™Ădou naÄŤmĂˇral harlekĂ˝nskou loutnu a sled ÄŤĂsel a nĂˇsledujĂcĂch slov: pÄ›t/Ĺˇest/Bush/Green. RozĹˇifrovat zprĂˇvu bylo snadnĂ©. ÄŚĂsla udĂˇvala hodinu a datum. MĂstem setkĂˇnĂ je tedy dĹŻm ÄŤĂslo 56 v ulici Shepherdâ€™s Bush Green.

Maja vsunula pistoli do kapsy nepromokavĂ©ho plĂˇĹˇtÄ› a pouzdro s meÄŤem si pĹ™ehodila pĹ™es rameno. UkĂˇzalo se, Ĺľe dĹŻm ÄŤĂslo 56 v ulici Shepherdâ€™s Bush Green je levnĂ˝ biograf v postrannĂ uliÄŤce hned vedle divadla Empire. To odpoledne dĂˇvali ÄŤĂnskĂ˝ film o kung-fu a zemÄ›pisnĂ˝ dokument s nĂˇzvem Provence â€“ okouzlenĂˇ zemÄ›.

Maja si od ospalĂ© mladĂ© Ĺľeny za okĂ©nkem pokladny koupila lĂstek. Kdosi naĹˇkrĂˇbal tĹ™i propojenĂ© kosoÄŤtverce â€“ harlekĂ˝nskĂ© diamanty â€“ u vchodu do kina ÄŤĂslo dvÄ›, a tak veĹˇla do sĂˇlu, kde zastihla jen opilce spĂcĂho ve tĹ™etĂ Ĺ™adÄ›.

KdyĹľ svÄ›tla pomalu zhasla a zaÄŤali promĂtat, spĂˇÄŤ zvrĂˇtil hlavu dozadu a zaÄŤal hlasitÄ› chrĂˇpat.

Film nemÄ›l vĹŻbec nic spoleÄŤnĂ©ho s idylkou francouzskĂ©ho venkova. Zvukovou stopu tvoĹ™ila starĂˇ poĹˇkrĂˇbanĂˇ deska americkĂ© zpÄ›vaÄŤky Josephine BakerovĂ©, kterĂˇ zpĂvala Jâ€™ai deux amours, a na plĂˇtnÄ› se pĹ™itom stĹ™Ădaly starĂ© filmovĂ© tĂ˝denĂky a historickĂ© fotografie staĹľenĂ© z Internetu. Kdyby sem nĂˇhoda zavĂˇla nÄ›jakĂ©ho obÄŤana, jistÄ› by usoudil, Ĺľe je to jen hromada haraburdĂ, miĹˇmaĹˇ nesouvislĂ˝ch obrazĹŻ bolesti, Ăştlaku a teroru.

Ale Maja si uvÄ›domovala, Ĺľe film pĹ™edstavuje harlekĂ˝nskĂ˝ pohled na svÄ›t v kostce. KonvenÄŤnĂ historie, jak ji podĂˇvajĂ uÄŤebnice, je pouhĂˇ iluze. PoutnĂci jsou jedinou skuteÄŤnou hybnou silou zmÄ›ny ve svÄ›tÄ›, ale Tabula se je snaĹľĂ vyvraĹľdit.

Po celĂˇ tisĂciletĂ bylo zabĂjenĂ souÄŤĂˇstĂ role krĂˇlĹŻ a nĂˇboĹľenskĂ˝ch vĹŻdcĹŻ. V tradiÄŤnĂ spoleÄŤnosti se zrodil PoutnĂk a nabĂdl svÄ›tu novou vizi, kterĂˇ ovĹˇem byla v rozporu se zĂˇjmy mocnĂ˝ch tohoto svÄ›ta. TakovĂ˝ ÄŤlovÄ›k si obvykle zĂskal mnoho pĹ™ĂvrĹľencĹŻ, naÄŤeĹľ byl zavraĹľdÄ›n.

VlĂˇdci zaÄŤali postupnÄ› uplatĹ�ovat strategii krĂˇle Heroda.

JestliĹľe se v nÄ›jakĂ©m etniku nebo nĂˇboĹľenskĂ© sektÄ› vyskytlo vĂce PoutnĂkĹŻ, vyvraĹľdili vĹˇechny pĹ™ĂsluĹˇnĂky tĂ©to skupiny, kteĹ™Ă jim padli do rukou.

Zhruba na konci obdobĂ renesance se zformovala malĂˇ skupinka lidĂ, kteĹ™Ă se nazĂ˝vali BratĹ™Ă, a ti zaÄŤali tyto pogromy organizovat. DĂky svĂ©mu bohatstvĂ a stykĹŻm mohli vraĹľdit HarlekĂ˝ny a pĂˇtrat po PoutnĂcĂch, kteĹ™Ă uprchli do jinĂ˝ch zemĂ. BratĹ™Ă slouĹľili krĂˇlĹŻm a cĂsaĹ™ĹŻm, ale povaĹľovali se za povznesenĂ© nad svÄ›tskĂ© projevy moci. Nade vĹˇe si cenili stabilitu a posluĹˇnost â€“ spoleÄŤnost spoutanou pevnĂ˝m Ĺ™Ăˇdem, kde kaĹľdĂ˝ znĂˇ svĂ© mĂsto.

V osmnĂˇctĂ©m stoletĂ vymyslel britskĂ˝ filozof Jeremy Bentham Panopticon â€“ vzorovĂ© vÄ›zenĂ, v nÄ›mĹľ jeden dozorce mĹŻĹľe dohlĂĹľet na stovky vÄ›zĹ�ĹŻ, a sĂˇm pĹ™itom zĹŻstat nevidÄ›n. BratĹ™Ă pouĹľili ideu Panoptikonu jako teoretickĂ˝ zĂˇklad svĂ© filozofie. DomnĂvali se, Ĺľe jednou bude moĹľnĂ© ovlĂˇdat a kontrolovat celĂ˝ svÄ›t â€“ jakmile budou PoutnĂci vyhlazeni.

I kdyĹľ Tabula vĹľdy mÄ›la na svĂ© stranÄ› penĂze a vliv, HarlekĂ˝ni pĹ™esto PoutnĂky ĂşspÄ›ĹˇnÄ› ochraĹ�ovali po celĂˇ staletĂ. Teprve vĹˇeobecnĂ© rozĹˇĂĹ™enĂ poÄŤĂtaÄŤĹŻ a vybudovĂˇnĂ MaĹˇinerie pĹ™ineslo zĂˇsadnĂ zmÄ›nu. Tabula koneÄŤnÄ› zĂskala prostĹ™edky k vypĂˇtrĂˇnĂ a likvidaci svĂ˝ch nepĹ™Ăˇtel. Po druhĂ© svÄ›tovĂ© vĂˇlce bylo ve svÄ›tÄ› pĹ™ibliĹľnÄ› pÄ›tadvacet PoutnĂkĹŻ, o nichĹľ se vÄ›dÄ›lo. Dnes uĹľ ĹľĂˇdnĂ nezbyli, a HarlekĂ˝ni byli zredukovĂˇni na pouhou hrstku bojovnĂkĹŻ. PĹ™estoĹľe BratĹ™Ă zĹŻstĂˇvali i nadĂˇle vskrytu, byli si natolik jistĂ, Ĺľe si troufli zaloĹľit veĹ™ejnou instituci, kterou nazvali nadace ZelenĂˇ zemÄ›.

KaĹľdĂ˝ novinĂˇĹ™ ÄŤi historik, kterĂ˝ zaÄŤal pĂˇtrat v legendĂˇch o HarlekĂ˝nech a PoutnĂcĂch, byl varovĂˇn nebo propuĹˇtÄ›n.

InternetovĂ© strĂˇnky o PoutnĂcĂch byly zamoĹ™eny poÄŤĂtaÄŤovĂ˝mi viry, kterĂ© se okamĹľitÄ› vymkly kontrole a zniÄŤily celĂ˝ operaÄŤnĂ systĂ©m. PoÄŤĂtaÄŤovĂ experti Tabuly ĂştoÄŤili na legĂˇlnĂ webovĂ© strĂˇnky, a takĂ© vytvĂˇĹ™eli faleĹˇnĂ© strĂˇnky, kde se zprĂˇvy o PoutnĂcĂch uvĂˇdÄ›ly ve spojitost s kruhy v obilĂ, UFO a s Apokalypsou. Ĺ�adovĂ obÄŤanĂ© obÄŤas zaslechli zvÄ›sti o tomto tajnĂ©m boji, ale nemÄ›li ĹľĂˇdnou moĹľnost pĹ™esvÄ›dÄŤit se, Ĺľe je to opravdu tak.

Josephine BakerovĂˇ pokraÄŤovala ve zpÄ›vu. Opilec dĂˇl vesele chrĂˇpal. Na plĂˇtnÄ› dĂˇl probĂhalo vraĹľdÄ›nĂ. Maja sledovala zpravodajskĂ© zĂˇbÄ›ry, v nichĹľ vystupovali vrcholnĂ

pĹ™edstavitelĂ© vlĂˇd rĹŻznĂ˝ch zemĂ. Byli to vesmÄ›s postarĹˇĂ muĹľi s mrtvĂ˝ma oÄŤima a samolibĂ˝mi ĂşsmÄ›vy, kteĹ™Ă mÄ›li na povel armĂˇdy vojĂˇkĹŻ a policistĹŻ. Byli to BratĹ™Ă nebo jejich pĹ™ĂvrĹľenci. Jsme ztracenĂ, pomyslela si Maja. Jednou provĹľdy.

Asi tak v polovinÄ› filmu veĹˇli do kina muĹľ a Ĺľena a usadili se v prvnĂ Ĺ™adÄ›. Maja vytĂˇhla pistoli z kapsy plĂˇĹˇtÄ› a odjistila ji. Byla pĹ™ipravena se brĂˇnit, ale vtom si muĹľ rozepl poklopec a jeho spoleÄŤnice se nahnula pĹ™es opÄ›radlo a jala se ho obsluhovat. ZpÄ›v Josefine BakerovĂ© a obrazy zabĂjenĂ PoutnĂkĹŻ neudÄ›laly na opilce vĹŻbec ĹľĂˇdnĂ˝ dojem, ale teÄŹ se probral a vĹˇiml si novÄ› pĹ™ĂchozĂch. â€žMÄ›li byste se stydÄ›t!â€ś

pronesl s tÄ›ĹľkĂ˝m jazykem. â€žNa todle jsou tady pĹ™ece podniky, nĂ©!â€ś

â€žDi se bodnout,â€ś opĂˇÄŤila Ĺľena, naÄŤeĹľ vypukla hlasitĂˇ hĂˇdka, kterĂˇ skonÄŤila odchodem dvojice, a opilec se nakonec odplouĹľil za nimi.

Maja zĹŻstala v sĂˇle sama. Film se zastavil na fotografii francouzskĂ©ho prezidenta potĹ™ĂˇsajĂcĂho si rukou s americkĂ˝m ministrem vnitra. DveĹ™e projekÄŤnĂ kabiny se s vrznutĂm otevĹ™ely a Maja vyskoÄŤila, zvedla pistoli, pĹ™ipravenĂˇ ke stĹ™elbÄ›.

Z kabiny vyĹˇel mohutnĂ˝ muĹľ s oholenou hlavou a slezl po krĂˇtkĂ©m ĹľebĹ™Ăku do sĂˇlu. StejnÄ› jako Maja mÄ›l pĹ™es rameno harlekĂ˝nskĂ˝ meÄŤ v kovovĂ©m pouzdĹ™e.

â€žNestĹ™Ălej,â€ś Ĺ™ekl Lipka. â€žZkazila bys mi den.â€ś

Maja sklonila zbraĹ�. â€žNajal sis ty lidi?â€ś

â€žNe. ProstÄ› jen nÄ›jacĂ manuĂˇlovĂ©. Myslel jsem, Ĺľe snad nikdy neodejdou. Jak se ti lĂbil film, Majo? NatoÄŤil jsem ho vloni bÄ›hem pobytu v Madridu.â€ś

Lipka proĹˇel uliÄŤkou a objal Maju. MÄ›l svalnatĂ© paĹľe a ramena, a Maja si pod ochranou jeho mohutnĂ©ho tÄ›la a zjevnĂ© sĂly na pĂˇr vteĹ™in pĹ™ipadala v bezpeÄŤĂ.

â€žJe mi moc lĂto, co se stalo tvĂ©mu otci. Byl to skvÄ›lĂ˝ ÄŤlovÄ›k. NejstateÄŤnÄ›jĹˇĂ chlap, jakĂ©ho jsem kdy znal.â€ś

â€žOtec Ĺ™Ăkal, Ĺľe mĂˇĹˇ informĂˇtora, kterĂ˝ pracuje pro Tabulu.â€ś

â€žTo souhlasĂ.â€ś

Posadili se vedle sebe a Maja poloĹľila Lipkovi ruku na paĹľi. â€žChci, abys mi zjistil, kdo zabil mĂ©ho otce.â€ś

â€žUĹľ jsem se svĂ©ho informĂˇtora ptal,â€ś kĂ˝vl Lipka. â€žByl to pravdÄ›podobnÄ› jistĂ˝ AmeriÄŤan jmĂ©nem Nathan Boone.â€ś

â€žJak ho najdu?â€ś

â€žZabĂt Boonea nenĂ naĹˇĂm bezprostĹ™ednĂm cĂlem. TvĹŻj otec mi volal tĹ™i dny pĹ™ed tvĂ˝m pĹ™Ăjezdem do Prahy. ChtÄ›l, aby ses vydala do SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ a pomohla PastĂ˝Ĺ™ovi.â€ś

â€žPoĹľĂˇdal mÄ› o to. A jĂˇ jsem odmĂtla.â€ś

Lipka pĹ™ikĂ˝vl. â€žTeÄŹ tÄ› jĂˇ ĹľĂˇdĂˇm znovu. KoupĂm ti letenku. MĹŻĹľeĹˇ odletÄ›t dnes veÄŤer.â€ś

â€žChci najĂt ÄŤlovÄ›ka, kterĂ˝ zabil mĂ©ho otce. Zabiju ho a pak zmizĂm.â€ś

â€žPĹ™ed mnoha lety tvĹŻj otec objevil PoutnĂka jmĂ©nem Matthew Corrigan, kterĂ˝ Ĺľil ve SpojenĂ˝ch stĂˇtech se Ĺľenou a dvÄ›ma syny. KdyĹľ bylo jasnĂ©, Ĺľe jim hrozĂ nebezpeÄŤĂ, dal Corriganovi kufr plnĂ˝ penÄ›z a meÄŤ, kterĂ˝ kdysi patĹ™il Vrabcovi. TvĹŻj otec dostal meÄŤ darem od Vrabcovy snoubenky, kdyĹľ jĂ pomĂˇhal utĂ©ct z Japonska.â€ś

OtcĹŻv dar udÄ›lal na Maju dojem. MeÄŤ, kterĂ˝ pouĹľĂval slavnĂ˝ HarlekĂ˝n, je nesmĂrnÄ› cennĂ˝. Ale otec se rozhodl sprĂˇvnÄ›. Jen PoutnĂk mĹŻĹľe doopravdy vyuĹľĂt moc talismanu.

â€žOtec Ĺ™Ăkal, Ĺľe Corriganovi odeĹˇli do ilegality.â€ś

â€žAno. Ale Tabula je dostihla v JiĹľnĂ DakotÄ›. Doslechli jsme se, Ĺľe jejich ĹľoldĂˇci vĹˇechny zabili, ale matka s dÄ›tmi evidentnÄ› unikla. Na nÄ›jakĂ˝ ÄŤas se ĂşplnÄ› ztratili, aĹľ teÄŹ nedĂˇvno jeden z bratrĹŻ, Michael Corrigan, uvedl svĂ© pravĂ© jmĂ©no v kontaktu s MaĹˇineriĂ.â€ś

â€žVÄ›dĂ ti synovĂ©, jestli majĂ schopnost pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe ne. Tabula je chce zajmout a vycviÄŤit je na PoutnĂky.â€ś

â€žTomu nevÄ›Ĺ™Ăm, Lipko. Tohle Tabula jeĹˇtÄ› nikdy neudÄ›lala.â€ś

Lipka se sviĹľnÄ› zvedl. TyÄŤil se vysoko nad Majou. â€žNaĹˇi nepĹ™ĂˇtelĂ© vyvinuli nÄ›co, ÄŤemu Ĺ™ĂkajĂ kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ. S

jeho pomocĂ udÄ›lali nÄ›jakĂ˝ zĂˇsadnĂ objev, ale nĂˇĹˇ informĂˇtor nemĂˇ k tÄ›mhle informacĂm pĹ™Ăstup. AĹĄ uĹľ to bylo cokoli, zpĹŻsobilo to, Ĺľe Tabula zmÄ›nila strategii. MĂsto aby PoutnĂky vraĹľdili, chtÄ›jĂ vyuĹľĂt jejich schopnostĂ.â€ś

â€žPastĂ˝Ĺ™ by mÄ›l nÄ›co udÄ›lat.â€ś

â€žPastĂ˝Ĺ™ nikdy nebyl moc dobrĂ˝ bojovnĂk, Majo.

PokaĹľdĂ©, kdyĹľ se s nĂm sejdu, mluvĂ o nÄ›jakĂ©m novĂ©m plĂˇnu, jak vydÄ›lat spoustu penÄ›z. Myslel jsem, Ĺľe bych do StĂˇtĹŻ zajel sĂˇm, ale agenti Tabuly toho o mnÄ› vÄ›dĂ pĹ™ĂliĹˇ mnoho. Matka PoĹľehnanĂˇ nenĂ k nalezenĂ. ĂšplnÄ› pĹ™eruĹˇila spojenĂ. MĂˇme sice poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› kontakty na pĂˇr spolehlivĂ˝ch lidĂ, kterĂ© si najĂmĂˇme, ale ti si s takovĂ˝mhle problĂ©mem neporadĂ. NÄ›kdo musĂ najĂt Corriganovy, dĹ™Ăv neĹľ je chytnou.â€ś

Maja se postavila a vykroÄŤila smÄ›rem k plĂˇtnu. â€žZabila jsem nÄ›koho v Praze, ale to byl teprve zaÄŤĂˇtek noÄŤnĂ mĹŻry.

KdyĹľ jsem se vrĂˇtila do otcova bytu, naĹˇla jsem ho leĹľet v loĹľnici na zemi. TĂ©mÄ›Ĺ™ jsem ho nemohla poznat, kdyby nebylo jizev po noĹľi na rukou. Roztrhalo ho nÄ›jakĂ© zvĂĹ™e.â€ś

â€žVĂ˝zkumnĂ˝ tĂ˝m Tabuly chovĂˇ geneticky upravenĂˇ zvĂĹ™ata. Ti vÄ›dci jim Ĺ™ĂkajĂ seĹˇĂvanĂ, protoĹľe je vytvoĹ™ili rozkrĂˇjenĂm a pospojovĂˇnĂm vlĂˇken DNA. MoĹľnĂˇ, Ĺľe pouĹľili jedno z tÄ›ch zvĂĹ™at k popravÄ› tvĂ©ho otce.â€ś Lipka zaĹĄal masivnĂ tlapy v pÄ›st, jako by nepĹ™ĂˇtelĂ© stĂˇli pĹ™ed nĂm.

â€žTi z Tabuly zĂskali tyhle vÄ›domosti, aniĹľ by pomysleli na

dĹŻsledky. JedinĂ˝ zpĹŻsob, jak je mĹŻĹľeme porazit, je najĂt Michaela a Gabriela Corriganovy.â€ś

â€žNa PoutnĂcĂch mi nezĂˇleĹľĂ ani za mĂˇk. DobĹ™e se pamatuju, jak mi otec Ĺ™Ăkal, Ĺľe vÄ›tĹˇina PoutnĂkĹŻ nĂˇs nemĂˇ moc v lĂˇsce. Oni si odplujĂ do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, a my zĹŻstaneme tady uvÄ›znÄ›ni v tomhle svÄ›tÄ› â€“ navĹľdy.â€ś

â€žJsi Trnova dcera, Majo. Jak mĹŻĹľeĹˇ odmĂtnout splnit jeho poslednĂ pĹ™ĂˇnĂ?â€ś

â€žNe,â€ś protestovala. â€žNe.â€ś Ale hlas ji zrazoval.

12

Lawrence Takawa sedÄ›l u psacĂho stolu a na obrazovce svĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe pozoroval doktora Richardsona. V

neurologovÄ› apartmĂˇ byly ukryty ÄŤtyĹ™i bezpeÄŤnostnĂ kamery, kterĂ© ho poslednĂch dvanĂˇct hodin nepĹ™etrĹľitÄ› snĂmaly, jak si ÄŤte materiĂˇl o PoutnĂcĂch, jak potĂ© spĂ a rĂˇno se sprchuje.

Do doktorova pokoje prĂˇvÄ› veĹˇel strĂˇĹľnĂ˝, aby odnesl tĂˇc od snĂdanÄ›. Lawrence pĹ™esunul myĹˇ na hornĂ okraj obrazovky. Stiskl tlaÄŤĂtko â€žplusâ€ś a kamera ÄŤĂslo dvÄ› zoomem pĹ™iblĂĹľila RichardsonĹŻv obliÄŤej.

â€žKdy se mĂˇm setkat s pracovnĂky nadace?â€ś zeptal se neurolog.

StrĂˇĹľnĂ˝ byl mohutnĂ˝ chlap z EkvĂˇdoru jmĂ©nem Immanuel. Byl obleÄŤenĂ˝ do tmavÄ› modrĂ©ho saka, volnĂ˝ch ĹˇedĂ˝ch kalhot a ÄŤervenĂ© kravaty. â€žTo nevĂm, pane.â€ś

â€žBude to dnes dopoledne?â€ś

â€žMnÄ› nikdo nic neĹ™ekl.â€ś

Immanuel s tĂˇcem v jednĂ© ruce otevĹ™el dveĹ™e do chodby.

â€žNezamykejte,â€ś Ĺ™ekl doktor. â€žTo nenĂ tĹ™eba.â€ś

Immanuel reagoval standardnĂ odpovÄ›dĂ. â€žMy vĂˇs tady nedrĹľĂme zavĹ™enĂ©ho, pane. Ale protoĹľe nemĂˇte bezpeÄŤnostnĂ provÄ›rku, nemĹŻĹľete se pohybovat po budovÄ›.â€ś

KdyĹľ zĂˇmek opÄ›t zaklapl, Richardson hlasitÄ› zaklel.

VyskoÄŤil, jako by chtÄ›l udÄ›lat nÄ›jakĂ© rozhodnĂ© gesto, naÄŤeĹľ

zaÄŤal opÄ›t pĹ™echĂˇzet po pokoji.

Pohled na jeho tvĂˇĹ™ prozrazoval, co si myslĂ. Vypadalo to, Ĺľe kolĂsĂˇ mezi dvÄ›ma zĂˇkladnĂmi emocemi â€“ zlostĂ a strachem.

Lawrence Takawa se nauÄŤil skrĂ˝vat svĂ© emoce ve vyĹˇĹˇĂch roÄŤnĂcĂch na Duke University. Narodil se sice v Japonsku, ale matka s nĂm odjela do Ameriky, kdyĹľ mu bylo pĹŻl roku. Lawrence nesnĂˇĹˇel suĹˇi a filmy o samurajĂch. Ale pak na univerzitu zavĂtala spoleÄŤnost hercĹŻ divadla nĂł, a on bÄ›hem jedinĂ©ho dne zhlĂ©dl nÄ›kolik pĹ™edstavenĂ, kterĂˇ zmÄ›nila jeho Ĺľivot od zĂˇkladu.

ZpoÄŤĂˇtku mu drama nĂł pĹ™ipadalo exotickĂ© a obtĂĹľnÄ› srozumitelnĂ©. Fascinovaly ho stylizovanĂ© pohyby hercĹŻ, muĹľi v ĹľenskĂ˝ch rolĂch, truchlivĂ˝ zvuk flĂ©tny nĂłkan a tĹ™Ă bubĂnkĹŻ. Ale skuteÄŤnĂ˝m zjevenĂm pro nÄ›ho byly masky.

HlavnĂ postavy mÄ›ly na tvĂˇĹ™Ăch dĹ™evÄ›nĂ© vyĹ™ezĂˇvanĂ© masky â€“ tvĂˇĹ™e Ĺľen a starĂ˝ch muĹľĹŻ. Masky duchĹŻ, dĂ©monĹŻ a ĹˇĂlencĹŻ

vyjadĹ™ovaly silnĂ© emoce, ale vÄ›tĹˇina hercĹŻ mÄ›la masky se zĂˇmÄ›rnÄ› neutrĂˇlnĂm vĂ˝razem. Dokonce i muĹľi stĹ™ednĂho

vÄ›ku, kteĹ™Ă hrĂˇli bez masek, se snaĹľili nepohnout ani svalem v obliÄŤeji. KaĹľdĂ© gesto na scĂ©nÄ›, kaĹľdĂˇ replika nebo reakce byla zĂˇmÄ›rnĂ˝m ÄŤinem.

Lawrence prĂˇvÄ› vstoupil do univerzitnĂho bratrstva, kterĂ© poĹ™Ăˇdalo bujarĂ© veÄŤĂrky a vypracovalo si sloĹľitĂ© zastĂracĂ rituĂˇly. KdyĹľ se podĂval na svou tvĂˇĹ™ v zrcadle, vidÄ›l nejistotu a zmatenost â€“ mladĂk, kterĂ˝ jaksi nemĂˇ Ĺˇanci zapadnout. ProblĂ©m vyĹ™eĹˇila ĹľivĂˇ maska. PĹ™ed zrcadlem v koupelnÄ› si cviÄŤil vĂ˝razy ĹˇtÄ›stĂ, obdivu a nadĹˇenĂ. V

poslednĂm roÄŤnĂku studia byl zvolen prezidentem bratrstva a vyuÄŤujĂcĂ mu dali skvÄ›lĂˇ doporuÄŤenĂ pro dalĹˇĂ studium.

Telefon na stole decentnÄ› zavrnÄ›l a Lawrence se odvrĂˇtil od obrazovky poÄŤĂtaÄŤe. â€žJak nĂˇĹˇ novĂ˝ host reaguje?â€ś ptal se Boone.

â€žVypadĂˇ rozruĹˇenÄ›. A trochu vystraĹˇenÄ›.â€ś

â€žTo neĹˇkodĂ. PrĂˇvÄ› dorazil generĂˇl Nash. VezmÄ›te Richardsona a odveÄŹte ho do MĂstnosti pravdy.â€ś

Lawrence sjel vĂ˝tahem dolĹŻ do druhĂ©ho patra. StejnÄ› jako Boone mÄ›l identifikaÄŤnĂ ÄŤip zvanĂ˝ OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek implantovanĂ˝ pod kĹŻĹľi. MĂˇvl rukou smÄ›rem k senzoru dveĹ™Ă. DveĹ™e se odemkly a on veĹˇel do apartmĂˇ.

Doktor Richardson se obrĂˇtil na podpatku a udÄ›lal krok k Lawrencovi. NamĂĹ™il na nÄ›ho obviĹ�ujĂcĂ ukazovĂˇk. â€žTo je skandĂˇlnĂ!â€ś rozÄŤiloval se. â€žPan Boone mi Ĺ™ekl, Ĺľe se mĂˇm

setkat s vaĹˇimi pracovnĂky. MĂsto toho mÄ› tu drĹľĂte pod zĂˇmkem jako â€“ jako vÄ›znÄ›!â€ś

â€žOmlouvĂˇm se za zdrĹľenĂ,â€ś Ĺ™ekl klidnÄ› Lawrence.

â€žPrĂˇvÄ› dorazil generĂˇl Nash a nalĂ©havÄ› s vĂˇmi chce mluvit.â€ś

Neurolog se zatvĂˇĹ™il pĹ™ekvapenÄ›. â€žMyslĂte Kennarda Nashe? VaĹˇeho vĂ˝konnĂ©ho Ĺ™editele?â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak. UrÄŤitÄ› jste ho nÄ›kdy vidÄ›l v televizi.â€ś

â€žUĹľ nÄ›kolik let ne.â€ś Richardson trochu ubral na hlasitosti a ponÄ›kud se uvolnil. â€žAle vzpomĂnĂˇm si, Ĺľe bĂ˝val prezidentovĂ˝m poradcem.â€ś

â€žGenerĂˇl mÄ›l vĹľdy velkĂ˝ zĂˇjem slouĹľit stĂˇtu,â€ś

vysvÄ›tloval Lawrence. â€žTakĹľe to pro nÄ›j byla docela pĹ™irozenĂˇ zmÄ›na, kdyĹľ pĹ™eĹˇel do nadace ZelenĂˇ zemÄ›.â€ś

Takawa vytĂˇhl z kapsy obleku detektor kovĹŻ, jakĂ˝ pouĹľĂvajĂ bezpeÄŤnostnĂ sluĹľby na letiĹˇtĂch. â€žZ bezpeÄŤnostnĂch dĹŻvodĹŻ

bychom chtÄ›li, abyste nechal veĹˇkerĂ© kovovĂ© pĹ™edmÄ›ty tady v pokoji. To znamenĂˇ i nĂˇramkovĂ© hodinky, mince, pĂˇsek.

V naĹˇem vĂ˝zkumnĂ©m zaĹ™ĂzenĂ je to standardnĂ postup.â€ś

Kdyby Richardson dostal pĹ™ĂmĂ˝ rozkaz, jistÄ› by odmĂtl.

Takto se mohl domnĂvat, Ĺľe sundat si nĂˇramkovĂ© hodinky je zcela normĂˇlnĂ postup, kdyĹľ se mĂˇ ÄŤlovÄ›k setkat s nÄ›kĂ˝m vĂ˝znamnĂ˝m. OdloĹľil tedy svĂ© drobnosti na stolek, a Lawrence pak objel detektorem jeho tÄ›lo.

â€žStaÄŤil jste si vÄŤera veÄŤer pĹ™eÄŤĂst vĹˇechny materiĂˇly?â€ś

â€žAno.â€ś

â€žDoufĂˇm, Ĺľe vĂˇm pĹ™ipadaly zajĂmavĂ©.â€ś

â€žJe to neuvÄ›Ĺ™itelnĂ©. ProÄŤ nebyly tyhle novĂ© studie publikovĂˇny? Nikdy jsem o PoutnĂcĂch nic neÄŤetl.â€ś

â€žV tuto chvĂli nadace nemĂˇ zĂˇjem na zveĹ™ejnÄ›nĂ tÄ›chto informacĂ.â€ś

â€žAle takhle to mĂˇ ve vÄ›deckĂ©m svÄ›tÄ› fungovat, pane Takawo. VelkĂ© objevy jsou moĹľnĂ© prĂˇvÄ› proto, Ĺľe vÄ›dci z celĂ©ho svÄ›ta majĂ pĹ™Ăstup k informacĂm.â€ś

Sjeli vĂ˝tahem do suterĂ©nu a vydali se chodbou k bĂlĂ˝m dveĹ™Ăm bez kliky. KdyĹľ Lawrence mĂˇvl rukou, dveĹ™e se hladce otevĹ™ely. Pokynul Richardsonovi, aby vstoupil, a doktor tedy veĹˇel do mĂstnosti bez oken. KromÄ› dĹ™evÄ›nĂ©ho stolu a dvou ĹľidlĂ z tĂ©hoĹľ materiĂˇlu tu nebyl ĹľĂˇdnĂ˝ nĂˇbytek.

â€žToto je speciĂˇlnĂ bezpeÄŤnostnĂ mĂstnost,â€ś vysvÄ›tloval Lawrence. â€žVĹˇe, co se zde Ĺ™ekne, je tajnĂ©.â€ś

â€žKde je generĂˇl Nash?â€ś

â€žNedÄ›lejte si starosti. Bude tu za pĂˇr minut.â€ś

Takawa mĂˇvl pravou rukou a dveĹ™e MĂstnosti pravdy se za Richardsonem pevnÄ› zavĹ™ely. V poslednĂch Ĺˇesti letech nadace financovala tajnĂ˝ vĂ˝zkum zamÄ›Ĺ™enĂ˝ na moĹľnost zjiĹˇtÄ›nĂ, zda dotyÄŤnĂˇ osoba mluvĂ pravdu nebo lĹľe. NeĹˇlo tu vĹˇak o analĂ˝zu hlasu ÄŤi zĂˇznam dechovĂ© frekvence a krevnĂho tlaku. Tyto Ăşdaje mohou bĂ˝t zkresleny strachem, a

naopak dobrĂ˝ herec dokĂˇĹľe tyto vedlejĹˇĂ znĂˇmky lhanĂ potlaÄŤit.

VÄ›dci pracujĂcĂ pro nadaci se nezajĂmali o vnÄ›jĹˇĂ fyzickĂ© zmÄ›ny, ale zamÄ›Ĺ™ili se pĹ™Ămo na mozek, kterĂ˝ sledovali pomocĂ magnetickĂ© rezonance. MĂstnost pravdy byla jednoduĹˇe obrovskĂˇ komora pro magnetodynamickou rezonanci, v nĂĹľ ÄŤlovÄ›k mohl mluvit, jĂst a pohybovat se.

VyslĂ˝chanĂˇ osoba ani nemusila tuĹˇit, co se dÄ›je, coĹľ dĂˇvalo prostor pro vÄ›tĹˇĂ ĹˇkĂˇlu reakcĂ.

PĹ™i sledovĂˇnĂ mozku osoby, kterĂˇ odpovĂdĂˇ na otĂˇzky, je moĹľnĂ© vidÄ›t, jak rĹŻznĂ© oblasti mozkovĂ© tkĂˇnÄ› reagujĂ na Ĺ™eÄŤenĂ©. VÄ›dci zjistili, Ĺľe pro mozek je snadnÄ›jĹˇĂ mluvit pravdu. KdyĹľ ÄŤlovÄ›k lĹľe, levĂ˝ prefrontĂˇlnĂ kortex a gyrus cingulatus anterior se rozsvĂtĂ jako ostrĹŻvky ĹľhavĂ© lĂˇvy.

Lawrence pokraÄŤoval chodbou dĂˇl k dalĹˇĂm neoznaÄŤenĂ˝m dveĹ™Ăm. ZĂˇmek se s cvaknutĂm odemkl a mladĂk veĹˇel do zatemnÄ›nĂ© mĂstnosti. Na zdi proti Ĺ™adÄ› poÄŤĂtaÄŤĹŻ a dlouhĂ©mu stolu s ovlĂˇdacĂm panelem byly umĂstÄ›ny ÄŤtyĹ™i monitory. Za stolem sedÄ›l robustnĂ vousatĂ˝ muĹľ a hbitÄ› psal pĹ™Ăkazy na poÄŤĂtaÄŤovĂ© klĂˇvesnici. Byl to Gregory Vincent, muĹľ kterĂ˝ vymyslel a vybudoval toto zaĹ™ĂzenĂ.

â€žSebral jste mu vĹˇechny kovovĂ© vÄ›ci?â€ś zeptal se.

â€žAno.â€ś

â€žProÄŤ jste neĹˇel dovnitĹ™? MĂˇte strach, Ĺľe byste mohl nÄ›co Ĺ™Ăct, zrovna kdyĹľ se dĂvĂˇm?â€ś

Lawrence si pĹ™isunul kĹ™eslo ke kontrolnĂmu panelu a posadil se. â€žJen jsem se drĹľel instrukcĂ.â€ś

â€žJo. JasnÄ›.â€ś Vincent se poĹˇkrĂˇbal na bĹ™iĹˇe. â€žDo MĂstnosti pravdy se nikomu nechce.â€ś

Lawrence pohlĂ©dl na monitory a spatĹ™il Richardsonovo tÄ›lo pĹ™emÄ›nÄ›nĂ© v mlĹľnĂ˝ pĹ™Ăzrak sloĹľenĂ˝ ze svÄ›telnĂ˝ch skvrn. SvÄ›tlo mÄ›nilo barvu a intenzitu podle toho, jak doktor dĂ˝chal, polykal a pĹ™emĂ˝Ĺˇlel o bryndÄ›, v nĂĹľ se octl. Stal se z nÄ›j digitĂˇlnĂ ÄŤlovÄ›k, kterĂ©ho mohly kvantifikovat a analyzovat poÄŤĂtaÄŤe na stÄ›nÄ› za nimi.

â€žVypadĂˇ to dobĹ™e,â€ś usoudil Vincent. â€žBude to brnkaÄŤka.â€ś Mrkl na malĂ˝ bezpeÄŤnostnĂ monitor zavÄ›ĹˇenĂ˝ od stropu. Chodbou pĹ™ichĂˇzel jakĂ˝si holohlavĂ˝ muĹľ. â€žSkvÄ›lĂ© naÄŤasovĂˇnĂ. GenerĂˇl je tu.â€ś

Lawrence

nasadil

pĹ™ĂsluĹˇnou

masku.

SnaĹľivĂ˝.

OdhodlanĂ˝. Sledoval na monitorech, jak Kennard Nash vstupuje do MĂstnosti pravdy. GenerĂˇlovi bylo nÄ›co pĹ™es ĹˇedesĂˇt, mÄ›l tupĂ˝ nos a vojenskĂ© drĹľenĂ tÄ›la s rovnĂ˝mi zĂˇdy.

Lawrence obdivoval, jak dovednÄ› skrĂ˝vĂˇ tvrdost pod ĹľoviĂˇlnĂm stylem ĂşspÄ›ĹˇnĂ©ho trenĂ©ra atletĹŻ.

Richardson povstal a Nash mu postĹ™Ăˇsl rukou. â€žDoktore!

RĂˇd vĂˇs poznĂˇvĂˇm. Jsem Kennard Nash, vĂ˝konnĂ˝ Ĺ™editel nadace ZelenĂˇ zemÄ›.â€ś

â€žJe mi ctĂ, Ĺľe vĂˇs poznĂˇvĂˇm, pane generĂˇle. Pamatuji se na dobu, kdy jste byl ve vlĂˇdÄ›.â€ś

â€žAno. To byla opravdu nĂˇroÄŤnĂˇ prĂˇce, ale je na ÄŤase jĂt dĂˇl. Ĺ�Ădit nadaci ZelenĂˇ zemÄ› je nesmĂrnÄ› zajĂmavĂ©.â€ś

Oba muĹľi usedli ke stolku. Vincent v monitorovacĂ kabinÄ› vyĹĄukal na klĂˇvesnici poÄŤĂtaÄŤe pokyny. Na obrazovkĂˇch se objevily rĹŻznĂ© pohledy na RichardsonĹŻv mozek.

â€žSlyĹˇel jsem, Ĺľe jste ÄŤetl Zelenou knihu, jak tomu tady Ĺ™ĂkĂˇme. Je tam shrnuto vĹˇechno, co o PoutnĂcĂch vĂme.â€ś

â€žTy informace jsou neuvÄ›Ĺ™itelnĂ©. Je to skuteÄŤnÄ› pravda?â€ś

â€žAno. NÄ›kteĹ™Ă lidĂ© prostÄ› majĂ schopnost projikovat neurĂˇlnĂ energii ze svĂ©ho tÄ›la. Je to genetickĂˇ anomĂˇlie, kterĂˇ mĹŻĹľe bĂ˝t pĹ™edĂˇvĂˇna z rodiÄŤĹŻ na dÄ›ti.â€ś

â€žA kam se vlastnÄ› ta energie podÄ›je?â€ś

GenerĂˇl rozpojil propletenĂ© prsty a skryl ruce pod stolem. NÄ›kolik vteĹ™in na Richardsona upĹ™enÄ› zĂral, oÄŤi se mu mĂrnÄ› pohybovaly, jak dĹŻkladnÄ› zkoumal doktorovu tvĂˇĹ™. â€žJak ukazujĂ naĹˇe vĂ˝zkumy, odchĂˇzĂ do jinĂ© dimenze, a pak se zase vrĂˇtĂ.â€ś

â€žTo nenĂ moĹľnĂ©.â€ś

GenerĂˇl se zatvĂˇĹ™il pobavenÄ›. â€žCoĹľ to, o jinĂ˝ch dimenzĂch mĂˇme informace uĹľ lĂ©ta. Je to jeden ze zĂˇkladĹŻ

modernĂ kvantovĂ© teorie. Ale mÄ›li jsme jen matematickĂ˝

dĹŻkaz, ne prostĹ™edky, jak se tam dostat. ZjiĹˇtÄ›nĂ, Ĺľe tihle jedinci to praktikujĂ uĹľ celĂˇ staletĂ, nĂˇs pĹ™ekvapilo.â€ś

â€žMÄ›li byste zveĹ™ejnit svĂ© vĂ˝sledky. VÄ›dci celĂ©ho svÄ›ta by vĂˇĹˇ objev okamĹľitÄ› zaÄŤali experimentĂˇlnÄ› ovÄ›Ĺ™ovat.â€ś

â€žTo je pĹ™esnÄ› to, co nechceme. Na naĹˇi zemi neustĂˇle ĂştoÄŤĂ teroristĂ© a podvratnĂ© Ĺľivly. Nadace i naĹˇi pĹ™ĂˇtelĂ© po celĂ©m svÄ›tÄ› majĂ obavy, Ĺľe by jistĂ© skupiny mohly pouĹľĂt schopnostĂ PoutnĂkĹŻ ke zniÄŤenĂ naĹˇeho ekonomickĂ©ho systĂ©mu. PoutnĂci majĂ sklon bĂ˝t asociĂˇlnĂ.â€ś

â€žPotĹ™ebujete vĂc ĂşdajĹŻ o tÄ›ch lidech.â€ś

â€žProto takĂ© pracujeme na novĂ©m vĂ˝zkumnĂ©m projektu, prĂˇvÄ› tady v tomto stĹ™edisku. Zrovna jsme dobudovali potĹ™ebnĂ© zaĹ™ĂzenĂ, a teÄŹ hledĂˇme PoutnĂka ochotnĂ©ho spolupracovat. MoĹľnĂˇ, Ĺľe se nĂˇm podaĹ™Ă zĂskat hned dva â€“ jsou to bratĹ™i. A proto potĹ™ebujeme neurologa s vaĹˇĂ prĹŻpravou, kterĂ˝ by jim do mozku implantoval senzory. Pak mĹŻĹľeme s pomocĂ naĹˇeho kvantovĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe sledovat, kam putuje jejich energie.â€ś

â€žDo jinĂ˝ch dimenzĂ?â€ś

â€žAno. Chceme zjistit, jak je moĹľnĂ© se tam dostat, a jak se dostat zpÄ›t. KvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ nĂˇm umoĹľnĂ sledovat, co se bude dĂt, aĹĄ uĹľ je to cokoli. Vy nemusĂte vÄ›dÄ›t, jak funguje kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ, doktore. Vy prostÄ› jen implantujete senzory a vyĹˇlete naĹˇe PoutnĂky na cestu.â€ś GenerĂˇl pozdvihl ruce, jako by vzĂ˝val nÄ›jakĂ© boĹľstvo. â€žJsme jen krĹŻÄŤek od

velkĂ©ho objevu, kterĂ˝ od zĂˇkladu zmÄ›nĂ naĹˇi civilizaci.

NemusĂm vĂˇm jistÄ› Ĺ™Ăkat, jak je to vzruĹˇujĂcĂ, doktore Richardsone. Budu poctÄ›n, jestli se pĹ™ipojĂte k naĹˇemu tĂ˝mu.â€ś

â€žA vĹˇechno zĹŻstane v tajnosti?â€ś

â€žV krĂˇtkodobĂ© perspektivÄ› ano. Z bezpeÄŤnostnĂch dĹŻvodĹŻ se pĹ™estÄ›hujete do naĹˇeho vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska a budete pouĹľĂvat naĹˇe lidi. KdyĹľ budeme ĂşspÄ›ĹˇnĂ, pak budete moci vĂ˝sledky svĂ©ho vĂ˝zkumu zveĹ™ejnit. OvÄ›Ĺ™enĂ existence jinĂ˝ch dimenzĂ bude automaticky znamenat Nobelovu cenu, ale jistÄ› chĂˇpete, Ĺľe jde o vĂc neĹľ jen o to. Bude to objev na takovĂ© Ăşrovni jako prĂˇce Alberta Einsteina.â€ś

â€žA co kdyĹľ se nĂˇm to nepodaĹ™Ă?â€ś zeptal se Richardson.

â€žNaĹˇe bezpeÄŤnostnĂ opatĹ™enĂ zabrĂˇnĂ tomu, aby nĂˇs mĂ©dia propĂrala na veĹ™ejnosti. KdyĹľ se experiment nezdaĹ™Ă, nikdo se o tom nemusĂ dozvÄ›dÄ›t. PoutnĂci se opÄ›t stanou lidovou povÄ›stĂ bez vÄ›deckĂ© verifikace.â€ś

RichardsonĹŻv mozek zĂˇĹ™il jasnou ÄŤervenĂ, jak analyzoval moĹľnosti. â€žMyslĂm, Ĺľe by se mi lĂ©pe pracovalo na Yale.â€ś

â€žJĂˇ dobĹ™e vĂm, co se odehrĂˇvĂˇ ve vÄ›tĹˇinÄ› univerzitnĂch laboratoĹ™Ă,â€ś namĂtl generĂˇl. â€žMusĂte se potĂ˝kat s nejrĹŻznÄ›jĹˇĂmi vĂ˝bory a komisemi a nekoneÄŤnĂ˝m papĂrovĂˇnĂm. V naĹˇem vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku ĹľĂˇdnĂˇ byrokracie nenĂ. KdyĹľ chcete nÄ›jakĂ˝ pĹ™Ăstroj, mĂˇte ho v laboratoĹ™i bÄ›hem osmaÄŤtyĹ™iceti hodin. S vĂ˝lohami si

nemusĂte dÄ›lat starosti. My vĹˇechno zaplatĂme â€“ plus vĂˇm dĂˇme sluĹˇnĂ˝ honorĂˇĹ™ za vĂˇĹˇ osobnĂ pĹ™Ănos.â€ś

â€žNa univerzitÄ› musĂm vyplnit tĹ™i pĹ™ĂdÄ›lovĂ© formulĂˇĹ™e, kdyĹľ chci pĂˇr zkumavek.â€ś

â€žTyhle nesmysly urĂˇĹľĂ vaĹˇi inteligenci a kreativitu. My vĂˇm chceme dĂˇt vĹˇechno, co potĹ™ebujete k vĂ˝znamnĂ©mu objevu.â€ś

Richardsonovo tÄ›lo se uvolnilo. Jeho frontĂˇlnĂ lalok vykazoval drobnĂ© rĹŻĹľovĂ© skvrnky aktivity. â€žTo vĹˇechno je samozĹ™ejmÄ› velmi lĂˇkavĂ©â€¦â€ś

â€žJsme ovĹˇem v jistĂ© ÄŤasovĂ© tĂsni, doktore. ObĂˇvĂˇm se, Ĺľe potĹ™ebuju, abyste se rozhodl hned teÄŹ. Jestli vĂˇhĂˇte, mĹŻĹľeme kontaktovat nÄ›kterĂ©ho jinĂ©ho vÄ›dce. MyslĂm, Ĺľe mĂˇme na seznamu i vaĹˇeho kolegu Marka Beechera.â€ś

â€žBeecher nemĂˇ klinickou prĹŻpravu,â€ś zaĹˇkaredil se doktor Richardson. â€žVy pĹ™ece potĹ™ebujete neurologa, kterĂ˝ pracoval i jako neurochirurg. Koho dalĹˇĂho jste mÄ›li na mysli?â€ś

â€žDavida Shapira z Harvardu. UdÄ›lal pĂˇr vĂ˝znamnĂ˝ch experimentĹŻ s mozkovou kĹŻrou.â€ś

â€žAno, ale jen u zvĂĹ™at.â€ś Richardson se snaĹľil vypadat zdrĂˇhavÄ›, ale jeho mozek horeÄŤnÄ› pracoval. â€žĹ�ekl bych, Ĺľe logickou volbou pro tenhle projekt jsem jĂˇ.â€ś

â€žBĂˇjeÄŤnÄ›! VÄ›dÄ›l jsem, Ĺľe se na vĂˇs mĹŻĹľeme spolehnout.

VraĹĄte se do New Havenu a zaĹ™iÄŹte si tam dovolenou na pĂˇr mÄ›sĂcĹŻ. UvidĂte, Ĺľe nadace ZelenĂˇ zemÄ› mĂˇ na univerzitÄ›

spoustu kontaktĹŻ na nejvyĹˇĹˇĂ Ăşrovni, takĹľe s dovolenou nebude problĂ©m. VĂˇĹˇ kontaktnĂ pracovnĂk bude Lawrence Takawa.â€ś GenerĂˇl Nash se zvedl a potĹ™Ăˇsl Richardsonovi rukou. â€žZmÄ›nĂme svÄ›t jednou provĹľdy, doktore. A vy budete pĹ™i tom.â€ś

Lawrence pozoroval, jak generĂˇlovo svÄ›tĂ©lkujĂcĂ tÄ›lo opustilo mĂstnost. Jeden z monitorĹŻ dĂˇl ukazoval Richardsona, jak se vrtĂ na Ĺľidli. Na ostatnĂch obrazovkĂˇch bÄ›Ĺľely digitĂˇlnĂ zĂˇznamy rĹŻznĂ˝ch ĂştrĹľkĹŻ pĹ™edchozĂho rozhovoru. PĹ™es neurologovu lebku se prostĂrala sĂĹĄ zelenĂ˝ch ÄŤar. PoÄŤĂtaÄŤ analyzoval reakce jeho mozku, kdyĹľ Ĺ™Ăkal rĹŻznĂ© vÄ›ci.

â€žNenachĂˇzĂm lĹľivĂ© vzorce v ĹľĂˇdnĂ©m jeho vĂ˝roku,â€ś hlĂˇsil Vincent.

â€žFajn. PĹ™esnÄ› to jsem oÄŤekĂˇval.â€ś

â€žJedinĂ© projevy lhanĂ vykazuje generĂˇl. PodĂvejte seâ€¦â€ś

Vincent napsal pĹ™Ăkaz a na jednom z monitorĹŻ se objevil digitĂˇlnĂ zĂˇznam Nashova mozku. PĹ™iblĂĹľenĂ na mozkovou kĹŻru ukĂˇzalo, Ĺľe generĂˇl nÄ›co tajil tĂ©mÄ›Ĺ™ po celou dobu rozhovoru.

â€žZ technickĂ˝ch dĹŻvodĹŻ vĹľdycky snĂmĂˇm obÄ› osoby v mĂstnosti,â€ś vysvÄ›tloval Vincent. â€žAbych poznal, jestli nenĂ nÄ›co v nepoĹ™Ăˇdku se senzory.â€ś

â€žTento zĂˇznam nebyl povolen. ProsĂm odstraĹ�te z diskĹŻ

vĹˇechny zĂˇznamy generĂˇla Nashe.â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›. Hned to udÄ›lĂˇm.â€ś Vincent napsal novĂ˝ pĹ™Ăkaz a NashĹŻv prolhanĂ˝ mozek zmizel z obrazovky.

StrĂˇĹľce vyprovodil doktora Richardsona z budovy. O pÄ›t minut pozdÄ›ji uĹľ neurolog sedÄ›l na zadnĂm sedadle prostornĂ© limuzĂny, kterĂˇ ho odvĂˇĹľela do New Havenu.

Lawrence se vrĂˇtil do svĂ© kancelĂˇĹ™e a odeslal e-mail jednomu z BratĹ™Ă, kterĂ˝ mÄ›l kontakty na lĂ©kaĹ™skĂ© fakultÄ› yaleskĂ© univerzity. ZaloĹľil o doktorovi sloĹľku a vypsal do nĂ jeho osobnĂ Ăşdaje.

BratĹ™Ă rozdÄ›lovali svĂ© zamÄ›stnance do deseti kategoriĂ podle stupnÄ› provÄ›rky. Kennard Nash mÄ›l provÄ›rku na stupeĹ� utajenĂ jedna, to znamenĂˇ, Ĺľe vÄ›dÄ›l o vĹˇech operacĂch. Doktor Richardson byl provÄ›Ĺ™en na stupeĹ� pÄ›t.

VÄ›dÄ›l o PoutnĂcĂch, ale nikdy se nemÄ›l nic dozvÄ›dÄ›t o HarlekĂ˝nech. Lawrence byl povaĹľovĂˇn za spolehlivĂ©ho zamÄ›stnance s provÄ›rkou na stupeĹ� tĹ™i â€“ mÄ›l pĹ™Ăstup k velkĂ©mu mnoĹľstvĂ informacĂ, ale nikdy se nemohl dozvÄ›dÄ›t o velkolepĂ˝ch strategickĂ˝ch plĂˇnech BratĹ™Ă.

BezpeÄŤnostnĂ kamery sledovaly Lawrence, jak odchĂˇzĂ z kancelĂˇĹ™e, jede vĂ˝tahem dolĹŻ na podzemnĂ parkoviĹˇtÄ› pod administrativnĂm centrem. KdyĹľ vyjel z brĂˇny areĂˇlu,

sledoval jeho pohyby satelit GPS a informace zasĂlal do poÄŤĂtaÄŤe nadace ZelenĂˇ zemÄ›.

BÄ›hem svĂ© sluĹľby v BĂlĂ©m domÄ› navrhl generĂˇl Nash, aby kaĹľdĂ˝ obÄŤan mÄ›l na tÄ›le OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek neboli â€žzaĹ™ĂzenĂ s OÄŚâ€ś. VlĂˇdnĂ program Ochrana pĹ™ed strachem zdĹŻrazĹ�oval nĂˇrodnĂ bezpeÄŤnost i praktickĂ© aspekty programu. ZaĹ™ĂzenĂ s OÄŚ by fungovalo jako univerzĂˇlnĂ kreditnĂ karta a debetnĂ karta. MÄ›lo by pĹ™Ăstup k veĹˇkerĂ˝m informacĂm o vaĹˇem zdravotnĂm stavu pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by se vĂˇm nÄ›co stalo. Kdyby sluĹˇnĂ a zĂˇkonĹŻ dbalĂ obÄŤanĂ© nosili zaĹ™ĂzenĂ s OÄŚ, kriminalita by bÄ›hem nÄ›kolika mĂˇlo let zmizela. Jedna reklama v ÄŤasopise ukazovala mladĂ© rodiÄŤe, oba vybavenĂ© zaĹ™ĂzenĂm s OÄŚ, jak uklĂˇdajĂ do postĂ˝lky dceruĹˇku, jejĂĹľ OÄŚ identifikaÄŤnĂ kartu drĹľĂ jejĂ medvĂdek.

Slogan pod obrĂˇzkem byl jednoduchĂ˝, ale ĂşÄŤinnĂ˝: bojujeme s terorismem, zatĂmco vy spĂte.

IdentifikaÄŤnĂ ÄŤipy vysĂlajĂcĂ na radiofrekvenci si nechali voperovat pod kĹŻĹľi tisĂce AmeriÄŤanĹŻ â€“ vÄ›tĹˇinou starĹˇĂ lidĂ© nebo pacienti se zĂˇvaĹľnĂ˝m zdravotnĂm problĂ©mem. PodobnĂˇ identifikaÄŤnĂ zaĹ™ĂzenĂ sledovala zamÄ›stnance velkĂ˝ch spoleÄŤnostĂ. VÄ›tĹˇina AmeriÄŤanĹŻ zĹ™ejmÄ› pozitivnÄ› hodnotila zaĹ™ĂzenĂ, kterĂ© je mĹŻĹľe chrĂˇnit pĹ™ed neznĂˇmĂ˝m nebezpeÄŤĂm a pomĂˇhat jim vystĂˇt frontu v mĂstnĂm konzumu. Ale proti ochrannĂ©mu ÄŤlĂˇnku se postavila neobvykle jednotnĂˇ fronta levicovĂ˝ch aktivistĹŻ za obÄŤanskĂ© svobody a pravicovĂ˝ch

liberĂˇlĹŻ. GenerĂˇl ztratil podporu BĂlĂ©ho domu, naÄŤeĹľ byl nucen rezignovat na svou funkci.

KdyĹľ pak pĹ™evzal nadaci ZelenĂˇ zemÄ›, okamĹľitÄ› zde zavedl systĂ©m OchrannĂ˝ch ÄŤlĂˇnkĹŻ. ZamÄ›stnanci mÄ›li nosit svĂ© identifikaÄŤnĂ karty v kapse nebo si je zavÄ›sit na ĹˇĹ�ĹŻrku kolem krku, ale vĹˇichni vysoce postavenĂ ÄŤinovnĂci si museli nechat ÄŤip implantovat pod kĹŻĹľi. Jizva na hĹ™betu pravĂ© ruky vypovĂdala o vysokĂ©m postavenĂ v nadaci. Jednou mÄ›sĂÄŤnÄ› musel Lawrence poloĹľit ruku na nabĂjeÄŤku zapnutou do sĂtÄ›.

CĂtil pĹ™itom teplo a jemnĂ© brnÄ›nĂ â€“ to ÄŤip nabĂral dostatek energie, aby mohl dĂˇl vysĂlat.

Lawrence si pĹ™Ăˇl, aby bĂ˝val byl vÄ›dÄ›l, jak ochrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek funguje, hned na zaÄŤĂˇtku programu. GPS satelit sledoval pohyby kaĹľdĂ©ho zamÄ›stnance, a poÄŤĂtaÄŤ pak vypracoval algoritmus nejÄŤastÄ›jĹˇĂch vĂ˝skytĹŻ danĂ©ho jedince.

Jako vÄ›tĹˇina lidĂ i Lawrence strĂˇvil devadesĂˇt procent svĂ©ho Ĺľivota v destinaci s tĂ˝mĹľ algoritmem. Nakupoval v jistĂ˝ch obchodech, chodil cviÄŤit do stejnĂ© tÄ›locviÄŤny, a pohyboval se mezi domovem a kancelĂˇĹ™Ă. Kdyby byl tuĹˇil, jak se vÄ›ci majĂ, udÄ›lal by bÄ›hem prvnĂho mÄ›sĂce pĂˇr nezvyklĂ˝ch vÄ›cĂ.

Kdykoli se odchĂ˝lil od nejÄŤastÄ›jĹˇĂho algoritmu destinace, hned se mu na poÄŤĂtaÄŤi objevil seznam otĂˇzek: ProÄŤ jste byl ve stĹ™edu veÄŤer ve 21:00 na Manhattanu? ProÄŤ jste Ĺˇel na Times Square? ProÄŤ jste jel po 42. ulici na Grand Central Terminal? OtĂˇzky sice generoval poÄŤĂtaÄŤ, ale odpovÄ›dÄ›t na

vĹˇechny bylo povinnĂ©. Lawrence by byl rĂˇd vÄ›dÄ›l, jestli jsou jeho odpovÄ›di rovnou archivovĂˇny do jeho sloĹľky, anebo jestli je zkoumĂˇ a vyhodnocuje jinĂ˝ program. Kdo pracuje pro BratĹ™Ă, nemĹŻĹľe si nikdy bĂ˝t jist, jestli je prĂˇvÄ› sledovĂˇn â€“ a tak musĂ pĹ™edpoklĂˇdat, Ĺľe je sledovĂˇn neustĂˇle.

KdyĹľ Lawrence vstoupil do svĂ©ho domu ve mÄ›stÄ›, odkopl boty, strhl kravatu, aktovku hodil na konferenÄŤnĂ stolek. VeĹˇkerĂ© zaĹ™ĂzenĂ domu koupil za asistence nĂˇvrhĂˇĹ™ky najatĂ© nadacĂ ZelenĂˇ zemÄ›. Tato dĂˇma prohlĂˇsila, Ĺľe Lawrence je â€žjarnĂ typâ€ś, a tak byly veĹˇkerĂ˝ nĂˇbytek i obrĂˇzky na zdi sladÄ›ny ve vkusnĂ˝ch pastelovĂ˝ch odstĂnech modrĂ© a zelenĂ©.

KdyĹľ koneÄŤnÄ› osamÄ›l, udÄ›lal vĹľdycky totĂ©Ĺľ â€“ zaÄŤal Ĺ™vĂˇt.

Pak Ĺˇel k zrcadlu, usmĂval se na sebe a mraÄŤil se a hulĂˇkal jako ĹˇĂlenec. KdyĹľ napÄ›tĂ trochu povolilo, osprchoval se a pak si oblĂ©kl kimono.

PĹ™ed rokem si vybudoval tajnou mĂstnĹŻstku ve skĹ™Ăni pokoje, kterĂ˝ mu doma slouĹľil jako kancelĂˇĹ™. Trvalo mu celĂ© mÄ›sĂce, neĹľ do tajnĂ©ho pokoje zavedl vĹˇechny potĹ™ebnĂ© drĂˇty a ukryl jej za otoÄŤnou knihovnou usazenou na skrytĂ˝ch nĂˇbytkovĂ˝ch koleÄŤkĂˇch. Naposledy byl v tajnĂ© mĂstnosti pĹ™ed tĹ™emi dny, byl tedy ÄŤas na dalĹˇĂ nĂˇvĹˇtÄ›vu. Odsunul knihovnu o pĂˇr centimetrĹŻ, vklouzl dovnitĹ™ a rozsvĂtil. Na malĂ©m buddhistickĂ©m oltĂˇĹ™i mÄ›l vystavenĂ© dvÄ› fotografie

svĂ˝ch rodiÄŤĹŻ, poĹ™ĂzenĂ© kdysi na jaĹ™e v Naganu. Na jednĂ© fotografii se na sebe usmĂvali a drĹľeli se za ruce. Na druhĂ© fotografii sedÄ›l jeho otec sĂˇm a dĂval se se smutnĂ˝m vĂ˝razem na tvĂˇĹ™i na vzdĂˇlenĂ© hory. Na stolku pĹ™ed Lawrencem spoÄŤĂvaly dva starobylĂ© japonskĂ© meÄŤe â€“ jeden s rukojetĂ vyklĂˇdanou nefritem, druhĂ˝ se zlatĂ˝m jĂlcem.

OtevĹ™el ebenovou krabici a vyjmul telefon se satelitnĂ kartou a laptop. Za minutu uĹľ byl pĹ™ipojen a brouzdal se po netu, aĹľ koneÄŤnÄ› nalezl francouzskĂ©ho HarlekĂ˝na jmĂ©nem Lipka na chatu, kde se mÄ›lo hovoĹ™it o trance musik.

â€žTady VrabcĹŻv syn,â€ś napsal Lawrence.

â€žV poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe ano.â€ś

â€žNÄ›co novĂ©ho?â€ś

â€žNaĹˇli jsme doktora, kterĂ˝ je ochoten voperovat senzory do mozku subjektĹŻ. LĂ©ÄŤba zaÄŤne brzy.â€ś

â€žNÄ›jakĂ© dalĹˇĂ novinky?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe tĂ˝m poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ch expertĹŻ udÄ›lal dalĹˇĂ prĹŻlomovĂ˝ objev. VidÄ›l jsem je v jĂdelnÄ› u obÄ›da, byli hodnÄ› veselĂ. JenĹľe jĂˇ k jejich prĂˇci zatĂm nemĂˇm pĹ™Ăstup.â€ś

â€žUĹľ naĹˇli dva nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ prvky experimentu?â€ś

Lawrence chvĂli zĂral na obrazovku monitoru, a pak rychle zaÄŤal psĂˇt. â€žV tuto chvĂli po nich pĂˇtrajĂ. Moc ÄŤasu uĹľ

nezbĂ˝vĂˇ. MusĂte bratry najĂt.â€ś

13

HlavnĂ vchod tĹ™ĂpatrovĂ© budovy, v nĂĹľ sĂdlil odÄ›vnĂ zĂˇvod pana Bubliny, stĹ™eĹľily dva kamennĂ© obelisky zasazenĂ© do zdi z ÄŤervenĂ˝ch cihel. Prostor recepce zdobily sĂˇdrovĂ© reliĂ©fy egyptskĂ˝ch hrobovĂ˝ch figur a na zdech podĂ©l schodiĹˇĹĄ se tĂˇhly hieroglyfickĂ© nĂˇpisy. Gabriel uvaĹľoval, jestli si tvĹŻrci naĹˇli skuteÄŤnĂ©ho profesora egyptologie, aby jim napsal hesla v hieroglyfech, anebo jestli prostÄ› okopĂrovali nĂˇpisy z encyklopedie. KdyĹľ se za noci prochĂˇzel budovou, dotĂ˝kal se hieroglyfĹŻ na stÄ›nĂˇch a ukazovĂˇÄŤkem sledoval jejich tvary.

KaĹľdĂ˝ vĹˇednĂ den rĂˇno zaÄŤali do tovĂˇrny pĹ™ichĂˇzet dÄ›lnĂci. PĹ™ĂzemĂ bylo vyhrazeno importu a exportu, a celĂ©mu oddÄ›lenĂ veleli mladĂ HispĂˇnci ve volnĂ˝ch kalhotĂˇch a bĂlĂ˝ch triÄŤkĂˇch. LĂˇtky, kterĂ© sem pĹ™ichĂˇzely, byly posĂlĂˇny vĂ˝tahem stĹ™ihaÄŤĹŻm do tĹ™etĂho patra. V souÄŤasnĂ© dobÄ› prĂˇvÄ› vyrĂˇbÄ›li dĂˇmskĂ© prĂˇdlo a stĹ™ihaÄŤi vrĹˇili na velkĂ© dĹ™evÄ›nĂ© stoly vrstvy satĂ©nu a umÄ›lĂ©ho hedvĂˇbĂ a prokousĂˇvali se tkaninami pomocĂ elektrickĂ˝ch nĹŻĹľek. Ĺ vadlenky v prvnĂm patĹ™e byly ilegĂˇlnĂ pĹ™istÄ›hovalkynÄ› z Mexika a StĹ™ednĂ Ameriky. Pan Bublina jim platil dvaatĹ™icet centĹŻ za kaĹľdĂ˝ uĹˇitĂ˝ kus. Musely tvrdÄ› pracovat v praĹˇnĂ© hale, ale vypadalo

to, Ĺľe se vĹľdycky majĂ ÄŤemu smĂˇt a o ÄŤem si povĂdat.

NÄ›kterĂ© si na ĹˇicĂ stroj pĹ™ilepily izolepou fotografii Panny Marie, a tak nad nimi NejsvÄ›tÄ›jĹˇĂ matka bdÄ›la, zatĂmco seĹˇĂvaly rudĂ˝ polokorzet s drobnĂ˝mi zlatĂ˝mi srdĂÄŤky, kterĂˇ se bimbala na oÄŤku zipu na zadnĂ stranÄ›.

Gabriel a Michael strĂˇvili poslednĂch pĂˇr dnĂ ve tĹ™etĂm patĹ™e tovĂˇrny, kde se skladovaly prĂˇzdnĂ© krabice a starĂ˝ kancelĂˇĹ™skĂ˝ nĂˇbytek. Deek jim v obchodÄ› se sportovnĂmi potĹ™ebami koupil spacĂ pytle a sklĂˇdacĂ lehĂˇtka. V budovÄ› nebyly ĹľĂˇdnĂ© sprchy, ale veÄŤer bratĹ™i vĹľdy seĹˇli dolĹŻ a dĹŻkladnÄ› se umyli houbou na toaletĂˇch pro zamÄ›stnance. K

snĂdani mÄ›li koblihy a preclĂky. PĹ™ed tovĂˇrnou parkoval nĂˇklaÄŹĂˇk cateringovĂ© firmy a v dobÄ› obÄ›da jim bodyguardi vĹľdycky pĹ™inesli vajeÄŤnĂ© burritos nebo sendviÄŤe s krĹŻtĂm masem v polystyrenovĂ˝ch krabiÄŤkĂˇch.

Ve dne je hlĂdali dva muĹľi ze Salvadoru. KdyĹľ dÄ›lnĂci odeĹˇli z prĂˇce, dostavil se Deek s holohlavĂ˝m HispĂˇncem jmĂ©nem JesĂşs Morales, kterĂ˝ dĹ™Ăv pracoval jako vyhazovaÄŤ v noÄŤnĂm klubu. JesĂşs trĂˇvil vÄ›tĹˇinu ÄŤasu ÄŤtenĂm ÄŤasopisĹŻ o autech a poslouchĂˇnĂm country muziky z rĂˇdia.

KdyĹľ se Gabriel nudil a chtÄ›l si popovĂdat, vydal se dolĹŻ

pobavit se s Deekem. MohutnĂ©mu Samoanovi tak Ĺ™Ăkali proto, Ĺľe bĂ˝val diĂˇkonem fundamentalistickĂ© cĂrkve v Long Beach.

â€žKaĹľdej ÄŤlovÄ›k je zvodpovÄ›dnej za svojĂ duĹˇi,â€ś Ĺ™ĂkĂˇval Gabrielovi. â€žDyĹľ nÄ›kdo pude do pekla, tak bude aspoĹ� vo to vĂc mĂsta v nebi pro spravedlivĂ˝.â€ś

â€žA co kdyĹľ taky skonÄŤĂĹˇ v pekle, Deeku?â€ś

â€žToho bohdĂˇ nebude, bratĹ™e. JĂˇ se chystĂˇm tam nahĂłru, kam patĹ™ej ty dobrĂ˝.â€ś

â€žAle co kdyĹľ nÄ›koho zabijeĹˇ?â€ś

â€žPĹ™Ăde na to, koho. Dyby to byl nĂˇhodou Ĺ�Ăˇkej velkej hĹ™ĂĹˇnĂk, tak sem se zasadil vo to, aby byl svÄ›t kapku lepÄŤĂ.

Vodpadky patĹ™ej do koĹˇe na vodpadky. ChĂˇpeĹˇ, jak to myslim, bratĹ™e?â€ś

Gabriel si do tĹ™etĂho patra vzal svou hondu a pĂˇr knĂĹľek.

TrĂˇvil ÄŤas rozebĂrĂˇnĂm motorky, kaĹľdou souÄŤĂˇstku vyÄŤistil a opÄ›t ji namontoval zpÄ›t. KdyĹľ ho tato ÄŤinnost unavila, ÄŤetl si starĂ© ÄŤasopisy nebo paperbackovĂ© vydĂˇnĂ pĹ™ekladu PĹ™ĂbÄ›hu prince GendĹľiho.

ChybÄ›l mu pocit uvolnÄ›nĂ, kterĂ˝ se ho zmocĹ�oval, kdyĹľ

se Ĺ™Ătil silnicĂ na motorce, anebo kdyĹľ skĂˇkal z letadla. TeÄŹ byl zavĹ™enĂ˝ v tovĂˇrnÄ› jako v kleci. NeustĂˇle se mu vracely sny o ohni. Byl ve starĂ©m domÄ› a pozoroval houpacĂ kĹ™eslo, kterĂ© nĂˇhle vzplĂˇlo ĹľlutĂ˝m plamenem. Zhluboka dĂ˝chat.

Probudil se do tmy. Michael leĹľel jen kousek od nÄ›ho a chrĂˇpal, a popelĂˇĹ™i venku pĹ™ed budovou vysypĂˇvali odpad do popelĂˇĹ™skĂ©ho auta.

BÄ›hem dne Michael pĹ™echĂˇzel ve tĹ™etĂm patĹ™e sem a tam a neustĂˇle mluvil mobilnĂm telefonem. SnaĹľil se zachrĂˇnit svou koupi kancelĂˇĹ™skĂ© budovy na Wilshire Boulevardu, ale nedokĂˇzal bance vysvÄ›tlit svĂ© nĂˇhlĂ© zmizenĂ. Transakce se mu rozpadala pod rukama, pĹ™estoĹľe nalĂ©hal, aby mu dali vĂc ÄŤasu.

â€žNech to bĂ˝t,â€ś domlouval mu Gabriel. â€žNajdeĹˇ si jinou budovu.â€ś

â€žAle to mĹŻĹľe trvat lĂ©ta.â€ś

â€žMĹŻĹľeme se pĹ™ece odstÄ›hovat do jinĂ©ho mÄ›sta. ZaÄŤĂt ĂşplnÄ› novĂ˝ Ĺľivot.â€ś

â€žTohle je mĹŻj Ĺľivot.â€ś Michael se posadil na kartonovou krabici. VytĂˇhl z kapsy kapesnĂk a snaĹľil se otĹ™Ăt mastnou skvrnu na ĹˇpiÄŤce pravĂ© boty. â€žDĹ™el jsem se, Gabe. A teÄŹ to vypadĂˇ, Ĺľe je vĹˇechno zase fuÄŤ.â€ś

â€žVĹľdycky jsme nÄ›jak pĹ™eĹľili.â€ś

Michael zavrtÄ›l hlavou. Vypadal jako boxer, kterĂ˝ prĂˇvÄ› prohrĂˇl zĂˇpas o titul mistra. â€žChtÄ›l jsem nĂˇs chrĂˇnit, Gabe.

NaĹˇi rodiÄŤe to nedokĂˇzali. Jen se snaĹľili schovat. NejlepĹˇĂ ochrana jsou penĂze. Je to zeÄŹ mezi tebou a zbytkem svÄ›ta.â€ś

14

Letadlo na cestÄ› napĹ™ĂÄŤ SpojenĂ˝mi stĂˇty neustĂˇle dohĂˇnÄ›lo tmu. KdyĹľ stevardky rozsvĂtily svÄ›tla, Maja vytĂˇhla plastovou roletu a vyhlĂ©dla z okna. ZĂˇĹ™ivĂˇ linka sluneÄŤnĂho svÄ›tla na vĂ˝chodnĂm obzoru osvÄ›tlovala pouĹˇĹĄ pod nimi. Letadlo pĹ™elĂ©talo nad Nevadou nebo Arizonou, nevÄ›dÄ›la urÄŤitÄ›, kterĂ˝ stĂˇt to byl. JakĂ©si mÄ›steÄŤko zazĂˇĹ™ilo houfem svÄ›tĂ˝lek. V dĂˇlce se krajinou vinula temnĂˇ stuha Ĺ™eky.

OdmĂtla snĂdani a ĹˇampaĹ�skĂ© zdarma, ale dala si horkĂ˝ piĹˇkot podĂˇvanĂ˝ s jahodami a krĂ©movou smetanou.

VzpomĂnala, jak matka vĹľdycky pekla piĹˇkotovĂ© dortĂky k odpolednĂ svaÄŤinÄ›. BĂ˝valy to jedinĂ© chvĂle v prĹŻbÄ›hu dne, kdy si pĹ™ipadala jako normĂˇlnĂ dĂtÄ›, kdyĹľ sedÄ›la u malĂ©ho stoleÄŤku a ÄŤetla si komiks, zatĂmco maminka nÄ›co kutila v kuchyni. IndickĂ˝ ÄŤaj se spoustou smetany a cukru. RybĂ prsty. RĂ˝ĹľovĂ˝ puding. LineckĂ© kolĂˇÄŤky s polevou.

Hodinu pĹ™ed pĹ™istĂˇnĂm se vydala dozadu na toaletu a zamkla se tam. OtevĹ™ela pas, kterĂ˝ zrovna pouĹľĂvala, pĹ™ilepila ho na zrcadlo nad umyvadlem a porovnĂˇvala svĹŻj obliÄŤej v zrcadle s fotografiĂ v pase. OÄŤi mÄ›la teÄŹ dĂky speciĂˇlnĂm kontaktnĂm ÄŤoÄŤkĂˇm hnÄ›dĂ©. Letadlo bohuĹľel mÄ›lo

pĹ™i odletu z Heathrow tĹ™ĂhodinovĂ© zpoĹľdÄ›nĂ, a tak kortikoidy, kterĂ© si vpĂchla do tvĂˇĹ™Ă, pĹ™estĂˇvaly pĹŻsobit.

OtevĹ™ela kabelku a vyjmula injekÄŤnĂ stĹ™ĂkaÄŤku a naĹ™edÄ›nĂ© steroidy, aby poopravila svĹŻj zevnÄ›jĹˇek. Steroidy byly zamaskovanĂ© jako inzulin a balĂÄŤek obsahoval i lĂ©kaĹ™skou zprĂˇvu s oficiĂˇlnĂ hlaviÄŤkou, v nĂĹľ se pravilo, Ĺľe je diabetiÄŤka. S pohledem upĹ™enĂ˝m do zrcadla vbodla jehlu hluboko do svalu na tvĂˇĹ™i a vtlaÄŤila polovinu dĂˇvky.

KdyĹľ skonÄŤila se steroidy, napustila umyvadlo, vytĂˇhla z kabelky zkumavku, a vyklepla do studenĂ© vody plastovĂ˝ otisk prstu. ĹľelatinovĂ˝ otisk byl ĹˇedobĂlĂ˝, tenouÄŤkĂ˝ a kĹ™ehkĂ˝, vypadal jako kousek zvĂĹ™ecĂho stĹ™Ăvka.

Vyjmula z kabelky faleĹˇnou lahviÄŤku s parfĂ©mem a nastĹ™Ăkala si na ĹˇpiÄŤku levĂ©ho ukazovĂˇÄŤku lepidlo. Zalovila ve vodÄ›, nasunula prst do otisku a rychle ruku vytĂˇhla.

PlastovĂˇ slupka pĹ™ekryla jejĂ otisk jinĂ˝m, urÄŤenĂ˝m digitĂˇlnĂmu skeneru pĹ™i pasovĂ© kontrole. PilnĂkem na nehty pak jeĹˇtÄ› pĹ™ed pĹ™istĂˇnĂm odstranĂ ÄŤĂˇst pĹ™ekrĂ˝vajĂcĂ nehet.

PoÄŤkala dvÄ› minuty, aĹľ prvnĂ otisk zaschne, pak otevĹ™ela druhou zkumavku s otiskem na pravĂ˝ ukazovĂˇÄŤek. Letadlo sebou zaÄŤalo hĂˇzet v dĹŻsledku nĂˇhlĂ© turbulence. Na toaletÄ› se rozsvĂtil varovnĂ˝ ÄŤervenĂ˝ nĂˇpis: PROSĂŤM, VRAĹ¤TE SE

NA SVĂ‰ MĂŤSTO.

SoustĹ™eÄŹ se, poruÄŤila si v duchu. NesmĂĹˇ udÄ›lat chybu.

KdyĹľ navlĂ©kala prst do ĹľelatinovĂ© slupky, letadlo se nĂˇhle

propadlo, takĹľe tenkĂ˝ film protrhla. Hodilo ji to zĂˇdy na stÄ›nu kabiny a udÄ›lalo se jĂ ĹˇpatnÄ› od Ĺľaludku. MÄ›la jen jeden zĂˇloĹľnĂ otisk, a kdyĹľ se to nepodaĹ™Ă, je dost pravdÄ›podobnĂ©, Ĺľe ji pĹ™i pĹ™Ăletu do Ameriky zatknou.

TabulistĂ© patrnÄ› zĂskali jejĂ otisky, kdyĹľ pracovala pro nĂˇvrhĂˇĹ™skou firmu v LondĂ˝nÄ›. Bude pro nÄ› hraÄŤkou vpravit do poÄŤĂtaÄŤĹŻ pasovĂ© kontroly SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ faleĹˇnĂ© informace, kterĂ© se aktivujĂ pĹ™i skenovĂˇnĂ otiskĹŻ. PodezĹ™elĂˇ osoba. Kontakty s teroristy. OkamĹľitÄ› zadrĹľet.

OtevĹ™ela tĹ™etĂ zkumavku a vyklepla zĂˇloĹľnĂ otisk do umyvadla s vodou. Znovu nastĹ™Ăkala lepidlo na ĹˇpiÄŤku pravĂ©ho ukazovĂˇÄŤku. Zhluboka se nadechla a ponoĹ™ila ruku do vody.

â€žPromiĹ�te!â€ś LetuĹˇka zaklepala na dveĹ™e toalety.

â€žProsĂm, vraĹĄte se okamĹľitÄ› na mĂsto!â€ś

â€žMinutu strpenĂ.â€ś

â€žPilot naĹ™Ădil zapnout bezpeÄŤnostnĂ pĂˇsy! Podle pĹ™edpisĹŻ

se vĹˇichni cestujĂcĂ musejĂ posadit na svĂˇ mĂsta!â€ś

â€žJĂˇ â€“ mnÄ› je ĹˇpatnÄ›!â€ś zavolala Maja. â€žMinutku strpenĂ.

Hned to bude.â€ś

Pot jĂ stĂ©kal po krku. TentokrĂˇt se nadechovala pomalu.

Naplnila plĂce vzduchem, vsunula prst do ĹľelatinovĂ© slupky a vytĂˇhla ruku z vody. Otisk, jeĹˇtÄ› mokrĂ˝ a lesklĂ˝, sedÄ›l na prstu.

KdyĹľ se vracela na mĂsto, postarĹˇĂ stevardka se na ni zlostnÄ› mraÄŤila. â€žCopak jste nevidÄ›la, Ĺľe se nĂˇpis rozsvĂtil?â€ś

â€žMoc se omlouvĂˇm,â€ś Ĺˇeptla Maja. â€žJe mi ĹˇpatnÄ› od Ĺľaludku. JistÄ› chĂˇpete.â€ś

KdyĹľ si zapĂnala pĹ™ezku bezpeÄŤnostnĂho pĂˇsu, letadlo znovu poskoÄŤilo. V duchu se pĹ™ipravovala k boji. KdyĹľ

HarlekĂ˝n poprvĂ© pĹ™ijede do cizĂ zemÄ›, mĂˇ mu pĹ™ijĂt naproti nÄ›jakĂˇ mĂstnĂ kontaktnĂ osoba, kterĂˇ mu pĹ™edĂˇ zbranÄ›, penĂze a doklady. Maja mÄ›la meÄŤ a noĹľe schovanĂ© ve stativu kamery. ZbranÄ› i stativ byly vyrobeny v BarcelonÄ› katalĂˇnskĂ˝m meÄŤĂĹ™em, kterĂ˝ vĹˇe kontroloval vlastnĂm rentgenem.

PastĂ˝Ĺ™ slĂbil, Ĺľe jĂ pĹ™ijde na letiĹˇtÄ› naproti, ale opÄ›t projevil svou neschopnost. BÄ›hem tĹ™Ă dnĹŻ pĹ™ed MajinĂ˝m odletem z LondĂ˝na si to nÄ›kolikrĂˇt rozmyslel, naÄŤeĹľ poslal e-mail, Ĺľe je Maja sledovĂˇna a Ĺľe musĂ bĂ˝t opatrnĂ˝, pokud jde o jeho vlastnĂ pohyby. Kontaktoval tedy jednu jonesistku, kterĂˇ mÄ›la pĹ™ijĂt na letiĹˇtÄ›.

â€žJonesistĂ©â€ś se Ĺ™Ăkalo ÄŤlenĹŻm BoĹľskĂ© cĂrkve Isaaca T.

Jonese. Byla to malĂˇ skupinka AfroameriÄŤanĹŻ, kteĹ™Ă vÄ›Ĺ™ili, Ĺľe PoutnĂk jmĂ©nem Isaac Jones byl nejvÄ›tĹˇĂm prorokem, jakĂ˝ kdy Ĺľil. Byl to Ĺˇvec a Ĺľil v 80. letech devatenĂˇctĂ©ho stoletĂ v Arkansasu. Jako vÄ›tĹˇina PoutnĂkĹŻ zaÄŤal kĂˇzat a pĹ™edĂˇvat svĂ© duchovnĂ poselstvĂ, a postupnÄ› zaÄŤal ĹˇĂĹ™it myĹˇlenky, kterĂ© podkopĂˇvaly vlĂˇdnoucĂ struktury. V tĂ© dobÄ›

byli na jihu Arkansasu ÄŤernĂ i bĂlĂ nĂˇjemci ovlĂˇdĂˇni velkĂ˝mi vlastnĂky pĹŻdy. Prorok poradil chudĂ˝m farmĂˇĹ™ĹŻm, aby zruĹˇili smlouvy, kterĂ© je udrĹľovaly v ekonomickĂ©m otroctvĂ.

V roce 1889 byl Isaac Jones kĹ™ivÄ› obvinÄ›n, Ĺľe sĂˇhl na bĂlou Ĺľenu, kterĂˇ pĹ™iĹˇla do jeho krĂˇmku, aby si koupila nÄ›jakĂ© boty. MĂstnĂ Ĺˇerif ho vsadil do vÄ›zenĂ a tĂ©Ĺľe noci byl Jones zlynÄŤovĂˇn a ubit zbÄ›silĂ˝m davem, kterĂ˝ vyrazil dveĹ™e vÄ›zenĂ a vnikl do jeho cely. TĂ© noci, kdy Jones zemĹ™el muÄŤednickou smrtĂ, do jeho cely vstoupil jistĂ˝ obchodnĂ cestujĂcĂ jmĂ©nem Zachary Goldman. KdyĹľ se dav vlĂˇmal dovnitĹ™, Goldman zastĹ™elil tĹ™i muĹľe Ĺˇerifovou pistolĂ a dalĹˇĂ dva zabil Ĺľeleznou tyÄŤĂ. Dav vĹˇak Goldmana pĹ™emohl a mladĂk byl nejprve vykastrovĂˇn a potĂ© upĂˇlen zaĹľiva na tĂ©Ĺľe hranici, na kterĂ© shoĹ™el Isaac Jones.

Jen skuteÄŤnĂ vÄ›Ĺ™ĂcĂ vĹˇak znajĂ celou pravdu â€“ Zachary Goldman byl HarlekĂ˝n jmĂ©nem Lev ChrĂˇmu, kterĂ˝ se vydal do mÄ›steÄŤka s dostateÄŤnÄ› velkou sumou penÄ›z, aby mohl podplatit Ĺˇerifa a propaĹˇovat Proroka z mÄ›sta. KdyĹľ se Ĺˇerif dal na ĂştÄ›k, Goldman zĹŻstal ve vÄ›zenĂ a zemĹ™el pĹ™i PoutnĂkovÄ› obranÄ›.

JonesovskĂˇ cĂrkev vĹľdy bĂ˝vala spojencem HarlekĂ˝nĹŻ, ale v poslednĂm desetiletĂ se hodnÄ› vÄ›cĂ zmÄ›nilo. NÄ›kteĹ™Ă jonesistĂ© se zaÄŤali domnĂvat, Ĺľe Goldman ve skuteÄŤnosti ve vÄ›zenĂ vĹŻbec nebyl a Ĺľe si HarlekĂ˝ni ze ziĹˇtnĂ˝ch dĹŻvodĹŻ

historku vymysleli. JinĂ zastĂˇvali nĂˇzor, Ĺľe jejich cĂrkev uĹľ

prokĂˇzala HarlekĂ˝nĹŻm tolik laskavostĂ a Ăşsluh, Ĺľe GoldmanĹŻv ÄŤin byl dĂˇvno splacen. NelĂbila se jim pĹ™edstava, Ĺľe by na svÄ›tÄ› mohli existovat jinĂ PoutnĂci, protoĹľe ĹľĂˇdnĂ© novĂ© evangelium by nemÄ›lo nahradit Prorokovo uÄŤenĂ.

PouhĂˇ hrstka zarputilĂ˝ch jonesistĹŻ se oznaÄŤovala pĂsmeny ND, coĹľ byla zkratka slov â€žnesplacenĂ˝ dluhâ€ś. JestliĹľe nÄ›jakĂ˝ HarlekĂ˝n zemĹ™el muÄŤednickou smrtĂ spolu s Prorokem, pak je jejich povinnostĂ tuto obÄ›ĹĄ ctĂt.

Na letiĹˇti v Los Angeles si Maja vyzvedla taĹˇku s obleÄŤenĂm, kameru a stativ, naÄŤeĹľ s nÄ›meckĂ˝mi doklady proĹˇla pasovou kontrolou. KontaktnĂ ÄŤoÄŤky a faleĹˇnĂ© otisky prstĹŻ se dokonale osvÄ›dÄŤily.

â€žVĂtejte ve SpojenĂ˝ch stĂˇtech,â€ś zahlaholil muĹľ v uniformÄ› a Maja se zdvoĹ™ile usmĂˇla. Vydala se ve smÄ›ru zelenĂ©ho nĂˇvÄ›ĹˇtĂ hlĂˇsajĂcĂho â€žnic k proclenĂâ€ś a pokraÄŤovala po dlouhĂ© rampÄ› do pĹ™ĂletovĂ© haly.

Na ĹľeleznĂ© zĂˇbradlĂ se tlaÄŤily stovky lidĂ ÄŤekajĂcĂch na pĹ™ilĂ©tajĂcĂ pasaĹľĂ©ry. Ĺ�idiÄŤ limuzĂny mĂˇval kartonovou cedulĂ s nĂˇpisem J. Kaufman. MladĂˇ Ĺľena v ĂşzkĂ© sukni se s klapĂˇnĂm vysokĂ˝ch podpatkĹŻ rozbÄ›hla a objala americkĂ©ho vojĂˇka. SmĂˇla se a plakala jako blĂˇzen, ĹˇĹĄastnĂˇ, Ĺľe mĂˇ svĂ©ho vychrtlĂ©ho vojĂˇÄŤka, a Maja pocĂtila zĂˇchvÄ›v ĹľĂˇrlivosti.

LĂˇska zpĹŻsobuje, Ĺľe je ÄŤlovÄ›k zranitelnĂ˝. KdyĹľ do nÄ›koho investujete svĂ© city, mĹŻĹľe se stĂˇt, Ĺľe vĂˇs opustĂ, anebo umĹ™e.

PĹ™esto vĹˇude kolem sebe vidÄ›la lĂˇskyplnĂ© vĂ˝jevy. LidĂ© se

objĂmali u vchodu a mĂˇvali podomĂˇcku vyrobenĂ˝mi cedulemi. MĂ�ME TÄš RĂ�DI, DAVIDE! VĂŤTEJ DOMA!

NemÄ›la tuĹˇenĂ, jak mĂˇ najĂt svou jonesistku. TvĂˇĹ™ila se, jako by hledala nÄ›koho znĂˇmĂ©ho, a pĹ™echĂˇzela halou sem a tam. Do hĂˇje s PastĂ˝Ĺ™em, myslela si. Jeho dÄ›deÄŤek byl LotyĹˇ, kterĂ˝ za druhĂ© svÄ›tovĂ© vĂˇlky zachrĂˇnil Ĺľivot stovkĂˇm lidĂ. Jeho vnuk si sice pĹ™ivlastnil vzneĹˇenĂ© harlekĂ˝nskĂ© jmĂ©no, ale vĹľdycky to byl ĹĄulpas.

Maja doĹˇla k vĂ˝chodu z haly. OtoÄŤila se a vracela se zpÄ›t k bezpeÄŤnostnĂm zĂˇbranĂˇm. MoĹľnĂˇ by mÄ›la jĂt pryÄŤ a pokusit se vyhledat zĂˇloĹľnĂ kontakt, kterĂ˝ jĂ dal Lipka â€“ muĹľe jmĂ©nem Thomas, kterĂ˝ bydlel na jih od letiĹˇtÄ›. JejĂ otec takhle proĹľil celĂ˝ Ĺľivot, jezdil do cizĂch zemĂ a najĂmal tam ĹľoldnĂ©Ĺ™e a pĂˇtral po PoutnĂcĂch. TeÄŹ je na to vĹˇechno sama, a pĹ™ipadĂˇ si trochu nejistĂˇ a mĂrnÄ› vydÄ›ĹˇenĂˇ.

Stanovila si pÄ›timinutovĂ˝ limit, a vzĂˇpÄ›tĂ si vĹˇimla ÄŤernĂ© dĂvky v bĂlĂ˝ch Ĺˇatech, stojĂcĂ u informaÄŤnĂho stĂˇnku. V

rukou drĹľela kytiÄŤku rĹŻĹľĂ, nÄ›komu na pĹ™ivĂtanou. Do kytice byly vetknuty tĹ™i lesklĂ© propojenĂ© diamanty vyrobenĂ© z kartonu â€“ harlekĂ˝nskĂ© znamenĂ. KdyĹľ Maja popoĹˇla blĂĹľ, vĹˇimla si, Ĺľe dĂvka mĂˇ na Ĺˇatech pĹ™iĹˇpendlenou malou fotografii slavnostnÄ› se tvĂˇĹ™ĂcĂho ÄŤernocha. Byla to jedinĂˇ existujĂcĂ fotografie Isaaka T. Jonese.

15

VĂtÄ›zstvĂ nad hĹ™Ăchem FraserovĂˇ stĂˇla s kyticĂ rĹŻĹľĂ v ruce uprostĹ™ed pĹ™ĂletovĂ© haly. StejnÄ› jako vÄ›tĹˇina pĹ™ĂsluĹˇnĂkĹŻ jejĂ cĂrkve i ona se nÄ›kolikrĂˇt setkala s PastĂ˝Ĺ™em pĹ™i jeho pĹ™ĂleĹľitostnĂ˝ch nĂˇvĹˇtÄ›vĂˇch Los Angeles. PĹ™ipadal jĂ tak straĹˇnÄ› konvenÄŤnĂ, s tĂm svĂ˝m ĹľoviĂˇlnĂm ĂşsmÄ›vem a elegantnĂm obleÄŤenĂm, Ĺľe jĂ pĹ™ipadalo tÄ›Ĺľko uvÄ›Ĺ™itelnĂ©, Ĺľe je HarlekĂ˝n. To byli v jejĂch pĹ™edstavĂˇch exotiÄŤtĂ vĂˇleÄŤnĂci, kteĹ™Ă dokĂˇĹľĂ chodit po zdech a chytat kulky do zubĹŻ jako nic.

Kdykoli byla svÄ›dkem toho, Ĺľe si nÄ›kdo poÄŤĂnal krutÄ›, pĹ™Ăˇla si, aby v tu chvĂli nÄ›jakĂ˝ HarlekĂ˝n proskoÄŤil oknem nebo seskoÄŤil ze stĹ™echy a okamĹľitÄ› vykonal spravedlnost.

KdyĹľ se odvrĂˇtila od informaÄŤnĂho stĂˇnku, spatĹ™ila, jak se k nĂ blĂĹľĂ nÄ›jakĂˇ Ĺľena. Nesla velkou plĂˇtÄ›nou taĹˇku a pĹ™es rameno mÄ›la ÄŤernĂ© pouzdro, videokameru a stativ. MÄ›la tmavĂ© sluneÄŤnĂ brĂ˝le a krĂˇtkĂ© hnÄ›dĂ© vlasy. PĹ™estoĹľe byla ĹˇtĂhlĂ© postavy, obliÄŤej mÄ›la oteklĂ˝ a nehezkĂ˝. KdyĹľ pĹ™iĹˇla blĂĹľ, Viki si uvÄ›domila, Ĺľe je na nĂ cosi krutĂ©ho a nebezpeÄŤnĂ©ho, jakĂˇsi jen stÄ›ĹľĂ ovlĂˇdanĂˇ divokost.

Ĺľena se zastavila pĹ™ed Viki a zhodnotila ji pohledem.

â€žÄŚekĂˇte na mÄ›?â€ś Promluvila se slabĂ˝m britskĂ˝m pĹ™Ăzvukem.

â€žJsem Viki FraserovĂˇ. ÄŚekĂˇm tu na nÄ›koho, kdo znĂˇ pĹ™Ătele naĹˇĂ cĂrkve.â€ś

â€žTo bude urÄŤitÄ› PastĂ˝Ĺ™.â€ś

Viki pĹ™ikĂ˝vla. â€žĹ�ekl mi, abych se o vĂˇs postarala, dokud nenajde bezpeÄŤnĂ© mĂsto k setkĂˇnĂ. V souÄŤasnĂ© dobÄ› ho sledujĂ.â€ś

â€žDobĹ™e. PojÄŹme odsud.â€ś

VyĹˇly z mezinĂˇrodnĂ pĹ™ĂletovĂ© haly a pĹ™eĹˇly Ăşzkou silnici ke ÄŤtyĹ™patrovĂ©mu parkingu. Ĺľena nechtÄ›la nechat Viki, aby jĂ vzala zavazadla. NeustĂˇle se ohlĂĹľela pĹ™es rameno, jako by ÄŤekala, Ĺľe ji bude nÄ›kdo sledovat. KdyĹľ stoupaly po betonovĂ˝ch schodech, popadla Viki za paĹľi a otoÄŤila ji kolem jejĂ osy.

â€žKam to jdeme?â€ś

â€žJĂˇ â€“ jĂˇ jsem zaparkovala ve druhĂ©m podlaĹľĂ.â€ś

â€žPojÄŹ se mnou zpĂˇtky dolĹŻ.â€ś

VrĂˇtily se zpĂˇtky do pĹ™ĂzemĂ. Kolem nich se protlaÄŤila latinskoamerickĂˇ rodina hlasitÄ› brebentĂcĂ ve ĹˇpanÄ›lĹˇtinÄ› a hrnula se po schodech nahoru. HarlekĂ˝nka se prudce obrĂˇtila a rozhlĂĹľela se vĹˇemi smÄ›ry. Nic.

VrĂˇtily se zase nahoru a Viki se vydala k sedanu Chevrolet se samolepkou na zadnĂm okĂ©nku hlĂˇsajĂcĂ: â€žPoznejte pravdu! Isaac T. Jones zemĹ™el za VĂ�S!â€ś

â€žKde mĂˇm pistoli?â€ś zeptala se podivnĂˇ Ĺľena.

â€žJakou pistoli?â€ś

â€žMÄ›la jsi mi dodat zbranÄ›, penĂze a americkĂ© doklady. Je to standardnĂ postup.â€ś

â€žMoc mÄ› to mrzĂ, sleÄŤno â€“ sleÄŤno HarlekĂ˝nko, pan PastĂ˝Ĺ™ nic takovĂ©ho neĹ™Ăkal, jen Ĺľe mĂˇm mĂt ty diamanty a vyzvednout vĂˇs na letiĹˇti. Moje maminka nechtÄ›la, abych sem chodila, ale jĂˇ jsem stejnÄ› Ĺˇla.â€ś

â€žOtevĹ™i kufr â€“ zavazadlovĂ˝ prostor â€“ nebo jak tomu Ĺ™ĂkĂˇte.â€ś

Viki chvĂli lovila sprĂˇvnĂ˝ klĂÄŤ a pak otevĹ™ela kufr. Byl plnĂ˝ hlinĂkovĂ˝ch krabic a plastovĂ˝ch lahvĂ, kterĂ© hodlala zavĂ©zt do sbÄ›rny. Bylo jĂ trapnĂ©, Ĺľe je HarlekĂ˝nka vidÄ›la.

Ĺľena dala kameru a stativ do kufru. RozhlĂ©dla se kolem.

Nikdo je nesledoval. Bez jedinĂ©ho slova na vysvÄ›tlenou vytrhla ze stativu tajnĂˇ pouzdra a z nich vytĂˇhla dva noĹľe a meÄŤ. To uĹľ bylo na Viki trochu moc. VzpomĂnala na imaginĂˇrnĂ HarlekĂ˝ny svĂ˝ch snĹŻ, kteĹ™Ă mÄ›li zlatĂ© meÄŤe a proskakovali okny na lanech. ZbraĹ�, na kterou se dĂvala, byl velmi reĂˇlnĂ˝ meÄŤ a vypadal velmi ostrĂ˝. ProtoĹľe nevÄ›dÄ›la, co Ĺ™Ăct, vybavila si citĂˇt z posvĂˇtnĂ©ho spisu SebranĂ© dopisy Isaaca T. Jonese.

â€žAĹľ pĹ™ijde koneÄŤnĂ˝ posel, ZloĹ™eÄŤenĂ˝ se propadne do nejtemnÄ›jĹˇĂho ze svÄ›tĹŻ a meÄŤe budou promÄ›nÄ›ny v svÄ›tlo.â€ś

â€žTo znĂ ohromnÄ›.â€ś HarlekĂ˝nka vsunula meÄŤ do pouzdra s popruhem na rameno. â€žAle do tĂ© doby hodlĂˇm mĂt ten svĹŻj dobĹ™e nabrouĹˇenĂ˝.â€ś

Nastoupily do auta a HarlekĂ˝nka si nastavila pravĂ© zpÄ›tnĂ© zrcĂˇtko, aby vidÄ›la, jestli je nÄ›kdo nesleduje. â€žJeÄŹme odsud,â€ś vyzvala Viki. â€žMusĂme jet nÄ›kam, kde nejsou ĹľĂˇdnĂ© kamery.â€ś

Vyjely z parkingu, objely kruhovĂ˝ objezd a zaboÄŤily na Sepulveda Boulevard. Byl listopad, ale vzduch byl vlahĂ˝ a slunce se odrĂˇĹľelo od oken vĹˇech aut. Projely obchodnĂ ÄŤtvrtĂ

jedno

a

dvoupatrovĂ˝ch

domĹŻ, modernĂch

kancelĂˇĹ™skĂ˝ch budov stojĂcĂch naproti prostinkĂ˝m krĂˇmkĹŻm pĹ™istÄ›hovalcĹŻ a salonĹŻ, kde nabĂzejĂ modelĂˇĹľ nehtĹŻ. Venku na chodnĂcĂch bylo jen pĂˇr lidĂ â€“ chudĂ, staĹ™Ă a nÄ›jakĂ˝ ĹˇĂlenec s rozcuchanĂ˝mi vlasy, kterĂ˝ vypadal jako Jan KĹ™titel.

â€žTady o pĂˇr kilometrĹŻ dĂˇl je park,â€ś Ĺ™ekla Viki. â€žNejsou tam bezpeÄŤnostnĂ kamery.â€ś

â€žTo vĂĹˇ jistÄ›, nebo si to jenom myslĂĹˇ?â€ś HarlekĂ˝nka stĂˇle sledovala zpÄ›tnĂ© zrcĂˇtko.

â€žMyslĂm si to. Ale je to logickĂ©.â€ś

Vypadalo to, Ĺľe jejĂ odpovÄ›ÄŹ mladou Ĺľenu pobavila.

â€žTak dobĹ™e. UvidĂme, jestli mĂˇte v Americe lepĹˇĂ logiku.â€ś

Park byl jen malĂ˝ cĂpek zemÄ› s pĂˇr stromy naproti LoyolovÄ› univerzitÄ›. Na parkoviĹˇti nikdo nebyl a vypadalo to, Ĺľe tu nejsou ĹľĂˇdnĂ© bezpeÄŤnostnĂ kamery. HarlekĂ˝nka si celĂ˝ prostor pozornÄ› prohlĂ©dla, a pak sejmula sluneÄŤnĂ brĂ˝le, barevnĂ© kontaktnĂ ÄŤoÄŤky a hnÄ›dou paruku. JejĂ pravĂ© vlasy byly hustĂ© a ÄŤernĂ© a oÄŤi mÄ›la hodnÄ› svÄ›tlĂ© â€“ jen slabÄ›

zbarvenĂ© do modra. Otoky v obliÄŤeji zĹ™ejmÄ› byly zpĹŻsobeny nÄ›jakĂ˝m lĂ©kem. Jak pĹ™estĂˇval pĹŻsobit, zaÄŤĂnala vypadat silnÄ›jĹˇĂ a jeĹˇtÄ› agresivnÄ›jĹˇĂ.

Viki se snaĹľila nezĂrat na pouzdro s meÄŤem. â€žMĂˇte hlad, sleÄŤno HarlekĂ˝nko?â€ś

Ĺľena nacpala paruku do cestovnĂ taĹˇky. Znovu mrkla do zpÄ›tnĂ©ho zrcĂˇtka. â€žJmenuju se Maja.â€ś

â€žMoje cĂrkevnĂ jmĂ©no je VĂtÄ›zstvĂ nad hĹ™Ăchem FraserovĂˇ. Ale vÄ›tĹˇinou prosĂm lidi, aby mi Ĺ™Ăkali Viki.â€ś

â€žTo znĂ rozumnÄ›.â€ś

â€žMĂˇte hlad, Majo?â€ś

MĂsto odpovÄ›di sĂˇhla Maja do kabelky pĹ™ehozenĂ© pĹ™es rameno a vytĂˇhla nÄ›jakĂ˝ elektronickĂ˝ pĹ™Ăstroj velkĂ˝ asi jako krabiÄŤka od sirek. Stiskla knoflĂk a na maliÄŤkĂ© obrazovce zavĂĹ™ila ÄŤĂsla. Viki nechĂˇpala, co znamenajĂ, ale HarlekĂ˝nka se evidentnÄ› podle nich rozhodla. â€žTak dobĹ™e. DĂˇme si obÄ›d. Zavez mÄ› nÄ›kam, kde si mĹŻĹľeme koupit jĂdlo a najĂst se v autÄ›. Zaparkuj pĹ™edkem do ulice.â€ś

Zajely ke stĂˇnku s mexickĂ˝m obÄŤerstvenĂm. Jmenoval se Titovy tacos. Viki donesla sodovky a burritos do auta. Maja mlÄŤela a plastikovou vidliÄŤkou se ĹˇĹĄourala v hovÄ›zĂ nĂˇplni burritos. Viki nemÄ›la co dÄ›lat, a tak sledovala lidi, pĹ™ijĂĹľdÄ›jĂcĂ na parkoviĹˇtÄ› a zase odtud odjĂĹľdÄ›jĂcĂ. PodsaditĂˇ starĹˇĂ panĂ s indiĂˇnskĂ˝mi rysy guatemalskĂ© rolnickĂ© Ĺľeny.

FilipĂnec stĹ™ednĂho vÄ›ku s manĹľelkou. Dva mladĂ Asiati â€“

patrnÄ› Korejci â€“ v mĂłdnĂm lesklĂ©m obleÄŤenĂ a se zlatĂ˝mi Ĺ™etĂzky jako ÄŤernĂ rapeĹ™i.

Viki se obrĂˇtila k HarlekĂ˝nce a snaĹľila se pĹŻsobit sebejistÄ›. â€žMĹŻĹľete mi Ĺ™Ăct, proÄŤ jste pĹ™ijela do Los Angeles?â€ś

â€žNe.â€ś

â€žJe to kvĹŻli nÄ›jakĂ©mu PoutnĂkovi? Pastor mojĂ cĂrkve Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe uĹľ ĹľĂˇdnĂ PoutnĂci nejsou. VĹˇechny je pochytali a zabili.â€ś

Maja postavila kelĂmek se sodovkou. â€žProÄŤ se mnou tvĂˇ matka nechtÄ›la mĂt nic spoleÄŤnĂ©ho?â€ś

â€žBoĹľskĂˇ cĂrkev Isaaka T. Jonese nevyznĂˇvĂˇ nĂˇsilĂ.

KaĹľdĂ˝ v naĹˇĂ cĂrkvi vĂ, Ĺľe HarlekĂ˝niâ€¦â€ś Viki se odmlÄŤela a zatvĂˇĹ™ila se rozpaÄŤitÄ›.

â€žVraĹľdĂ lidi?â€ś

â€žJsem si jista, Ĺľe lidi, se kterĂ˝mi bojujete, jsou zlĂ a krutĂ.â€ś Viki nacpala zbytek svĂ©ho obÄ›da do papĂrovĂ©ho pytlĂku a pohlĂ©dla Maje zpĹ™Ăma do oÄŤĂ. â€žJĂˇ na rozdĂl od svĂ© matky a jejĂch pĹ™Ăˇtel vÄ›Ĺ™Ăm v NesplacenĂ˝ dluh. NesmĂme nikdy zapomenout, Ĺľe Lev ChrĂˇmu byl jedinĂ˝ ÄŤlovÄ›k natolik stateÄŤnĂ˝, Ĺľe brĂˇnil Proroka tu noc, kdy zemĹ™el muÄŤednickou smrtĂ. ZemĹ™el s Prorokem a byl upĂˇlen na tĂ©Ĺľe hranici.â€ś

Maja zachĹ™estila ledem v kelĂmku. â€žTakĹľe co dÄ›lĂˇĹˇ, kdyĹľ

zrovna nevyzvedĂˇvĂˇĹˇ cizĂ lidi na letiĹˇti?â€ś

â€žPrĂˇvÄ› jsem odmaturovala a moje mĂˇma chce, abych si udÄ›lala zkouĹˇky na poĹˇtu. HodnÄ› vÄ›rnĂ˝ch tady v Los Angeles pracuje u poĹˇtovnĂ sluĹľby. Je to dobrĂˇ prĂˇce a mĂˇ hodnÄ› vĂ˝hod. AspoĹ� to lidi Ĺ™ĂkajĂ.â€ś

â€žA co bys chtÄ›la dÄ›lat ty?â€ś

â€žBylo by skvÄ›lĂ© cestovat kolem svÄ›ta. Je tolik mĂst, kterĂˇ jsem vidÄ›la jenom v knĂĹľkĂˇch nebo v televizi.â€ś

â€žTak to proveÄŹ.â€ś

â€žNemĂˇm penĂze ani letenky jako vy. Nikdy jsem nebyla v lepĹˇĂ restauraci nebo v noÄŤnĂm podniku. HarlekĂ˝ni jsou nejsvobodnÄ›jĹˇĂ lidi na svÄ›tÄ›.â€ś

Maja zavrtÄ›la hlavou. â€žJĂˇ nechci bĂ˝t HarlekĂ˝n. Kdybych byla svobodnĂˇ, nebyla bych teÄŹ tady.â€ś

MobilnĂ telefon ve VikinÄ› kabelce zaÄŤal hrĂˇt melodii z Beethovenovy Ă“dy na radost. Viki zavĂˇhala, pak pĹ™ijala hovor a zaslechla PastĂ˝Ĺ™ĹŻv veselĂ˝ hlas.

â€žVyzvedla jsi ten balĂÄŤek na letiĹˇti?â€ś

â€žAno, pane.â€ś

â€žDej mi ji k telefonu.â€ś

Viki podala Maje telefon a poslouchala, jak HarlekĂ˝nka Ĺ™ekla tĹ™ikrĂˇt za sebou â€žanoâ€ś. Pak vypnula telefon a odloĹľila ho na zadnĂ sedadlo.

â€žPastĂ˝Ĺ™ pro mÄ› mĂˇ zbranÄ› a doklady. MĂˇĹˇ jet na JihozĂˇpadnĂ 489 â€“ jestli vĂĹˇ, oÄŤ jde.â€ś

â€žTo je Ĺˇifra. Ĺ�Ăkal, Ĺľe si mĂˇm dĂˇvat pozor, kdyĹľ mluvĂm do telefonu.â€ś

Viki vylovila zpod zadnĂho sedadla losangeleskĂ˝ telefonnĂ seznam a nalistovala stranu 489. V levĂ©m dolnĂm rohu â€“ jihozĂˇpadnĂm kvadrantu strĂˇnky â€“ naĹˇla firmu, kterĂˇ se jmenovala AutodĂly jako znovuzrozenĂ©. Adresa znÄ›la Marina del Rey, pĂˇr kilometrĹŻ od oceĂˇnu. Vyjely tedy z parkingu a vydaly se na zĂˇpad po Washington Boulevardu.

Maja zĂrala z okna, jako by si chtÄ›la zapamatovat cestu.

â€žKterĂ˝m smÄ›rem je centrum Los Angeles?â€ś

â€žNejspĂĹˇ tamhle. Nebo vlastnÄ› ne. ĹľĂˇdnĂ© centrum tady ve skuteÄŤnosti nenĂ, jsou to jen jednotlivĂ© menĹˇĂ ÄŤtvrti.â€ś

HarlekĂ˝nka sĂˇhla do rukĂˇvu svetru a upravila si nĹŻĹľ.

â€žKdyĹľ jsme s otcem chodĂvali po LondĂ˝nÄ›, nÄ›kdy recitoval bĂˇseĹ� od Yeatse.â€ś Na okamĹľik zavĂˇhala a pak tiĹˇe zarecitovala: â€žKol a kol vĂĹ™Ă v kruzĂch stĂˇle ĹˇirĹˇĂch, sokol neslyĹˇĂ sokolnĂka; vĹˇe rozpadĂˇ se a centrum neodolĂˇâ€¦â€ś

ProjĂĹľdÄ›ly kolem nĂˇkupnĂch galeriĂ, benzinovĂ˝ch pump a obytnĂ˝ch ÄŤtvrtĂ. NÄ›kterĂ© ÄŤtvrti byly chudĂ© a omĹˇelĂ© s malĂ˝mi domky ve ĹˇpanÄ›lskĂ©m stylu a ranÄŤerskĂ˝mi domky se stĹ™echou pokrytou ĹˇtÄ›rkem. KaĹľdĂ˝ dĹŻm mÄ›l vpĹ™edu malou zahrĂˇdku â€“ cĂpek trĂˇvnĂku a jeden ÄŤi dva stromy, vÄ›tĹˇinou palmu nebo ÄŤĂnskĂ˝ jilm.

AutodĂly jako znovuzrozenĂ© sĂdlily v ĂşzkĂ© ulici mezi tovĂˇrnou na triÄŤka a solĂˇriem. Na pĹ™ednĂ stÄ›nu budovy bez

oken kdosi namaloval komiksovou verzi BoĹľĂ ruky ze SixtinskĂ© kaple. JenĹľe tahle ruka nepĹ™edĂˇvala boĹľskou jiskru Adamovi, nĂ˝brĹľ se vznĂˇĹˇela nad obrĂˇzkem tlumiÄŤe.

Viki zaparkovala na druhĂ© stranÄ› ulice. â€žMĹŻĹľu na vĂˇs poÄŤkat. NevadĂ mi to.â€ś

â€žTo nenĂ nutnĂ©.â€ś

Vystoupily z auta a vyloĹľily zavazadla. Viki oÄŤekĂˇvala, Ĺľe se Maja rozlouÄŤĂ nebo podÄ›kuje, ale HarlekĂ˝nka se uĹľ

soustĹ™eÄŹovala na novĂ© prostĹ™edĂ. RozhlĂ©dla se ulicĂ na obÄ› strany, hodnotila kaĹľdĂ˝ vjezd a kaĹľdĂ© zaparkovanĂ© auto, pak sebrala taĹˇku, kameru a stativ a odchĂˇzela.

â€žTo je vĹˇechno?â€ś

Maja se zastavila a ohlĂ©dla se pĹ™es rameno. â€žCo tĂm myslĂĹˇ?â€ś

â€žUĹľ se nikdy neuvidĂme?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ› Ĺľe ne. Ty uĹľ jsi svou prĂˇci odvedla, Viki.

NejlepĹˇĂ bude, kdyĹľ o tom nebudeĹˇ nikomu vyklĂˇdat.â€ś

Se zavazadly v levĂ© ruce pĹ™eĹˇla ulici k AutodĂlĹŻm jako znovuzrozenĂ˝m. Viki se snaĹľila necĂtit se uraĹľenĂˇ, ale vnucovaly se jĂ zlostnĂ© myĹˇlenky. KdyĹľ byla jeĹˇtÄ› malĂˇ, slĂ˝chala historky o HarlekĂ˝nech, Ĺľe prĂ˝ to byli stateÄŤnĂ obrĂˇnci spravedlivĂ˝ch. TeÄŹ uĹľ znĂˇ dva HarlekĂ˝ny â€“ PastĂ˝Ĺ™ je docela obyÄŤejnĂ˝ ÄŤlovÄ›k a tahle ĹľenskĂˇ, Maja, je nezdvoĹ™ilĂˇ a sobeckĂˇ.

Bylo na ÄŤase vrĂˇtit se domĹŻ a uvaĹ™it mamce veÄŤeĹ™i.

BoĹľskĂˇ cĂrkev konĂˇ dnes veÄŤer v sedm hodin bohosluĹľbu s modlitbou. Viki nastoupila do auta a vracela se na Washington Boulevard. KdyĹľ stĂˇla na kĹ™iĹľovatce na ÄŤervenou, v duchu vidÄ›la Maju, jak pĹ™echĂˇzĂ ulici se zavazadly v levĂ© ruce. To aby mÄ›la pravou ruku volnou. No jasnÄ›, tak je to. Aby mohla tasit meÄŤ a nÄ›koho rovnou zabĂt.

16

Maja se radÄ›ji vyhnula pĹ™ednĂmu vchodu firmy AutodĂly jako znovuzrozenĂ©. Ĺ la na parkoviĹˇtÄ› a zaÄŤala obchĂˇzet budovu kolem dokola. Vzadu objevila neoznaÄŤenĂ© dveĹ™e, patrnÄ› nouzovĂ˝ vĂ˝chod, a na zrezivÄ›lĂ©m plechu dveĹ™Ă vyĹˇkrĂˇbanĂ© harlekĂ˝nskĂ© znamenĂ â€“ tĹ™i propojenĂ© diamanty.

OtevĹ™ela dveĹ™e a veĹˇla dovnitĹ™. Pach oleje a rozpouĹˇtÄ›dla.

Zvuk vzdĂˇlenĂ˝ch hlasĹŻ. Octla se v mĂstnosti plnĂ© polic s pouĹľitĂ˝mi karburĂˇtory a vĂ˝fuky. VĹˇe uskladnÄ›nĂ© a roztĹ™ĂdÄ›nĂ© podle znaÄŤek a modelĹŻ. PovytĂˇhla o trochu vĂc meÄŤ z pouzdra a postupovala smÄ›rem k pootevĹ™enĂ˝m dveĹ™Ăm, z nichĹľ vychĂˇzelo svÄ›tlo. NahlĂ©dla skulinou dovnitĹ™ a uvidÄ›la PastĂ˝Ĺ™e a dva dalĹˇĂ muĹľe stojĂcĂ u malĂ©ho stolku.

Vypadali pĹ™ekvapenÄ›, kdyĹľ veĹˇla dovnitĹ™. PastĂ˝Ĺ™ sĂˇhl pod sako po pistoli, ale pak ji poznal a zazubil se na ni. â€žĂ�, tady ji mĂˇme! TakovĂˇ velkĂˇ holka, a tak pÄ›knĂˇ! Tak tohle je ta slavnĂˇ Maja, o kterĂ© jsem vĂˇm povĂdal.â€ś

VidÄ›la PastĂ˝Ĺ™e pĹ™ed Ĺˇesti lety, kdyĹľ navĹˇtĂvil jejĂho otce v LondĂ˝nÄ›. PĹ™iĹˇel za nĂm s plĂˇnem, jak vydÄ›lat miliony dolarĹŻ na pirĂˇtskĂ˝ch kopiĂch hollywoodskĂ˝ch filmĹŻ, ale Trn odmĂtl podnik financovat. PastĂ˝Ĺ™ovi muselo bĂ˝t hodnÄ› pĹ™es ÄŤtyĹ™icet, ale vypadal mnohem mladĹˇĂ. SvÄ›tlĂ© vlasy mÄ›l

mĂłdnÄ› ostĹ™ĂhanĂ© do rozjeĹľenĂ©ho nagelovanĂ©ho ĂşÄŤesu a na sobÄ› mÄ›l hedvĂˇbnou Ĺˇedou koĹˇili a sportovnĂ sako ĹˇitĂ© na mĂru. StejnÄ› jako Maja mÄ›l pĹ™es rameno pouzdro s meÄŤem.

DruzĂ dva muĹľi vypadali jako bratĹ™i. ObÄ›ma bylo kolem dvaceti a mÄ›li ĹˇpatnĂ© zuby a vlasy odbarvenĂ© na blond.

StarĹˇĂ mÄ›l vĹˇude na paĹľĂch trochu rozmazanĂ© tetovĂˇnĂ jako vÄ›zeĹ�. Maja usoudila, Ĺľe jsou to ĹľolĂci â€“ harlekĂ˝nskĂ˝ vĂ˝raz pro ĹľoldĂˇky niĹľĹˇĂ kategorie â€“, a tak se je rozhodla ignorovat.

â€žCo se dÄ›je?â€ś zeptala se PastĂ˝Ĺ™e. â€žKdo tÄ› sleduje?â€ś

â€žTo je na delĹˇĂ hovor, to si povĂme pozdÄ›ji. TeÄŹ chci, aby ses seznĂˇmila s Bobbym Jayem a s Tatem. MĂˇm pro tebe penĂze a doklady. Ale zbranÄ› dodĂˇ Bobby.â€ś

Tate, mladĹˇĂ z bratrĹŻ, na ni civÄ›l. MÄ›l na sobÄ› oteplovaÄŤky a fotbalovou mikinu nadmÄ›rnĂ© velikosti, pod kterou zĹ™ejmÄ› schovĂˇval pistoli. â€žVona mĂˇ stejnej meÄŤ jako ty,â€ś Ĺ™ekl PastĂ˝Ĺ™ovi.

PastĂ˝Ĺ™ se shovĂvavÄ› usmĂˇl. â€žJe to celkem k niÄŤemu, ale kdyĹľ to ÄŤlovÄ›k nosĂ, je to, asi jako kdyĹľ jsi ÄŤlenem klubu.â€ś

â€žJakou mĂˇ ten meÄŤ cenu?â€ś zeptal se Bobby Jay Maji.

â€žNechceĹˇ ho prodat?â€ś

Maja se znechucenÄ› obrĂˇtila k PastĂ˝Ĺ™ovi. â€žKde jsi vyhrabal tyhle ĹľolĂky?â€ś

â€žJen klid. Bobby Jay nakupuje a prodĂˇvĂˇ vĹˇechny moĹľnĂ© zbranÄ›. VĹľdycky koukĂˇ, jak nÄ›co vĂ˝hodnÄ› koupit. Vyber si nĂˇdobĂÄŤko, jakĂ© chceĹˇ. JĂˇ to zaplatĂm, a oni pĹŻjdou pryÄŤ.â€ś

Na stole leĹľel ocelovĂ˝ kufĹ™Ăk. PastĂ˝Ĺ™ ho otevĹ™el a ukĂˇzal jĂ pÄ›t pistolĂ uloĹľenĂ˝ch na podloĹľce z pÄ›novĂ© gumy. KdyĹľ

Maja pĹ™istoupila blĂĹľ, vidÄ›la, Ĺľe jedna z nich je vyrobena z ÄŤernĂ©ho plastu se zĂˇsobnĂkem nahoĹ™e.

PastĂ˝Ĺ™ ji vzal do ruky. â€žVidÄ›las nÄ›kdy tenhle typ? To je imobilizĂ©r, kterĂ˝ dĂˇvĂˇ elektroĹˇoky. SamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe budeĹˇ mĂt i skuteÄŤnou zbraĹ�, ale tohle ti dĂˇvĂˇ moĹľnost volby, Ĺľe nemusĂĹˇ toho dotyÄŤnĂ©ho hned zabĂt.â€ś

â€žNezĂˇjem,â€ś odsekla Maja.

â€žMyslĂm to vĂˇĹľnÄ›. PĹ™isĂˇmbĹŻh. JĂˇ sĂˇm nosĂm imobilizĂ©r.

KdyĹľ nÄ›koho zastĹ™elĂĹˇ, hned po tobÄ› jde policie. Tohle ti dĂˇvĂˇ vĂc moĹľnostĂ.â€ś

â€žJedinĂˇ moĹľnost je zaĂştoÄŤit, anebo nezaĂştoÄŤit.â€ś

â€žTak dobĹ™e. Fajn. Jak chceĹˇâ€¦â€ś

PastĂ˝Ĺ™ se zazubil a stiskl spouĹˇĹĄ. NeĹľ mohla zareagovat, vylĂ©tly z hlavnÄ› dvÄ› Ĺˇipky na drĂˇtÄ› a zasĂˇhly ji do hrudnĂku.

SilnĂ˝ elektrickĂ˝ Ĺˇok ji srazil na zem. SnaĹľila se postavit na nohy, ale vtom ji zasĂˇhl dalĹˇĂ Ĺˇok, a pak dalĹˇĂ, a pak uĹľ

nĂˇsledovala jen temnota.

17

V sobotu rĂˇno zavolal generĂˇl Nash Lawrencovi a sdÄ›lil mu, Ĺľe Nathan Boone bude ten den ve ÄŤtyĹ™i hodiny odpoledne poĹ™Ăˇdat telekonferenci s vĂ˝konnĂ˝m vĂ˝borem BratĹ™Ă. Lawrence se okamĹľitÄ› rozjel ze svĂ©ho domu ve mÄ›stÄ› do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska ve Westchester County a pĹ™edal strĂˇĹľnĂ©mu na pĹ™ednĂ brĂˇnÄ› seznam ĂşÄŤastnĂkĹŻ. Potom zaskoÄŤil do svĂ© kancelĂˇĹ™e a pĹ™eÄŤetl si e-maily, naÄŤeĹľ se odebral do druhĂ©ho patra, aby tam pĹ™ipravil vĹˇe pro chystanou konferenci.

Nash uĹľ zadal poÄŤĂtaÄŤi pĹ™Ăkaz vpustit Lawrence do konferenÄŤnĂho sĂˇlu. KdyĹľ se Lawrence blĂĹľil ke dveĹ™Ăm, skener rozpoznal jeho OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek a zĂˇmek se s klapnutĂm

otevĹ™el.

KonferenÄŤnĂ

sĂˇl

byl

zaĹ™Ăzen

mahagonovĂ˝m stolem s hnÄ›dĂ˝mi koĹľenĂ˝mi kĹ™esly a televiznĂ obrazovkou pĹ™es celou stÄ›nu. MĂstnost snĂmaly z rĹŻznĂ˝ch ĂşhlĹŻ dvÄ› videokamery, aby debatu mohli sledovat i BratĹ™Ă v zĂˇmoĹ™Ă.

Na zasedĂˇnĂch vĂ˝boru zĂˇsadnÄ› nebyl povolen alkohol, a tak Lawrence pĹ™ipravil na stĹŻl karafy s vodou a sklenice.

Jeho hlavnĂm Ăşkolem bylo ujistit se, jestli zdejĹˇĂ uzavĹ™enĂ˝ televiznĂ okruh funguje. ProstĹ™ednictvĂm ovlĂˇdacĂho panelu

umĂstÄ›nĂ©ho v rohu sĂˇlu se spojil s videokamerou snĂmajĂcĂ prostor pronajatĂ© kancelĂˇĹ™e v Los Angeles. Kamera zabĂrala psacĂ stĹŻl a prĂˇzdnou Ĺľidli. AĹľ konference zaÄŤne, usedne do nĂ Boone a pĹ™ednese zprĂˇvu o bratrech CorriganovĂ˝ch.

BÄ›hem dvaceti minut se na liĹˇtÄ› na dolnĂm okraji obrazovky objevily ÄŤtyĹ™i malĂ© ÄŤtvereÄŤky, coĹľ indikovalo, Ĺľe BratĹ™Ă v LondĂ˝nÄ›, Tokiu, MoskvÄ› a Dubaji se hodlajĂ zĂşÄŤastnit diskuse.

Lawrence se snaĹľil vypadat pĹ™iÄŤinlivÄ› a uctivÄ›, ale byl rĂˇd, Ĺľe je v mĂstnosti sĂˇm. MÄ›l strach a jeho obvyklĂˇ maska nedokĂˇzala zakrĂ˝t jeho emoce. PĹ™ed tĂ˝dnem mu Lipka poslal poĹˇtou maliÄŤkou bateriovou videokameru, jakĂ© se Ĺ™ĂkĂˇ pavouk. TeÄŹ ji mÄ›l Lawrence v kapse, a pĹ™ipadalo mu, jako by tam mÄ›l ÄŤasovanou bombu, kterĂˇ mĹŻĹľe kaĹľdou vteĹ™inou vybuchnout.

Znovu zkontroloval sklenice na vodu, jestli jsou dokonale ÄŤistĂ©, a pak vykroÄŤil ke dveĹ™Ăm. NedokĂˇĹľu to, myslel si. Je to pĹ™ĂliĹˇ nebezpeÄŤnĂ©. Ale jeho tÄ›lo odmĂtlo mĂstnost opustit. ZaÄŤal se v duchu modlit. OtÄŤe, pomoz mi.

Nejsem tak stateÄŤnĂ˝ jako ty.

Vztek na sebe sama a na vlastnĂ zbabÄ›lost nĂˇhle pĹ™evĂˇĹľil nad

pudem sebezĂˇchovy. Nejprve vypnul kameru uzavĹ™enĂ©ho televiznĂho okruhu, kterĂˇ bude snĂmat diskusi, a pak si zul boty. HbitÄ› vystoupil na Ĺľidli a uĹľ stĂˇl uprostĹ™ed stolu. Upevnil pavouka do Ĺˇachty klimatizace ĂşstĂcĂ na stropÄ›, pĹ™esvÄ›dÄŤil se, zda magnety drĹľĂ na kovovĂ©m podkladu, a seskoÄŤil zpÄ›t na podlahu. Uplynulo pÄ›t vteĹ™in.

Osm vteĹ™in. Deset vteĹ™in. OpÄ›t zapnul kameru uzavĹ™enĂ©ho okruhu a zaÄŤal pĹ™erovnĂˇvat Ĺľidle.

Jako dĂtÄ› Lawrence netuĹˇil, Ĺľe jeho otcem je japonskĂ˝ HarlekĂ˝n jmĂ©nem Vrabec. Matka mu Ĺ™ekla, Ĺľe otÄ›hotnÄ›la, kdyĹľ studovala na TokijskĂ© univerzitÄ›. JejĂ milenec byl z

bohatĂ© rodiny a nechtÄ›l si ji vzĂt, a ona nechtÄ›la jĂt na potrat.

A protoĹľe nechtÄ›la vychovĂˇvat nemanĹľelskĂ© dĂtÄ› v rigidnĂ japonskĂ© spoleÄŤnosti, radÄ›ji emigrovala do Ameriky, kde Ĺľila se svĂ˝m synem v Cincinnati ve stĂˇtÄ› Ohio. Lawrence jejĂ historce bezvĂ˝hradnÄ› vÄ›Ĺ™il. PĹ™estoĹľe ho matka nauÄŤila mluvit a ÄŤĂst japonsky, nikdy ani nezatouĹľil vydat se do Tokia a pĂˇtrat po nÄ›jakĂ©m bohatĂ©m obchodnĂkovi, kterĂ˝ kdysi opustil tÄ›hotnou studentku.

Matka mu zemĹ™ela na rakovinu, kdyĹľ byl ve tĹ™etĂm roÄŤnĂku na univerzitÄ›. Ve starĂ©m povlaku na polĹˇtĂˇĹ™ schovanĂ©m v sekretĂˇĹ™i naĹˇel dopisy od jejĂch pĹ™ĂbuznĂ˝ch v Japonsku. Jejich vlĂdnĂ˝, lĂˇskyplnĂ˝ tĂłn ho pĹ™ekvapil. Matka mu tvrdila, Ĺľe rodina ji vyhodila z domu, kdyĹľ otÄ›hotnÄ›la.

Lawrence napsal nÄ›kterĂ˝m pĹ™ĂbuznĂ˝m, a teta Majumi pĹ™iletÄ›la do Ameriky na pohĹ™eb.

Po obĹ™adu zĹŻstala jeĹˇtÄ› nÄ›jakĂ˝ ÄŤas, aby synovci pomohla zabalit vĹˇechno, co bylo v domÄ›, a uloĹľit to do skladiĹˇtÄ›.

SpoleÄŤnÄ› naĹˇli vÄ›ci, kterĂ© si matka pĹ™ivezla z Japonska.

StarobylĂ© kimono, nÄ›jakĂ© starĂ© uÄŤebnice a album fotografiĂ.

â€žTo je tvĂˇ babiÄŤka,â€ś vyklĂˇdala Majumi a ukazovala na starou panĂ usmĂvajĂcĂ se do objektivu. Lawrence obrĂˇtil strĂˇnku. â€žA tohle je bratranec tvĂ© maminky. A tohle jejĂ kamarĂˇdky ze Ĺˇkoly. Byly to tak hezkĂ© dĂvky.â€ś

Lawrence obrĂˇtil dalĹˇĂ list a z alba vypadly dvÄ› fotografie. Na jednĂ© byla jeho matka zamlada, sedĂcĂ vedle Vrabce. Na druhĂ© byl Vrabec sĂˇm se dvÄ›ma meÄŤi.

â€žA kdo je tohle?â€ś podivil se Lawrence. MuĹľ na fotografii vypadal klidnÄ› a velmi vĂˇĹľnÄ›.

â€žCo je to za ÄŤlovÄ›ka? ProsĂm, povÄ›z mi to.â€ś ZadĂval se na tetu, a ta se rozplakala.

â€žJe to tvĹŻj otec. VidÄ›la jsem ho jen jednou, s tvou matkou, v jednĂ© restauraci v Tokiu. Byl to velice silnĂ˝ muĹľ.â€ś

Teta Majumi vÄ›dÄ›la o muĹľi z fotografie jen mĂˇlo. Ĺ�Ăkal si Vrabec, ale obÄŤas uĹľĂval jmĂ©no Furukawa. DÄ›lal nÄ›co moc nebezpeÄŤnĂ©ho. MoĹľnĂˇ byl Ĺˇpion. PĹ™ed mnoha lety byl zabit spolu se skupinou gangsterĹŻ z organizace, kterĂ© se Ĺ™Ăkalo Jakuza, bylo to pĹ™i pĹ™estĹ™elce v hotelu Ă“saka.

KdyĹľ se teta vrĂˇtila do Japonska, Lawrence zaÄŤal trĂˇvit veĹˇkerĂ˝ volnĂ˝ ÄŤas na internetu pĂˇtrĂˇnĂm po informacĂch o svĂ©m otci. Zjistit nÄ›co o incidentu v hotelu Ă“saka nebylo tÄ›ĹľkĂ©. ÄŚlĂˇnky o masakru vyĹˇly ve vĹˇech japonskĂ˝ch novinĂˇch, a dokonce i v zahraniÄŤnĂm tisku. OsmnĂˇct pĹ™ĂsluĹˇnĂkĹŻ Jakuzy bylo zabito. Mezi mrtvĂ˝mi byl uveden i gangster jmĂ©nem HiroĹˇi Furukawa, a jeden japonskĂ˝ ÄŤasopis uveĹ™ejnil fotografii jeho tÄ›la v mĂˇrnici. Lawrencovi pĹ™ipadalo zvlĂˇĹˇtnĂ, Ĺľe ĹľĂˇdnĂ˝ ÄŤlĂˇnek vlastnÄ› neuvĂˇdÄ›l urÄŤitĂ˝ dĹŻvod, proÄŤ se to vĹˇe stalo. NovinĂˇĹ™i to obvykle pĹ™eĹˇli

formulkou â€žspory mezi gangsteryâ€ś nebo â€žhĂˇdka kvĹŻli nezĂˇkonnĂ˝m ziskĹŻmâ€ś. Dva zranÄ›nĂ ÄŤlenovĂ© Jakuzy sice pĹ™eĹľili, ale odmĂtli odpovÄ›dÄ›t na jakĂ©koli otĂˇzky.

Na Duke University se Lawrence nauÄŤil psĂˇt poÄŤĂtaÄŤovĂ© programy, kterĂ© umÄ›jĂ vyhodnotit velkĂ© mnoĹľstvĂ statistickĂ˝ch dat. Po skonÄŤenĂ studia Ĺ™Ădil hernĂ webovĂ© strĂˇnky americkĂ© armĂˇdy, zamÄ›Ĺ™enĂ© na analĂ˝zu reakcĂ velmi mladĂ˝ch lidĂ, kteĹ™Ă tvoĹ™ili on-line tĂ˝my a bojovali spolu ve vybombardovanĂ©m mÄ›stÄ›. Lawrence pomĂˇhal vytvoĹ™it program, kterĂ˝ generoval psychologickĂ© profily hrĂˇÄŤĹŻ.

PoÄŤĂtaÄŤovĂ© profily mÄ›ly vysokou korelaci s osobnĂm hodnocenĂm dĹŻstojnĂkĹŻ, kteĹ™Ă provĂˇdÄ›li nĂˇbor do armĂˇdy.

Program dokĂˇzal urÄŤit, kdo je budoucĂ velĂcĂ serĹľant, kdo by mÄ›l dostat na starost vysĂlaÄŤku, a kdo bude dobrovolnĂkem pro riskantnĂ operace.

Jako zamÄ›stnanec armĂˇdy pak zĂskal prĂˇci v BĂlĂ©m domÄ› a tak se takĂ© seznĂˇmil s Kennardem Nashem. GenerĂˇl zjistil, Ĺľe Lawrence je schopnĂ˝ organizĂˇtor a Ĺľe by nemÄ›l plĂ˝tvat nadĂˇnĂm na psanĂ poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ch programĹŻ. Nash byl v kontaktu s CIA a NĂˇrodnĂ bezpeÄŤnostnĂ agenturou.

Lawrence si uvÄ›domil, Ĺľe prĂˇce pro Nashe mu pomĹŻĹľe zĂskat provÄ›Ĺ™enĂ na vysokĂ˝ stupeĹ� utajenĂ, a tak se bude moci dostat k tajnĂ˝m informacĂm o svĂ©m otci. PeÄŤlivÄ› studoval otcovu fotografii se dvÄ›ma meÄŤi, a doĹˇel k zĂˇvÄ›ru,

Ĺľe Vrabec nemÄ›l sloĹľitĂ© tetovĂˇnĂ typickĂ© pro pĹ™ĂsluĹˇnĂky Jakuzy.

GenerĂˇl Nash nakonec povolal Lawrence do svĂ© kancelĂˇĹ™e a pĹ™edal mu to, co BratĹ™Ă nazĂ˝vali â€žVÄ›dÄ›nĂâ€ś.

DozvÄ›dÄ›l se jen zĂˇkladnĂ verzi: Ĺľe existuje teroristickĂˇ organizace zvanĂˇ HarlekĂ˝ni, kterĂˇ chrĂˇnĂ heretiky nazĂ˝vanĂ© PoutnĂci. Pro zdravĂ celĂ© spoleÄŤnosti je zĂˇsadnÄ› dĹŻleĹľitĂ© zniÄŤit HarlekĂ˝ny a ovlĂˇdnout vizionĂˇĹ™e. Lawrence se vrĂˇtil ke svĂ©mu poÄŤĂtaÄŤi s prvnĂm pĹ™ĂstupovĂ˝m kĂłdem BratĹ™Ă.

NaĹĄukal otcovo jmĂ©no do databĂˇze a bylo mu odhaleno toto.

JMĂ‰NO: Vrabec. ZNĂ�MĂť TĂ‰Ĺľ JAKO: HiroĹˇi Furukawa.

SHRNUTĂŤ: ZnĂˇmĂ˝ japonskĂ˝ HarlekĂ˝n. ZDROJE: ĂšroveĹ� 2.

PLATNOST: ĂšroveĹ� 1. SOUÄŚASNĂť STAV: ZlikvidovĂˇn â€“ hotel Ă“saka â€“ 1975.

PostupnÄ› se dostĂˇval k vÄ›tĹˇĂmu rozsahu â€žVÄ›dÄ›nĂâ€ś a ĹˇirĹˇĂm pĹ™ĂstupovĂ˝m kĂłdĹŻm, a tak zjiĹˇĹĄoval, Ĺľe vÄ›tĹˇina HarlekĂ˝nĹŻ byla zlikvidovĂˇna ĹľoldnĂ©Ĺ™i BratĹ™Ă. Pracoval tedy pro lidi, kteĹ™Ă zavraĹľdili jeho otce. Zlo ho obklopovalo jako moĹ™e, ale on neustĂˇle zachovĂˇval masku herce nĂł.

KdyĹľ Kennard Nash opustil BĂlĂ˝ dĹŻm, Lawrence spolu s nĂm pĹ™eĹˇel do novĂ©ho zamÄ›stnĂˇnĂ v nadaci ZelenĂˇ zemÄ›.

Bylo mu dovoleno pĹ™eÄŤĂst Zelenou, ÄŚervenou a Modrou knihu, v nichĹľ byli popsĂˇni PoutnĂci a HarlekĂ˝ni a vylĂÄŤena struÄŤnĂˇ historie BratĹ™Ă. Ĺľijeme v osvĂcenĂ© dobÄ›, a tak BratĹ™Ă zavrhli brutĂˇlnĂ totalitĂˇrnĂ reĹľimy Stalinova a Hitlerova typu,

a dĂˇvali pĹ™ednost mnohem rafinovanÄ›jĹˇĂmu systĂ©mu Panoptikonu, kterĂ˝ vymyslel britskĂ˝ filozof osmnĂˇctĂ©ho stoletĂ Jeremy Bentham.

â€žNenĂ tĹ™eba sledovat kaĹľdĂ©ho, pokud se vĹˇichni domnĂvajĂ, Ĺľe jsou sledovĂˇni,â€ś vysvÄ›tloval Nash. â€žTrest nenĂ nutnĂ˝, ale nevyhnutelnost trestu musĂ bĂ˝t v mozku naprogramovĂˇna.â€ś

Bentham vÄ›Ĺ™il, Ĺľe duĹˇe neexistuje a Ĺľe nenĂ jinĂˇ realita kromÄ› materiĂˇlnĂho svÄ›ta. PĹ™ed smrtĂ odkĂˇzal svĂ© jmÄ›nĂ LondĂ˝nskĂ© univerzitÄ› pod podmĂnkou, Ĺľe nabalzamujĂ jeho tÄ›lo, obleÄŤou je do jeho oblĂbenĂ˝ch ĹˇatĹŻ a vystavĂ je ve vitrĂnÄ›. Ta se pak stala soukromou svatynĂ BratĹ™Ă, kteĹ™Ă k nĂ vĹľdy putovali, kdykoli navĹˇtĂvili LondĂ˝n.

Asi pĹ™ed rokem Lawrence cestoval letecky do Amsterdamu na poradu s jakĂ˝msi bratrskĂ˝m tĂ˝mem pro monitorovĂˇnĂ internetu. Cestou mÄ›l den volna v LondĂ˝nÄ›, a tak zajel taxĂkem na LondĂ˝nskou univerzitu. Vstoupil vchodem z Gower Street a pĹ™eĹˇel napĹ™ĂÄŤ hlavnĂm nĂˇdvoĹ™Ăm.

Bylo pozdnĂ lĂ©to a bylo dost horko. Studenti v ĹˇortkĂˇch a triÄŤkĂˇch hĹ™adovali na bĂlĂ˝ch mramorovĂ˝ch schodech Wilkinsovy budovy a Lawrence jim na chvĂli zĂˇvidÄ›l jejich bezstarostnou svobodu.

Bentham sedÄ›l na Ĺľidli ve sklenÄ›nĂ©, dĹ™evem obednÄ›nĂ© vitrĂnÄ› u vchodu do jiĹľnĂ arkĂˇdy. Jeho kostra byla zbavena veĹˇkerĂ© svaloviny, obalena slĂˇmou a vatou a navleÄŤena do

filozofovĂ˝ch ĹˇatĹŻ. Jeho hlavu uchovĂˇvali ve sklenÄ›nĂ© nĂˇdobÄ›, kterĂˇ mu spoÄŤĂvala u nohou, ale studenti ji ukradli a hrĂˇli s nĂ na nĂˇdvoĹ™Ă fotbal. TeÄŹ uĹľ hlava ve vitrĂnÄ› nebyla, uloĹľili ji v univerzitnĂm sklepenĂ. MĂsto toho pĹ™idÄ›lali kostĹ™e voskovĂ˝ obliÄŤej, kterĂ˝ byl velmi bledĂ˝ a dodĂˇval mrtvĂ©mu uÄŤenci straĹˇidelnĂ©ho vzezĹ™enĂ.

Obvykle ho hlĂdal dozorce, kterĂ˝ sedÄ›l v ĂşplnÄ› stejnĂ© sklenÄ›nĂ© vitrĂnÄ› obloĹľenĂ© dĹ™evem asi o pÄ›t metrĹŻ dĂˇl. BratĹ™Ă, kteĹ™Ă pĹ™iĹˇli sloĹľit hold vynĂˇlezci Panoptikonu, vĹľdy Ĺľertovali, Ĺľe nenĂ jasnĂ©, kdo je vlastnÄ› mrtvÄ›jĹˇĂ â€“ Jeremy Bentham, anebo posluĹˇnĂ˝ otrok, kterĂ˝ hlĂdĂˇ jeho tÄ›lo. Toho odpoledne vĹˇak strĂˇĹľce zmizel a Lawrence se octl v hale sĂˇm. Zvolna pĹ™istoupil k vitrĂnÄ› a pozoroval voskovou tvĂˇĹ™.

FrancouzskĂ˝ sochaĹ™, kterĂ˝ ji vytvoĹ™il, odvedl dobrou prĂˇci, a BenthamĹŻv mĂrnÄ› ohrnutĂ˝ hornĂ ret naznaÄŤoval, Ĺľe filozof je s prĹŻbÄ›hem novĂ©ho milenia velmi spokojen.

KdyĹľ se vynadĂval na konzervovanĂ© tÄ›lo, udÄ›lal krok doleva, aby si pĹ™eÄŤetl krĂˇtkĂ˝ text o BenthamovÄ› ĹľivotÄ›.

Sklouzl pohledem dolĹŻ a uvidÄ›l graffiti, naÄŤmĂˇranĂ© mÄ›kkou ÄŤervenou tuĹľkou na spodnĂm okraji vitrĂny. Byl to ovĂˇlnĂ˝ tvar pĹ™eĹˇkrtnutĂ˝ tĹ™emi rovnĂ˝mi linkami, o nÄ›mĹľ Lawrence ze svĂ˝ch reĹˇerĹˇĂ vÄ›dÄ›l, Ĺľe znamenĂˇ harlekĂ˝nskou loutnu.

Byl to snad vĂ˝raz pohrdĂˇnĂ? VĂ˝raz odporu ze strany opozice? Sedl si na bobek a jal se znamenĂ studovat peÄŤlivÄ›ji, a zjistil, Ĺľe jedna linka je vlastnÄ› Ĺˇipka ukazujĂcĂ k

BenthamovÄ› vycpanĂ© kostĹ™e. ZnamenĂ. ZprĂˇva. RozhlĂ©dl se arkĂˇdou a vidÄ›l jen gobelĂn v dĂˇlce. NÄ›kde v budovÄ› bouchly dveĹ™e, ale nikde nikdo.

UdÄ›lej nÄ›co, pomyslel si. Je to tvĂˇ jedinĂˇ Ĺˇance. DveĹ™e vitrĂny byly zavĹ™eny na kovovou zĂˇstrÄŤku, ale kdyĹľ

vynaloĹľil trochu sĂly, dokĂˇzal ji odtlaÄŤit. DveĹ™e se s vrznutĂm otevĹ™ely a on sĂˇhl dovnitĹ™ a prohledal kapsy Benthamova ÄŤernĂ©ho kabĂˇtu. Nic. Rozepnul kabĂˇt, prohmatal vatovou vycpĂˇvku, a pak objevil vnitĹ™nĂ kapsu.

NÄ›co v nĂ bylo. KartiÄŤka. Ano, pohlednice. Schoval Ăşlovek do kufĹ™Ăku, zavĹ™el sklenÄ›nĂ© dveĹ™e a rychle se vzdĂˇlil.

O hodinu pozdÄ›ji sedÄ›l v hospodÄ› nedaleko BritskĂ©ho muzea a zkoumal pohlednici, na nĂĹľ byla La Palette, kavĂˇrniÄŤka v Rue de Seine v PaĹ™ĂĹľi. ZelenĂˇ markĂ˝za. Stolky a Ĺľidle na chodnĂku. Jeden ze stolkĹŻ na obrĂˇzku byl oznaÄŤen kĹ™ĂĹľkem, ale Lawrence nechĂˇpal, co to mĂˇ znamenat. Na druhĂ© stranÄ› pohlednice kdosi napsal francouzsky: KdyĹľ chrĂˇm padl.

KdyĹľ se vrĂˇtil do Ameriky, znovu pohlednici dĹŻkladnÄ› studoval, a strĂˇvil hodiny pĂˇtrĂˇnĂm na internetu. Nechal tam tu pohlednici nÄ›jakĂ˝ HarlekĂ˝n jako vodĂtko, jako jakousi vstupenku do urÄŤitĂ© destinace? JakĂ˝ chrĂˇm padl? Napadal ho jen Ĺ alomounĹŻv chrĂˇm v JeruzalĂ©mÄ›. Archa Ăşmluvy.

NejsvÄ›tÄ›jĹˇĂ svĂˇtost.

Jednoho veÄŤera, kdyĹľ sedÄ›l doma, vypil celou lĂˇhev vĂna a uvÄ›domil si, Ĺľe nÄ›kdejĹˇĂ Ĺ™Ăˇd TemplĂˇĹ™ĹŻ mÄ›l spojitost s HarlekĂ˝ny. TemplĂˇĹ™ĹˇtĂ vĹŻdci byli uvÄ›znÄ›ni francouzskĂ˝m krĂˇlem a nakonec upĂˇleni na hranici. Kdy to bylo? OtevĹ™el laptop, pĹ™ipojil se na internet a okamĹľitÄ› to zjistil. V Ĺ™Ăjnu 1307. V pĂˇtek tĹ™inĂˇctĂ©ho.

Na letoĹˇnĂ rok pĹ™ipadaly dva pĂˇtky tĹ™inĂˇctĂ©ho, a jeden z nich uĹľ za pĂˇr tĂ˝dnĹŻ. Lawrence si zmÄ›nil termĂn dovolenĂ© a zaletÄ›l do PaĹ™ĂĹľe. TĹ™inĂˇctĂ©ho dopoledne se vydal do La Palette, na sobÄ› svetr s harlekĂ˝nskĂ˝m kĂˇrovanĂ˝m vzorem.

KavĂˇrna se nachĂˇzela v malĂ© uliÄŤce poblĂĹľ Pont Neuf, kde byly samĂ© galerie. Lawrence si sedl k jednomu stolku na chodnĂku a objednal si u ÄŤĂĹˇnĂka cafĂ© crĂ¨me. Byl napjatĂ˝ a vzruĹˇenĂ˝ vyhlĂdkou na dobrodruĹľstvĂ, ale uplynula hodina a nic se nestalo.

Znovu si prohlĂ©dl pohlednici a zjistil, Ĺľe kĹ™ĂĹľek oznaÄŤuje jeden konkrĂ©tnĂ stolek na samĂ©m konci restaurace u okraje chodnĂku. KdyĹľ mladĂˇ francouzskĂˇ dvojice doÄŤetla noviny a vydala se do prĂˇce, pĹ™esedl si k oznaÄŤenĂ©mu stolku a objednal si bagetu se Ĺˇunkou. ÄŚekal do poledne, aĹľ se objevil postarĹˇĂ ÄŤĂĹˇnĂk v bĂlĂ© koĹˇili a ÄŤernĂ© vestÄ› a pĹ™istoupil k jeho stolu.

ZaÄŤal francouzsky. Lawrence zavrtÄ›l hlavou. ÄŚĂĹˇnĂk zkusil angliÄŤtinu. â€žHledĂˇte nÄ›koho?â€ś

â€žAno.â€ś

â€žA kdo to je?â€ś

â€žTo nevĂm. Ale poznĂˇm ho, aĹľ se objevĂ.â€ś

StarĂ˝ pĂˇn sĂˇhl do vesty, vytĂˇhl mobilnĂ telefon a podal ho Lawrencovi. Telefon zaÄŤal tĂ©mÄ›Ĺ™ okamĹľitÄ› zvonit a Lawrence hovor pĹ™ijal. HlubokĂ˝ hlas promluvil francouzsky, nÄ›mecky a pak anglicky.

â€žJak jste pĹ™iĹˇel na tohle mĂsto?â€ś

â€žPohlednice v kapse mrtvĂ©ho muĹľe.â€ś

â€žDostal jste se na kontaktnĂ mĂsto. MĂˇme po svÄ›tÄ› sedm takovĂ˝ch bodĹŻ, kde zĂskĂˇvĂˇme spojence a kontaktujeme ĹľoldnĂ©Ĺ™e. Toto je jen kontaktnĂ mĂsto. NeznamenĂˇ to, Ĺľe je vĂˇm povolen pĹ™Ăstup.â€ś

â€žRozumĂm.â€ś

â€žTak mi povÄ›zte â€“ co se dnes stalo?â€ś

â€žĹ�Ăˇd TemplĂˇĹ™ĹŻ se stal obÄ›tĂ spiknutĂ a byl zlikvidovĂˇn.

Ale nÄ›kteĹ™Ă z nich pĹ™eĹľili.â€ś

â€žKdo pĹ™eĹľil?â€ś

â€žHarlekĂ˝ni. Jeden z nich byl mĹŻj otec. Vrabec.â€ś

MlÄŤenĂ. A pak se muĹľ na druhĂ©m konci tiĹˇe zasmĂˇl. â€žVĂˇĹˇ otec by se z tĂ©hle chvĂle radoval. MÄ›l rĂˇd neÄŤekanĂ© vÄ›ci. A kdo jste vy?â€ś

â€žLawrence Takawa. Pracuju pro nadaci ZelenĂˇ zemÄ›.â€ś

Znovu mlÄŤenĂ. â€žAch tĂˇk,â€ś zaĹˇeptal hlas. â€žOficiĂˇlnĂ ÄŤĂˇst tĂ©hle organizace si Ĺ™ĂkĂˇ BratĹ™Ă.â€ś

â€žChci se dozvÄ›dÄ›t vĹˇechno o svĂ©m otci.â€ś

â€žProÄŤ bych vĂˇm mÄ›l dĹŻvÄ›Ĺ™ovat?â€ś

â€žTo uĹľ je na vĂˇs,â€ś Ĺ™ekl Lawrence. â€žBudu sedÄ›t u tohohle stolku jeĹˇtÄ› deset minut, a pak pĹŻjdu pryÄŤ.â€ś

Vypnul telefon a napĹŻl oÄŤekĂˇval, Ĺľe vybuchne, ale nic se nestalo. Za pÄ›t minut pĹ™irĂˇzoval po chodnĂku mohutnĂ˝ muĹľ s oholenou hlavou a zastavil se u jeho stolku. PĹ™es rameno mÄ›l ÄŤernĂ© kovovĂ© pouzdro a Lawrence si uvÄ›domil, Ĺľe se dĂvĂˇ na HarlekĂ˝na vyzbrojenĂ©ho ukrytĂ˝m meÄŤem.

â€ž Apportez-moi une eau-de-vie, sâ€™il vous plaĂ®t,â€ś Ĺ™ekl mohutnĂ˝ muĹľ ÄŤĂĹˇnĂkovi a posadil se do proutÄ›nĂ©ho kĹ™esĂlka.

SĂˇhl jednou rukou do kapsy, jako by sahal po pistoli.

Lawrence uvaĹľoval, jestli ho HarlekĂ˝n rovnou popravĂ nebo jestli poÄŤkĂˇ, aĹľ mu donesou drink.

â€žTo, Ĺľe jste poloĹľil telefon, bylo rozhodujĂcĂ, pane Takawo. LĂbĂ se mi to. MoĹľnĂˇ jste opravdu VrabcĹŻv syn.â€ś

â€žMĂˇm spoleÄŤnou fotografii svĂ˝ch rodiÄŤĹŻ. MĹŻĹľu vĂˇm ji ukĂˇzat, jestli chcete.â€ś

â€žTaky bych vĂˇs mohl rovnou zabĂt.â€ś

â€žTo je taky moĹľnost.â€ś

Francouz se poprvĂ© usmĂˇl. â€žTakĹľe proÄŤ vlastnÄ› riskujete Ĺľivot, abyste se se mnou seĹˇel?â€ś

â€žChci vÄ›dÄ›t, proÄŤ zemĹ™el mĹŻj otec.â€ś

â€žVrabec byl poslednĂ zbylĂ˝ HarlekĂ˝n v Japonsku. Tabula si najala gangsterskou organizaci Jakuza, aby zabila tĹ™i PoutnĂky, a on je brĂˇnil a dokĂˇzal je chrĂˇnit tĂ©mÄ›Ĺ™ osm let.

Jeden z tÄ›ch PoutnĂkĹŻ byl buddhistickĂ˝ mnich a Ĺľil v jednom chrĂˇmu v KjĂłtu. Jakuza vyslala nÄ›kolik tlup, aby ho zavraĹľdili, ale gangsteĹ™i vĹľdycky zmizeli beze stopy. Vrabec je chytil a posekal je jako plevel na zahradÄ›. Na rozdĂl od mnoha modernĂch HarlekĂ˝nĹŻ radÄ›ji uĹľĂval meÄŤ.â€ś

â€žCo se stalo? Jak ho dostali?â€ś

â€žSeznĂˇmil se s vaĹˇĂ matkou na zastĂˇvce autobusu u TokijskĂ© univerzity. ZaÄŤali se schĂˇzet a zamilovali se do sebe. KdyĹľ vaĹˇe matka otÄ›hotnÄ›la, gangsteĹ™i z Jakuzy to vyÄŤmuchali. Unesli vaĹˇi matku a pĹ™ivezli si ji na veÄŤĂrek v salonku hotelu Ă“saka. SvĂˇzali ji a povÄ›sili na provaz.

PlĂˇnovali si, Ĺľe aĹľ se oĹľerou, znĂˇsilnĂ ji. KdyĹľ nemohli dostat Vrabce, chtÄ›li aspoĹ� zneuctĂt jedinĂ©ho dĹŻleĹľitĂ©ho ÄŤlovÄ›ka v jeho ĹľivotÄ›.â€ś

ÄŚĂĹˇnĂk pĹ™inesl skleniÄŤku pĂˇlenky a mohutnĂ˝ muĹľ vytĂˇhl ruku z kapsy. Hluk dopravy i hovor okolosedĂcĂch jako by utichl. Lawrence neslyĹˇel nic neĹľ muĹľĹŻv hlas.

â€žVĂˇĹˇ otec vnikl do salonku v pĹ™evleÄŤenĂ za ÄŤĂĹˇnĂka.

VytĂˇhl zpod servĂrovacĂho stolku meÄŤ a dvanĂˇctirannĂ˝ revolver. ZaĂştoÄŤil na gangstery, pĂˇr jich pobil a zbytek zranil. Pak osvobodil vaĹˇi matku a Ĺ™ekl jĂ, aby utekla.â€ś

â€žPoslechla ho?â€ś

â€žAno. Vrabec mohl utĂ©ct s nĂ, ale jeho ÄŤest byla poĹˇpinÄ›na. Postupoval salonkem a popravoval hrdloĹ™ezy.

Ale jeden ze zranÄ›nĂ˝ch vytĂˇhl pistoli a stĹ™elil ho zezadu. Pak

podplatili policii, aby vĹˇechno zametla pod koberec, a noviny napsaly, Ĺľe Ĺˇlo o vĂˇlku gangĹŻ.â€ś

â€žA co PoutnĂci?â€ś

â€žTi uĹľ nemÄ›li nikoho, kdo by je chrĂˇnil, a tak je zlikvidovali bÄ›hem pĂˇr tĂ˝dnĹŻ. Jeden nÄ›meckĂ˝ HarlekĂ˝n jmĂ©nem Trn se vydal do Japonska, ale bylo uĹľ pozdÄ›.â€ś

Lawrence upĹ™enÄ› hledÄ›l do svĂ©ho ĹˇĂˇlku. â€žTak to tedy byloâ€¦â€ś

â€žAĹĄ se vĂˇm to lĂbĂ nebo ne, jste synem HarlekĂ˝na a pracujete pro Tabulu. ZbĂ˝vĂˇ odpovÄ›dÄ›t na jedinou otĂˇzku: Co s tĂm udÄ›lĂˇte?â€ś

Jak se konference blĂĹľila, Lawrence se opÄ›t zmocĹ�oval hroznĂ˝ strach. Zamkl dveĹ™e svĂ© kancelĂˇĹ™e, ale kdokoli s vyĹˇĹˇĂm stupnÄ›m provÄ›Ĺ™enĂ â€“ napĹ™Ăklad Kennard Nash â€“ pĹ™esto klidnÄ› mohl vejĂt. V 15.55 vytĂˇhl pĹ™ijĂmaÄŤ, kterĂ˝ mu Lipka poslal spolu s kamerou, a pĹ™ipojil ho kabelem ke svĂ©mu laptopu. Na displeji se objevily rozpitĂ© ÄŤervenĂ© Ĺˇmouhy, a pak nĂˇhle uvidÄ›l konferenÄŤnĂ sĂˇl a ve sluchĂˇtkĂˇch uslyĹˇel hlasy.

Kennard Nash stĂˇl vedle dlouhĂ©ho stolu a zdravil BratĹ™Ă pĹ™ichĂˇzejĂcĂ na konferenci. NÄ›kteĹ™Ă byli obleÄŤeni na golf, protoĹľe strĂˇvili odpoledne hrou v mĂstnĂm westchesterskĂ©m klubu. BratĹ™Ă si vehementnÄ› potĹ™Ăˇsali rukama, Ĺľertovali, a vymÄ›Ĺ�ovali si klĂpky o souÄŤasnĂ© politickĂ© situaci.

NeinformovanĂ˝ pozorovatel by si mohl myslet, Ĺľe tahle skupinka dobĹ™e obleÄŤenĂ˝ch starĹˇĂch pĂˇnĹŻ Ĺ™ĂdĂ nÄ›jakou charitativnĂ organizaci, kterĂˇ poĹ™ĂˇdĂˇ vĂ˝roÄŤnĂ banket a udÄ›luje ÄŤestnĂˇ uznĂˇnĂ.

â€žTak dobrĂˇ, pĂˇnovĂ©,â€ś zahlaholil Nash. â€žZaujmÄ›te svĂˇ mĂsta. Je na ÄŤase zahĂˇjit debatu.â€ś

Lawrence naĹĄukal pĹ™Ăkaz poÄŤĂtaÄŤi, aby pavouk pĹ™eostĹ™il objektiv. Sledoval, jak se na velkĂ© televiznĂ obrazovce objevil Nathan Boone. MalĂ© ÄŤtvereÄŤky na dolnĂm okraji obrazovky ukazovaly, Ĺľe BratĹ™Ă v dalekĂ˝ch zemĂch vĹˇe pozornÄ› sledujĂ.

â€žZdravĂm vĹˇechny ĂşÄŤastnĂky.â€ś Boone mluvil klidnÄ›, jako finanÄŤnĂk probĂrajĂcĂ momentĂˇlnĂ zisky firmy. â€žChtÄ›l jsem vĂˇs struÄŤnÄ› informovat o souÄŤasnĂ© situaci, pokud jde o Michaela a Gabriela Corriganovy. PĹ™ed mÄ›sĂcem jsem odstartoval program sledovĂˇnĂ tÄ›chto dvou muĹľĹŻ. V Los Angeles jsem najal doÄŤasnĂ© zamÄ›stnance a povolal jsem dalĹˇĂ zamÄ›stnance z jinĂ˝ch mÄ›st. NaĹ™Ădil jsem jim, aby bratry sledovali a shromĂˇĹľdili informace o jejich povaze a zvlĂˇĹˇtnostech. MÄ›li je zadrĹľet jen v pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe by chtÄ›li z oblasti uprchnout.â€ś

Na obrovskĂ© obrazovce se objevil zĂˇbÄ›r zchĂˇtralĂ©ho jednopatrovĂ©ho domu. â€žPĹ™ed nÄ›kolika dny se oba bratĹ™i seĹˇli v hospicu, kde leĹľela jejich matka. NĂˇĹˇ tĂ˝m sice nemÄ›l

zaĹ™ĂzenĂ pro infraÄŤervenĂ© zobrazovĂˇnĂ, ale mÄ›l audioskener.

Rachel CorriganovĂˇ Ĺ™ekla svĂ˝m synĹŻmâ€¦â€ś

Z televiznĂch reproduktorĹŻ se ozval slabĂ˝ hlas umĂrajĂcĂ Ĺľeny. â€žVĂˇĹˇ otecâ€¦ byl PoutnĂkâ€¦ jeden HarlekĂ˝n, jmenoval se Trn, nĂˇs naĹˇelâ€¦ jestli tu schopnost mĂˇte, musĂte se skrĂ˝vat pĹ™ed pochopy Tabuly.â€ś

Na obrazovce se znovu objevila Booneova tvĂˇĹ™. â€žRachel CorriganovĂˇ tĂ©Ĺľe noci zemĹ™ela a bratĹ™i opustili zaĹ™ĂzenĂ.

TĂ˝mu velel pan Prichett. Rozhodl se zajmout Michaela Corrigana. NaneĹˇtÄ›stĂ Gabriel bratra sledoval na dĂˇlnici a zaĂştoÄŤil na jedno z naĹˇich vozidel. BratĹ™i Corriganovi unikli.â€ś

â€žKde jsou teÄŹ?â€ś zeptal se Nash.

Lawrence sledoval, jak se na obrazovce objevil novĂ˝ obraz. ObrovskĂ˝ chlap, kterĂ˝ vypadal jako obyvatel nÄ›kterĂ©ho z tichomoĹ™skĂ˝ch ostrovĹŻ, a pleĹˇatĂ˝ HispĂˇnec ozbrojenĂ˝ automatem doprovĂˇzeli bratry Corriganovy odchĂˇzejĂcĂ z malĂ©ho domku.

â€žDruhĂ˝ den rĂˇno naĹˇe sledovacĂ tĂ˝my vidÄ›ly tyto dva strĂˇĹľce a Gabriela v jeho domÄ›. O pĹŻl hodiny pozdÄ›ji stejnĂˇ skupina dorazila do Michaelova bytu a odnesla nÄ›jakĂ© obleÄŤenĂ.

VĹˇichni ÄŤtyĹ™i pak jeli na jih od Los Angeles do textilnĂ tovĂˇrny v prĹŻmyslovĂ© zĂłnÄ›. Tuto tovĂˇrnu vlastnĂ muĹľ

jmĂ©nem Frank Salazar. PĹ™iĹˇel k penÄ›zĹŻm nelegĂˇlnĂm

podnikĂˇnĂm, ale teÄŹ vlastnĂ nÄ›kolik legĂˇlnĂch podnikĹŻ.

Salazar byl investorem pĹ™i koupi jednĂ© z MichaelovĂ˝ch kancelĂˇĹ™skĂ˝ch budov. Jeho lidĂ© v souÄŤasnĂ© dobÄ› hlĂdajĂ oba bratry.â€ś

â€žA ti jsou stĂˇle v tĂ© tovĂˇrnÄ›?â€ś zeptal se Nash.

â€žAno, pane. ĹľĂˇdĂˇm o povolenĂ zaĂştoÄŤit dnes v noci na budovu a zmocnit se obou bratrĹŻ.â€ś

MuĹľi kolem konferenÄŤnĂho stolu na nÄ›kolik vteĹ™in zmlkli, naÄŤeĹľ zaÄŤal hovoĹ™it holohlavĂ˝ zĂˇstupce z Moskvy.

â€žJe ta tovĂˇrna na veĹ™ejnĂ©m prostranstvĂ?â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak,â€ś potvrdil Boone. â€žAsi pÄ›t set metrĹŻ odtud jsou dva obytnĂ© domy.â€ś

â€žVĂ˝bor pĹ™ed nÄ›kolika lety rozhodl, Ĺľe se mĂˇme vyhĂ˝bat akcĂm, kterĂ© by mohly pĹ™ilĂˇkat pozornost policie.â€ś

GenerĂˇl Nash se naklonil vpĹ™ed. â€žKdyby Ĺˇlo o rutinnĂ operaci, poĹľĂˇdal bych pana Boonea, aby se stĂˇhl a poÄŤkal na lepĹˇĂ pĹ™ĂleĹľitost. Ale situace se rychle mÄ›nĂ. DĂky kvantovĂ©mu poÄŤĂtaÄŤi jsme zĂskali velice mocnĂ©ho spojence.

Pokud bude projekt PĹ™echod ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝, koneÄŤnÄ› zĂskĂˇme technologii potĹ™ebnou k dokonalĂ©mu ovlĂˇdnutĂ celĂ© populace.â€ś

â€žK tomu ovĹˇem potĹ™ebujeme PoutnĂka,â€ś Ĺ™ekl jeden z muĹľĹŻ u dlouhĂ©ho stolu.

GenerĂˇl Nash zaĹĄukal prstem na stĹŻl. â€žAno. A pokud je nĂˇm znĂˇmo, dnes uĹľ PoutnĂci neexistujĂ. Tihle dva mladĂci

jsou synovĂ© znĂˇmĂ©ho PoutnĂka, coĹľ znamenĂˇ, Ĺľe mohli zdÄ›dit jeho schopnosti. MusĂme se jich zmocnit. NemĂˇme jinou moĹľnost.â€ś

18

Maja tiĹˇe sedÄ›la a pozorovala tĹ™i muĹľe. Trvalo jĂ chvĂli, neĹľ se vzpamatovala z elektrickĂ©ho Ĺˇoku, a stĂˇle ji pĂˇlil hrudnĂk a levĂ© rameno. ZatĂmco byla v bezvÄ›domĂ, ti tĹ™i rozĹ™ezali Ĺ™emen ze starĂ©ho ventilĂˇtoru a svĂˇzali jĂ nohy.

ZĂˇpÄ›stĂ mÄ›la sevĹ™enĂˇ ocelovĂ˝mi pouty s Ĺ™etĂzkem provleÄŤenĂ˝m pod ĹľidlĂ. Pro tuto chvĂli se snaĹľila ovlĂˇdnout svĹŻj vztek a najĂt klidnĂ© mĂsto v srdci. PĹ™edstavuj si kĂˇmen, Ĺ™ĂkĂˇval jĂ vĹľdycky otec. HladkĂ˝ ÄŤernĂ˝ kĂˇmen. Vylov ho z ledovĂ©ho horskĂ©ho potoka a podrĹľ ho v dlani.

â€žProÄŤ nic neĹ™ikĂˇ?â€ś zeptal se Bobby Jay. â€žJĂˇ na jejĂm mĂstÄ› bych ti nadĂˇval do hajzlĹŻ.â€ś

PastĂ˝Ĺ™ pohlĂ©dl na Maju a zasmĂˇl se. â€žSnaĹľĂ se vymyslet, jak by ti mohla podĹ™Ăznout krk. JejĂ tĂˇta ji uÄŤil zabĂjet lidi, uĹľ

kdyĹľ byla malĂˇ holka.â€ś

â€žTo je teda sĂla.â€ś

â€žNe, to je ĹˇĂlenstvĂ,â€ś pokraÄŤoval PastĂ˝Ĺ™. â€žDalĹˇĂ HarlekĂ˝nka, nÄ›jakĂˇ Irka, Ĺ™ĂkĂˇ si Matka PoĹľehnanĂˇ, jela na SicĂlii, a tam bÄ›hem deseti minut zabila tĹ™inĂˇct lidĂ. SnaĹľila se zachrĂˇnit katolickĂ©ho knÄ›ze, kterĂ©ho unesli mĂstnĂ mafiĂˇni, najatĂ jako ĹľoldĂˇci. KnÄ›ze zastĹ™elili, takĹľe vykrvĂˇcel v autÄ›, ale Matka PoĹľehnanĂˇ frnkla. A teÄŹ,

pĹ™isĂˇmbĹŻh, je tam u silnice na sever od Palerma kapliÄŤka s oltĂˇĹ™em, kde je vyobrazenĂˇ jako AndÄ›l smrti. Do hajzlu s tĂm. Je to hnusnĂˇ psychopatka, to je vĹˇechno.â€ś

Tate, kterĂ˝ pĹ™eĹľvykoval a pĹ™itom se drbal, pĹ™eĹˇel k MajinÄ› Ĺľidli, pĹ™edklonil se a zĂral na ni zblĂzka, takĹľe jeho Ăşsta byla jen pĂˇr centimetrĹŻ od jejĂ tvĂˇĹ™e. â€žTohle Ĺľe dÄ›lĂˇĹˇ, puso? PĹ™emejĹˇlĂĹˇ, jak nĂˇs vodkrĂˇglovat? To ale neni pÄ›knĂ˝.â€ś

â€žDrĹľ se od nĂ dĂˇl,â€ś radil PastĂ˝Ĺ™. â€žNechte ji pĹ™ivĂˇzanou k Ĺľidli. Neodmykejte jĂ pouta. NedĂˇvejte jĂ ĹľĂˇdnou vodu ani jĂdlo. VrĂˇtĂm se, jakmile najdu Prichetta.â€ś

â€žZrĂˇdce.â€ś Maja mÄ›la mlÄŤet â€“ nemÄ›lo nejmenĹˇĂ cenu se s nĂm bavit â€“, ale to slovo vyklouzlo z jejĂch Ăşst jakoby samo.

â€žTen vĂ˝raz implikuje zradu,â€ś Ĺ™ekl zvysoka PastĂ˝Ĺ™. â€žAle vĂĹˇ co? JĂˇ nemĂˇm co ani koho zradit. HarlekĂ˝ni uĹľ

neexistujĂ.â€ś

â€žNemĹŻĹľeme nechat Tabulu, aby ovlĂˇdla svÄ›t.â€ś

â€žMĂˇm pro tebe novinku, Majo. HarlekĂ˝ni jsou bez prĂˇce, protoĹľe BratĹ™Ă uĹľ PoutnĂky nezabĂjejĂ. ChtÄ›jĂ je chytit a vyuĹľĂt jejich schopnostĂ. To jsme mÄ›li udÄ›lat my a uĹľ

dĂˇvno.â€ś

â€žNezaslouĹľĂĹˇ si jmĂ©no HarlekĂ˝n. Zradil jsi pamĂˇtku svĂ© rodiny.â€ś

â€žMĹŻj dÄ›da i mĹŻj tĂˇta se starali jenom o PoutnĂky. O mÄ› se nezajĂmali ani za mĂˇk. My dva jsme na tom stejnÄ›, Majo.

VyrĹŻstali jsme s lidmi, kteĹ™Ă se obÄ›tovali pro ztracenou vÄ›c.â€ś

PastĂ˝Ĺ™ se obrĂˇtil k Bobbymu Jayovi a Tateovi.

â€žNespouĹˇtÄ›jte ji z oÄŤĂ.â€ś S tÄ›mi slovy vyĹˇel z mĂstnosti.

Tate pĹ™eĹˇel ke stolu a vzal do ruky Majin vrhacĂ nĹŻĹľ.

â€žPodĂvej se na tohle,â€ś Ĺ™ekl bratrovi. â€žDokonale vyvĂˇĹľenej.â€ś

â€žAĹľ se PastĂ˝Ĺ™ vrĂˇtĂ, dostaneme ty noĹľe, jejĂ harlekĂ˝nskej meÄŤ a nÄ›jakĂ˝ prachy navrch.â€ś

Maja zlehka ohnula paĹľe a nohy a vyÄŤkĂˇvala pĹ™ĂleĹľitost.

KdyĹľ byla jeĹˇtÄ› hodnÄ› mladĂˇ, otec ji brĂˇval do jednoho klubu v Soho, kde hrĂˇli biliĂˇr. NauÄŤilo ji to myslet dopĹ™edu a naplĂˇnovat si sled akcĂ â€“ bĂlĂˇ koule zasĂˇhne ÄŤervenou, a pak se odrazĂ od mantinelu.

â€žPastĂ˝Ĺ™ se jĂ zbyteÄŤnÄ› moc bojĂ.â€ś Tate pĹ™istoupil k Maje s jejĂm noĹľem v ruce. â€žHarlekĂ˝ni mÄ›li obrovskou povÄ›st, ale nic za tim neni. Koukni se na ni. MĂˇ jenom dvÄ› ruce a dvÄ› nohy, jako kaĹľdej jinej.â€ś

PĹ™iloĹľil ĹˇpiÄŤku noĹľe k MajinÄ› tvĂˇĹ™i a pĹ™itlaÄŤil. KĹŻĹľe se pod tlakem prohnula. PĹ™itlaÄŤil jeĹˇtÄ› trochu vĂc, aĹľ vytryskla krĹŻpÄ›j krve. â€žJen se na to koukni. Taky krvĂˇcejĂ.â€ś PeÄŤlivÄ›, jako sochaĹ™ tvarujĂcĂ jeĹˇtÄ› vlhkou hlĂnu, vedl mÄ›lkĂ˝ Ĺ™ez od Majina krku ke klĂÄŤnĂ kosti. CĂtila, jak jĂ z rĂˇny prĂ˝ĹˇtĂ krev a teÄŤe po kĹŻĹľi.

â€žVidĂĹˇ. ÄŚervenĂˇ. Zrovna jako ty a jĂˇ.â€ś

â€žPĹ™estaĹ� blbnout,â€ś okĹ™ikl ho Bobby Jay. â€žPĹ™ivedeĹˇ nĂˇs do malĂ©ru.â€ś

Tate se uculil a vrĂˇtil se ke stolu. Na pĂˇr vteĹ™in stĂˇl k Maje zĂˇdy a zaclonil bratrovi vĂ˝hled. Maja pĹ™epadla dopĹ™edu, na kolena, a natĂˇhla paĹľe dozadu, jak nejdĂˇle mohla. KdyĹľ se vysvobodila ze Ĺľidle, provlĂ©kla paĹľe pod pĂˇnvĂ a pod nohama. MÄ›la teÄŹ ruce pĹ™ed tÄ›lem.

Postavila se, se zĂˇpÄ›stĂmi a kotnĂky stĂˇle spoutanĂ˝mi, a proskoÄŤila kolem Tatea. UdÄ›lala pĹ™emet pĹ™es stĹŻl, popadla meÄŤ a pĹ™istĂˇla pĹ™ed Bobbym Jayem. Ten, zaskoÄŤen, zaĹˇmĂˇtral v kapse koĹľenĂ© bundy po pistoli. Maja mĂˇchla meÄŤem drĹľenĂ˝m obouruÄŤ a proĹĄala mu hrdlo. Z pĹ™eĹĄatĂ© tepny vytryskla krev. Bobby Jay se zaÄŤal hroutit, ale Maja uĹľ na nÄ›j zapomnÄ›la. ProvlĂ©kla meÄŤ za ÄŤernĂ˝ gumovĂ˝ pĂˇs a uvolnila si nohy.

Rychleji! TeÄŹ! UdÄ›lala kolem stolu krok smÄ›rem k Tateovi, kterĂ˝ prĂˇvÄ› vytahoval z nadmÄ›rnĂ© bundy automat.

Zvedl zbraĹ�, ale Maja ukroÄŤila stranou, prudce ĹĄala meÄŤem a uĹĄala mu pĹ™edloktĂ. Tate zaĹ™val a zapotĂˇcel se pozpĂˇtku, ale Maja uĹľ byla u nÄ›j a sekla ho pĹ™es krk a hrudnĂk.

Tate se skĂˇcel na zem a Maja zĹŻstala stĂˇt nad jeho tÄ›lem, meÄŤ pevnÄ› v rukou. SvÄ›t se v tu chvĂli zmenĹˇil, zhroutil se do sebe jako vyhaslĂˇ hvÄ›zda do jedinĂ©ho bodu strachu a zuĹ™ivosti a vzruĹˇenĂ.

19

BratĹ™i Corriganovi uĹľ bydleli v textilnĂ tovĂˇrnÄ› ÄŤtyĹ™i dny.

Toho odpoledne pan Bublina zavolal Michaelovi a ujistil ho, Ĺľe jeho jednĂˇnĂ s rodinou TorrelliĹŻ z Filadelfie probĂhajĂ hladce. Asi tak za tĂ˝den bude Michael muset podepsat nÄ›jakĂ© dokumenty tĂ˝kajĂcĂ se pĹ™evodu majetku, a pak budou zase volnĂ.

VeÄŤer se objevil Deek a objednal ÄŤĂnskĂ© jĂdlo. Poslal JesĂşse dolĹŻ, aby poÄŤkal na dodĂˇvku, a pustil se s Gabrielem do ĹˇachovĂ© partie. â€žHodnÄ› sem hrĂˇl Ĺˇachy v lapĂˇku,â€ś vysvÄ›tloval. â€žAle bratĹ™i tam hrajou vĹˇichni na jedno brdo.

ĂštoÄŤej a ĂştoÄŤej, dokud nepadne nÄ›ÄŤĂ krĂˇl.â€ś

TeÄŹ, kdyĹľ ĹˇicĂ stroje zmlkly a dÄ›lnice odeĹˇly domĹŻ, zavlĂˇdlo v tovĂˇrnÄ› hlubokĂ© ticho. Gabriel zaslechl, jak ulicĂ pĹ™ijĂĹľdĂ auto a zastavuje pĹ™ed budovou. VyhlĂ©dl z okna a uvidÄ›l, jak z auta vystupuje ÄŤĂnskĂ˝ Ĺ™idiÄŤ se dvÄ›ma taĹˇkami s jĂdlem.

Deek zĂral na Ĺˇachovnici a promĂ˝Ĺˇlel dalĹˇĂ tah. â€žNÄ›kdo se bude mĂłc zlobit, aĹľ jim JesĂşs zaplatĂ. Ten Ĺ™idiÄŤ vĂˇĹľil dlouhou cestu, a ten krkoun JesĂşs mu dĂˇ jenom dolar spropitnĂ˝ho.â€ś Ĺ�idiÄŤ pĹ™ijal od JesĂşse penĂze a vracel se k autu. NĂˇhle sĂˇhl pod proĹˇĂvanou bundu a vytĂˇhl pistoli. Dohonil JesĂşse, zdvihl zbraĹ� a ustĹ™elil mu vrĹˇek hlavy. Deek zaslechl vĂ˝stĹ™el. PĹ™iskoÄŤil k oknu a vidÄ›l, jak se ulicĂ s Ĺ™evem motorĹŻ

pĹ™iĹ™Ătila dvÄ› dalĹˇĂ auta. VyskoÄŤila z nich tlupa chlapĹŻ a bÄ›Ĺľela za ÄŚĂĹ�anem do budovy.

Deek stiskl ÄŤĂslo na svĂ©m mobilnĂm telefonu a zaÄŤal rychle mluvit. â€žPoĹˇli sem pĂˇr bratrĹŻ, ale fofrem. Ĺ est chlapĹŻ, s bouchaÄŤkama, jdou do dvĂ©Ĺ™Ă.â€ś Vypnul telefon, popadl puĹˇku M 16 a ukĂˇzal na Gabriela. â€žJdi najĂt Michaela.

ZĹŻstaĹ� s nim, dokavĂˇÄŹ nepĹ™ijede pan Bublina, aby nĂˇm pomoh.â€ś MohutnĂ˝ Samoan se opatrnÄ› blĂĹľil ke schodiĹˇti. Gabriel probÄ›hl halou a zastihl Michaela stojĂcĂho u lehĂˇtek.

â€žCo se dÄ›je?â€ś

â€žĂštoÄŤĂ na budovu.â€ś

Zaslechli sĂ©rii vĂ˝stĹ™elĹŻ zduĹˇenĂ˝ch zdivem. Deek byl na schodiĹˇti a pĂˇlil dolĹŻ po ĂştoÄŤnĂcĂch. Michael vypadal zmatenÄ› a vydÄ›ĹˇenÄ›. StĂˇl ve dveĹ™Ăch a zĂral na Gabriela, kterĂ˝ vzal do rukou zrezivÄ›lou lopatu.

â€žCo to dÄ›lĂˇĹˇ?â€ś

â€žPojÄŹme odsud vypadnout.â€ś

Gabriel prorazil lopatou dolnĂ pĹŻlku okennĂho rĂˇmu a okno vypĂˇÄŤil. Odhodil lopatu, vysunul okno otevĂrajĂcĂ se nahoru, a vyhlĂ©dl ven. Kolem budovy se vinula asi deset centimetrĹŻ ĹˇirokĂˇ betonovĂˇ Ĺ™Ămsa. StĹ™echa domu naproti pĹ™es Ăşzkou uliÄŤku byla vzdĂˇlenĂˇ necelĂ© dva metry, ale budova byla o poschodĂ niĹľĹˇĂ.

Dole v tovĂˇrnÄ› se ozval vĂ˝buch a svÄ›tlo zhaslo. Gabriel bÄ›Ĺľel do kouta a popadl otcĹŻv japonskĂ˝ meÄŤ. Zasunul ho jĂlcem dolĹŻ do svĂ©ho batohu, takĹľe vyÄŤnĂvala jen ĹˇpiÄŤka pochvy. DalĹˇĂ stĹ™elba. Potom Deek zaĹ™val bolestĂ.

Gabriel si hodil batoh na zĂˇda a vrĂˇtil se k otevĹ™enĂ©mu oknu. â€žJdeme. MĹŻĹľeme pĹ™eskoÄŤit na vedlejĹˇĂ dĹŻm.â€ś â€žNedokĂˇĹľu to,â€ś protestoval Michael. â€žZvoĹ™u to a netrefĂm se.â€ś â€žMusĂĹˇ se pokusit. KdyĹľ tady zĹŻstaneme, zabijou nĂˇs.â€ś

â€žPromluvĂm s nimi, Gabe. DokĂˇĹľu promluvit s kaĹľdĂ˝m.â€ś

â€žNa to zapomeĹ�. Oni se nechtÄ›jĂ dohodnout.â€ś

Gabriel vylezl z okna a zĹŻstal stĂˇt na ĂşzkĂ© Ĺ™Ămse, levou rukou se stĂˇle drĹľel okna. SvÄ›tlo z ulice staÄŤilo k tomu, aby vidÄ›l protÄ›jĹˇĂ stĹ™echu, ale uliÄŤka mezi obÄ›ma budovami byla jen temnĂˇ propast. PoÄŤĂtal do tĹ™Ă, pak se odrazil, prolĂ©tl vzduchem a dopadl na stĹ™echu pokrytou dehtovĂ˝m papĂrem.

VyĹˇkrĂˇbal se na nohy s pohledem upĹ™enĂ˝m na tovĂˇrnu naproti.

â€žDÄ›lej!â€ś

Michael vĂˇhal, udÄ›lal krok k oknu, ale pak se vrĂˇtil.

â€žTy to dokĂˇĹľeĹˇ!â€ś Gabriel si uvÄ›domil, Ĺľe mÄ›l zĹŻstat s bratrem a nechat ho jĂt prvnĂho. â€žPamatuj si, co jsi vĹľdycky Ĺ™Ăkal, musĂme drĹľet pohromadÄ›. Je to jedinĂˇ moĹľnost.â€ś Vzduchem se s hromovĂ˝m rachotem blĂĹľila helikoptĂ©ra se zapnutĂ˝m reflektorem. Paprsek svÄ›tla proĹĄal tmu, pĹ™ejel pĹ™es otevĹ™enĂ© okno a pokraÄŤoval pĹ™es hornĂ poschodĂ tovĂˇrny.

â€žDÄ›lej, Michaeli!â€ś

â€žNemĹŻĹľu! NÄ›kam se schovĂˇm.â€ś

Michael sĂˇhl do kapsy, nÄ›co z nĂ vyjmul a hodil to bratrovi. KdyĹľ pĹ™edmÄ›t dopadl na stĹ™echu, Gabriel zjistil, Ĺľe je to zlatĂ© pouzdro s klipsem na penĂze, kreditnĂ karta a tlustĂ˝ Ĺˇtos dvacetidolarovek.

â€žSejdeme se v poledne u Bundyho na Wilshire Boulevardu,â€ś zavolal Michael. â€žKdyĹľ tam nebudu, zkus to dalĹˇĂ den.â€ś â€žZabijou tÄ›!â€ś

â€žNetrap se. DobĹ™e to dopadne.â€ś

Michael zmizel ve tmÄ› a Gabriel zĹŻstal na stĹ™eĹˇe sĂˇm.

VrtulnĂk se vrĂˇtil pĹ™es stĹ™echu zpÄ›t a zĹŻstal viset na mĂstÄ›, motor Ĺ™val, vrtule vĂĹ™ila prach a smetĂ. SvÄ›tlo reflektoru udeĹ™ilo Gabriela do oÄŤĂ â€“ bylo to jako zĂrat pĹ™Ămo do slunce.

NapĹŻl oslepenĂ˝ jasnĂ˝m svÄ›tlem klopĂ˝tal po stĹ™eĹˇe k poĹľĂˇrnĂmu schodiĹˇti, chytil se kovovĂ©ho ĹľebĹ™Ăku a nechal se stĂˇhnout dolĹŻ silou pĹ™itaĹľlivosti.

20

Maja si svlĂ©kla zakrvĂˇcenĂ© Ĺˇaty a nacpala je do plastovĂ©ho pytle na odpadky. ObÄ› mrtvĂˇ tÄ›la leĹľela jen pĂˇr desĂtek centimetrĹŻ od nĂ. SnaĹľila se nemyslet na to, co se stalo. Ĺľij v pĹ™Ătomnosti, Ĺ™Ăkala si. SoustĹ™eÄŹ se na kaĹľdou ÄŤinnost. UÄŤenci a bĂˇsnĂci psali o minulosti â€“ obdivovali ji, touĹľili po nĂ, oplakĂˇvali ji â€“, ale Trn uÄŤil svou dceru, aby se tÄ›mto lĂˇkadlĹŻm vyhĂ˝bala. NejlepĹˇĂ model je ÄŤepel meÄŤe sviĹˇtĂcĂ vzduchem.

PastĂ˝Ĺ™ se mÄ›l sejĂt s nÄ›jakĂ˝m ÄŤlovÄ›kem jmĂ©nem Prichett, ale mĹŻĹľe se kaĹľdou chvĂli vrĂˇtit. Maja sice mÄ›la chuĹĄ zĹŻstat a zabĂt zrĂˇdce, jejĂm hlavnĂm cĂlem vĹˇak bylo najĂt Gabriela a Michaela Corriganovy. MoĹľnĂˇ, Ĺľe uĹľ je chytili, pomyslela si. Nebo moĹľnĂˇ nemajĂ schopnost stĂˇt se PoutnĂky. Na tyhle otĂˇzky existuje jen jedna odpovÄ›ÄŹ â€“ musĂ bratry co nejdĹ™Ăv najĂt.

NaĹˇla v taĹˇce nÄ›jakĂ© obleÄŤenĂ a pĹ™evlĂ©kla se do dĹľĂnsĹŻ, triÄŤka a modrĂ©ho bavlnÄ›nĂ©ho svetĹ™Ăku. NavlĂ©kla ruce do plastovĂ˝ch taĹˇek a probrala Bobby Jayovy zbranÄ›, a vybrala si malou nÄ›meckou automatickou pistoli s pouzdrem na pĹ™ipevnÄ›nĂ ke kotnĂku. LeĹľel tu takĂ© automat s drĹľenĂm jako pistole a se sklĂˇdacĂm zĂˇsobnĂkem v dlouhĂ©m kovovĂ©m

pouzdĹ™e, a tak se rozhodla vzĂt ho takĂ© s sebou. KdyĹľ byla pĹ™ipravena k odchodu, hodila na podlahu nÄ›jakĂ© starĂ© noviny a prohledala bratrĹŻm kapsy. Tate mÄ›l u sebe ÄŤtyĹ™icet dolarĹŻ a tĹ™i plastovĂ© fioly s tuhĂ˝m kokainem. Bobby Jay mÄ›l pĹ™es devÄ›t stovek dolarĹŻ v hotovosti staĹľenĂ˝ch gumiÄŤkou.

Maja si vzala penĂze a drogy nechala leĹľet vedle Tateova tÄ›la.

S automatem v pouzdĹ™e a se svĂ˝mi zavazadly v ruce vyĹˇla nouzovĂ˝m vĂ˝chodem, vydala se na zĂˇpad, a kdyĹľ

minula nÄ›kolik blokĹŻ, nacpala zkrvavenĂ© Ĺˇaty do kontejneru.

StĂˇla na Lincoln Boulevard, ÄŤtyĹ™proudovĂ© silnici lemovanĂ© obchody s nĂˇbytkem a restauracemi s rychlĂ˝m obÄŤerstvenĂm. Bylo horko a mÄ›la pocit, jako by jĂ prolitĂˇ krev stĂˇle jeĹˇtÄ› lpÄ›la na kĹŻĹľi.

MÄ›la jen jeden zĂˇloĹľnĂ kontakt. Lipka pĹ™ed nÄ›kolika lety zajel do Ameriky obstarat faleĹˇnĂ© pasy a kreditnĂ karty a navĂˇzal prostĹ™ednictvĂm schrĂˇnky kontakt s muĹľem jmĂ©nem Thomas, kterĂ˝ bydlel nÄ›kde v Hermosa Beach.

Z telefonnĂho automatu si zavolala taxĂk. Ĺ�idiÄŤ byl postarĹˇĂ SyĹ™an, kterĂ˝ moc neumÄ›l anglicky. OtevĹ™el plĂˇn mÄ›sta, dost dlouho ho studoval, a pak prohlĂˇsil, Ĺľe ji na uvedenou adresu mĹŻĹľe dovĂ©zt.

Hermosa Beach bylo malĂ© mÄ›steÄŤko na jih od Los Angeles. Centrum bylo hodnÄ› turistickĂ©, samĂ© restaurace a bary, ale vÄ›tĹˇina domĹŻ byly pĹ™ĂzemnĂ dĹ™evÄ›nĂ© stavby kousek

od pobĹ™eĹľĂ oceĂˇnu. Ĺ�idiÄŤ dvakrĂˇt zabloudil. Zastavil, znovu listoval mapou, a nakonec se mu nÄ›jak podaĹ™ilo najĂt dĹŻm na Sea Breeze Lane. Maja mu zaplatila a sledovala, jak odjĂĹľdĂ ulicĂ. MoĹľnĂˇ Ĺľe agenti Tabuly uĹľ jsou tu a ÄŤĂhajĂ na ni v domÄ›.

VyĹˇla po schĹŻdcĂch k pĹ™ednĂmu vchodu a zaklepala na dveĹ™e. Nikdo neotevĹ™el, ale ze zadnĂho dvorku slyĹˇela hudbu. OtevĹ™ela si postrannĂ branku a octla se v uliÄŤce mezi domem a betonovou zdĂ. Aby mÄ›la volnĂ© ruce, nechala taĹˇky u branky. Automatickou pistoli Bobbyho Jaye mÄ›la ve snĂmatelnĂ©m pouzdĹ™e pĹ™ipnutĂ©m ke kotnĂku. Pouzdro s meÄŤem jĂ viselo pĹ™es rameno. Zhluboka se nadechla, pĹ™ipravena k boji, a vykroÄŤila.

PodĂ©l zdi rostlo pĂˇr borovic, ale jinak na zadnĂm dvorku neraĹˇila ani traviÄŤka. V pĂsÄŤitĂ© pĹŻdÄ› kdosi vykopal mÄ›lkou jĂˇmu a pĹ™ikryl ji asi pĹŻldruhĂ©ho metru vysokou konstrukcĂ z pruĹľnĂ˝ch vÄ›tvĂ propletenĂ˝ch provazy. PĹ™enosnĂ© rĂˇdio vyhrĂˇvalo country muziku a do pĹŻl tÄ›la svleÄŤenĂ˝ muĹľ

pokrĂ˝val konstrukci zÄŤernalĂ˝mi ÄŤtverci vydÄ›lanĂ© kravskĂ© kĹŻĹľe.

MuĹľ uvidÄ›l Maju a pĹ™estal pracovat. Byl to indiĂˇn s dlouhĂ˝mi ÄŤernĂ˝mi vlasy a ponÄ›kud uvolnÄ›nĂ˝mi bĹ™iĹˇnĂmi svaly. KdyĹľ se usmĂˇl, bylo vidÄ›t, Ĺľe mu chybĂ stoliÄŤka.

â€žAĹľ zĂtra,â€ś Ĺ™ekl.

â€žProsĂm?â€ś

â€žZmÄ›nil jsem termĂn obĹ™adu v potĂrnÄ›. VĹˇichni pravidelnĂ nĂˇvĹˇtÄ›vnĂci dostali e-mail, ale vy nejspĂĹˇ budete nÄ›jakĂˇ Richardova kamarĂˇdka.â€ś

â€žHledĂˇm nÄ›koho, kdo se jmenuje Thomas.â€ś

MuĹľ se sehnul a vypnul rĂˇdio. â€žTo jsem jĂˇ. Jsem Thomas ChodĂ po zemi. A s kĂ˝m Ĺľe to mluvĂm?â€ś

â€žJane StanleyovĂˇ. PrĂˇvÄ› jsem pĹ™iletÄ›la z Anglie.â€ś

â€žJednou jsem byl v LondĂ˝nÄ› pĹ™ednĂˇĹˇet. PĂˇr lidĂ se mÄ› tam ptalo, proÄŤ nemĂˇm pera ve vlasech.â€ś Thomas se posadil na dĹ™evÄ›nou laviÄŤku a zaÄŤal si oblĂ©kat triÄŤko. â€žĹ�Ăkal jsem jim, Ĺľe jsem z kmene Absaroka, ptaÄŤĂch lidĂ. Vy bÄ›loĹˇi nĂˇm Ĺ™ĂkĂˇte VranĂ lid. NemusĂm pĹ™ece Ĺˇkubat orly, abych byl indiĂˇn.â€ś

â€žJeden pĹ™Ătel mi Ĺ™Ăkal, Ĺľe znĂˇte spoustu vÄ›cĂ.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ Ĺľe ano, a moĹľnĂˇ Ĺľe ne. To musĂte posoudit sama.â€ś

Maja se neustĂˇle rozhlĂĹľela po dvorku. Nikde v dohledu nikoho nevidÄ›la. â€žA teÄŹ stavĂte potĂrny?â€ś

â€žAno. Obvykle mĂˇm kaĹľdĂ˝ vĂkend jeden turnus.

PoslednĂch pĂˇr let organizuju obĹ™ady v potĂrnÄ› pro rozvedenĂ© lidi. Po dvou dnech pocenĂ a bubnovĂˇnĂ na bubĂnek pĹ™estanou nenĂˇvidÄ›t bĂ˝valĂ© partnery.â€ś Thomas se usmĂˇl a rozhodil rukama. â€žNenĂ to nic velkolepĂ©ho, ale svÄ›tu to trochu pomĹŻĹľe. VĹˇichni dennodennÄ› bojujeme,

jenom to nevĂme. LĂˇska se snaĹľĂ porazit nenĂˇvist. StateÄŤnost porĂˇĹľĂ strach.â€ś

â€žMĹŻj pĹ™Ătel Ĺ™Ăkal, Ĺľe mi dokĂˇĹľete vysvÄ›tlit, jak pĹ™iĹˇla Tabula ke svĂ©mu jmĂ©nu.â€ś

Thomas mrkl na pĹ™enosnou chladicĂ jednotku a na sloĹľenou mikinu na praĹˇnĂ© zemi. Tam mÄ›l patrnÄ› ukrytou zbraĹ�. NejspĂĹˇ pistoli.

â€žTabula. Hmm, ano. MoĹľnĂˇ jsem o nich nÄ›co zaslechl.â€ś

ZĂvl a poĹˇkrĂˇbal se na bĹ™iĹˇe, jako by se ho vyptĂˇvala na skautskĂ˝ oddĂl. â€žJe to odvozeno od latinskĂ©ho slova â€štabulaâ€�, a to zase z vĂ˝razu â€štabula rasaâ€�, coĹľ znamenĂˇ â€šnepopsanĂˇ deskaâ€�. Stoupenci Tabuly si myslĂ, Ĺľe lidskĂˇ mysl je nepopsanĂˇ deska, kdyĹľ pĹ™ijdeme na svÄ›t. To znamenĂˇ, Ĺľe ti, kdo jsou u moci, mohou naplnit nĂˇĹˇ mozek urÄŤitĂ˝mi informacemi. KdyĹľ tohle udÄ›lĂˇte s velkĂ˝m poÄŤtem lidĂ, mĹŻĹľete ovlĂˇdnout vÄ›tĹˇinu svÄ›tovĂ© populace. PĹ™ĂvrĹľenci Tabuly nenĂˇvidĂ kaĹľdĂ©ho, kdo naznaÄŤuje, Ĺľe existuje jeĹˇtÄ› jinĂˇ realita.â€ś

â€žJako tĹ™eba nÄ›jakĂ˝ PoutnĂk?â€ś

Thomas znovu pohlĂ©dl na skrytou zbraĹ�. ChvĂli vĂˇhal, a pak se zĹ™ejmÄ› rozhodl, Ĺľe by ji nedokĂˇzal zvednout tak rychle, aby se mohl zachrĂˇnit.

â€žPoslyĹˇte, Jane â€“ nebo jak se vlastnÄ› jmenujete â€“, jestli mÄ› chcete zabĂt, tak to klidnÄ› udÄ›lejte. MnÄ› je to ĂşplnÄ› fuk.

Jeden mĹŻj strĂ˝ÄŤek byl PoutnĂk, ale jĂˇ nemĂˇm schopnost

pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. KdyĹľ se mĹŻj strĂ˝ÄŤek vrĂˇtil do tohoto svÄ›ta, zaÄŤal organizovat kmeny, abychom se odvrĂˇtili od alkoholu a zaÄŤali sami Ĺ™Ădit svĹŻj Ĺľivot. TÄ›m mocnĂ˝m se to nelĂbilo. Ĺ lo jim o pĹŻdu. PronĂˇjmy ropnĂ˝ch polĂ. Za pĹŻl roku potom, co mĹŻj strĂ˝ÄŤek zaÄŤal kĂˇzat, ho nÄ›kdo pĹ™ejel na silnici. VĹľdycky se to dĂˇ zaĹ™Ădit, aby to vypadalo jako nehoda, Ĺľe? Ĺ�idiÄŤ ujel a ĹľĂˇdnĂ svÄ›dci se nenaĹˇli.â€ś

â€žVĂte, kdo jsou HarlekĂ˝ni?â€ś

â€žMoĹľnĂˇâ€¦â€ś

â€žPĹ™ed nÄ›kolika lety jste se setkal s francouzskĂ˝m HarlekĂ˝nem jmĂ©nem Lipka. PouĹľil vaĹˇi adresu, aby zĂskal faleĹˇnĂ© pasy. MĂˇm teÄŹ zrovna problĂ©my. Lipka Ĺ™Ăkal, Ĺľe byste mi mohl pomoct.â€ś

â€žJĂˇ nebojuju za HarlekĂ˝ny. NepatĹ™Ăm k nim.â€ś

â€žPotĹ™ebuju auto nebo dodĂˇvku, prostÄ› nÄ›jakĂ˝ vĹŻz, kterĂ˝ by MaĹˇinerie nemohla dohledat.â€ś

Thomas ChodĂ po zemi se na ni dlouze zadĂval a Maja vnĂmala sĂlu jeho pohledu. â€žTak dobĹ™e,â€ś Ĺ™ekl pomalu.

â€žUdÄ›lĂˇm to.â€ś

21

Gabriel Ĺˇel odvodĹ�ovacĂm pĹ™Ăkopem podĂ©l dĂˇlnice na San Diego. TĂ©mÄ›Ĺ™ uĹľ svĂtalo. Na vĂ˝chodnĂm obzoru Ĺľhnula tenkĂˇ linka oranĹľovĂ©ho sluneÄŤnĂho svÄ›tla. Auta a kamiony se kolem nÄ›j Ĺ™Ătily na jih.

AĹĄ uĹľ to byl kdokoli, kdo zaĂştoÄŤil na textilnĂ tovĂˇrnu pana Bubliny, nejspĂĹˇ bude ÄŤekat, Ĺľe se Gabriel vrĂˇtĂ do svĂ©ho domku v zĂˇpadnĂ ÄŤĂˇsti Los Angeles. Svou hondu nechal v tovĂˇrnÄ› a potĹ™eboval jinou motorku. V New Yorku nebo v Hongkongu â€“ nebo v kterĂ©mkoli vertikĂˇlnÄ› stavÄ›nĂ©m mÄ›stÄ› â€“ by se mohl ztratit v podzemnĂ drĂˇze nebo v pouliÄŤnĂm davu. Ale v Los Angeles chodĂ pÄ›Ĺˇky jenom bezdomovci nebo ilegĂˇlnĂ pĹ™istÄ›hovalci. Kdyby jel na motorce, ztratil by se v provozu, kterĂ˝ plynul z povrchovĂ˝ch ulic do anonymnĂho zmatku dĂˇlnic.

O dva domy dĂˇl od Gabriela bydlel staĹ™Ăk jmĂ©nem Foster. MÄ›l na dvorku za domem dĂlniÄŤku se stĹ™echou z hlinĂkovĂ©ho plechu. Gabriel vylezl na betonovou zeÄŹ, kterĂˇ oddÄ›lovala domy v ulici od dĂˇlnice, a pak seskoÄŤil na stĹ™echu Fosterovy dĂlny. RozhlĂ©dl se pĹ™es stĹ™echy a vidÄ›l, Ĺľe na druhĂ© stranÄ› ulice parkuje servisnĂ dodĂˇvka elektrĂˇrenskĂ© spoleÄŤnosti. ZĹŻstal tam pĂˇr minut stĂˇt, a uvaĹľoval, co dĂˇl,

kdyĹľ vtom zahlĂ©dl, jak v kabinÄ› dodĂˇvky zazĂˇĹ™il ĹľlutavĂ˝ plamĂnek. Kdosi sedĂcĂ tam ve stĂnu si prĂˇvÄ› zapĂˇlil cigaretu.

Gabriel seskoÄŤil z pĹ™ĂstĹ™eĹˇku a pĹ™elezl zeÄŹ zpĂˇtky na dĂˇlnici. Slunce uĹľ vyĹˇlo, vynoĹ™ilo se za dlouhou Ĺ™adou skladiĹˇĹĄ jako ĹˇpinavĂ˝ balon. Bude lepĹˇĂ udÄ›lat to hned, pomyslel si. Jestli tu ÄŤekali celou noc, budou nejspĂĹˇ napĹŻl spĂˇt.

VrĂˇtil se na zeÄŹ, podrĹľel se hornĂho okraje a spustil se na plevelem zarostlĂ˝ dvorek svĂ©ho domu. Bez zavĂˇhĂˇnĂ bÄ›Ĺľel ke garĂˇĹľi a vykopl postrannĂ dveĹ™e. Jeho italskĂˇ motorka Moto Guzzi stĂˇla uprostĹ™ed garĂˇĹľe. MohutnĂ˝m motorem, ÄŤernou palivovou nĂˇdrĹľĂ a krĂˇtkĂ˝mi zĂˇvodnickĂ˝mi Ĺ™ĂdĂtky mu vĹľdycky pĹ™ipomĂnala bojovnĂ©ho bĂ˝ka ÄŤekajĂcĂho na toreadora.

UdeĹ™il pÄ›stĂ do knoflĂku automatickĂ©ho otevĂrĂˇnĂ dveĹ™Ă, skoÄŤil na motorku a nakopl startĂ©r. KovovĂ© dveĹ™e garĂˇĹľe se skĹ™Ăpotem vyjely nahoru. V okamĹľiku, kdy pĹ™ed sebou uvidÄ›l metr a pĹŻl volnĂ©ho prostoru, prudce pĹ™idal plyn. Z

dodĂˇvky vyskoÄŤili tĹ™i muĹľi a bÄ›Ĺľeli k nÄ›mu. KdyĹľ se Gabriel s Ĺ™evem Ĺ™Ătil po pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ›, jeden z muĹľĹŻ v modrĂ© bundÄ› zvedl zbraĹ�, kterĂˇ vypadala jako pistole s granĂˇtem pĹ™ipevnÄ›nĂ˝m k hlavni. Gabriel s drncnutĂm pĹ™ejel pĹ™es chodnĂk na silnici a muĹľ vypĂˇlil. UkĂˇzalo se, Ĺľe granĂˇt je silnĂ˝ plastovĂ˝ pytel naplnÄ›nĂ˝ ÄŤĂmsi tÄ›ĹľkĂ˝m. ZasĂˇhlo to z boku motorku, takĹľe uskoÄŤila stranou.

Nezastavuj, myslel si Gabriel. Nezpomaluj. Trhl Ĺ™ĂdĂtky doleva, vyrovnal motorku a uĹľ se Ĺ™Ătil ulicĂ a mĂjel konec bloku. OhlĂ©dl se pĹ™es rameno a vidÄ›l, jak tĹ™i muĹľi bÄ›ĹľĂ k opravĂˇĹ™skĂ© dodĂˇvce.

Zahnul v ostrĂ©m Ăşhlu za roh, od zadnĂho kola mu odletoval ĹˇtÄ›rk. DĹŻraznÄ› pĹ™idal plyn a prudkĂ© zrychlenĂ ho hodilo v sedle dozadu. Jeho tÄ›lo jako by se stalo souÄŤĂˇstĂ stroje, prodlouĹľenĂm jeho sĂly, a on se pevnÄ› drĹľel, a tak prolĂ©tl kĹ™iĹľovatku na ÄŤervenou.

ZĹŻstĂˇval na povrchovĂ˝ch ulicĂch a mĂĹ™il na jih do Comptonu, pak se obrĂˇtil o stoosmdesĂˇt stupĹ�ĹŻ a jel zpĂˇtky do Los Angeles. V poledne se projĂĹľdÄ›l po Wilshire Boulevardu kolem Bundyho, ale Michael tam nebyl. Gabriel se tedy rozjel na sever do Santa Barbary, kde pĹ™enocoval v zchĂˇtralĂ©m motĂ˝lku pĂˇr kilometrĹŻ od pobĹ™eĹľĂ. NĂˇsledujĂcĂho dne se vrĂˇtil do Los Angeles, ale Michael opÄ›t nikde.

Koupil si nÄ›kolikery noviny a pĹ™eÄŤetl vĹˇechny ÄŤlĂˇnky. O

stĹ™elbÄ› v textilnĂ tovĂˇrnÄ› tam nenaĹˇel ani zmĂnku. VĹľdycky vÄ›dÄ›l, Ĺľe noviny i televize referujĂ jen na jistĂ© Ăşrovni reality.

Co se dÄ›lo s nĂm, bylo na ĂşplnÄ› jinĂ© Ăşrovni, jako paralelnĂ vesmĂr. VĹˇude kolem se rozvĂjela rĹŻznĂˇ spoleÄŤenstvĂ a opÄ›t zanikala, vytvĂˇĹ™ely se novĂ© tradice nebo se poruĹˇovala pravidla, ale obÄŤanĂ© stĂˇle pĹ™edstĂrali, Ĺľe tvĂˇĹ™e, kterĂ© jim

ukazujĂ na televiznĂch obrazovkĂˇch, jsou jedinĂ© relevantnĂ pĹ™ĂbÄ›hy.

CelĂ˝ zbytek dne strĂˇvil na motorce, zastavil jen jednou, aby dotankoval benzin a doplnil pitnou vodu. VÄ›dÄ›l, Ĺľe by si mÄ›l najĂt nÄ›jakĂ˝ Ăşkryt, ale nervozita ho nutila k neustĂˇlĂ©mu pohybu. KdyĹľ zaÄŤal bĂ˝t unavenĂ˝, Los Angeles jako by se rozpadlo na stĹ™epy â€“ izolovanĂ© obrazy bez spojovacĂ tkĂˇnÄ›.

UschlĂ© vÄ›jĂĹ™e palmovĂ˝ch listĹŻ ve struĹľce. ObrovitĂ© sĂˇdrovĂ© kuĹ™e. PlakĂˇt oznamujĂcĂ, Ĺľe se ztratil pes. VĹˇude samĂ© nĂˇpisy: TOTĂ�LNĂŤ KRACH CEN! NEODMĂŤTNEME ĹľĂ�DNOU

NABĂŤDKU! ZBOĹľĂŤ VĂ�M DORUÄŚĂŤME AĹľ DOMĹŻ! StaĹ™ec ÄŤtoucĂ Bibli. PubertĂˇlnĂ dĂvenka ĹľvatlajĂcĂ do mobilu. A opÄ›t padla zelenĂˇ a on se Ĺ™Ătil â€“ nikam.

Gabriel postupnÄ› chodil s nÄ›kolika Ĺľenami z Los Angeles, ale vztah obvykle netrval dĂ©le neĹľ mÄ›sĂc ÄŤi dva.

StejnÄ› by nevÄ›dÄ›ly, jak mu pomoci, kdyby se teÄŹ u nich objevil a hledal Ăşkryt. MÄ›l i pĂˇr kamarĂˇdĹŻ, kteĹ™Ă stejnÄ› jako on rĂˇdi skĂˇkali z letadla, a dalĹˇĂ, kteĹ™Ă milovali rychlou jĂzdu na motorkĂˇch, ale rozhodnÄ› ho s nimi nepojilo ĹľĂˇdnĂ© silnĂ© pouto. Aby se vyhnul ĹˇpehovĂˇnĂ SĂtÄ›, izoloval se od vĹˇech lidĂ kromÄ› svĂ©ho bratra.

KdyĹľ jel po Sunset Boulevardu na vĂ˝chod, napadla ho Maggie ResnickovĂˇ. Je to prĂˇvniÄŤka a on jĂ dĹŻvÄ›Ĺ™uje, a ona bude urÄŤitÄ› vÄ›dÄ›t, co dÄ›lat. OdboÄŤil ze Sunsetu a jel silnicĂ vinoucĂ se vzhĹŻru Coldwater Canyonem. Maggiin dĹŻm stĂˇl

na pĹ™ĂkrĂ©m svahu. Dole pod domem byla garĂˇĹľ a nad nĂ se tyÄŤila tĹ™i postupnÄ› se zmenĹˇujĂcĂ patra z oceli a skla jako patra svatebnĂho dortu. Byla uĹľ skoro pĹŻlnoc, ale uvnitĹ™ se dosud svĂtilo. Gabriel zazvonil a Maggie mu pĹ™iĹˇla otevĹ™Ăt v ÄŤervenĂ©m frotĂ© Ĺľupanu a chlupatĂ˝ch pantoflĂch.

â€žDoufĂˇm, Ĺľes mÄ› nepĹ™iĹˇel pozvat na vyjĂĹľÄŹku na motorce. Je tma a zima a jĂˇ jsem unavenĂˇ. A taky musĂm jeĹˇtÄ› pĹ™eÄŤĂst tĹ™i svÄ›dectvĂ.â€ś

â€žMusĂm s tebou mluvit.â€ś

â€žCo se dÄ›je? NÄ›jakĂ˝ prĹŻĹˇvih?â€ś

Gabriel pĹ™ikĂ˝vl.

Maggie ustoupila, aby mohl vejĂt. â€žTak pojÄŹ dĂˇl.

Obdivuju ctnostnĂ© lidi, ale je s nimi nuda. To bude taky nejspĂĹˇ dĹŻvod, proÄŤ dÄ›lĂˇm trestnĂ prĂˇvo.â€ś

PĹ™estoĹľe Maggie nesnĂˇĹˇela vaĹ™enĂ, nechala si od architekta navrhnout mimoĹ™ĂˇdnÄ› obrovskou kuchyni. Od stropu visely na hĂˇÄŤcĂch mÄ›dÄ›nĂ© pĂˇnve. KĹ™iĹˇĹĄĂˇlovĂ© sklenky na vĂno hnĂzdily na polici v dĹ™evÄ›nĂ©m stojanu. Kuchyni dominovala gigantickĂˇ nerezovĂˇ lednice, obsahujĂcĂ ÄŤtyĹ™i lĂˇhve ĹˇampaĹ�skĂ©ho a krabiÄŤku s jĂdlem z ÄŤĂnskĂ©ho stĂˇnku s rychlĂ˝m obÄŤerstvenĂm. Maggie nabĂdla, Ĺľe uvaĹ™Ă ÄŤaj, a Gabriel se zatĂm usadil u kuchyĹ�skĂ©ho pultu. UĹľ jen jeho pĹ™Ătomnost tady sama o sobÄ› pro ni mohla bĂ˝t nebezpeÄŤnĂˇ, ale Gabriel zoufale potĹ™eboval nÄ›komu sdÄ›lit, co se stalo. V

nejistĂ© situaci, v nĂĹľ teÄŹ byl, se mu zaÄŤaly vynoĹ™ovat vzpomĂnky z dÄ›tstvĂ a vnucovaly se mu do mysli.

Maggie mu nalila ĹˇĂˇlek ÄŤaje, a usedla proti nÄ›mu na opaÄŤnou stranu pultu a zapĂˇlila si cigaretu. â€žTak se do toho dĂˇme. V tuhle chvĂli jsem tvĹŻj prĂˇvnĂk. To znamenĂˇ, Ĺľe vĹˇechno, co mi Ĺ™ekneĹˇ, je pĹ™ĂsnÄ› dĹŻvÄ›rnĂ©, ledaĹľe by ses chystal spĂˇchat zloÄŤin.â€ś

â€žNic ĹˇpatnĂ©ho jsem neudÄ›lal.â€ś

MĂˇvla rukou a odehnala prouĹľek cigaretovĂ©ho kouĹ™e.

â€žAle ovĹˇemĹľe udÄ›lal, Gabrieli. VĹˇichni jsme spĂˇchali nÄ›jakĂ˝ zloÄŤin. OtĂˇzka ÄŤĂslo jedna ale znĂ: hledĂˇ tÄ› policie?â€ś

Gabriel jĂ struÄŤnÄ› vylĂÄŤil matÄŤinu smrt, a pak pokraÄŤoval vyprĂˇvÄ›nĂm, jak na Michaela zaĂştoÄŤili neznĂˇmĂ muĹľi na dĂˇlnici, jak se setkali s panem Bublinou, a skonÄŤil incidentem v textilnĂ tovĂˇrnÄ›. Maggie ho vÄ›tĹˇinou nechĂˇvala mluvit, jen obÄŤas se zeptala, odkud vĂ ten ÄŤi onen fakt.

â€žVĹľdycky jsem si myslela, Ĺľe tÄ› Michael mĹŻĹľe dostat do malĂ©ru,â€ś Ĺ™ekla nakonec. â€žLidĂ©, co zapĂrajĂ pĹ™ed vlĂˇdou penĂze, jsou obvykle zapletenĂ i do jinĂ˝ch nezĂˇkonnĂ˝ch aktivit. Jestli jim Michael pĹ™estal platit splĂˇtky za svou kancelĂˇĹ™skou budovu, urÄŤitÄ› by neĹˇli na policii. Najali by si nÄ›jakou gorilu, aby jim ho naĹˇla.â€ś

â€žMĹŻĹľe v tom bĂ˝t jeĹˇtÄ› nÄ›co jinĂ©ho,â€ś Ĺ™ekl Gabriel. â€žKdyĹľ

jsme byli malĂ a bydleli jsme v JiĹľnĂ DakotÄ›, pĹ™iĹˇli tam nÄ›jacĂ chlapi, co Ĺˇli po naĹˇem otci. ZapĂˇlili nĂˇm dĹŻm a otec

zmizel, ale nikdy jsme se nedozvÄ›dÄ›li, proÄŤ se to vĹˇechno stalo. Matka nĂˇm pĹ™ed smrtĂ vyprĂˇvÄ›la dost neuvÄ›Ĺ™itelnou historku.â€ś

Gabriel si vĹľdycky dĂˇval pozor, aby nikomu neĹ™Ăkal nic o svĂ© rodinÄ›, ale teÄŹ nedokĂˇzal pĹ™estat mluvit. VylĂÄŤil jĂ s jistĂ˝mi podrobnostmi jejich Ĺľivot v JiĹľnĂ DakotÄ›, a pak odvyprĂˇvÄ›l, co jim Ĺ™ekla matka na smrtelnĂ© posteli. Maggie strĂˇvila vÄ›tĹˇinu Ĺľivota naslouchĂˇnĂm svĂ˝m klientĹŻm, kteĹ™Ă se snaĹľili vysvÄ›tlit svĂ© zloÄŤiny. NauÄŤila se nedĂˇvat najevo ĹľĂˇdnĂ© pochybnosti, dokud nevyslechne celĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h.

â€žTo je vĹˇechno, Gabrieli? NÄ›jakĂ© dalĹˇĂ podrobnosti?â€ś

â€žTo je vĹˇechno, co si pamatuju.â€ś

â€žChceĹˇ trochu koĹ�aku?â€ś

â€žTeÄŹ ne.â€ś

Maggie vytĂˇhla lĂˇhev francouzskĂ©ho koĹ�aku a nalila si skleniÄŤku. â€žNechci zpochybĹ�ovat to, co vĂˇm Ĺ™ekla vaĹˇe matka, ale moje zkuĹˇenost mi Ĺ™ĂkĂˇ nÄ›co jinĂ©ho. LidĂ© se obvykle dostĂˇvajĂ do malĂ©ru kvĹŻli sexu, jeĹˇitnosti nebo penÄ›zĹŻm. NÄ›kdy jsou to vĹˇechny tyhle tĹ™i vÄ›ci najednou.

Ten gangster, co ti o nÄ›m Michael vyprĂˇvÄ›l â€“ Vincent Torrelli â€“ byl zabit v Atlantic City. Z toho, cos mi o Michaelovi Ĺ™ekl, bych soudila, Ĺľe moĹľnĂˇ pĹ™istoupil na nÄ›jakĂ˝ nezĂˇkonnĂ˝ zpĹŻsob financovĂˇnĂ, a pak vymyslel, jak se z toho vyvlĂ©ct, aby nemusel dluh splĂˇcet.â€ś

â€žMyslĂĹˇ, Ĺľe je Michael v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žPravdÄ›podobnÄ› ano. PotĹ™ebujĂ ho ĹľivĂ©ho, aby mohli chrĂˇnit svou investici.â€ś

â€žJak mu mĹŻĹľu pomoct?â€ś

â€žTy nemĹŻĹľeĹˇ dÄ›lat skoro nic,â€ś Ĺ™ekla Maggie. â€žOtĂˇzka znĂ â€“ hodlĂˇm se do toho namoÄŤit taky? PĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe nemĂˇĹˇ ĹľĂˇdnĂ© penĂze?â€ś

Gabriel zavrtÄ›l hlavou.

â€žMĂˇm tÄ› rĂˇda, Gabrieli. Nikdy jsi mi nelhal, a to mÄ› vĹľdycky tÄ›Ĺˇilo. VÄ›tĹˇinu ÄŤasu trĂˇvĂm tĂm, Ĺľe se musĂm bavit s profesionĂˇlnĂmi lhĂˇĹ™i. ÄŚasem to zaÄŤne bĂ˝t ĂşnavnĂ©.â€ś

â€žChtÄ›l jsem se jenom poradit, Maggie. Nechci po tobÄ›, aby ses mĂchala do nÄ›ÄŤeho, co mĹŻĹľe bĂ˝t nebezpeÄŤnĂ©.â€ś

â€žĹľivot je nebezpeÄŤnĂ˝. A prĂˇvÄ› tĂm je zajĂmavĂ˝.â€ś Dopila koĹ�ak a rozhodla se. â€žTak jo. PomĹŻĹľu ti. Je ÄŤas udÄ›lat dobrĂ˝ skutek, a tak mĹŻĹľu dĂˇt prĹŻchod nerealizovanĂ© mateĹ™skosti.â€ś

Maggie otevĹ™ela kredenc a vytĂˇhla lahviÄŤku s nÄ›jakĂ˝mi tabletami. â€žA teÄŹ mi udÄ›lej radost a vezmi si pĂˇr vitaminĹŻ.â€ś

22

KdyĹľ bylo VĂtÄ›zstvĂ nad hĹ™Ăchem FraserovĂ© osm let, sestĹ™enice, kterĂˇ byla zrovna na nĂˇvĹˇtÄ›vÄ› v Los Angeles, jĂ vyprĂˇvÄ›la o stateÄŤnĂ©m HarlekĂ˝novi, kterĂ˝ se obÄ›toval pro Proroka. PĹ™ĂbÄ›h byl tak dramatickĂ˝, Ĺľe se okamĹľitÄ› cĂtila spĹ™ĂznÄ›na s tÄ›mito mystickĂ˝mi obrĂˇnci. KdyĹľ Viki dospĂvala, jejĂ matka Josetta i jejĂ pastor reverend J. T.

Morganfield se ji snaĹľili od spojenectvĂ s frakcĂ NesplacenĂ˝ dluh odvrĂˇtit. Viki FraserovĂˇ bĂ˝vala odjakĹľiva pokornou sluĹľebnicĂ cĂrkve, ale v tomto pĹ™ĂpadÄ› odmĂtla zmÄ›nit nĂˇzor.

NesplacenĂ˝ dluh se jĂ stal nĂˇhraĹľkou za popĂjenĂ alkoholu a toulĂˇnĂ se po nocĂch â€“ byl to jejĂ jedinĂ˝ akt vzpoury.

Josetta byla bez sebe vzteky, kdyĹľ se jĂ dcera pĹ™iznala, Ĺľe vyzvedla HarlekĂ˝nku na letiĹˇti. â€žMÄ›la by ses stydÄ›t,â€ś zuĹ™ila.

â€žProrok pravĂ, Ĺľe neposlouchat rodiÄŤe je hĹ™Ăch.â€ś

â€žProrok takĂ© Ĺ™ekl, Ĺľe ÄŤlovÄ›k mĹŻĹľe poruĹˇit mĂ©nÄ› vĂ˝znamnĂˇ pravidla, jestliĹľe se Ĺ™ĂdĂ vĹŻlĂ boĹľĂ.â€ś

â€žHarlekĂ˝ni nemajĂ s boĹľĂ vĹŻlĂ nic spoleÄŤnĂ©ho,â€ś odsekla Josetta. â€žPodĹ™Ăznou ti krk, a pak se na tebe naĹˇtvou, protoĹľe jim krvĂˇcĂĹˇ na boty.â€ś

Den potĂ©, co Viki vyzvedla Maju na letiĹˇti, se v jejich ulici objevila dodĂˇvka z elektrĂˇrenskĂ© spoleÄŤnosti. Jeden

ÄŤernoch a jeho dva bĂlĂ kolegovĂ© zaÄŤali lĂ©zt po sloupech a kontrolovat vedenĂ, ale Josettu neoklamali. ĂšdajnĂ zamÄ›stnanci elektrĂˇrny strĂˇvili dvÄ› hodiny na obÄ›dÄ›, a s pracĂ nebyli nikdy hotovĂ. CelĂ˝ den alespoĹ� jeden z nich vĹľdycky postĂˇval nedaleko a pozoroval dĹŻm FraserovĂ˝ch.

Josetta naĹ™Ădila dceĹ™i, aby nevychĂˇzela z domu a nebrala telefony. Reverend Morganfield a ostatnĂ ÄŤlenovĂ© cĂrkve se oblĂ©kli do nejlepĹˇĂch ĹˇatĹŻ a zaÄŤali dochĂˇzet do domu na setkĂˇnĂ s modlitbami. Nikomu nedovolĂ, aby vyrazil dveĹ™e a unesl tuto boĹľĂ pannu.

Viki se octla v nesnĂˇzĂch, protoĹľe pomohla Maje, ale niÄŤeho nelitovala. PĹ™edtĂm ji poslouchal jen mĂˇlokdo, ale teÄŹ se celĂˇ kongregace zabĂ˝vala tĂm, co udÄ›lala. A protoĹľe nemohla ven, trĂˇvila vÄ›tĹˇinu ÄŤasu tĂm, Ĺľe pĹ™emĂ˝Ĺˇlela o Maje.

Jestlipak je v poĹ™Ăˇdku? Nebo ji nÄ›kdo zabil?

TĹ™i dny po svĂ©m aktu neposluĹˇnosti se zrovna dĂvala z okna do dvora, kdyĹľ tu Maja pĹ™eskoÄŤila plot. Viki na okamĹľik pĹ™ipadalo, jako by se Maja zhmotnila z jejĂch snĹŻ.

Maja pĹ™ebÄ›hla trĂˇvnĂk a pĹ™itom vytĂˇhla z kapsy kabĂˇtu pistoli. Viki otevĹ™ela sklenÄ›nĂ© zasunovacĂ dveĹ™e a zamĂˇvala.

â€žOpatrnÄ›,â€ś volala na Maju. â€žNa ulici jsou tĹ™i chlapi. TvĂˇĹ™Ă se, jako Ĺľe jsou od elektrĂˇrenskĂ© spoleÄŤnosti, ale my si myslĂme, Ĺľe jsou to ĹľoldĂˇci Tabuly.â€ś

â€žByli u vĂˇs v domÄ›?â€ś

â€žNe.â€ś

Cestou z obĂ˝vĂˇku do kuchynÄ› Maja sĹ�ala sluneÄŤnĂ brĂ˝le.

Pistole zmizela v kapse, ale pravou rukou se dotĂ˝kala kovovĂ©ho pouzdra s meÄŤem, zavÄ›ĹˇenĂ©ho na rameni.

â€žMĂˇte hlad?â€ś zeptala se jĂ Viki. â€žMĹŻĹľu vĂˇm udÄ›lat snĂdani?â€ś

HarlekĂ˝nka stĂˇla u dĹ™ezu, oÄŤima zkoumala vĹˇechny pĹ™edmÄ›ty v mĂstnosti. Viki najednou uvidÄ›la kuchyĹ� v ĂşplnÄ› jinĂ©m svÄ›tle, jakoby poprvĂ© v ĹľivotÄ›. AvokĂˇdovÄ› zelenĂ© hrnce a pĂˇnve. PlastovĂ© nĂˇstÄ›nnĂ© hodiny. RoztomilĂˇ keramickĂˇ figurka farmĂˇĹ™ky u studĂˇnky. VĹˇechno vypadalo obyÄŤejnÄ› a bezpeÄŤnÄ›.

â€žPastĂ˝Ĺ™ je zrĂˇdce,â€ś vysvÄ›tlila Maja. â€žPracuje pro Tabulu.

A tys mu pomĂˇhala. CoĹľ znamenĂˇ, Ĺľe moĹľnĂˇ jsi taky zrĂˇdce.â€ś

â€žJĂˇ jsem vĂˇs nezradila, Majo. PĹ™ĂsahĂˇm pĹ™i jmĂ©nu ProrokovÄ›.â€ś

HarlekĂ˝nka vypadala unavenÄ› a zranitelnÄ›. NeustĂˇle se rozhlĂĹľela po kuchyni, jako by ji kaĹľdou chvĂli mohl nÄ›kdo napadnout. â€žNemĹŻĹľu ti doopravdy dĹŻvÄ›Ĺ™ovat, ale v tuhle chvĂli nemĂˇm moc jinĂ˝ch moĹľnostĂ. Jsem ochotnĂˇ ti za tvou pomoc zaplatit.â€ś

â€žJĂˇ nechci harlekĂ˝nskĂ© penĂze.â€ś

â€žJe to jistĂˇ zĂˇruka loajality.â€ś

â€žPomĹŻĹľu vĂˇm zadarmo, Majo. StaÄŤĂ jen poĹľĂˇdat.â€ś

KdyĹľ se podĂvala Maje do oÄŤĂ, pochopila, Ĺľe chce nÄ›co, co HarlekĂ˝ni jen stÄ›ĹľĂ mohou dĂˇt. PoĹľĂˇdat nÄ›jakĂ©ho ÄŤlovÄ›ka o pomoc vyĹľaduje jistou pokoru a uznĂˇnĂ vlastnĂ slabosti.

HarlekĂ˝ny ale drĹľĂ pĹ™i ĹľivotÄ› jejich pĂ˝cha a neotĹ™esitelnĂ© sebevÄ›domĂ.

Maja zamumlala pĂˇr slov, pak se pokusila znovu, tentokrĂˇt s velmi peÄŤlivou vĂ˝slovnostĂ. â€žChci, abys mi pomohla.â€ś

â€žAno. S radostĂ. MĂˇte nÄ›jakĂ˝ plĂˇn?â€ś

â€žMusĂm najĂt ty dva bratry, neĹľ je zajmou agenti Tabuly.

NemusĂĹˇ se ani dotknout pistole nebo noĹľe. NemusĂĹˇ nikomu ublĂĹľit. Jen mi pomoz najmout ĹľoldnĂ©Ĺ™e, kterĂ˝ mÄ› nezradĂ. TabulistĂ© jsou v tĂ©hle zemi velmi mocnĂ a PastĂ˝Ĺ™ jim pomĂˇhĂˇ. Sama to nedokĂˇĹľu.â€ś

â€žViki?â€ś Vikina matka zaslechla hlasy. â€žCo se dÄ›je?

MĂˇme nĂˇvĹˇtÄ›vu?â€ś

Josetta byla mohutnĂˇ Ĺľena se ĹˇirokĂ˝m obliÄŤejem. To dopoledne mÄ›la na sobÄ› myslivecky zelenĂ˝ kalhotovĂ˝ kostĂ˝m a na krku zlatĂ© srdĂÄŤko s fotografiĂ zesnulĂ©ho manĹľela. VeĹˇla do dveĹ™Ă a zarazila se, kdyĹľ uvidÄ›la neznĂˇmou osobu. ObÄ› Ĺľeny na sebe hledÄ›ly s nevolĂ, a Maja se znovu dotkla pouzdra s meÄŤem.

â€žMami, tohle je â€“â€ś

â€žJĂˇ vĂm, kdo to je â€“ hĹ™ĂĹˇnĂˇ vraĹľednice, kterĂˇ vnesla smrt do naĹˇich ĹľivotĹŻ.â€ś

â€žSnaĹľĂm se najĂt dva bratry,â€ś Ĺ™ekla Maja. â€žMoĹľnĂˇ jsou to PoutnĂci.â€ś

â€žIsaac T. Jones byl poslednĂ PoutnĂk. ĹľĂˇdnĂ dalĹˇĂ neexistujĂ.â€ś

Maja poloĹľila Viki ruku na paĹľi. â€žĹľoldĂˇci Tabuly sledujĂ vĂˇĹˇ dĹŻm. NÄ›kdy majĂ s sebou zaĹ™ĂzenĂ, kterĂ© jim umoĹľĹ�uje dĂvat se skrz zdi. NemĹŻĹľu tady zĹŻstat moc dlouho. Je to nebezpeÄŤnĂ© pro nĂˇs pro vĹˇechny.â€ś

Viki se postavila mezi matku a HarlekĂ˝nku. JejĂ dosavadnĂ Ĺľivot jĂ najednou pĹ™ipadal jakoby mlhavĂ˝ a neurÄŤitĂ˝, jako neostrĂˇ fotografie, na kterĂ© rozmazanĂ© postavy utĂkajĂ pĹ™ed fotografem. Ale teÄŹ, v tomto okamĹľiku, mÄ›la skuteÄŤnou moĹľnost se rozhodnout. ChĹŻze je snadnĂˇ, Ĺ™ekl Prorok. Ale k tomu, aby ÄŤlovÄ›k nalezl sprĂˇvnou cestu, je tĹ™eba vĂry.

â€žJĂˇ jĂ chci pomoct.â€ś

â€žNe,â€ś Ĺ™ekla ĂşseÄŤnÄ› Josetta. â€žNedĂˇm ti svĂ© svolenĂ.â€ś

â€žJĂˇ nepotĹ™ebuju tvĂ© svolenĂ, matko.â€ś Viki popadla kabelku a vyĹˇla na dvĹŻr. Maja ji dohonila u okraje trĂˇvnĂku.

â€žAle pamatuj si, pracujeme spolu, ale pĹ™esto ti nedĹŻvÄ›Ĺ™uju,â€ś houkla na ni.

â€žTak dobĹ™e. NedĹŻvÄ›Ĺ™ujete mi. Tak, co je prvnĂ poloĹľka na seznamu, co musĂme udÄ›lat?â€ś

â€žVyĹˇplhej na plot a skoÄŤ.â€ś

Thomas ChodĂ po zemi pĹ™edal Maje dodĂˇvku znaÄŤky Plymouth. Vzadu nemÄ›la ĹľĂˇdnĂˇ postrannĂ okĂ©nka, takĹľe v pĹ™ĂpadÄ› potĹ™eby mohla spĂˇt v autÄ›. KdyĹľ Viki nastoupila do auta, Maja ji poĹľĂˇdala, aby si svlĂ©kla vĹˇechno obleÄŤenĂ.

â€žProÄŤ bych nÄ›co takovĂ©ho mÄ›la dÄ›lat?â€ś

â€žByly jste s matkou poslednĂ dva dny neustĂˇle doma?â€ś

â€žCelou dobu ne. Ĺ ly jsme navĹˇtĂvit reverenda Morganfielda.â€ś

â€žAgenti Tabuly vnikli do vaĹˇeho domu a prohledali ho.

NejspĂĹˇ ti nasadili ĹˇtÄ›nice do obleÄŤenĂ a do vÄ›cĂ. Jakmile odejdeĹˇ mimo tuhle ÄŤtvrĹĄ, zamÄ›Ĺ™Ă tÄ› pĹ™es satelit.â€ś

Viki si pĹ™ipadala trochu trapnÄ›, ale vlezla dozadu do vozu a zula si boty a svlĂ©kla blĹŻzu a kalhoty. V MajinÄ› ruce se objevila dĂ˝ka, kterou peÄŤlivÄ› prozkoumala vĹˇechny lemy a Ĺˇvy. â€žMÄ›la jsi tyhle boty v poslednĂ dobÄ› v opravÄ›?â€ś

â€žNe. Nikdy.â€ś

â€žNÄ›kdo na nÄ› pouĹľil kladivo.â€ś Maja vrazila hrot noĹľe pod plĂˇtek na podpatku a vypĂˇÄŤila ho. V podpatku byla maliÄŤkĂˇ dutina. ObrĂˇtila boty vzhĹŻru nohama a do dlanÄ› jĂ vypadl drobnĂ˝ bĂlĂ˝ korĂˇlek.

â€žSkvÄ›lĂ©. TeÄŹ vÄ›dĂ, Ĺľe jsi odeĹˇla z domu.â€ś

Maja vyhodila korĂˇlek z okna a rozjela se do korejskĂ© ÄŤtvrti na Western Avenue. Koupily tam Viki novĂ© boty, pak se zastavily v kostele adventistĹŻ sedmĂ©ho dne a vyzvedly si tam Ĺˇtos nĂˇboĹľnĂ˝ch pojednĂˇnĂ. Zajely ke Gabrielovu domu u

dĂˇlnice, a Viki, tvĂˇĹ™ĂcĂ se jako misionĂˇĹ™ka adventistickĂ© cĂrkve, zkusila zaklepat na dveĹ™e. Nikdo tam nebyl, ale pĹ™ipadalo jĂ, jako by ji nÄ›kdo sledoval.

ObÄ› Ĺľeny pak zajely na parkoviĹˇtÄ› u obchodnĂho domu a usadily se vzadu v autÄ›. Viki hlĂdala a Maja se na poÄŤĂtaÄŤi pĹ™ipojila pĹ™es mobilnĂ telefon na satelit. NaĹĄukala telefonnĂ ÄŤĂslo.

â€žCo to dÄ›lĂˇte?â€ś

â€žSnaĹľĂm se dostat na internet. Ale je to nebezpeÄŤnĂ©, kvĹŻli KarnivoĹ™e.â€ś

â€žCo to je?â€ś

â€žTak se jmenuje jeden sledovacĂ program, kterĂ˝ vyvinula vaĹˇe FBI. NĂˇrodnĂ bezpeÄŤnostnĂ agentura vyvinula dokonce jeĹˇtÄ› vĂ˝konnÄ›jĹˇĂ programy, ale mĹŻj otec a jeho pĹ™ĂˇtelĂ© HarlekĂ˝ni tomu vĹľdycky Ĺ™Ăkali Karnivora. Tenhle starĂ˝ nĂˇzev jim vĹľdycky pĹ™ipomnÄ›l, aby byli opatrnĂ, kdyĹľ

pouĹľĂvajĂ internet. Je to takovĂ˝ ÄŤmuchavĂ˝ program, kterĂ˝ prohlĂĹľĂ vĹˇechno, co prochĂˇzĂ urÄŤitou sĂtĂ. Je zamÄ›Ĺ™enĂ˝ na konkrĂ©tnĂ webovĂ© strĂˇnky a e-mailovĂ© adresy, ale takĂ© reaguje na urÄŤitĂˇ spouĹˇtÄ›cĂ slova a obraty.â€ś

â€žA experti Tabuly o tomhle programu vÄ›dĂ?â€ś

â€žMajĂ k nÄ›mu neautorizovanĂ˝ pĹ™Ăstup pĹ™es svĂ© operace monitorujĂcĂ internet.â€ś Maja zaÄŤala psĂˇt na poÄŤĂtaÄŤi.

â€žKarnivoru mĹŻĹľeĹˇ oĹˇĂˇlit, kdyĹľ pouĹľĂvĂˇĹˇ â€šmÄ›kkĂ˝châ€� vĂ˝razĹŻ, kterĂ© obchĂˇzejĂ spouĹˇtÄ›cĂ slova.â€ś

Viki sedÄ›la na pĹ™ednĂm sedadle dodĂˇvky a dĂvala se na parkoviĹˇtÄ›, zatĂmco Maja hledala jistĂ©ho HarlekĂ˝na. ObÄŤanĂ© vychĂˇzeli z obchodnĂho domu s ohromnĂ˝mi nĂˇkupnĂmi vozĂky navrĹˇenĂ˝mi jĂdlem, obleÄŤenĂm a elektronikou.

VozĂÄŤky byly tÄ›ĹľkĂ© a obÄŤanĂ© se museli pĹ™edklonit, aby je dotlaÄŤili ke svĂ˝m autĹŻm. Viki si vzpomnÄ›la, jak na stĹ™ednĂ Ĺˇkole ÄŤetli bĂˇji o Sisyfovi, Ĺ™eckĂ©m krĂˇli, jehoĹľ ĂşdÄ›lem bylo neustĂˇle valit balvan do pĹ™ĂkrĂ©ho svahu.

Maja prohledala nÄ›kolikery webovĂ© strĂˇnky a vyzkouĹˇela rĹŻznĂˇ kĂłdovĂˇ slova, aĹľ koneÄŤnÄ› Lipku naĹˇla.

Viki se dĂvala Maje pĹ™es rameno, kdyĹľ psala zprĂˇvu v â€žmÄ›kkĂ©â€ś Ĺ™eÄŤi. Ze zrĂˇdnĂ©ho HarlekĂ˝na PastĂ˝Ĺ™e se stal â€žvnuk dobrĂ©ho muĹľeâ€ś, kterĂ˝ pĹ™eĹˇel ke â€žkonkurenÄŤnĂ firmÄ›â€ś a zniÄŤil â€žnĂˇĹˇ plĂˇnovanĂ˝ projektâ€ś.

â€žCo zdravĂ?â€ś ptal se Lipka.

â€žV poĹ™Ăˇdku.â€ś

â€žProblĂ©my s vyjednĂˇvĂˇnĂm?â€ś

â€žStudenĂ© maso krĂˇt dvÄ›,â€ś napsala Maja.

â€žDostatek nĂˇstrojĹŻ?â€ś

â€žPĹ™imÄ›Ĺ™enĂ˝.â€ś

â€žFyzickĂˇ kondice?â€ś

â€žĂšnava, ale ĹľĂˇdnĂ© Ĺˇkody.â€ś

â€žPomoc dostupnĂˇ?â€ś

â€žJeden mĂstnĂ zamÄ›stnanec od firmy Jones a spol. Dnes najĂmĂˇnĂ profesionĂˇlĹŻ.â€ś

â€žFajn. Fondy hojnĂ©.â€ś

Pak byla obrazovka chvĂli prĂˇzdnĂˇ, naÄŤeĹľ Lipka napsal: â€žPoslednĂ zprĂˇva od pĹ™Ătele pĹ™ed osmaÄŤtyĹ™iceti hodinami.

MoĹľnĂˇ se podĂvejâ€¦â€ś

LipkĹŻv informĂˇtor uvnitĹ™ nadace ZelenĂˇ zemÄ› mu dal Ĺˇest adres, na kterĂ˝ch je moĹľno hledat Michaela a Gabriela Corriganovy. Byly tam poznĂˇmky jako: â€žHraje golf s M.â€ś

nebo â€žPĹ™Ătel G.â€ś

â€žDĂky.â€ś

â€žPokusĂm se dodat vĂce dat. HodnÄ› ĹˇtÄ›stĂ.â€ś

Maja si zapsala adresy a vypnula poÄŤĂtaÄŤ. â€žMusĂme zkontrolovat jeĹˇtÄ› dalĹˇĂ lokality,â€ś Ĺ™ekla Viki. â€žAle musĂm najmout ĹľoldnĂ©Ĺ™e â€“ nÄ›koho, kdo by mi kryl zĂˇda.â€ś

â€žVĂm o jednom ÄŤlovÄ›ku.â€ś

â€žJe ÄŤlenem nÄ›jakĂ©ho kmene?â€ś

â€žCo to znamenĂˇ?â€ś

â€žNÄ›kteĹ™Ă lidĂ©, kteĹ™Ă odmĂtajĂ MaĹˇinerii, se spojujĂ do skupin, kterĂ© ĹľijĂ na rĹŻznĂ˝ch ĂşrovnĂch ilegality. NÄ›kterĂ© kmeny odmĂtajĂ potraviny vyrobenĂ© stroji. NÄ›kterĂ© odmĂtajĂ stroji produkovanou hudbu a zpĹŻsob oblĂ©kĂˇnĂ. JinĂ© kmeny se pokouĹˇejĂ ĹľĂt ve vĂĹ™e. OdmĂtajĂ strach produkovanĂ˝ MaĹˇineriĂ a jejĂ bigotnost.â€ś

Viki se zasmĂˇla. â€žV tom pĹ™ĂpadÄ› je CĂrkev Isaaka T.

Jonese taky kmen.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak.â€ś Maja nastartovala dodĂˇvku a rozjela se k vĂ˝jezdu z rozlehlĂ©ho parkoviĹˇtÄ›. â€žBojovnĂ˝ kmen je skupina, kterĂˇ klade MaĹˇinerii fyzickĂ˝ odpor. HarlekĂ˝ni je vyuĹľĂvajĂ jako ĹľoldnĂ©Ĺ™e.â€ś

â€žHollis Wilson nenĂ v ĹľĂˇdnĂ© skupinÄ›. Ale bojovat rozhodnÄ› umĂ.â€ś

Cestou do jiĹľnĂ ÄŤĂˇsti Los Angeles Viki vysvÄ›tlovala Maje, Ĺľe si BoĹľskĂˇ cĂrkev uvÄ›domuje, Ĺľe pro jejĂ mladĂ© pĹ™ĂvrĹľence mĹŻĹľe bĂ˝t pokuĹˇenĂm pozlĂˇtkovĂ˝ materialismus NovĂ©ho Babylonu. Proto byli velmi mladĂ lidĂ© pobĂzeni, aby se stali misionĂˇĹ™i v Africe nebo v karibskĂ© oblasti. Bylo to povaĹľovĂˇno za dobrĂ˝ zpĹŻsob vyuĹľitĂ mladistvĂ© energie.

Hollis Wilson pochĂˇzel z rodiny znĂˇmĂ© svou zboĹľnostĂ, ale odmĂtl se stĂˇt misionĂˇĹ™em a zaÄŤal se poflakovat se ÄŤleny gangu ze ÄŤtvrti. RodiÄŤe se za nÄ›j modlili a zamykali ho v jeho pokoji. Jednou pĹ™iĹˇel domĹŻ ve dvÄ› rĂˇno a nalezl doma jonesistickĂ©ho knÄ›ze, kterĂ˝ se chystal z mladĂkova srdce vymĂtat dĂ©mona. KdyĹľ pak Hollise zatkli, protoĹľe se vyskytoval v okolĂ ukradenĂ©ho auta, pĹ™ivedl ho otec do kurzu karate v mĂstnĂm PolicejnĂm atletickĂ©m sdruĹľenĂ.

Napadlo ho totiĹľ, Ĺľe uÄŤitel karate by moĹľnĂˇ mohl Hollisovu neuspoĹ™ĂˇdanĂ©mu Ĺľivotu dodat jakousi strukturu.

Vysoce ukĂˇznÄ›nĂ˝ svÄ›t bojovĂ˝ch umÄ›nĂ, to byla teprve skuteÄŤnĂˇ sĂla, kterĂˇ Hollise koneÄŤnÄ› odvrĂˇtila od cĂrkve. Po zĂskĂˇnĂ ÄŤernĂ©ho pĂˇsu neboli ÄŤtvrtĂ©ho stupnÄ› v karate odjel s

jednĂm uÄŤitelem do JiĹľnĂ Ameriky. SkonÄŤil v Riu de Janeiro, kde pak Ĺľil Ĺˇest let a stal se expertem na brazilskou variantu bojovĂ˝ch umÄ›nĂ zvanou capoeira.

â€žA pak se vrĂˇtil do Los Angeles,â€ś vyprĂˇvÄ›la Viki.

â€žSeznĂˇmila jsem se s nĂm na svatbÄ› jeho sestry. NedĂˇvno si v centru otevĹ™el vlastnĂ Ĺˇkolu.â€ś

â€žPopiĹˇ mi ho. Jak vypadĂˇ? Je velkĂ˝, nebo malĂ˝?â€ś

â€žMĂˇ ĹˇirokĂˇ ramena, ale je ĹˇtĂhlĂ˝, a mĂˇ kudrnatĂ© vlasy jako rastafariĂˇn.â€ś

â€žA co osobnost?â€ś

â€žVelkĂˇ sebejistota, a taky jeĹˇitnost. MyslĂ si, Ĺľe je pro Ĺľeny nÄ›co jako poĹľehnĂˇnĂ.â€ś

Ĺ kola bojovĂ˝ch umÄ›nĂ Hollise Wilsona byla na Florence Avenue, vklĂnÄ›nĂˇ mezi obchodem s lihovinami a videopĹŻjÄŤovnou. Na oknÄ› do ulice se skvÄ›l nĂˇpis vyvedenĂ˝ ostĹ™e ÄŤervenou a Ĺľlutou barvou: BRAĹ‡TE SE! KARATE, KICKBOX, BRAZILSKĂ� CAPOEIRA. I JEDNOTLIVĂ‰

HODINY. ZAÄŚĂ�TEÄŚNĂŤCI VĂŤTĂ�NI.

KdyĹľ se blĂĹľily ke Ĺˇkole, zaslechly bubnovĂˇnĂ, a kdyĹľ

otevĹ™ely dveĹ™e, zvuk vĂ˝raznÄ› zesĂlil. Hollis pĹ™epaĹľil prostor pĹ™ekliĹľkovĂ˝mi deskami a vybudoval u vchodu jakousi pĹ™edsĂĹ�ku s recepÄŤnĂm pultem a sklĂˇdacĂmi Ĺľidlemi. Na nĂˇstÄ›nce visel rozpis hodin a plakĂˇty inzerujĂcĂ mĂstnĂ turnaje v karate. Maja s Viki proĹˇly kolem dvou malĂ˝ch

Ĺˇaten se starĂ˝mi pĹ™ehozy na postel mĂsto dveĹ™Ă a nahlĂ©dly do dlouhĂ© mĂstnosti bez oken.

V jednom rohu jakĂ˝si staĹ™Ăk bubnoval na konga a zvuk se odrĂˇĹľel od betonovĂ˝ch stÄ›n. Adepti capoeiry v triÄŤkĂˇch a bĂlĂ˝ch bavlnÄ›nĂ˝ch kalhotĂˇch stĂˇli v kruhu. Tleskali do rytmu bubnu a sledovali dva zĂˇpasĂcĂ. Jeden z nich byl pomenĹˇĂ HispĂˇnec v triÄŤku s nĂˇpisem Myslete kriticky! SnaĹľil se ubrĂˇnit asi dvacetiletĂ©mu ÄŤernĂ©mu mladĂkovi, kterĂ˝ mezi jednotlivĂ˝mi kopy udĂlel pokyny. OhlĂ©dl se po nĂˇvĹˇtÄ›vnicĂch a Viki se dotkla Majiny paĹľe. Hollis Wilson mÄ›l dlouhĂ© nohy a svalnatĂ© paĹľe. Dredy spletenĂ© do copĂˇnkĹŻ mu sahaly po ramena. Po nÄ›kolika minutĂˇch pĹ™ihlĂĹľenĂ zaĹˇeptala Maja Viki: â€žTo je Hollis Wilson?â€ś

â€žAno. Ten s dlouhĂ˝mi vlasy.â€ś

Maja pĹ™ikĂ˝vla. â€žUjde.â€ś

Capoeira je zvlĂˇĹˇtnĂ smÄ›s pĹŻvabnĂ©ho pohybu a nĂˇsilĂ, kterĂˇ pĹŻsobĂ jako rituĂˇlnĂ tanec. KdyĹľ Hollis a JihoameriÄŤan skonÄŤili cviÄŤnĂ˝ zĂˇpas, vstoupili do kruhu dalĹˇĂ dva bojovnĂci. Vrhali se jeden na druhĂ©ho, krouĹľili kolem sebe, zasazovali Ăşdery a krouĹľivĂ© kopy. KdyĹľ jeden z nich upadl, dokĂˇzal vykopnout nohama kolmo vzhĹŻru, s dlanÄ›mi pĹ™itisknutĂ˝mi k zemi. SetrvĂˇvali v nepĹ™etrĹľitĂ©m pohybu, triÄŤka mokrĂˇ potem.

PostupnÄ› se vĹˇichni v kruhu vystĹ™Ădali, Hollis se obÄŤas vloĹľil do boje Ăştokem ÄŤi obranou. BubenĂk zrychlil tempo a

vĹˇichni postupnÄ› proĹˇli druhĂ˝m kolem, pak nĂˇsledovalo zĂˇvÄ›reÄŤnĂ© kolo s dĹŻrazem na Ĺˇvihy nohou a bleskurychlĂ© kopy stranou. Hollis kĂ˝vl na bubenĂka a hodina skonÄŤila.

UnavenĂ ĹľĂˇci se usadili na podlaze. Protahovali si nohy a zhluboka dĂ˝chali. Hollis nevypadal ani trochu unavenÄ›.

PĹ™echĂˇzel pĹ™ed ĹľĂˇky sem a tam a hovoĹ™il k nim s intonacĂ jonesistickĂ©ho kazatele.

â€žExistujĂ tĹ™i typy lidskĂ˝ch reakcĂ: ĂşmyslnĂˇ, instinktivnĂ a automatickĂˇ. ĂšmyslnĂˇ reakce znamenĂˇ, Ĺľe pĹ™emĂ˝ĹˇlĂte o tom, co dÄ›lĂˇte. InstinktivnĂ reakce znamenĂˇ, Ĺľe prostÄ› reagujete bez pĹ™emĂ˝ĹˇlenĂ. AutomatickĂˇ reakce znamenĂˇ, Ĺľe dÄ›lĂˇte nÄ›co, co mĂˇte navyklĂ©, prostÄ› proto, Ĺľe jste to uĹľ nÄ›kdy tak dÄ›lali.â€ś

Hollis se odmlÄŤel a zadĂval se na svĂ© ĹľĂˇky. ZdĂˇlo se, Ĺľe zvaĹľujĂ svĂ© silnĂ© a slabĂ© strĂˇnky. â€žV NovĂ©m Babylonu si spousta lidĂ myslĂ, Ĺľe dÄ›lajĂ nÄ›co ĂşmyslnÄ›, ale ve skuteÄŤnosti je jejich jednĂˇnĂ automatickĂ©. Jako banda robotĹŻ jezdĂ auty po dĂˇlnicĂch, chodĂ do prĂˇce, dostĂˇvajĂ vĂ˝platu jako odmÄ›nu za pot, bolest a poniĹľovĂˇnĂ, pak zase jedou domĹŻ a poslouchajĂ faleĹˇnĂ˝ smĂch z televize. Jsou prakticky mrtvĂ.

Anebo umĂrajĂ. Jenom o tom nevÄ›dĂ.

Pak je tu jeĹˇtÄ› dalĹˇĂ skupina lidĂ â€“ kluci a holky, co chodĂ na mejdany. KouĹ™Ă trĂˇvu. DajĂ si pĂˇr panĂˇkĹŻ. SnaĹľej se vrznout si nÄ›jakou tu rychlovku. MyslĂ si, Ĺľe jsou v kontaktu

se svĂ˝mi instinkty, svou vrozenou sĂlou, ale vĂte co? Oni taky jednajĂ automaticky.

Ale bojovnĂk je jinĂ˝. BojovnĂk uĹľĂvĂˇ schopnosti mozku k ĂşmyslnĂ©mu jednĂˇnĂ a schopnosti srdce k jednĂˇnĂ instinktivnĂmu. BojovnĂci se nikdy nechovajĂ automaticky, leda snad kdyĹľ si ÄŤistĂ zuby.â€ś

Hollis se odmlÄŤel a rozpĹ™Ăˇhl ruce â€žSnaĹľte se myslet.

CĂtit. BuÄŹte v realitÄ›.â€ś Tleskl rukama. â€žTo je pro dneĹˇek vĹˇechno.â€ś

ĹľĂˇci se uklonili uÄŤiteli, popadli taĹˇky s vÄ›cmi, nazuli si na bosĂ© nohy Ĺľabky a odchĂˇzeli ze Ĺˇkoly. Hollis setĹ™el ruÄŤnĂkem z podlahy pot a s ĂşsmÄ›vem se obrĂˇtil k Viki.

â€žTak tohle je teda pĹ™ekvapenĂ. Ty jsi pĹ™ece VĂtÄ›zstvĂ nad hĹ™Ăchem FraserovĂˇ â€“ dcera Josetty FraserovĂ©.â€ś

â€žByla jsem jeĹˇtÄ› malĂˇ, kdyĹľ jsi odeĹˇel z cĂrkve.â€ś

â€žJeĹˇtÄ› se dobĹ™e pamatuju. StĹ™edeÄŤnĂ veÄŤernĂ bohosluĹľba s modlitbou. V pĂˇtek veÄŤer setkĂˇnĂ mlĂˇdeĹľe. A spoleÄŤenskĂ˝ dĂ˝chĂˇnek v nedÄ›li veÄŤer. ZpĂvĂˇnĂ mÄ› vĹľdycky bavilo. V

kostele bĂ˝vĂˇ dobrĂˇ muzika. Ale toho modlenĂ na mÄ› bylo trochu moc.â€ś

â€žZĹ™ejmÄ› jsi nebyl vÄ›Ĺ™ĂcĂ.â€ś

â€žVÄ›Ĺ™Ăm ve spoustu vÄ›cĂ. Isaac T. Jones byl velkĂ˝ prorok, ale nebyl poslednĂ.â€ś Hollis pĹ™eĹˇel ke dveĹ™Ăm. â€žTakĹľe proÄŤ jsi za mnou pĹ™iĹˇla, a kdo je tvoje kamarĂˇdka? Kurzy pro

zaÄŤĂˇteÄŤnĂky jsou vĹľdycky ve stĹ™edu, ve ÄŤtvrtek a v pĂˇtek veÄŤer.â€ś

â€žNejsme tu proto, abychom se uÄŤily bojovat. Tohle je moje pĹ™ĂtelkynÄ› Maja.â€ś

â€žA co vy jste zaÄŤ?â€ś zeptal se Hollis Maji. â€žBĂlĂˇ konvertitka?â€ś

â€žTo byla hloupĂˇ poznĂˇmka,â€ś napomenula ho Viki.

â€žProrok pĹ™ece akceptoval vĹˇechny rasy.â€ś

â€žSnaĹľĂm se jenom zorientovat v situaci, milĂˇ sleÄŤno VĂtÄ›zstvĂ nad hĹ™Ăchem. Jestli jste nepĹ™iĹˇly kvĹŻli kurzĹŻm, tak mÄ› nejspĂĹˇ chcete agitovat na nÄ›jakou funkci v cĂrkvi.

Reverend Morganfield nejspĂĹˇ poÄŤĂtal, Ĺľe bude lepĹˇĂ poslat za mnou dvÄ› pÄ›knĂ© ĹľenskĂ©. To je moĹľnĂˇ pravda, ale na mÄ› to neplatĂ.â€ś

â€žTohle nemĂˇ nic spoleÄŤnĂ©ho s cĂrkvĂ,â€ś ozvala se Maja.

â€žChci tÄ› najmout jako bojovnĂka. PĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe mĂˇĹˇ zbranÄ›, nebo k nim mĂˇĹˇ pĹ™Ăstup.â€ś

â€žA kdo sakra vlastnÄ› jste?â€ś

Viki pohledem poĹľĂˇdala Maju o svolenĂ. HarlekĂ˝nka jĂ mĂrnÄ› pokynula oÄŤima. Ĺ�ekni mu to.

â€žTohle je Maja. Je HarlekĂ˝nka a pĹ™ijela do Los Angeles hledat dva nezrozenĂ© PoutnĂky.â€ś

Hollis se zatvĂˇĹ™il pĹ™ekvapenÄ›, a pak se hlasitÄ› zasmĂˇl.

â€žJo! A jĂˇ jsem krĂˇl celĂ©ho svÄ›ta. Himlhergot, pĹ™estaĹ� mi

krmit ucho tÄ›mihle nesmysly, Viki. ĹľĂˇdnĂ PoutnĂci ani HarlekĂ˝ni uĹľ nejsou. VĹˇechny je uĹľ dĂˇvno uĹˇtvali a zabili.â€ś

â€žJĂˇ doufĂˇm, Ĺľe pĹ™esnÄ› tohle si vĹˇichni myslĂ,â€ś Ĺ™ekla klidnÄ› Maja. â€žJe to jednoduĹˇĹˇĂ, kdyĹľ nikdo nevÄ›Ĺ™Ă, Ĺľe existujeme.â€ś

Hollis zĂral na Maju se zdviĹľenĂ˝m oboÄŤĂm, jako by se ptal, jakĂ˝m prĂˇvem je v tĂ©hle mĂstnosti. Pak se rozkroÄŤil do bojovĂ© pozice a vypĂˇlil Ăşder poloviÄŤnĂ rychlostĂ. Viki zajeÄŤela, ale Hollis dĂˇl ĂştoÄŤil Ăşderem na hlavu a kĹ™ĂĹľovĂ˝m kopem. Maja klopĂ˝tla pozpĂˇtku a pouzdro s meÄŤem jĂ spadlo z ramene a odkutĂˇlelo se pĂˇr centimetrĹŻ po dlaĹľdicĂch.

Hollis udÄ›lal pĹ™emet stranou a zakonÄŤil ho kĹ™ĂĹľovĂ˝m kopem, kterĂ˝ se Maje podaĹ™ilo zastavit. Hollis se zaÄŤal pohybovat rychleji, ĂştoÄŤil teÄŹ plnou silou a rychlostĂ. Kopy a Ăşdery se snaĹľil zahnat Maju ke stÄ›nÄ›. OdrĂˇĹľela jeho pÄ›sti rukama a pĹ™edloktĂmi, pĹ™esunula vĂˇhu na pravou nohu a namĂĹ™ila pĹ™ĂmĂ˝ kop do jeho tĹ™Ăsel. Hollis padl nazad, kutĂˇlel se po podlaze a vyskoÄŤil na nohy s dalĹˇĂ kombinacĂ.

Bojovali teÄŹ natvrdo, snaĹľili se jeden druhĂ©ho dostat.

Viki kĹ™iÄŤela, aby pĹ™estali, ale zdĂˇlo se, Ĺľe ani jeden ji neslyĹˇĂ. Maja se uĹľ vzpamatovala z poÄŤĂˇteÄŤnĂho pĹ™ekvapenĂ, tvĂˇĹ™ mÄ›la klidnou, oÄŤi planoucĂ energiĂ a soustĹ™edÄ›nĂ©.

PĹ™iblĂĹľila se k Hollisovi a buĹˇila do nÄ›j rychlĂ˝mi Ăşdery a kopy vedenĂ˝mi tak, aby byly co nejniÄŤivÄ›jĹˇĂ.

Hollis od nĂ odtanÄŤil. I v takovĂ©hle situaci musel pĹ™edvĂ©st, jak hezky se pohybuje a jak vynalĂ©zavĂ˝ je bojovnĂk. NepĹ™ĂmĂ˝mi Ăşdery a krouĹľivĂ˝mi kopy vzad zaÄŤal Maju tlaÄŤit pĹ™es tÄ›locviÄŤnu. HarlekĂ˝nka se zastavila, kdyĹľ se ĹˇpiÄŤkou boty dotkla pouzdra s meÄŤem.

NamĂĹ™ila fingovanĂ˝ Ăşder na Hollisovu hlavu, bleskovÄ› se sehnula a popadla pouzdro. A uĹľ byl meÄŤ venku, jĂlec zacvakl do sprĂˇvnĂ© polohy, a Maja udÄ›lala vĂ˝pad proti ĂştoÄŤnĂkovi. Hollis ztratil rovnovĂˇhu, upadl dozadu a Maja se zastavila s hrotem meÄŤe sotva pÄ›t centimetrĹŻ od Hollisova hrdla.

â€žNe!â€ś vykĹ™ikla Viki a napÄ›tĂ nĂˇhle povolilo. NĂˇsilĂ a vztek vyvanuly z mĂstnosti. Maja sklonila meÄŤ, aby Hollis mohl vstĂˇt.

â€žNojo, vĹľdycky jsem si pĹ™Ăˇl vidÄ›t opravdovĂ˝ harlekĂ˝nskĂ˝ meÄŤ.â€ś

â€žPĹ™ĂĹˇtÄ›, aĹľ budeme spolu takhle bojovat, jsi mrtvĂ˝.â€ś

â€žAle my nebudeme bojovat. Jsme pĹ™ece na stejnĂ© stranÄ›.â€ś Hollis otoÄŤil hlavu a mrkl na Viki. â€žTakĹľe kolik mi, krĂˇsnĂ© dĂˇmy, hodlĂˇte zaplatit?â€ś

23

Hollis Ĺ™Ădil modrou dodĂˇvku a Viki sedÄ›la vedle nÄ›j.

Maja se krÄŤila v nĂˇkladnĂm prostoru, aby ji nebylo vidÄ›t okĂ©nkem. ProjĂĹľdÄ›li Beverly Hills a Maja obÄŤas zahlĂ©dla kousek mÄ›sta. NÄ›kterĂ© domy byly vystavÄ›nĂ© ve ĹˇpanÄ›lskĂ©m slohu, se stĹ™echami z ÄŤervenĂ˝ch taĹˇek a atrii. JinĂ© vypadaly jako modernĂ verze toskĂˇnskĂ˝ch vil. OpÄ›t jinĂ© byly prostÄ› jen velikĂ© a postrĂˇdaly jakĂ˝koli styl â€“ mÄ›ly ozdobnĂ© stĹ™ĂĹˇky nad vchodem se sloupy po stranÄ› a faleĹˇnĂ© balkonky jako z Romea a Julie. Bylo to zvlĂˇĹˇtnĂ, vidÄ›t pohromadÄ› tolik budov, kterĂ© byly tak velkolepĂ© a souÄŤasnÄ› nevkusnĂ©.

PĹ™ejeli Sunset Boulevard a zamĂĹ™ili do Coldwater Canyonu. â€žBlĂĹľĂme se k cĂli,â€ś hlĂˇsil Hollis.

â€žNenĂ vylouÄŤeno, Ĺľe dĹŻm hlĂdajĂ. Zpomal a nejdĹ™Ăv zaparkuj, neĹľ se tam vydĂˇme.â€ś

O pĂˇr minut pozdÄ›ji Hollis zastavil a Maja pĹ™elezla dopĹ™edu, aby obhlĂ©dla situaci. Zaparkovali na svaĹľujĂcĂ se ulici lemovanĂ© obytnĂ˝mi domy stojĂcĂmi blĂzko u chodnĂku.

PĂˇr metrĹŻ od domu Maggie ResnickovĂ© parkovala dodĂˇvka elektrĂˇrenskĂ© a vodĂˇrenskĂ© spoleÄŤnosti. MuĹľ v oranĹľovĂ˝ch montĂ©rkĂˇch Ĺˇplhal na sloup a dva dalĹˇĂ ho sledovali z chodnĂku.

â€žVypadĂˇ to dobĹ™e,â€ś usoudil Hollis.

Viki zavrtÄ›la hlavou. â€žHledajĂ bratry Corriganovy. ĂšplnÄ› stejnĂˇ dodĂˇvka parkovala poslednĂ dva dny u nĂˇs pĹ™ed domem.â€ś

Maja schoulenĂˇ na podlaze nĂˇkladnĂho prostoru vytĂˇhla z pouzdra puĹˇku a nabila ji. PuĹˇka mÄ›la kovovĂ˝ zĂˇsobnĂk, kterĂ˝ Maja pĹ™eklopila dospodu, takĹľe zbraĹ� pĹ™ipomĂnala velkou pistoli. KdyĹľ se zase vrĂˇtila na pĹ™ednĂ sedadlo, za dodĂˇvkou zastavil dĹľĂp. Vystoupil z nÄ›j PastĂ˝Ĺ™, kĂ˝vl na nepravĂ© elektrikĂˇĹ™e a vyĹˇel po dĹ™evÄ›nĂ˝ch schĹŻdcĂch ke vchodu dvoupatrovĂ©ho domu. Zazvonil, a po chvĂli mu pĹ™iĹˇla otevĹ™Ăt nÄ›jakĂˇ Ĺľena.

â€žNastartuj a jeÄŹ k domu,â€ś zavelela Maja.

Hollis ji neposlechl. â€žCo je to za chlĂˇpka, ten blonÄŹĂˇk?â€ś

â€žJe to bĂ˝valĂ˝ HarlekĂ˝n, jmenuje se PastĂ˝Ĺ™.â€ś

â€žA co ti dalĹˇĂ?â€ś

â€žĹľoldĂˇci Tabuly.â€ś

â€žCo chceĹˇ dÄ›lat?â€ś zeptal se Hollis.

Maja neodpovÄ›dÄ›la a jejĂm spoleÄŤnĂkĹŻm trvalo pĂˇr vteĹ™in, neĹľ si uvÄ›domili, Ĺľe se chystĂˇ zlikvidovat PastĂ˝Ĺ™e i ĹľoldĂˇky. Viki vypadala zdÄ›ĹˇenÄ›, a HarlekĂ˝nka se uvidÄ›la jejĂma oÄŤima.

â€žNikoho nezabijeĹˇ,â€ś Ĺ™ekl Hollis tiĹˇe.

â€žNajala jsem si tÄ›, Hollisi. Jsi ĹľoldĂˇk.â€ś

â€žĹ�ekl jsem ti svĂ© podmĂnky. Budu ti pomĂˇhat a budu tÄ› chrĂˇnit, ale nedovolĂm, abys prostÄ› pĹ™ipochodovala k nÄ›jakĂ©mu ĂşplnÄ› cizĂmu chlapovi a odprĂˇskla ho.â€ś

â€žPastĂ˝Ĺ™ je zrĂˇdce,â€ś odsekla Maja. â€žPracuje proâ€¦â€ś

NeĹľ mohla dokonÄŤit vÄ›tu, otevĹ™ely se dveĹ™e garĂˇĹľe a z nich vyjel muĹľ na motorce. PĹ™eskoÄŤil chodnĂk, a jeden z faleĹˇnĂ˝ch Ĺ™emeslnĂkĹŻ zaÄŤal hovoĹ™it do pĹ™ĂruÄŤnĂ vysĂlaÄŤky.

Maja poloĹľila Viki ruku na rameno. â€žTo je Gabriel Corrigan. Lipka Ĺ™Ăkal, Ĺľe jezdĂ na motorce.â€ś

Gabriel zaboÄŤil na Coldwater Canyon Drive a hnal se do svahu k Mulhollandu. O pĂˇr vteĹ™in pozdÄ›ji se kolem jejich auta mihli tĹ™i motorkĂˇĹ™i v ÄŤernĂ˝ch helmĂˇch a Ĺ™Ătili se za nĂm.

â€žVypadĂˇ to, Ĺľe tu na nÄ›j ÄŤekalo vĂc lidĂ.â€ś Hollis nastartoval motor a seĹˇlĂˇpl pedĂˇl plynu. DodĂˇvka sebou smĂ˝kla sem a tam do stran a rozjela se vzhĹŻru kaĹ�onem. Za pĂˇr minut uĹľ zahĂ˝bali na Mulholland Drive, dvouproudovou silnici, kterĂˇ sledovala hĹ™eben HollywoodskĂ˝ch vrchĹŻ. PĹ™i pohledu vlevo vidÄ›li mlhu halĂcĂ ĂşdolĂ vyplnÄ›nĂ© rodinnĂ˝mi domy, modrĂ˝mi bazĂ©ny a kancelĂˇĹ™skĂ˝mi budovami.

Maja si vymÄ›nila mĂsto s Viki a sedÄ›la s puĹˇkou pĹ™ipravenou u okna. ÄŚtyĹ™i motorky ujĂĹľdÄ›ly daleko pĹ™ed nimi, takĹľe je na chvĂli ztratili z dohledu, kdyĹľ zahĂ˝bali do zatĂˇÄŤky. Pak zase silnice vedla rovnÄ›. Maja sledovala, jak jeden z jezdcĹŻ vytĂˇhl zbraĹ�, kterĂˇ vypadala jako signĂˇlnĂ pistole. PĹ™iblĂĹľil se ke Gabrielovi, vypĂˇlil na motorku a

netrefil se. Kulka zasĂˇhla tenkĂ˝ asfalt u kraje silnice a chodnĂk explodoval.

â€žCo je ksakru tohle?â€ś zaĹ™val Hollis.

â€žMĂsto nĂˇbojĹŻ mĂˇ smÄ›s vosku a kovovĂ©ho prachu. SnaĹľĂ se mu odprĂˇsknout zadnĂ pneumatiku.â€ś

StĹ™elec zĹŻstal pozadu, ale jeho dva soudruzi pokraÄŤovali v honiÄŤce. V opaÄŤnĂ©m smÄ›ru pĹ™ijĂĹľdÄ›la malĂˇ dodĂˇvka.

ZdÄ›ĹˇenĂ˝ Ĺ™idiÄŤ zuĹ™ivÄ› troubil a mĂˇval rukama ve snaze upozornit Hollise na to, ÄŤeho byl prĂˇvÄ› svÄ›dkem.

â€žNezabĂjej ho!â€ś vykĹ™ikla Viki, kdyĹľ se blĂĹľili k prvnĂmu jezdci.

MotorkĂˇĹ™ jel pĹ™i kraji silnice a pĹ™itom nabĂjel novou munici do zvlĂˇĹˇtnĂ zbranÄ›. Maja vystrÄŤila hlaveĹ� z otevĹ™enĂ©ho okna a vypĂˇlila. ProstĹ™elila zadnĂ pneumatiku motocyklu, kterĂ˝ sebou Ĺˇkubl doprava, narazil do betonovĂ© zĂˇbrany a Ĺ™idiÄŤ spadl stranou.

Maja nabila do zĂˇsobnĂku dalĹˇĂ dĂˇvku. â€žJeÄŹ!â€ś zaĹ™vala.

â€žNemĹŻĹľeme si dovolit je ztratit!â€ś

NebohĂˇ dodĂˇvka se tĹ™Ăˇsla, jako by uĹľ rychleji jet nemohla, ale Hollis seĹˇlĂˇpl plyn aĹľ k podlaze. UslyĹˇeli detonaci, a kdyĹľ vyjeli z dalĹˇĂ zatĂˇÄŤky, vidÄ›li, Ĺľe se druhĂ˝ jezdec opozdil, aby nabil do pistole dalĹˇĂ nĂˇboj. Zacvakl hlaveĹ� a vrĂˇtil se na silnici, neĹľ ho staÄŤili dohonit.

â€žRychleji!â€ś kĹ™ikla Maja.

Hollis sevĹ™el volant a vĹ™Ătil se do dalĹˇĂ zatĂˇÄŤky.

â€žNemĹŻĹľu. Praskne nĂˇm pneumatika.â€ś

â€žRychleji!â€ś

DruhĂ˝ motorkĂˇĹ™ drĹľel v pravĂ© ruce zbraĹ� a levou svĂral Ĺ™ĂdĂtka. Vjel do dĂry v silnici a mĂˇlem pĹ™estal motorku ovlĂˇdat. KdyĹľ zpomalil, dohonili ho a Hollis ho zaÄŤal pĹ™edjĂĹľdÄ›t zleva. Maja odstĹ™elila zadnĂ pneumatiku motocyklu a jezdec pĹ™eletÄ›l pĹ™es Ĺ™ĂdĂtka. DodĂˇvka uhĂˇnÄ›la dĂˇl a vjela do dalĹˇĂ zatĂˇÄŤky. Proti nim se Ĺ™Ătil velkĂ˝ zelenĂ˝ sedan, troubil a prudce se jim vyhnul. VraĹĄte se, vraĹĄte se, gestikuloval Ĺ™idiÄŤ.

Minuli odboÄŤku do Laurel Canyonu, projeli na ÄŤervenou zuĹ™ivÄ› troubĂce a riskantnÄ› se vyhĂ˝bajĂce ostatnĂm autĹŻm.

Maja zaslechla tĹ™etĂ detonaci, ale nikde nevidÄ›la Gabriela ani tĹ™etĂho jezdce. Pak vyjeli ze zatĂˇÄŤky a pĹ™ed nimi se otevĹ™el pohled na Ăşzkou silnici. Gabriel mÄ›l prostĹ™elenou zadnĂ pneumatiku, ale jel dĂˇl. Ze zniÄŤenĂ© pneumatiky se kouĹ™ilo a bylo slyĹˇet drsnĂ˝ zvuk kovu drhnoucĂho o asfalt.

â€žJdeme na to!â€ś zvolal Hollis. Zarejdoval dodĂˇvkou do stĹ™edu silnice a zaĹ™adil se zleva vedle motorkĂˇĹ™e. Maja se vyklonila z okĂ©nka, paĹľbu ruÄŤnice zapĹ™enou o dveĹ™e dodĂˇvky a stiskla spouĹˇĹĄ. Broky zasĂˇhly nĂˇdrĹľ motorky, a ta vybuchla jako benzinovĂˇ bomba. ĹľoldĂˇk Tabuly odlĂ©tl do pĹ™Ăkopu. O pĹŻl kilometru dĂˇl Gabriel zaboÄŤil na pĹ™Ăjezdovou cestu. Zastavil, seskoÄŤil a zaÄŤal utĂkat. Hollis zahnul za nĂm

na pĹ™Ăjezdovou cestu a Maja vyskoÄŤila z auta. Gabriel byl pĹ™ĂliĹˇ daleko, ale pĹ™esto se za nĂm rozbÄ›hla a zaÄŤala volat prvnĂ, co jĂ pĹ™iĹˇlo na mysl.

â€žMĹŻj otec znal tvĂ©ho otce!â€ś

Gabriel se zastavil na okraji svahu. StaÄŤilo pĂˇr krokĹŻ a zĹ™Ătil by se z pĹ™ĂkrĂ©ho svahu.

â€žByl to HarlekĂ˝n!â€ś vykĹ™ikovala Maja. â€žJmenoval se Trn!â€ś

A jejĂ slova â€“ jmĂ©no jejĂho otce â€“ skuteÄŤnÄ› ke Gabrielovi dolĂ©tla. Vypadal zaraĹľenÄ›, zoufale se chtÄ›l dozvÄ›dÄ›t vĂc.

PĹ™estoĹľe vidÄ›l puĹˇku v MajinĂ˝ch rukou, vykroÄŤil nazpĂˇtek smÄ›rem k nĂ.

â€žA kdo jsem jĂˇ?â€ś

24

V soukromĂ©m letadle mĂĹ™ĂcĂm pĹ™es ÄŤtvercovĂˇ a obdĂ©lnĂkovĂˇ polĂÄŤka Iowy na vĂ˝chod si Nathan Boone prohlĂĹľel Michaela. NeĹľ odstartovali z letiĹˇtÄ› v Long Beach, zdĂˇlo se, Ĺľe mladĂ˝ muĹľ spĂ. TeÄŹ ale byla jeho tvĂˇĹ™ ochablĂˇ a nejevila znĂˇmky Ĺľivota. MoĹľnĂˇ, Ĺľe ty lĂ©ky byly pĹ™ĂliĹˇ silnĂ©, pomyslel si Boone. Mohly by zpĹŻsobit trvalĂ© poĹˇkozenĂ mozku.

OtoÄŤil se na koĹľenĂ©m sedadle dozadu a pohlĂ©dl na lĂ©kaĹ™e sedĂcĂho za nĂm. Doktor Potterfield byl jen Ĺ™adovĂ˝ ĹľoldĂˇk, ale choval se, jako by mÄ›l nÄ›jakĂ© zvlĂˇĹˇtnĂ vĂ˝sady. Booneovi pĹŻsobilo potÄ›ĹˇenĂ, kdyĹľ ho mohl komandovat.

â€žZkontrolujte pacientovy ĹľivotnĂ funkce.â€ś

â€žKontroloval jsem je pĹ™ed ÄŤtvrthodinou.â€ś

â€žUdÄ›lejte to znova.â€ś

Doktor Potterfield poklekl vedle nosĂtek, nahmĂˇtl Michaelovu krkavici a zmÄ›Ĺ™il mu pulz. Poslechl jeho srdce a plĂce, vyhrnul mu vĂÄŤko a zkoumal panenku.

â€žNedoporuÄŤoval bych drĹľet ho pod drogami dalĹˇĂ den. Pulz mĂˇ sice silnĂ˝, ale zaÄŤĂnĂˇ mÄ›lce dĂ˝chat.â€ś

Boone mrkl na hodinky. â€žVydrĹľĂ jeĹˇtÄ› ÄŤtyĹ™i hodiny?

MusĂme doletÄ›t do New Yorku a dopravit ho do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska.â€ś

â€žÄŚtyĹ™i hodiny nic neznamenajĂ.â€ś

â€žPoÄŤĂtĂˇm s vĂˇmi, Ĺľe budete na mĂstÄ›, aĹľ se probudĂ,â€ś Ĺ™ekl Boone. â€žPokud budou nÄ›jakĂ© problĂ©my, jistÄ› s radostĂ pĹ™evezmete plnou zodpovÄ›dnost.â€ś

Potterfieldovi se trochu tĹ™Ăˇsly ruce, kdyĹľ vytahoval z braĹˇny digitĂˇlnĂ teplomÄ›r a zasunul ÄŤidlo Michaelovi do ucha. â€žĹľĂˇdnĂ© dlouhodobĂ© problĂ©my by bĂ˝t nemÄ›ly, ale nepĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe by v nejbliĹľĹˇĂ dobÄ› byl schopen lĂ©zt nÄ›kam na velehory. Je to, jako kdyby se zotavoval z celkovĂ© narkĂłzy. Bude zeslĂˇblĂ˝ a zmatenĂ˝.â€ś

Boone se otoÄŤil zpÄ›t ke stolku uprostĹ™ed letadla. Byl mrzutĂ˝, Ĺľe musel opustit Los Angeles. Jeden z jeho podĹ™ĂzenĂ˝ch, mladĂ˝ muĹľ jmĂ©nem Dennis Prichett, vyslechl zranÄ›nĂ© motocyklisty, kteĹ™Ă pronĂˇsledovali Gabriela Corrigana. Bylo zĹ™ejmĂ©, Ĺľe Maja zĂskala spojence a Gabriela zajala. TĂ˝m v Los Angeles potĹ™eboval jeho vedenĂ, ale instrukce hovoĹ™ily jasnÄ›. Projekt PĹ™echod je nejvyĹˇĹˇĂ priorita. V okamĹľiku, kdy se zmocnĂ alespoĹ� jednoho z bratrĹŻ, musĂ ho eskortovat do New Yorku.

Let strĂˇvil z vÄ›tĹˇĂ ÄŤĂˇsti na internetu pĂˇtrĂˇnĂm po Maje.

VĹˇechny tyto aktivity byly zprostĹ™edkovĂˇny internetovĂ˝m

monitorovacĂm centrem BratĹ™Ă, kterĂ© bylo umĂstÄ›no v podzemnĂm pracoviĹˇti v LondĂ˝nÄ›.

Ze soukromĂ se stala uĹľ jen pĹ™ĂjemnĂˇ iluze. GenerĂˇl Nash jednou na toto tĂ©ma pĹ™ednĂˇĹˇel skupinÄ› zamÄ›stnancĹŻ ZelenĂ© zemÄ›. NovĂ© moĹľnosti elektronickĂ©ho monitorovĂˇnĂ zmÄ›nily spoleÄŤnost â€“ jako by se vĹˇichni pĹ™estÄ›hovali do tradiÄŤnĂho japonskĂ©ho domu, kterĂ˝ mĂˇ pĹ™epĂˇĹľky z papĂru a bambusovĂ˝ch latÄ›k. ÄŚlovÄ›k slyĹˇĂ, jak vĹˇude kolem nÄ›j ostatnĂ kĂ˝chajĂ, bavĂ se nebo se milujĂ, ale pĹ™edpoklĂˇdĂˇ se, Ĺľe si toho nikdo nebude vĹˇĂmat. MusĂ se tvĂˇĹ™it, jako by zdi byly masivnĂ a zvukotÄ›snĂ©. StejnÄ› tak si vÄ›tĹˇina lidĂ pĹ™ipadĂˇ, kdyĹľ jde kolem bezpeÄŤnostnĂ kamery nebo volĂˇ z mobilnĂho telefonu. V souÄŤasnĂ© dobÄ› majĂ na letiĹˇti v Heathrow k dispozici speciĂˇlnĂ rentgen, kterĂ˝ umoĹľĹ�uje vidÄ›t skrz Ĺˇaty cestujĂcĂch. Je zneklidĹ�ujĂcĂ, kdyĹľ si uvÄ›domĂme, kolik rĹŻznĂ˝ch institucĂ nĂˇs sleduje, odposlouchĂˇvĂˇ naĹˇe hovory, provÄ›Ĺ™uje naĹˇe nĂˇkupy â€“ a tak vÄ›tĹˇina lidĂ radÄ›ji pĹ™edstĂrĂˇ, Ĺľe to tak nenĂ.

VlĂˇdnĂ ĂşĹ™ednĂci, kteĹ™Ă BratĹ™Ă podporujĂ, jim zaĹ™Ădili pĹ™ĂstupovĂ©

kĂłdy

k

nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂm

databĂˇzĂm.

NejvĂ˝znamnÄ›jĹˇĂm zdrojem informacĂ je TotĂˇlnĂ informaÄŤnĂ bezpeÄŤnostnĂ systĂ©m, kterĂ˝ zĹ™Ădila americkĂˇ vlĂˇda po pĹ™ijetĂ zĂˇkona o ochranÄ› vlasti. DatabĂˇze TIBS mĂˇ zpracovĂˇvat a analyzovat vĹˇechny poÄŤĂtaÄŤovĂ© transakce, kterĂ© se v zemi odehrĂˇvajĂ. Kdykoli nÄ›kdo pouĹľije kreditnĂ kartu, vypĹŻjÄŤĂ si

knihu z knihovny, poĹˇle penĂze do ciziny nebo jede na dovolenou, je tato skuteÄŤnost zanesena do centrĂˇlnĂ databĂˇze. PĂˇr zarytĂ˝ch libertariĂˇnĹŻ proti tomuto naruĹˇenĂ soukromĂ protestovalo, a tak vlĂˇda pĹ™edala sprĂˇvu tĂ©to databĂˇze rozvÄ›dkĂˇm a zmÄ›nila jejĂ nĂˇzev na ProtiteroristickĂ˝ informaÄŤnĂ bezpeÄŤnostnĂ systĂ©m. Jakmile bylo slovo â€žtotĂˇlnĂâ€ś nahrazeno vĂ˝razem â€žprotiteroristickĂ˝â€ś, vĹˇichni kritici rĂˇzem zmlkli.

DalĹˇĂ zemÄ› pak postupnÄ› pĹ™ijĂmaly novĂ© zĂˇkony tĂ˝kajĂcĂ se bezpeÄŤnosti a zĹ™izovaly svĂ© verze PIBS. TakĂ© mnoho firem v soukromĂ˝ch rukou shromaĹľÄŹuje a prodĂˇvĂˇ osobnĂ Ăşdaje. Pokud zamÄ›stnanci Tabuly nezĂskajĂ pĹ™ĂstupovĂ© kĂłdy, pak jsou tu softwarovĂ© programy s nĂˇzvem Ĺ pehĂ˝rka, Pilka na Ĺľelezo ÄŤi Palice, kterĂ© jim umoĹľnĂ proniknout pĹ™es elektronickĂ© ochrany a vstoupit do kterĂ©koli databĂˇze na svÄ›tÄ›.

Boone vÄ›Ĺ™il, Ĺľe nejslibnÄ›jĹˇĂmi zbranÄ›mi v boji proti nepĹ™ĂˇtelĹŻm BratĹ™Ă jsou novĂ© computerovĂ© imunitnĂ programy. Tyto CI programy byly pĹŻvodnÄ› vyvinuty, aby monitorovaly poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ systĂ©m KrĂˇlovskĂ© poĹˇty v Anglii.

Ale programy BratĹ™Ă jsou jeĹˇtÄ› mnohem vĂ˝konnÄ›jĹˇĂ.

PĹ™istupujĂ k internetu, jako by to bylo jedno velkĂ© lidskĂ© tÄ›lo. Programy se chovajĂ jako elektronickĂ© lymfocyty, kterĂ© likvidujĂ nebezpeÄŤnĂ© myĹˇlenky a informace.

V poslednĂch nÄ›kolika letech vypustil poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ tĂ˝m BratĹ™Ă na internet rĹŻznĂ© CI programy. Tyto samostatnĂ© programy prochĂˇzejĂ tisĂci jinĂ˝ch poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ch programĹŻ, aniĹľ by si jich kdo vĹˇiml. NÄ›kdy ÄŤĂhajĂ v poÄŤĂtaÄŤi, kterĂ˝ mĂˇ kdosi doma, a ÄŤekajĂ, jestli se neobjevĂ nakaĹľlivĂˇ myĹˇlenka.

Pokud najdou nÄ›co podezĹ™elĂ©ho, vrĂˇtĂ se do svĂ©ho domovskĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe v LondĂ˝nÄ› pro dalĹˇĂ instrukce.

BratrĹˇtĂ vÄ›dci takĂ© experimentujĂ s novĂ˝m interaktivnĂm programem, kterĂ˝ by skuteÄŤnÄ› mohl nepĹ™Ăˇtele BratĹ™Ă trestat, jako shluk bĂlĂ˝ch krvinek, kterĂ˝ se vypoĹ™ĂˇdĂˇ s infekcĂ. CI program identifikuje osoby, kterĂ© se ve svĂ© internetovĂ© komunikaci zmĂnĂ o PoutnĂcĂch nebo HarlekĂ˝nech. Jakmile program takovĂ©ho jedince objevĂ, automaticky instaluje do jeho poÄŤĂtaÄŤe

virus, kterĂ˝ zniÄŤĂ veĹˇkerĂˇ data.

NejnebezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ viry na internetu zÄŤĂˇsti stvoĹ™ili prĂˇvÄ› BratĹ™Ă nebo jejich spojenci ve vlĂˇdÄ›. Vinu pak lze snadno svĂ©st na sedmnĂˇctiletĂ©ho hackera ĹľijĂcĂho kdesi v Polsku.

Maja byla vystopovĂˇna pomocĂ computerovĂ© imunologie i konvenÄŤnĂho skenovĂˇnĂ dat. PĹ™ed tĹ™emi dny tato HarlekĂ˝nka

navĹˇtĂvila

obchod

s

automobilovĂ˝mi

souÄŤĂˇstkami a zabila tam dva ĹľoldnĂ©Ĺ™e. KdyĹľ uprchla z mĂsta ÄŤinu, musela buÄŹto jĂt pÄ›Ĺˇky, nebo ji musel nÄ›kdo odvĂ©zt, anebo si musela koupit auto. Experti v poÄŤĂtaÄŤovĂ©m centru v LondĂ˝nÄ› zkoumali policejnĂ hlĂˇĹˇenĂ z oblasti Los Angeles, v nichĹľ se vyskytovala mladĂˇ Ĺľena. KdyĹľ neuspÄ›li,

nabourali se do poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho systĂ©mu taxisluĹľby, aby zjistili, kdo si bÄ›hem ÄŤtyĹ™ hodin po vraĹľdÄ› najal taxi.

Adresy, na nichĹľ byli cestujĂcĂ vyzvednuti, stejnÄ› jako jejich destinace byly porovnĂˇny s informacemi zĂskanĂ˝mi pomocĂ CI programĹŻ. CentrĂˇlnĂ poÄŤĂtaÄŤ tak zĂskal jmĂ©na a adresy tisĂcĹŻ osob, kterĂ© mohou pomĂˇhat PoutnĂkĹŻm nebo HarlekĂ˝nĹŻm.

PĹ™ed pÄ›ti lety bratrskĂ˝ tĂ˝m psychologĹŻ pronikl do poÄŤĂtaÄŤĹŻ klubĹŻ provozovanĂ˝ch rĹŻznĂ˝mi americkĂ˝mi supermarkety. Kdykoli si nÄ›kdo nÄ›co koupil a zaplatil kartou, byl jeho nĂˇkup zaznamenĂˇn ĂşstĹ™ednĂ databĂˇzĂ. V

ĂşvodnĂ studii se bratrĹˇtĂ psychologovĂ© snaĹľili porovnat spotĹ™ebu alkoholu a potravin s politickĂ˝mi preferencemi.

NÄ›kterĂ© statistickĂ© korelace, kterĂ© Boone vidÄ›l, byly fascinujĂcĂ. Ĺľeny ze severnĂ Kalifornie, kterĂ© kupujĂ vĂce neĹľ

tĹ™i druhy hoĹ™ÄŤice, jsou obvykle politicky liberĂˇlnĂ. MuĹľi z vĂ˝chodnĂho Texasu, kteĹ™Ă nakupujĂ drahĂ© lahvovĂ© pivo, jsou obvykle konzervativnĂ. S adresami a dalĹˇĂ mi Ăşdaji z minimĂˇlnÄ› dvou set nĂˇkupĹŻ potravin pak psychologovĂ© dokĂˇzali velmi pĹ™esnÄ› pĹ™edpovÄ›dÄ›t, jakĂ˝ postoj dotyÄŤnĂˇ osoba zaujme napĹ™Ăklad vĹŻÄŤi zavedenĂ povinnĂ˝ch identifikaÄŤnĂch karet.

Booneovi pĹ™ipadalo nesmĂrnÄ› zajĂmavĂ©, jakĂ˝ typ lidĂ projevuje odpor vĹŻÄŤi kĂˇzni a Ĺ™Ăˇdu ve spoleÄŤnosti. Opozice se zpravidla rekrutuje z antitechnicky zaloĹľenĂ˝ch snĂlkĹŻ

objĂmajĂcĂch stromy, kteĹ™Ă se ĹľivĂ organickĂ˝mi potravinami a nemajĂ rĂˇdi prefabrikovanĂ© potraviny produkovanĂ© MaĹˇineriĂ. StejnÄ› nepĹ™ĂjemnĂ© skupinky ale organizujĂ high-tech ĹˇĂlenci, kteĹ™Ă k obÄ›du baĹˇtĂ ÄŤokolĂˇdovĂ© tyÄŤinky a snaĹľĂ se na internetu vyĹˇĹĄourat zmĂnky o PoutnĂcĂch.

KdyĹľ letadlo pĹ™elĂ©talo nad PensylvĂˇniĂ, doputovala do Booneova poÄŤĂtaÄŤe zprĂˇva z monitorovacĂho centra. Adresa destinace souhlasĂ s adresou bydliĹˇtÄ› Thomase ChodĂ po zemi â€“ synovce zlikvidovanĂ©ho PoutnĂka, rodilĂ©ho AmeriÄŤana.

ComputerovĂˇ

imunologie

zaznamenala

negativnĂ zmĂnky o BratĹ™Ăch, kterĂ© toto individuum umĂstilo na webovĂ© strĂˇnky kmene VranĂch indiĂˇnĹŻ.

TryskovĂ© letadlo zaÄŤalo v rychlĂ© spirĂˇle sestupovat na malĂ© letiĹˇtÄ› poblĂĹľ vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska ZelenĂ© zemÄ›.

Boone vypnul poÄŤĂtaÄŤ a pohlĂ©dl pĹ™es rameno na Michaela.

BratĹ™Ă sice naĹˇli tohoto mladĂka a zachrĂˇnili ho pĹ™ed HarlekĂ˝ny, ale co kdyĹľ odmĂtne spolupracovat? Boonea znechucovalo, Ĺľe se stĂˇle jeĹˇtÄ› najdou lidĂ©, kteĹ™Ă odmĂtajĂ uznat pravdu. O nĂˇboĹľenstvĂ ÄŤi filozofii se nenĂ tĹ™eba starat â€“ pravdu pĹ™ece urÄŤuje ten, kdo je u moci.

Letadlo pĹ™istĂˇlo na letiĹˇti ve Westchester County a rolovalo k soukromĂ©mu hangĂˇru. O pĂˇr minut pozdÄ›ji uĹľ

Boone sestupoval po schĹŻdcĂch na letiĹˇtnĂ plochu. Obloha

byla temnÄ› ĹˇedĂˇ mraÄŤny a ve vzduchu byl studenÄ› cĂtit podzim.

Lawrence Takawa ÄŤekal u ambulance, kterĂˇ mÄ›la Michaela odvĂ©zt do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska nadace ZelenĂˇ zemÄ›. Vydal pĹ™Ăkazy tĂ˝mu zĂˇchranĂˇĹ™ĹŻ, a pak pĹ™istoupil k Booneovi.

â€žVĂtĂˇm vĂˇs. Jak je na tom Michael?â€ś

â€žBude v poĹ™Ăˇdku. Je ve vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku vĹˇechno pĹ™ipraveno?â€ś

â€žJsme nachystanĂ uĹľ dva dny, ale museli jsme na poslednĂ chvĂli udÄ›lat nÄ›jakĂ© zmÄ›ny. GenerĂˇl Nash kontaktoval tĂ˝m psychologĹŻ, a ti nĂˇm vypracovali novou strategii, jak mĂˇme s Michaelem jednat.â€ś

V LawrencovÄ› hlase bylo cĂtit mĂrnĂ© napÄ›tĂ. Boone na nÄ›j pohlĂ©dl. Kdykoli ho vidÄ›l, mÄ›l NashĹŻv asistent nÄ›co v rukou â€“ nÄ›jakou sloĹľku, desky, nebo alespoĹ� nÄ›jakĂ˝ papĂr â€“, nÄ›co, co potvrzovalo jeho autoritu.

â€žMĂˇte s tĂm nÄ›jakĂ˝ problĂ©m?â€ś zeptal se Boone.

â€žNovĂˇ strategie mi pĹ™ipadĂˇ znaÄŤnÄ› agresivnĂ, â€ś odpovÄ›dÄ›l Lawrence. â€žNevĂm, jestli je to opravdu nutnĂ©.â€ś

Boone se obrĂˇtil o stoosmdesĂˇt stupĹ�ĹŻ a pohlĂ©dl k letadlu. Doktor Potterfield dohlĂĹľel na tĂ˝m zĂˇchranĂˇĹ™ĹŻ, kteĹ™Ă prĂˇvÄ› vynĂˇĹˇeli nosĂtka na letiĹˇtnĂ plochu. â€žTeÄŹ, kdyĹľ se HarlekĂ˝ni zmocnili Gabriela, se vĹˇechno zmÄ›nilo. MusĂme zajistit, aby Michael pracoval pro naĹˇi stranu.â€ś

Lawrence pohlĂ©dl na svĂ© desky. â€žÄŚetl jsem pĹ™edbÄ›ĹľnĂ© informace o obou bratrech. ZdĂˇ se, Ĺľe majĂ velmi blĂzkĂ˝ vztah.â€ś

â€žLĂˇska je jen dalĹˇĂ nĂˇstroj manipulace,â€ś Ĺ™ekl suĹˇe Boone.

â€žTuto emoci mĹŻĹľeme vyuĹľĂt, stejnÄ› jako vyuĹľĂvĂˇme nenĂˇvist a strach.â€ś

Michaela i s nosĂtky poloĹľili na vozĂk, a uĹľ ho tlaÄŤili k sanitce. Doktor Potterfield, stĂˇle s ustaranĂ˝m vĂ˝razem, pacienta doprovĂˇzel.

â€žChĂˇpete, jakĂ˝ je nĂˇĹˇ cĂl, pane Takawo?â€ś

â€žAno, pane.â€ś

Boone udÄ›lal pravou rukou rychlĂ© gesto, kterĂ© jako by zahrnovalo letadlo i sanitku i veĹˇkerĂ© zamÄ›stnance ve sluĹľbĂˇch BratĹ™Ă. â€žToto je naĹˇe armĂˇda,â€ś Ĺ™ekl zvysoka. â€žA Michael Corrigan je naĹˇe novĂˇ zbraĹ�.â€ś

25

Viki sledovala, jak Hollis s Gabrielem zvedli motorku a naloĹľili ji do nĂˇkladnĂho prostoru dodĂˇvky. â€žBudeĹˇ Ĺ™Ădit,â€ś

Ĺ™ekl Hollis a hodil jĂ klĂÄŤky. Oba muĹľi se posklĂˇdali do nĂˇkladnĂho prostoru vedle motorky, zatĂmco Maja zĹŻstala na sedadle spolujezdce s puĹˇkou na klĂnÄ›.

ZamĂĹ™ili na zĂˇpad a ztratili se ve spleti ĂşzkĂ˝ch mĂstnĂch silniÄŤek vinoucĂch se HollywoodskĂ˝mi vrchy. Gabriel se Maji neustĂˇle vyptĂˇval na svou rodinnou historii â€“ zoufale se snaĹľil co nejrychleji dozvÄ›dÄ›t co nejvĂc.

Viki toho vÄ›dÄ›la o PoutnĂcĂch a HarlekĂ˝nech jen mĂˇlo, a tak pozornÄ› naslouchala jejich rozhovoru. Schopnost pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ je zĹ™ejmÄ› geneticky danĂˇ, dÄ›dĂ se po rodiÄŤĂch ÄŤi pĹ™ĂbuznĂ˝ch, ale obÄŤas se objevĂ PoutnĂk, v jehoĹľ rodinÄ› se tento dar nevyskytuje. HarlekĂ˝ni zaznamenĂˇvali sloĹľitĂ© rodokmeny minulĂ˝ch PoutnĂkĹŻ, a prĂˇvÄ› tak se Trn dozvÄ›dÄ›l o GabrielovÄ› otci.

Hollis bydlel jen pĂˇr blokĹŻ od svĂ© Ĺˇkoly. RodinnĂ© domky v tĂ©hle ÄŤtvrti mÄ›ly pĹ™ednĂ zahrĂˇdky se zĂˇhony, ale zdi a billboardy byly poÄŤmĂˇranĂ© rozpitĂ˝mi linkami graffiti mĂstnĂch gangĹŻ. KdyĹľ odboÄŤili z Florence Avenue, Hollis Ĺ™ekl Maje, aby se opÄ›t pĹ™esunula do nĂˇkladnĂho prostoru.

SĂˇm usedl na sedadlo spolujezdce a dĂˇval Viki pokyny, aby zpomalila, kdykoli mĂjeli skupinku mladĂkĹŻ v nadmÄ›rnĂ˝ch kalhotĂˇch a bundĂˇch a s modrĂ˝mi ĹˇĂˇtky uvĂˇzanĂ˝mi pĹ™es ÄŤelo. PokaĹľdĂ©, kdyĹľ zastavili u takovĂ© skupinky, Hollis vylezl, potĹ™Ăˇsl si s mladĂky rukou a oslovoval je jejich pĹ™ezdĂvkami.

â€žKdyby sem nĂˇhodou pĹ™iĹˇli nÄ›jacĂ chlĂˇpci a vyptĂˇvali se na mÄ›, Ĺ™eknÄ›te jim, Ĺľe jsou ve ĹˇpatnĂ˝ ÄŤtvrti.â€ś

PĹ™ĂjezdovĂˇ cesta k Hollisovu domku byla uzavĹ™ena brankou z drĂˇtÄ›nĂ©ho pletiva propletenĂ©ho prouĹľky plastiku.

KdyĹľ vjeli dovnitĹ™ a zavĹ™eli brĂˇnu, auto nebylo z ulice vidÄ›t.

Hollis odemkl zadnĂ vchod a vĹˇichni veĹˇli do domu. VĹˇude bylo ÄŤisto a uklizeno, a Viki nevidÄ›la nic, co by vypovĂdalo o pĹ™Ătomnosti nÄ›jakĂ© pĹ™ĂtelkynÄ›. ZĂˇvÄ›sy byly vyrobeny z prostÄ›radel, pomeranÄŤe ĂşhlednÄ› nasklĂˇdĂˇny v ÄŤistĂ©m disku z kola od auta a jeden pokoj, plnĂ˝ ÄŤinek, slouĹľil jako tÄ›locviÄŤna.

Viki s Gabrielem a Majou se posadili ke kuchyĹ�skĂ©mu stolu. Hollis vytĂˇhl z kumbĂˇlu na koĹˇĹĄata puĹˇku, zacvakl zĂˇsobnĂk a poloĹľil zbraĹ� na kuchyĹ�skĂ˝ pult. â€žTady jsme v bezpeÄŤĂ,â€ś ujistil nĂˇvĹˇtÄ›vnĂky. â€žKdyby zaĂştoÄŤili na dĹŻm, jĂˇ je zamÄ›stnĂˇm, a vy pĹ™eskoÄŤĂte plot na sousednĂ dvorek.â€ś

Gabriel zavrtÄ›l hlavou. â€žNechci, aby nÄ›kdo kvĹŻli mnÄ› riskoval Ĺľivot.â€ś

â€žJĂˇ za to dostanu zaplaceno,â€ś namĂtl Hollis. â€žMaja je jedinĂˇ, kdo to dÄ›lĂˇ zadarmo.â€ś

VĹˇichni tĹ™i pĹ™ihlĂĹľeli, jak Hollis nalĂ©vĂˇ vodu do konvice a vaĹ™Ă ÄŤaj. OtevĹ™el ledniÄŤku a vytĂˇhl chlĂ©b, sĂ˝r, jahody a dvÄ› zralĂˇ manga. â€žMĂˇte hlad?â€ś zeptal se. â€žMyslĂm, Ĺľe jĂdla mĂˇme dost.â€ś

Viki se rozhodla, Ĺľe udÄ›lĂˇ ovocnĂ˝ salĂˇt, a Hollis zatĂm pĹ™ipravil grilovanĂ© sendviÄŤe se sĂ˝rem. Viki byla rĂˇda, Ĺľe mĹŻĹľe stĂˇt u pultu a krĂˇjet jahody. ZneklidĹ�ovalo ji, kdyĹľ

mÄ›la sedÄ›t vedle Maji. Ta vypadala vyÄŤerpanÄ›, ale zĹ™ejmÄ› se nedokĂˇzala uvolnit. Viki uvaĹľovala o tom, jak hroznĂ© musĂ bĂ˝t ubĂrat se Ĺľivotem a pĹ™itom bĂ˝t neustĂˇle pĹ™ipravena zabĂjet, neustĂˇle ÄŤekat, Ĺľe na ni nÄ›kdo zaĂştoÄŤĂ. VzpomnÄ›la si na list, kterĂ˝ Isaac T. Jones napsal svĂ˝m oveÄŤkĂˇm o pekle.

SamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe existuje skuteÄŤnĂ© Peklo. Prorok ho vidÄ›l na vlastnĂ oÄŤi. Ale, bratĹ™i a sestry, vaĹˇĂ hlavnĂ starostĂ by mÄ›lo bĂ˝t peklo, kterĂ© si vytvĂˇĹ™Ăte ve svĂ˝ch srdcĂch.

â€žV autÄ› jsi mi Ĺ™ekla pĂˇr informacĂ o PoutnĂcĂch,â€ś obrĂˇtil se Gabriel k Maje. â€žAle co ten zbytek? Ĺ�ekni mi taky nÄ›co o HarlekĂ˝nech.â€ś

Maja si upravila popruh pouzdra s meÄŤem. â€žHarlekĂ˝ni chrĂˇnĂ PoutnĂky. To je vĹˇechno, co potĹ™ebujeĹˇ vÄ›dÄ›t.â€ś

â€žMajĂ nÄ›jakĂ© vĹŻdce a nÄ›jakĂˇ pravidla? NaĹ™Ădil ti nÄ›kdo, abys jela do Ameriky?â€ś

â€žNe. Bylo to moje vlastnĂ rozhodnutĂ.â€ś

â€žAle proÄŤ tvĹŻj otec nepĹ™ijel s tebou?â€ś

Maja soustĹ™edila pohled na slĂˇnku uprostĹ™ed stolu. â€žMĹŻj otec byl pĹ™ed tĂ˝dnem v Praze zabit.â€ś

â€žUdÄ›lala to Tabula?â€ś zeptal se Hollis.

â€žUhodls.â€ś

â€žCo se stalo?â€ś

â€žDo toho ti nic nenĂ.â€ś Maja ovlĂˇdala hlas, ale tÄ›lo mÄ›la ztuhlĂ© vztekem. Viki pĹ™ipadalo, Ĺľe HarlekĂ˝nka kaĹľdou chvĂli vyskoÄŤĂ a vĹˇechny je pobije. â€žVzala jsem na sebe povinnost chrĂˇnit Gabriela a jeho bratra. AĹľ to skonÄŤĂ, najdu ÄŤlovÄ›ka, kterĂ˝ zabil mĂ©ho otce.â€ś

â€žMĂˇme s tĂm jĂˇ a Michael nÄ›co spoleÄŤnĂ©ho?â€ś zeptal se Gabriel.

â€žVlastnÄ› ne. Tabula Ĺˇla po mĂ©m otci vÄ›tĹˇinu jeho Ĺľivota.

PĹ™ed dvÄ›ma lety ho v PĂˇkistĂˇnu mĂˇlem zabili.â€ś

â€žTo je mi lĂto â€“â€ś

â€žNeplĂ˝tvej emocemi,â€ś pĹ™eruĹˇila ho Maja. â€žNecĂtĂme ke zbytku svÄ›ta nic, a neÄŤekĂˇme nic na oplĂˇtku. KdyĹľ jsem byla malĂˇ, otec vĹľdycky Ĺ™ĂkĂˇval: Verdammt durch das Fleisch.

Gerettet durch das Blut. ZnamenĂˇ to: Zatraceni skrze tÄ›lo.

Spaseni krvĂ. HarlekĂ˝ni jsou odsouzeni bojovat nekoneÄŤnou bitvu. Ale PoutnĂci nĂˇs moĹľnĂˇ zachrĂˇnĂ pĹ™ed Peklem.â€ś

â€žA jak dlouho uĹľ tuhle bitvu vedou?â€ś zeptal se Hollis.

Maja si odhrnula vlasy z tvĂˇĹ™e. â€žOtec Ĺ™ĂkĂˇval, Ĺľe pochĂˇzĂme z nepĹ™eruĹˇenĂ© linie bojovnĂkĹŻ, kterĂˇ se tĂˇhne uĹľ

tisĂce let. O Pesachu zapalujeme svĂÄŤky a ÄŤteme z osmnĂˇctĂ© kapitoly Janova evangelia. PotĂ©, co JeĹľĂĹˇ strĂˇvĂ noc v zahradÄ› GetsemanskĂ©, pĹ™ijde JidĂˇĹˇ s Ĺ™ĂmskĂ˝mi vojĂˇky a dĹŻstojnĂky vyslanĂ˝mi veleknÄ›zem.â€ś

â€žZnĂˇm tuhle pasĂˇĹľ z Bible,â€ś kĂ˝vl Hollis. â€žJe to vlastnÄ› takovĂ˝ divnĂ˝ detail. JeĹľĂĹˇ pĹ™ece mĂˇ bĂ˝t KnĂĹľetem mĂru. V

celĂ©m NovĂ©m zĂˇkonÄ› se nikdo nezmiĹ�uje o zbranĂch nebo bodyguardech, ale najednou jeden z jeho uÄŤednĂkĹŻ â€“â€ś

â€žByl to Petr,â€ś doplnila Viki.

â€žSprĂˇvnÄ›. UĹľ si vzpomĂnĂˇm. ZkrĂˇtka Petr vytasĂ meÄŤ a usekne ucho jednomu z veleknÄ›zovĂ˝ch sluĹľebnĂkĹŻ, jmenoval seâ€¦â€ś

TentokrĂˇt Hollis pohlĂ©dl na Viki, vÄ›da, Ĺľe bude znĂˇt odpovÄ›ÄŹ.

â€žMalchos.â€ś

â€žZase sprĂˇvnÄ›.â€ś Hollis pĹ™ikĂ˝vl. â€žA tak tam ten padouch stojĂ v tĂ© zahradÄ› jenom s jednĂm uchem.â€ś

â€žNÄ›kteĹ™Ă badatelĂ© tvrdĂ, Ĺľe Petr byl ÄŤlenem sekty zĂ©lĂłtĹŻ,â€ś

vysvÄ›tlovala Maja. â€žAle mĹŻj otec se domnĂval, Ĺľe to byl prvnĂ HarlekĂ˝n zmiĹ�ovanĂ˝ v nÄ›jakĂ©m historickĂ©m dokumentu.â€ś

â€žChceĹˇ nĂˇm snad Ĺ™Ăct, Ĺľe JeĹľĂĹˇ byl PoutnĂk?â€ś Ĺľasla Viki.

â€žHarlekĂ˝ni jsou bojovnĂci, ne teologovĂ©. NevydĂˇvĂˇme prohlĂˇĹˇenĂ, kterĂ˝ z PoutnĂkĹŻ je pravĂ˝m ztÄ›lesnÄ›nĂm SvÄ›tla.

NejvĂ˝znamnÄ›jĹˇĂ PoutnĂk mĹŻĹľe bĂ˝t JeĹľĂĹˇ nebo Mohamed

nebo Buddha. Nebo to mĹŻĹľe bĂ˝t nÄ›jakĂ˝ neznĂˇmĂ˝ chasidskĂ˝ rabi, kterĂ˝ zahynul bÄ›hem holokaustu. ChrĂˇnĂme PoutnĂky, neposuzujeme mĂru jejich svatosti. To je Ăşkol pravovÄ›rnĂ˝ch.â€ś

â€žAle tvĹŻj otec citoval Bibli,â€ś namĂtl Gabriel.

â€žPochĂˇzĂm z evropskĂ© vÄ›tve HarlekĂ˝nĹŻ, takĹľe mĂˇme velmi Ăşzkou souvislost s kĹ™esĹĄanstvĂm. NÄ›kteĹ™Ă HarlekĂ˝ni dokonce Ĺˇli ve vĂ˝kladu Janova evangelia jeĹˇtÄ› dĂˇl. KdyĹľ

JeĹľĂĹˇe odvedli, Petr â€“â€ś

â€žSe na JeĹľĂĹˇe vykaĹˇlal.â€ś Hollis se k nim obrĂˇtil od sporĂˇku. â€žByl jeho ĹľĂˇk, ale tĹ™ikrĂˇt svĂ©ho PĂˇna zapĹ™el.â€ś

â€žLegenda pravĂ, Ĺľe proto jsou HarlekĂ˝ni prokleti.

ProtoĹľe Petr v tu chvĂli nezachoval loajalitu, musĂme ochraĹ�ovat PoutnĂky aĹľ do konce vÄ›kĹŻ.â€ś

â€žĹ�ĂkĂˇĹˇ to tak, jako by se ti to moc nelĂbilo,â€ś podotkl Hollis.

â€žJe to jen pĹ™ĂbÄ›h z Bible. JĂˇ osobnÄ› tomu nevÄ›Ĺ™Ăm, ale jsem pĹ™esvÄ›dÄŤena, Ĺľe existuje tajnĂˇ historie svÄ›ta. OdjakĹľiva tu byli vĂˇleÄŤnĂci, kteĹ™Ă ochraĹ�ovali poutnĂky a jinĂ© hledaÄŤe ducha. BÄ›hem kĹ™iĹľĂˇckĂ˝ch vĂ˝prav zaÄŤala skupina kĹ™esĹĄanskĂ˝ch rytĂĹ™ĹŻ ochraĹ�ovat poutnĂky putujĂcĂ do SvatĂ© zemÄ›. Balduin II., kĹ™iĹľĂˇckĂ˝ krĂˇl JeruzalĂ©ma, jim dovolil obĂ˝vat ÄŤĂˇst bĂ˝valĂ©ho ĹľidovskĂ©ho chrĂˇmu. Proto si zaÄŤali Ĺ™Ăkat ChudĂ vojĂˇci Kristovi neboli RytĂĹ™i chrĂˇmu Ĺ alomounova.â€ś

â€žNeĹ™Ăkalo se jim spĂĹˇ templĂˇĹ™i?â€ś zeptal se Gabriel.

â€žAno, to je jejich obvyklĂ© jmĂ©no. TemplĂˇĹ™i se stali bohatĂ˝m a mocnĂ˝m Ĺ™Ăˇdem, kterĂ˝ vlastnil kostely a hrady po celĂ© EvropÄ›. Vlastnili takĂ© lodÄ› a pĹŻjÄŤovali penĂze evropskĂ˝m krĂˇlĹŻm. PostupnÄ› pĹ™estali templĂˇĹ™i okupovat Svatou zemi a zaÄŤali chrĂˇnit lidi, kteĹ™Ă konali zboĹľnĂ© poutÄ›.

Vzniklo spojenĂ mezi nimi a kacĂĹ™skĂ˝mi skupinami, napĹ™Ăklad bogomily v Bulharsku a katary ve Francii. To byli gnostikovĂ©, kteĹ™Ă vÄ›Ĺ™ili, Ĺľe duĹˇe je uvÄ›znÄ›na v tÄ›le. Pouze jedinci, kteĹ™Ă majĂ pĹ™Ăstup k tajnĂ©mu vÄ›dÄ›nĂ, umÄ›jĂ z tohoto vÄ›zenĂ uniknout a vstupovat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

â€žA pak byli templĂˇĹ™i zlikvidovĂˇni,â€ś Ĺ™ekl Gabriel.

Maja zvolna pĹ™ikĂ˝vla, jako by se rozpomĂnala na pĹ™ĂbÄ›h, kterĂ˝ se sama kdysi dozvÄ›dÄ›la. â€žFrancouzskĂ˝ krĂˇl Filip SliÄŤnĂ˝ se bĂˇl jejich moci a chtÄ›l se zmocnit jejich pokladnice. V roce 1307 vyslal svĂ© vojĂˇky do ĂşstĹ™edĂ templĂˇĹ™ĹŻ a nechal je zatknout pro kacĂĹ™stvĂ. TemplĂˇĹ™skĂ˝ velmistr byl upĂˇlen a Ĺ™Ăˇd pĹ™estal existovat â€“ na veĹ™ejnosti.

Ale zabita byla jen malĂˇ ÄŤĂˇst templĂˇĹ™ĹŻ. OstatnĂ odeĹˇli do ilegality, kde pokraÄŤovali ve svĂ© ÄŤinnosti.â€ś

â€žObÄ›d!â€ś zahlaholil Hollis. Postavil na stĹŻl mĂsu sendviÄŤĹŻ

a Viki dokonÄŤila salĂˇt. VĹˇichni usedli a pustili se do jĂdla.

Maja se trochu uvolnila, ale atmosfĂ©ra byla stĂˇle napjatĂˇ.

HarlekĂ˝nka zĂrala na Gabriela, jako by se snaĹľila pĹ™ijĂt na to, jestli mĂˇ schopnost pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. Gabriel

vypadal, Ĺľe vĂ, na co Maja myslĂ. Klopil oÄŤi do talĂĹ™e a nimral se v jĂdle.

â€žAle proÄŤ si vlastnÄ› Ĺ™ĂkĂˇte HarlekĂ˝ni?â€ś vyptĂˇval se dĂˇl Hollis. â€žNenĂ to nĂˇhodou nÄ›jakĂ˝ druh herce s pomalovanou tvĂˇĹ™Ă, nÄ›co jako klaun?â€ś

â€žTohle jmĂ©no jsme pĹ™ijali koncem sedmnĂˇctĂ©ho stoletĂ.

HarlekĂ˝n je jednou z postav italskĂ© commedie dellâ€™arte, obvykle je to chytrĂ˝ sluha. MĂˇ na sobÄ› kostĂ˝m s kĂˇrovanĂ˝m vzorem. NÄ›kdy hraje na loutnu nebo mĂˇ dĹ™evÄ›nĂ˝ meÄŤ. A vĹľdycky nosĂ masku, skrĂ˝vĂˇ svou identitu.â€ś

â€žAle to je italskĂ© jmĂ©no,â€ś podivil se Hollis. â€žSlyĹˇel jsem, Ĺľe HarlekĂ˝ni byli i v Japonsku a v Persii, zkrĂˇtka skoro ve vĹˇech zemĂch svÄ›ta.â€ś

â€žV sedmnĂˇctĂ©m stoletĂ zaÄŤali evropĹˇtĂ HarlekĂ˝ni kontaktovat vĂˇleÄŤnĂky z jinĂ˝ch kultur, kteĹ™Ă takĂ© chrĂˇnili PoutnĂky. PrvnĂ spojeneckĂ© svazky jsme uzavĹ™eli se sikhy z PaĹ�dĹľĂˇbu. StejnÄ› jako HarlekĂ˝ni i zboĹľnĂ sikhovĂ© nosĂ meÄŤ, kterĂ©mu se Ĺ™ĂkĂˇ kirpan. Zhruba ve stejnĂ© dobÄ› jsme navĂˇzali styky takĂ© s buddhistickĂ˝mi a sĂşfijskĂ˝mi bojovnĂky. V

osmnĂˇctĂ©m stoletĂ se k nĂˇm pĹ™ipojil Ĺ™Ăˇd ĹľidovskĂ˝ch bojovnĂkĹŻ v Rusku a vĂ˝chodnĂ EvropÄ›, kterĂ˝ hĂˇjil rabĂny studujĂcĂ kabalu.â€ś

Viki se obrĂˇtila ke Gabrielovi. â€žLev ChrĂˇmu, ten HarlekĂ˝n, co brĂˇnil naĹˇeho Proroka, pochĂˇzel ze ĹľidovskĂ© rodiny.â€ś

Hollis se zatvĂˇĹ™il pobavenÄ›. â€žNedĂˇvno jsem byl v tom mÄ›steÄŤku v Arkansasu, kde lynÄŤovali Isaaka Jonese. PĹ™ed tĹ™iceti lety tam nÄ›jakĂˇ protirasistickĂˇ organizace a jedna ĹľidovskĂˇ skupina nechaly instalovat pamÄ›tnĂ desku na pamĂˇtku Zachary Goldmana. Prezentovali to jako zĂˇleĹľitost boje za mĂr a bratrstvĂ, protoĹľe tenhle HarlekĂ˝n zabil Ĺľeleznou tyÄŤĂ dva rasistickĂ˝ parchanty.â€ś

â€žKonalo se nÄ›kdy nÄ›jakĂ© shromĂˇĹľdÄ›nĂ HarlekĂ˝nĹŻ?â€ś

zeptal se Gabriel.

â€žTo se nemĹŻĹľe nikdy stĂˇt. HarlekĂ˝ni respektujĂ nahodilost bitvy. NemĂˇme rĂˇdi pravidla. HarlekĂ˝nskĂ© rodiny jsou vzĂˇjemnÄ› propojeny sĹ�atky, tradicĂ a pĹ™ĂˇtelstvĂm. Mezi nÄ›kterĂ˝mi rodinami je spojenectvĂ uĹľ po celĂˇ staletĂ.

NemĂˇme volenĂ© vĹŻdce ani Ăşstavu. Ale existuje harlekĂ˝nskĂ˝ postoj ke svÄ›tu. NÄ›kteĹ™Ă HarlekĂ˝ni bojujĂ, protoĹľe je to nĂˇĹˇ ĂşdÄ›l. NÄ›kteĹ™Ă bojujĂ, protoĹľe chtÄ›jĂ hĂˇjit svobodu. NemluvĂm teÄŹ o svobodÄ› koupit si ÄŤtrnĂˇct rĹŻznĂ˝ch druhĹŻ zubnĂ pasty nebo o ĹˇĂlenstvĂ, kterĂ© Ĺľene teroristy k tomu, aby vyhodili do povÄ›tĹ™Ă autobus. SkuteÄŤnĂˇ svoboda znamenĂˇ toleranci.

NechĂˇvĂˇ lidem prĂˇvo ĹľĂt a myslet ĂşplnÄ› novÄ›.â€ś

â€žPoĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› jsem se nic nedozvÄ›dÄ›l o â€šzatraceni skrze tÄ›lo, spaseni krvĂâ€�,â€ś ozval se Hollis. â€žO ÄŤĂ krvi se tu mluvĂ?

PĹ™ĂvrĹľencĹŻ Tabuly, HarlekĂ˝nĹŻ nebo PoutnĂkĹŻ?â€ś

â€žVyber si,â€ś odpovÄ›dÄ›la Maja. â€žMoĹľnĂˇ Ĺľe vĹˇech.â€ś

V domku byla jen jedna loĹľnice. Hollis proto navrhl, aby obÄ› dĂvky spaly v posteli, kdeĹľto on s Gabrielem budou spĂˇt v obĂ˝vĂˇku. Viki vidÄ›la, Ĺľe se Maje jeho nĂˇpad nelĂbĂ. TeÄŹ, kdyĹľ naĹˇla Gabriela, byla neklidnĂˇ, pokud ho nemÄ›la na oÄŤĂch.

â€žTo bude v poĹ™Ăˇdku,â€ś Ĺˇeptla jĂ Viki. â€žGabriel bude jen pĂˇr metrĹŻ od nĂˇs. MĹŻĹľeme nechat otevĹ™enĂ© dveĹ™e, jestli chceĹˇ. A kromÄ› toho mĂˇ Hollis puĹˇku.â€ś

â€žHollis je jenom ĹľoldnĂ©Ĺ™. NevĂm, do jakĂ© mĂry je ochoten se obÄ›tovat.â€ś

Maja nÄ›kolikrĂˇt proĹˇla z obĂ˝vĂˇku do loĹľnice, jako by se snaĹľila zapamatovat si polohu dveĹ™Ă a zdĂ. Pak odeĹˇla do loĹľnice a vsunula ÄŤepele obou svĂ˝ch noĹľĹŻ mezi drĂˇtÄ›nku a matraci, takĹľe jejich rukojeti vyÄŤuhovaly. StaÄŤĂ spustit ruku a uĹľ mĹŻĹľe tasit nĹŻĹľ z pochvy. KoneÄŤnÄ› ulehla a Viki se uloĹľila na druhou polovinu postele.

â€žDobrou noc,â€ś Ĺ™ekla Viki, ale Maja jĂ neodpovÄ›dÄ›la.

O prĂˇzdninĂˇch Viki spĂˇvala se starĹˇĂ sestrou nebo se sestĹ™enicemi, takĹľe byla zvyklĂˇ na jejich vrtÄ›nĂ a pĹ™evalovĂˇnĂ. Maja byla i v tomhle jinĂˇ. LeĹľela na zĂˇdech s rukama zaĹĄatĂ˝ma v pÄ›st. Vypadalo to, jako by na jejĂ tÄ›lo tlaÄŤila nÄ›jakĂˇ nesmĂrnĂˇ tĂha.

26

KdyĹľ se Maja druhĂ˝ den rĂˇno probudila, uvidÄ›la na prĂˇdelnĂku sedÄ›t ÄŤernĂ©ho kocoura s bĂlou nĂˇprsenkou. â€žCo chceĹˇ?â€ś zaĹˇeptala, ale odpovÄ›di se nedoÄŤkala. Kocour seskoÄŤil na zem, proplul dveĹ™mi a nechal ji o samotÄ›.

SlyĹˇela hlasy, a tak vyhlĂ©dla z okna loĹľnice. Hollis s Gabrielem stĂˇli na pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ› u domu a zkoumali poniÄŤenou motorku. Koupit novou pneumatiku znamenalo penÄ›ĹľnĂ pĹ™evod a kontakt s obchodem, kterĂ˝ byl napojenĂ˝ na MaĹˇinerii. Tabula uĹľ jistÄ› o poĹˇkozenĂ© motorce vĂ, a aktivovala poÄŤĂtaÄŤovĂ© programy, kterĂ© provÄ›Ĺ™ujĂ vĹˇechny prodeje pneumatik v celĂ©m Los Angeles.

ZvaĹľujĂc dalĹˇĂ kroky, vydala se do koupelny a dala si rychlou sprchu. FaleĹˇnĂ© otisky, kterĂ© jĂ pomohly projet SpojenĂ˝mi stĂˇty, se jĂ odlupovaly z ukazovĂˇÄŤkĹŻ jako mrtvĂˇ kĹŻĹľe. OblĂ©kla se, pĹ™ipevnila si k pĹ™edloktĂm oba noĹľe a zkontrolovala dalĹˇĂ zbranÄ›. KdyĹľ vyĹˇla z koupelny, potkala znovu ÄŤernĂ©ho kocoura, kterĂ˝ ji zavedl do haly. Viki myla ve dĹ™ezu nĂˇdobĂ.

â€žVidĂm, Ĺľe uĹľ ses seznĂˇmila s Garveym.â€ś

â€žTak se jmenuje?â€ś

â€žJo. Nechce hladit, a taky nepĹ™ede. MyslĂm, Ĺľe nenĂ ĂşplnÄ› normĂˇlnĂ.â€ś

â€žJĂˇ nevĂm,â€ś pokrÄŤila Maja rameny. â€žNikdy jsem ĹľĂˇdnĂ© zvĂĹ™e nemÄ›la.â€ś

Na pultÄ› stĂˇl kĂˇvovar. Maja si nalila trochu kĂˇvy do zĂˇĹ™ivÄ› ĹľlutĂ©ho hrnku a pĹ™idala trochu smetany.

â€žZrovna jsem upekla kukuĹ™iÄŤnĂ˝ chleba. MĂˇĹˇ hlad?â€ś

â€žPoĹ™ĂˇdnĂ˝.â€ś

Viki ukrojila tlustĂ˝ krajĂc kukuĹ™iÄŤnĂ©ho chleba a poloĹľila ho na talĂĹ™ek. ObÄ› dĂvky usedly spoleÄŤnÄ› ke stolu. Maja si chleba namazala mĂˇslem a pĹ™idala lĹľiÄŤku ostruĹľinovĂ© zavaĹ™eniny. PrvnĂ sousto bylo tak lahodnĂ©, Ĺľe na okamĹľik pocĂtila neÄŤekanĂ© blaho. V kuchyni bylo vĹˇechno ÄŤistĂ© a uklizenĂ©. Na zelenĂ©m linoleu na podlaze zĂˇĹ™ily ostrĹŻvky sluneÄŤnĂho svÄ›tla. PĹ™estoĹľe Hollis pĹ™eruĹˇil styky s cĂrkvĂ, na zdi vedle ledniÄŤky mÄ›l povÄ›Ĺˇenou zarĂˇmovanou fotografii Isaaka T. Jonese.

â€žHollis chce jĂt koupit nÄ›jakĂ© vÄ›ci na motorku,â€ś Ĺ™ekla Viki. â€žAle chce, aby Gabriel zĹŻstal schovanĂ˝ tady a nikam nechodil.â€ś

Maja kĂ˝vla a polkla pĹ™itom sousto kukuĹ™iÄŤnĂ©ho chleba.

â€žTo je dobrĂ˝ plĂˇn.â€ś

â€žTakĹľe co budeme dÄ›lat?â€ś

â€žNejsem si ĂşplnÄ› jistĂˇ. PotĹ™ebovala bych kontaktovat svĂ©ho pĹ™Ătele v EvropÄ›.â€ś

Viki sklidila ze stolu ĹˇpinavĂ© nĂˇdobĂ a odnesla je ke dĹ™ezu. â€žMyslĂĹˇ, Ĺľe Tabula vĂ, Ĺľe Hollis vÄŤera Ĺ™Ădil?â€ś

â€žMoĹľnĂˇ Ĺľe ano. ZĂˇleĹľĂ na tom, co vidÄ›li ti tĹ™i motocyklisti, kdyĹľ jsme je mĂjeli.â€ś

â€žA co se stane, aĹľ se dozvÄ›dĂ o Hollisovi?â€ś

Majin hlas znÄ›l zĂˇmÄ›rnÄ› bezvĂ˝raznÄ› a nevzruĹˇenÄ›.

â€žPokusĂ se ho chytit, budou ho muÄŤit a pak ho zabijĂ.â€ś

Viki se k nĂ otoÄŤila s utÄ›rkou na nĂˇdobĂ v ruce. â€žPĹ™esnÄ› to jsem Ĺ™Ăkala Hollisovi, ale on si jenom dÄ›lĂˇ legraci. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe poĹ™Ăˇd hledĂˇ nÄ›jakĂ© novĂ© sparingpartnery.â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe Hollis se o sebe umĂ postarat, Viki. Je to velmi dobrĂ˝ bojovnĂk.â€ś

â€žMoc si vÄ›Ĺ™Ă. MyslĂm, Ĺľe by mÄ›lâ€¦â€ś

DveĹ™e se s vrznutĂm otevĹ™ely a veĹˇel Hollis. â€žTak jo.

MĂˇm seznam, co chci koupit.â€ś UsmĂˇl se na Viki. â€žNechceĹˇ jet se mnou? KoupĂme novou pneumatiku a vymyslĂme nÄ›co k obÄ›du.â€ś

â€žPotĹ™ebujeĹˇ penĂze?â€ś zeptala se Maja.

â€žMĂˇĹˇ nÄ›jakĂ©?â€ś

Maja sĂˇhla do kapsy a vytĂˇhla pĂˇr dvacetidolarovek.

â€žZaplaĹĄ v hotovosti. Kup pneumatiku a pryÄŤ z obchodu.â€ś

â€žNemĂˇm dĹŻvod tam okounÄ›t.â€ś

â€žVyhĂ˝bej se obchodĹŻm s bezpeÄŤnostnĂmi kamerami na parkoviĹˇti. Mohou vyfotografovat znaÄŤku.â€ś

Maja sledovala, jak Viki s Hollisem odjĂĹľdÄ›jĂ. Gabriel byl stĂˇle jeĹˇtÄ› venku pĹ™ed domem, sundĂˇval zniÄŤenou pneumatiku z rĂˇfku. Maja se ujistila, Ĺľe je brĂˇna zavĹ™enĂˇ a Ĺľe Gabriela nemĹŻĹľe z kolemjedoucĂho auta nikdo zahlĂ©dnout. UvaĹľovala, jestli s nĂm mĂˇ prodebatovat dalĹˇĂ krok, ale pak se rozhodla, Ĺľe nejprve musĂ mluvit s Lipkou.

Gabriel vypadal, Ĺľe to, co mu Ĺ™ekla vÄŤera, na nÄ›j bylo trochu moc. NejspĂĹˇ potĹ™ebuje trochu ÄŤasu, aby si to mohl promyslet.

Maja se vrĂˇtila do loĹľnice, zapnula laptop a pĹ™ipojila se pĹ™es satelitnĂ kartu k internetu. Lipka buÄŹto spal, anebo zrovna nebyl u poÄŤĂtaÄŤe. Trvalo jĂ hodinu, neĹľ ho naĹˇla a neĹľ

se s nĂm dostala na bezpeÄŤnĂ˝ chat. S pomocĂ mÄ›kkĂ˝ch vĂ˝razĹŻ, jakĂ© nespustĂ Karnivoru, mu popsala, co se odehrĂˇlo.

â€žNaĹˇe obchodnĂ konkurence reagovala agresivnĂ marketingovou taktikou. TeÄŹ prĂˇvÄ› jsem v domÄ› naĹˇeho zamÄ›stnance s naĹˇĂm novĂ˝m spoleÄŤnĂkem.â€ś PouĹľila kĂłd zaloĹľenĂ˝ na nĂˇhodnĂ˝ch prvoÄŤĂslech a udala Lipkovi adresu domu.

FrancouzskĂ˝ HarlekĂ˝n neodpovĂdal, a tak po nÄ›kolika minutĂˇch napsala: â€žRozumÄ›l jsi?â€ś

â€žMĂˇ nĂˇĹˇ novĂ˝ spoleÄŤnĂk schopnost cestovat do vzdĂˇlenĂ˝ch mĂst?â€ś

â€žNe v tuto chvĂli.â€ś

â€žVidĂĹˇ nÄ›jakĂ© nĂˇznaky tĂ©to schopnosti?â€ś

â€žNe. Je to prostÄ› Ĺ™adovĂ˝ obÄŤan.â€ś

â€žMusĂĹˇ ho pĹ™edstavit uÄŤiteli, kterĂ˝ mĹŻĹľe jeho schopnosti zhodnotit.â€ś

â€žTo nenĂ naĹˇe starost,â€ś napsala Maja. HarlekĂ˝ni majĂ PoutnĂky pouze vyhledĂˇvat a chrĂˇnit. Na jejich duchovnĂch cestĂˇch se nijak nepodĂlĂ.

OpÄ›t nastala nÄ›kolikaminutovĂˇ odmlka, Lipka zĹ™ejmÄ› promĂ˝Ĺˇlel odpovÄ›ÄŹ. KoneÄŤnÄ› se na obrazovce zaÄŤala objevovat slova. â€žNaĹˇi konkurenti zĂskali kontrolu nad starĹˇĂm bratrem a odvezli ho letadlem do vĂ˝zkumnĂ©ho zaĹ™ĂzenĂ poblĂĹľ New Yorku. ChystajĂ se zhodnotit jeho schopnosti a vyĹˇkolit ho. V tuto chvĂli neznĂˇme jejich hlavnĂ cĂl. Ale musĂme vyuĹľĂt vĹˇech moĹľnostĂ, abychom jim v tom zabrĂˇnili.â€ś

â€žA nĂˇĹˇ novĂ˝ spoleÄŤnĂk je nĂˇĹˇ hlavnĂ zdroj?â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›. ZĂˇvod uĹľ zaÄŤal. V tuto chvĂli vedou naĹˇi konkurenti.â€ś

â€žCo kdyĹľ nebude chtĂt spolupracovat?â€ś

â€žVyuĹľij jakĂ˝chkoli prostĹ™edkĹŻ, jakĂ˝ch bude tĹ™eba, aby si to rozmyslel. Jeden uÄŤitel Ĺľije na jihozĂˇpadÄ› SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ, pod ochranou pĹ™ĂˇtelskĂ© komunity. Do tĹ™Ă dnĹŻ tam naĹˇeho spoleÄŤnĂka odvez. JĂˇ zatĂm kontaktuji naĹˇe pĹ™Ăˇtele a Ĺ™eknu jim, Ĺľe pĹ™ijedete. VaĹˇe destinace jeâ€¦â€ś DalĹˇĂ pauza a pak se na obrazovce objevila kĂłdovanĂˇ informace v podobÄ› dlouhĂ© Ĺ™ady ÄŤĂsel.

â€žPotvrÄŹ pĹ™Ăjem,â€ś psal Lipka.

Maja neodpovĂdala.

VĂ˝zva se objevila znovu, tentokrĂˇt velkĂ˝mi pĂsmeny, kterĂˇ se domĂˇhala jejĂho souhlasu. â€žPOTVRÄŽ PĹ�ĂŤJEM.â€ś

NeodpovĂdej mu, Ĺ™Ăkala si Maja. Co kdyby opustila tenhle dĹŻm a odvezla Gabriela pĹ™es hranici do Mexika? To je zaruÄŤenÄ› bezpeÄŤnĂ©. Nechala uplynout pĂˇr vteĹ™in, a pak poloĹľila ruce na klĂˇvesnici a zvolna psala: â€žInformace pĹ™ijata.â€ś

Obrazovka byla nĂˇhle prĂˇzdnĂˇ, Lipkova pĹ™Ătomnost zmizela. Maja dekĂłdovala ÄŤĂsla s pomocĂ poÄŤĂtaÄŤe a zjistila, Ĺľe se mĂˇ vydat do jiĹľnĂ Arizony do mÄ›steÄŤka San Lucas. Co se tam bude dĂt? NovĂ nepĹ™ĂˇtelĂ©? DalĹˇĂ stĹ™etnutĂ? VÄ›dÄ›la, Ĺľe je Tabula bude hledat s vyuĹľitĂm vĹˇech moĹľnostĂ MaĹˇinerie.

VrĂˇtila se do kuchynÄ› a otevĹ™ela sĂĹĄovĂ© dveĹ™e. Na zemi pĹ™ed domem sedÄ›l vedle svĂ© motorky Gabriel. NaĹˇel si drĂˇtÄ›nĂ© ramĂnko na Ĺˇaty, narovnal ho a jeden konec ohnul. S

pomocĂ tohoto provizornĂho nĂˇstroje zkoumal, jestli je zadnĂ osa sprĂˇvnÄ› vyrovnanĂˇ.

â€žGabrieli, rĂˇda bych se podĂvala na tvĹŻj meÄŤ.â€ś

â€žJen si posluĹľ. Je zastrÄŤenĂ˝ v batohu. Nechal jsem ho v obĂ˝vĂˇku vedle gauÄŤe.â€ś

Maja zĹŻstala stĂˇt ve dveĹ™Ăch, nevÄ›dÄ›la, co Ĺ™Ăct. ZdĂˇlo se, Ĺľe si Gabriel neuvÄ›domuje neĂşctu, s nĂĹľ se chovĂˇ ke svĂ© zbrani.

Gabriel pĹ™estal pracovat. â€žCo se dÄ›je?â€ś

â€žTenhle meÄŤ je totiĹľ velmi vzĂˇcnĂ˝. Bylo by lepĹˇĂ, kdybys mi ho sĂˇm pĹ™edal.â€ś

ZatvĂˇĹ™il se pĹ™ekvapenÄ›, pak se usmĂˇl a pokrÄŤil rameny.

â€žJasnÄ›. KdyĹľ to tak chceĹˇ. Dej mi jenom minutku.â€ś

Maja pĹ™inesla svou cestovnĂ taĹˇku do obĂ˝vĂˇku a posadila se na gauÄŤ. SlyĹˇela tĂ©ct vodu potrubĂm, jak si Gabriel smĂ˝val ĹˇmĂr z rukou. KdyĹľ veĹˇel do pokoje, dĂval se na ni, jako kdyby byla pomatenec, kterĂ˝ ho mĹŻĹľe napadnout. Maja si uvÄ›domila, Ĺľe pĹ™es tenkĂ˝ bavlnÄ›nĂ˝ svetĹ™Ăk jsou vidÄ›t noĹľe v rukĂˇvech.

Trn ji upozorĹ�oval na ponÄ›kud napjatĂ˝ vztah mezi HarlekĂ˝ny a PoutnĂky. To, Ĺľe HarlekĂ˝ni riskujĂ Ĺľivot pĹ™i obranÄ› PoutnĂkĹŻ, jeĹˇtÄ› neznamenĂˇ, Ĺľe by k sobÄ› obÄ› skupiny navzĂˇjem chovaly sympatie. LidĂ©, kteĹ™Ă pĹ™echĂˇzejĂ do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, zaÄŤnou obvykle bĂ˝t vĂc duchovnÄ› zaloĹľenĂ. Ale HarlekĂ˝ni budou vĹľdy pĹ™ipoutĂˇni k zemi, poskvrnÄ›ni smrtĂ a nĂˇsilĂm ÄŚtvrtĂ©ho svÄ›ta.

KdyĹľ bylo Maje ÄŤtrnĂˇct, cestovala s Matkou PoĹľehnanou vĂ˝chodnĂ Evropou. Kdykoli irskĂˇ HarlekĂ˝nka vydala nÄ›jakĂ˝ pĹ™Ăkaz, obÄŤanĂ© i manuĂˇlovĂ© se mohli pĹ™etrhnout samou ochotou. Ano, madam. OvĹˇem, madam. DoufĂˇme, Ĺľe nebudou ĹľĂˇdnĂ© problĂ©my. Matka PoĹľehnanĂˇ pĹ™ekroÄŤila jakousi dÄ›lĂcĂ ÄŤĂˇru a lidĂ© to okamĹľitÄ› vycĂtili. Maja si

uvÄ›domovala, Ĺľe zatĂm nenĂ dost silnĂˇ, aby mÄ›la tento druh autority.

Gabriel pĹ™istoupil ke svĂ©mu batohu a vytĂˇhl meÄŤ â€“ dosud v lakovanĂ© pochvÄ›. Podal ho Maje na napĹ™aĹľenĂ˝ch rukou.

CĂtila dokonalou vyvĂˇĹľenost meÄŤe a okamĹľitÄ› jĂ bylo jasnĂ©, Ĺľe je to vĂ˝jimeÄŤnĂˇ zbraĹ�. JĂlec potaĹľenĂ˝ kĹŻĹľĂ rejnoka byl ovinut zlatou nitĂ, a mÄ›l nefritovĂ˝ Ăşchyt.

â€žMĹŻj otec ho dal tvĂ©mu otci, kdyĹľ jsi byl jeĹˇtÄ› malĂ˝.â€ś

â€žNepamatuju si to,â€ś Ĺ™ekl Gabriel. â€žKdyĹľ jsem vyrĹŻstal, vĹľdycky jsem se nÄ›kde potuloval.â€ś

Maja si pĹ™idrĹľovala pochvu na kolenou a pomalu vytahovala meÄŤ, pak ho pozvedla a dĂvala se na ÄŤepel. Byl to meÄŤ ve stylu taÄŤi, jakĂ˝ se nosĂ ostĹ™Ăm dolĹŻ. MÄ›l dokonalĂ˝ tvar, ale skuteÄŤnĂˇ krĂˇsa se projevovala na linii, kde zakalenĂˇ ÄŤepel pĹ™echĂˇzĂ v nezakalenĂ˝ kov tÄ›la meÄŤe. JasnĂ© ploĹˇky oceli zvanĂ© â€žnieâ€ś kontrastovaly s hebkou perlovÄ› bĂlou mlhavou plochou. PĹ™ipomĂnaly Maje flĂÄŤky holĂ© zemÄ› v lehkĂ©m jarnĂm snÄ›hu.

â€žProÄŤ je ten meÄŤ tak dĹŻleĹľitĂ˝?â€ś zeptal se Gabriel.

â€žPouĹľĂval ho Vrabec, japonskĂ˝ HarlekĂ˝n. Byl to jedinĂ˝ zbylĂ˝ HarlekĂ˝n v Japonsku â€“ poslednĂ nositel vzneĹˇenĂ© tradice. Byl proslulĂ˝ svou odvahou a nĂˇpaditostĂ. Ale pak si dovolil jedinou slabost v ĹľivotÄ›.â€ś

â€žCo to bylo?â€ś

â€žZamiloval se do mladiÄŤkĂ© univerzitnĂ studentky.

Jakuza, gangsterskĂˇ organizace, kterĂˇ pracuje pro Tabulu, tu dĂvku naĹˇla a unesla. KdyĹľ se ji Vrabec pokusil zachrĂˇnit, byl zabit.â€ś

â€žA jak se ten meÄŤ dostal do Ameriky?â€ś

â€žMĹŻj otec tu studentku vypĂˇtral. Byla tÄ›hotnĂˇ a ukrĂ˝vala se pĹ™ed Jakuzou. Otec jĂ pomohl utĂ©ct do Ameriky a ona mu za to dovolila vzĂt si tenhle meÄŤ.â€ś

â€žKdyĹľ byl tak dĹŻleĹľitĂ˝, tak proÄŤ si ho tvĹŻj otec nenechal?â€ś

â€žJe to talisman. To znamenĂˇ, Ĺľe je velmi starĂ˝ a mĂˇ svou vlastnĂ moc. Talisman mĹŻĹľe bĂ˝t amulet nebo zrcĂˇtko â€“ anebo meÄŤ. PoutnĂci si s sebou mohou brĂˇt talismany, kdyĹľ

pĹ™echĂˇzejĂ do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

â€žTak proto se nakonec dostal do naĹˇeho vlastnictvĂ.â€ś

â€žTalisman nemĹŻĹľeĹˇ vlastnit, Gabrieli. Jeho sĂla existuje nezĂˇvisle na lidskĂ© chamtivosti a touze. Talisman mĹŻĹľeme jenom pouĹľĂt nebo ho nÄ›komu dĂˇt.â€ś Maja znovu pohlĂ©dla na ostĹ™Ă meÄŤe. â€žTenhle konkrĂ©tnĂ talisman potĹ™ebuje vyÄŤistit a naolejovat. Jestli ti to nevadĂâ€¦â€ś

â€žJasnÄ›. KlidnÄ› to udÄ›lej.â€ś Gabriel se zatvĂˇĹ™il rozpaÄŤitÄ›.

â€žRozhodnÄ› jsem netrĂˇvil ÄŤas jeho leĹˇtÄ›nĂm.â€ś

Maja si pĹ™inesla vybavenĂ na ĂşdrĹľbu svĂ©ho vlastnĂho meÄŤe. SĂˇhla do zavazadla a vylovila kus mÄ›kkĂ©ho papĂru hoĹˇo, vyrobenĂ©ho z vnitĹ™nĂ kĹŻry moruĹˇe. Vrba ji kdysi

nauÄŤila chovat se ke zbrani uctivÄ›. Lehce meÄŤ sklonila a zaÄŤala z ÄŤepele otĂrat prach a Ĺˇmouhy.

â€žMĂˇm ĹˇpatnĂ© zprĂˇvy, Gabrieli. PĹ™ed chvĂlĂ jsem kontaktovala pĹ™es internet jednoho HarlekĂ˝na. MĹŻj pĹ™Ătel mĂˇ zvÄ›da uvnitĹ™ Tabuly, a ten potvrdil, Ĺľe tvĂ©ho bratra zajali.â€ś

Gabriel se pĹ™edklonil na Ĺľidli. â€žCo mĹŻĹľeme dÄ›lat?â€ś

zeptal se. â€žProÄŤ ho drĹľĂ v zajetĂ?â€ś

â€žDrĹľĂ ho v jednom vĂ˝zkumnĂ©m zaĹ™ĂzenĂ poblĂĹľ New Yorku. I kdybych vÄ›dÄ›la, kde to je, bylo by hodnÄ› tÄ›ĹľkĂ© ho osvobodit.â€ś

â€žNemĹŻĹľeme se obrĂˇtit na policii?â€ś

â€žĹ�adovĂ policistĂ© jsou moĹľnĂˇ poctivĂ, ale to naĹˇĂ vÄ›ci nepomĹŻĹľe. NaĹˇi nepĹ™ĂˇtelĂ© dokĂˇĹľĂ zmanipulovat MaĹˇinerii â€“ celosvÄ›tovou poÄŤĂtaÄŤovou sĂĹĄ, kterĂˇ monitoruje a ovlĂˇdĂˇ naĹˇi spoleÄŤnost.â€ś

Gabriel pĹ™ikĂ˝vl. â€žMĂ rodiÄŤe tomu Ĺ™Ăkali SĂĹĄ.â€ś

â€žTabula dokĂˇĹľe vniknout do policejnĂch poÄŤĂtaÄŤĹŻ a umĂstit tam faleĹˇnĂ© zprĂˇvy. NejspĂĹˇ uĹľ tam vpaĹˇovali upozornÄ›nĂ, Ĺľe ty a jĂˇ jsme hledĂˇni pro vraĹľdu.â€ś

â€žTak dobĹ™e, zapomeĹ�me na policii. Pojedeme tam, kde drĹľĂ Michaela.â€ś

â€žJsem jenom sama jedinĂˇ, Gabrieli. Najala jsem si Hollise jako bojovnĂka, ale zatĂm nevĂm, nakolik je spolehlivĂ˝. MĹŻj otec Ĺ™ĂkĂˇval bojovnĂkĹŻm â€šmeÄŤeâ€�. Je to jenom jinĂ˝ zpĹŻsob poÄŤĂtĂˇnĂ lidĂ, co jsou na tvĂ© stranÄ›. V

tuhle chvĂli nemĂˇm dost meÄŤĹŻ, abych mohla zaĂştoÄŤit na vĂ˝zkumnĂ˝ Ăşstav hlĂdanĂ˝ Tabulou.â€ś

â€žMusĂme pomoct mĂ©mu bratrovi.â€ś

â€žMyslĂm si, Ĺľe ho nezabijĂ. MajĂ totiĹľ plĂˇn, ve kterĂ©m figuruje nÄ›co, ÄŤemu Ĺ™ĂkajĂ kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ, a potĹ™ebujĂ k tomu taky PoutnĂka. ChtÄ›jĂ vyĹˇkolit tvĂ©ho bratra, aby dokĂˇzal pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. To je ĂşplnÄ› novĂˇ zĂˇleĹľitost. NevĂm, jak to chtÄ›jĂ udÄ›lat. PoutnĂky obvykle uÄŤĂ ÄŤlovÄ›k, kterĂ©mu se Ĺ™ĂkĂˇ HledaÄŤ cesty.â€ś

â€žCo to znamenĂˇ?â€ś

â€žMinutku, hned ti to vysvÄ›tlĂmâ€¦â€ś

Maja znovu zkontrolovala ostĹ™Ă a spatĹ™ila nÄ›kolik drobnĂ˝ch ĹˇkrĂˇbancĹŻ a prohlubnĂ v kovu. Pouze japonskĂ˝ odbornĂk zvanĂ˝ togiĹˇi mĹŻĹľe tyto meÄŤe ostĹ™it. Ona mĹŻĹľe jen oĹˇetĹ™it ÄŤepel olejem, aby nerezavÄ›la. Vzala do ruky malou hnÄ›dou lahviÄŤku a nalila na kousek gĂˇzy trochu hĹ™ebĂÄŤkovĂ©ho oleje. Pokoj rĂˇzem naplnila naslĂˇdlĂˇ vĹŻnÄ› hĹ™ebĂÄŤku. Na vteĹ™inu vÄ›dÄ›la nÄ›co s naprostou jistotou.

Tenhle meÄŤ je velmi mocnĂ˝. ZabĂjel v minulosti a bude zabĂjet znovu.

â€žHledaÄŤ cesty je zvlĂˇĹˇtnĂ druh uÄŤitele. Obvykle je to osoba s duchovnĂ prĹŻpravou. HledaÄŤi cesty sami nejsou PoutnĂci â€“ neumÄ›jĂ se dostat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ â€“, ale umÄ›jĂ pomoci nÄ›komu, kdo ten dar mĂˇ.â€ś

â€žA kde je ÄŤlovÄ›k najde?â€ś

â€žMĹŻj pĹ™Ătel mi Ĺ™ekl o mĂstÄ› v ArizonÄ›, kde takovĂ˝ uÄŤitel Ĺľije. Ten zjistĂ, jestli tu schopnost mĂˇĹˇ.â€ś

â€žZe vĹˇeho nejvĂc teÄŹ chci spravit motorku a vypadnout odsud.â€ś

â€žTo by bylo blĂˇznovstvĂ. Bez mĂ© ochrany by tÄ› Tabula nakonec naĹˇla.â€ś

â€žJĂˇ niÄŤĂ ochranu nepotĹ™ebuju, Majo. VÄ›tĹˇinu Ĺľivota jsem Ĺľil mimo SĂĹĄ.â€ś

â€žAle teÄŹ po tobÄ› jdou se vĹˇemi svĂ˝mi technickĂ˝mi vymoĹľenostmi a s veĹˇkerou svou mocĂ. Ty nechĂˇpeĹˇ, co vĹˇechno mĹŻĹľou udÄ›lat.â€ś

Gabriel se zatvĂˇĹ™il rozzlobenÄ›. â€žVidÄ›l jsem, co se stalo mĂ©mu otci. HarlekĂ˝ni nĂˇs nezachrĂˇnili. Nikdo nĂˇs nezachrĂˇnil.â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe bys mÄ›l jet se mnou.â€ś

â€žProÄŤ? JakĂ˝ to mĂˇ smysl?â€ś

S meÄŤem stĂˇle jeĹˇtÄ› v rukou zaÄŤala pomalu mluvit, pĹ™ipomĂnala si pĹ™itom, co ji kdysi uÄŤil Trn. â€žNÄ›kteĹ™Ă lidĂ© se domnĂvajĂ, Ĺľe pĹ™irozenĂ˝ sklon lidstva je bĂ˝t netolerantnĂ, nenĂˇvistnĂ˝ a krutĂ˝. MocnĂ chtÄ›jĂ zĹŻstat u moci a zlikvidujĂ kaĹľdĂ©ho, kdo by se jim pokusil odporovat.â€ś

â€žTo je myslĂm dost jasnĂ©,â€ś Ĺ™ekl Gabriel.

â€žTouha ovlĂˇdat druhĂ© je velmi silnĂˇ, ale touha po svobodÄ› a schopnost projevit soucit budou vĹľdycky pĹ™eĹľĂvat.

VĹˇude kolem nĂˇs je tma, ale SvÄ›tlo se obÄŤas objevuje.â€ś

â€žA ty vÄ›Ĺ™ĂĹˇ tomu, Ĺľe je to kvĹŻli PoutnĂkĹŻm?â€ś

â€žObjevujĂ se v kaĹľdĂ© generaci. OpouĹˇtÄ›jĂ tento svÄ›t a pak se vracejĂ, aby pomĂˇhali ostatnĂm. Jsou inspiracĂ pro lidstvo, pĹ™inĂˇĹˇejĂ nĂˇm novĂ© myĹˇlenky a vedou nĂˇs dĂˇl â€“â€ś

â€žNĂˇĹˇ otec moĹľnĂˇ byl jednĂm z nich, ale to neznamenĂˇ, Ĺľe Michael a jĂˇ mĂˇme stejnĂ© schopnosti. Nepojedu do Arizony za tĂm uÄŤitelem. Chci najĂt Michaela, abych mu pomohl utĂ©ct.â€ś

Gabriel pohlĂ©dl na dveĹ™e, jako by se uĹľ definitivnÄ› rozhodl odejĂt. Maja se pokouĹˇela najĂt klid, jakĂ˝ cĂtila vĹľdycky, kdyĹľ bojovala. MusĂ najĂt sprĂˇvnĂˇ slova, jinak jĂ Gabriel uteÄŤe.

â€žMoĹľnĂˇ, Ĺľe najdeĹˇ bratra v jinĂ˝ch svÄ›tech.â€ś

â€žTo nemĹŻĹľeĹˇ vÄ›dÄ›t.â€ś

â€žNemĹŻĹľu ti nic slĂbit. Jestli jste oba PoutnĂci, mĹŻĹľe se to stĂˇt. Tabula hodlĂˇ nauÄŤit Michaela, jak mĂˇ pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

Gabriel se jĂ podĂval zpĹ™Ăma do oÄŤĂ. Na okamĹľik ji zarazila jeho odvaha a sĂla. Pak ale sklonil hlavu a zase se z nÄ›j stal jen obyÄŤejnĂ˝ mladĂk v dĹľĂnsech a opranĂ©m triÄŤku.

â€žCo kdyĹľ mi lĹľeĹˇ,â€ś Ĺ™ekl tiĹˇe.

â€žBudeĹˇ to muset risknout.â€ś

â€žKdyĹľ pojedeme do Arizony, vĂĹˇ urÄŤitÄ›, Ĺľe dokĂˇĹľeme toho uÄŤitele najĂt?â€ś

Maja pĹ™ikĂ˝vla. â€žBydlĂ poblĂĹľ mÄ›steÄŤka San Lucas.â€ś

â€žPojedu tam a vyhledĂˇm ho. Pak se rozhodnu, co udÄ›lĂˇm.â€ś

SviĹľnÄ› vstal a vyĹˇel z pokoje. Maja zĹŻstala sedÄ›t na gauÄŤi s nefritovĂ˝m meÄŤem na klĂnÄ›. ÄŚepel byla teÄŹ dokonale nakonzervovanĂˇ, a kdyĹľ jĂm mĂˇchla ve vzduchu, ocel jasnÄ› zĂˇĹ™ila. Schovej ho, Ĺ™ekla si. Ukryj jeho moc v temnotÄ›.

Z kuchynÄ› se ozvaly hlasy. Maja pĹ™eĹˇla mÄ›kce naĹˇlapujĂc do jĂdelny a podĂvala se skulinou ve dveĹ™Ăch. Hollis s Viki se vrĂˇtili a teÄŹ pĹ™ipravovali obÄ›d a vyklĂˇdali si pĹ™itom klĂpky ze svĂ© cĂrkve. DvÄ› starĹˇĂ dĂˇmy se zĹ™ejmÄ› pohĂˇdaly, kterĂˇ z nich umĂ upĂ©ct nejlepĹˇĂ svatebnĂ kolĂˇÄŤ, coĹľ rozdÄ›lilo kongregaci na dvÄ› poloviny.

â€žTakĹľe kdyĹľ si moje sestĹ™enka vybrala sleÄŤnu Annu, aby jĂ upekla kolĂˇÄŤ, sleÄŤna Grace pĹ™iĹˇla na hostinu a pĹ™edstĂrala, Ĺľe se jĂ po nÄ›m udÄ›lalo ĹˇpatnÄ›.â€ś

â€žTo mÄ› vĹŻbec nepĹ™ekvapuje. Skoro se divĂm, Ĺľe jĂ do tÄ›sta nevpaĹˇovala mrtvĂ©ho ĹˇvĂˇba.â€ś

Oba se souÄŤasnÄ› zasmĂˇli. Hollis se na Viki usmĂˇl, a pak rychle odvrĂˇtil oÄŤi. Maja schvĂˇlnÄ› naĹˇlĂˇpla tak, aby podlaha zavrzala, aby vÄ›dÄ›li, Ĺľe je ve vedlejĹˇĂ mĂstnosti, poÄŤkala pĂˇr vteĹ™in a pak veĹˇla do kuchynÄ›.

â€žMluvila jsem s Gabrielem. VymÄ›nĂ pneumatiku a zĂtra rĂˇno odjedeme.â€ś

â€žKam pojedete?â€ś zeptal se Hollis.

â€žPryÄŤ z Los Angeles. To je vĹˇechno, co potĹ™ebujeĹˇ vÄ›dÄ›t.â€ś

â€žNo dobĹ™e. Jak chceĹˇ.â€ś Hollis pokrÄŤil rameny. â€žMĹŻĹľeĹˇ mi vĹŻbec nÄ›co Ĺ™Ăct?â€ś

Maja si sedla ke kuchyĹ�skĂ©mu stolu. â€žPouĹľĂvat Ĺˇeky nebo platit bankovnĂm pĹ™evodem znamenĂˇ bezpeÄŤnostnĂ riziko. OdbornĂci z Tabuly umÄ›jĂ tyhle vÄ›ci velmi ĹˇikovnÄ› monitorovat. BÄ›hem nÄ›kolika dnĂ ti pĹ™ijde poĹˇtou katalog nebo ÄŤasopis s nÄ›meckou znĂˇmkou. Mezi strĂˇnkami najdeĹˇ stodolarovĂ© bankovky. MoĹľnĂˇ budeme muset ÄŤĂˇstku poslat nadvakrĂˇt nebo natĹ™ikrĂˇt, ale zaplatĂme ti pÄ›t tisĂc dolarĹŻ.â€ś

â€žTo je zbyteÄŤnÄ› moc,â€ś namĂtl Hollis. â€žDohodli jsme se na tisĂcovce dennÄ›, a jĂˇ jsem ti pomĂˇhal jen dva dny.â€ś

Maja si v duchu kladla otĂˇzku, jestli by to Hollis Ĺ™ekl, i kdyby u toho nebyla Viki. KdyĹľ mĂˇ ÄŤlovÄ›k nÄ›koho rĂˇd, zaÄŤne bĂ˝t rĂˇzem hloupĂ˝ a zranitelnĂ˝. Hollis chce pĹ™ed touhle dĂvkou vypadat uĹˇlechtile.

â€žPomĂˇhal jsi mi s Gabrielem. ZaplatĂm ti za tvĂ© sluĹľby.â€ś

â€žA to je vĹˇechno?â€ś

â€žAno. Smlouva je stornovĂˇna.â€ś

â€žNo tak, Majo. Ti z Tabuly se jen tak nevzdajĂ. Budou po tobÄ› a Gabrielovi pĂˇtrat. Jestli je chceĹˇ poĹ™ĂˇdnÄ› zmĂˇst, mÄ›la bys vypustit do obÄ›hu nÄ›jakĂ© faleĹˇnĂ© informace. Aby to vypadalo, Ĺľe jste jeĹˇtÄ› v Los Angeles.â€ś

â€žA jak to chceĹˇ udÄ›lat?â€ś

â€žMĂˇm pĂˇr nĂˇpadĹŻ.â€ś Hollis pohlĂ©dl na Viki. Ano, dĂvĂˇ se na nÄ›j. â€žVy HarlekĂ˝ni mi hodlĂˇte vyplatit pÄ›t tisĂc, takĹľe vĂˇm dluĹľĂm jeĹˇtÄ› tĹ™i dny prĂˇce.â€ś

27

DruhĂ˝ den rĂˇno Viki vstala brzy a udÄ›lala pro vĹˇechny kĂˇvu a kolĂˇÄŤky. KdyĹľ dojedli, vyĹˇli ven a Hollis prohlĂ©dl Majinu dodĂˇvku. Nalil do pĹ™evodovky ÄŤtvrt litru oleje a vymÄ›nil znaÄŤku za znaÄŤku ze sousedova vraku. Pak vyĹˇtrachal doma zĂˇsoby: plastovĂ© lĂˇhve na vodu a nĂˇhradnĂ obleÄŤenĂ pro Gabriela, dlouhou kartonovou krabici, do kterĂ© se dala schovat puĹˇka, a silniÄŤnĂ mapu, podle nĂĹľ dojedou do Arizony.

Maja navrhovala, Ĺľe povezou motorku v nĂˇkladnĂm prostoru â€“ alespoĹ� neĹľ dojedou za hranice Kalifornie â€“ ale Gabriel to rĂˇznÄ› zamĂtl. â€žPĹ™ehĂˇnĂĹˇ,â€ś Ĺ™ekl jĂ. â€žV tuhle chvĂli je na dĂˇlnicĂch v Los Angeles urÄŤitÄ› sto tisĂc vozidel. NechĂˇpu, jak by mÄ› Tabula mohla najĂt.â€ś

â€žJenĹľe po tobÄ› nepĂˇtrajĂ lidĂ©, Gabrieli. Tabula mĂˇ pĹ™Ăstup k bezpeÄŤnostnĂm kamerĂˇm pĹ™ipevnÄ›nĂ˝m na znaÄŤkĂˇch na silnicĂch. SkenovacĂ poÄŤĂtaÄŤovĂ© programy neustĂˇle zpracovĂˇvajĂ zĂˇbÄ›ry z tÄ›chhle kamer a hledajĂ tvou znaÄŤku.â€ś

Asi po pÄ›ti minutĂˇch dohadovĂˇnĂ Hollis naĹˇel v garĂˇĹľi nylonovou ĹˇĹ�ĹŻru a pĹ™ivĂˇzal GabrielĹŻv batoh na nosiÄŤ motorky. Vypadalo to nenĂˇpadnÄ› a zĂˇroveĹ� tak zakryli znaÄŤku. Gabriel kĂ˝vl a nastartoval motorku, a Maja

nastoupila do dodĂˇvky. StĂˇhla okĂ©nko a kĂ˝vla Viki a Hollisovi.

Viki uĹľ si na harlekĂ˝nskĂ© zpĹŻsoby zvykla. Pro Maju je zkrĂˇtka tÄ›ĹľkĂ© Ĺ™Ăct â€ždÄ›kujuâ€ś nebo â€žsbohemâ€ś. MoĹľnĂˇ Ĺľe je to jen nezdvoĹ™ilost nebo pĂ˝cha, ale Viki usoudila, Ĺľe to mĂˇ jeĹˇtÄ› jinĂ˝ dĹŻvod. HarlekĂ˝ni na sebe vzali tÄ›Ĺľkou povinnost â€“ poloĹľit Ĺľivot za PoutnĂky. NavĂˇzat pĹ™ĂˇtelstvĂ s nÄ›kĂ˝m mimo jejich svÄ›t znamenĂˇ dalĹˇĂ bĹ™emeno. Proto si radÄ›ji najĂmajĂ ĹľoldnĂ©Ĺ™e, kterĂ© mohou pouĹľĂt a pak odhodit.

â€žOd tĂ©hle chvĂle musĂĹˇ bĂ˝t straĹˇnÄ› opatrnĂ˝,â€ś Ĺ™ekla Maja Hollisovi. â€žExperti z Tabuly vyvinuli systĂ©m, kterĂ˝ sleduje vĹˇechny elektronickĂ© transakce. Taky experimentujĂ se â€žseĹˇĂvanĂ˝miâ€ś â€“ to jsou geneticky upravenĂˇ zvĂĹ™ata, kterĂˇ lze pouĹľĂt k zabĂjenĂ lidĂ. NejlepĹˇĂ strategie je bĂ˝t ukĂˇznÄ›nĂ˝, ale nepĹ™edvĂdatelnĂ˝. Pro poÄŤĂtaÄŤe Tabuly je obtĂĹľnĂ© poÄŤĂtat rovnice, ve kterĂ˝ch figuruje nahodilost.â€ś

â€žStaÄŤĂ, kdyĹľ mi poĹˇleĹˇ penĂze,â€ś smĂˇl se Hollis. â€žNedÄ›lej si o mÄ› starosti.â€ś

Hollis otevĹ™el branku. Gabriel vyjel prvnĂ a Maja za nĂm.

DodĂˇvka i motorka zvolna jely ulicĂ, zahnuly za roh a byly pryÄŤ.

â€žCo myslĂĹˇ?â€ś zeptala se Viki. â€žNestane se jim nic?â€ś

Hollis pokrÄŤil rameny. â€žGabriel je zvyklĂ˝ ĹľĂt hodnÄ› nezĂˇvisle. NevĂm, jestli mĂˇ chuĹĄ pĹ™ijĂmat rozkazy od HarlekĂ˝nĹŻ.â€ś

â€žA co si myslĂĹˇ o Maje?â€ś

â€žKdyĹľ jsem zĂˇpasil v BrazĂlii, vĹľdycky jsme na zaÄŤĂˇtku veĹˇli doprostĹ™ed kruhu a rozhodÄŤĂ nĂˇs pĹ™edstavil, a pak jsme se podĂvali jeden druhĂ©mu do oÄŤĂ. Jsou lidi, co si myslĂ, Ĺľe zĂˇpas je skonÄŤenĂ˝ uĹľ v tuhle chvĂli. Jeden pĹ™edstĂrĂˇ stateÄŤnost, kdeĹľto vĂtÄ›z se jen dĂvĂˇ skrz pĹ™ekĂˇĹľku na druhou stranu.â€ś

â€žA Maja je taky takovĂˇ?â€ś

â€žOna pĹ™ipouĹˇtĂ moĹľnost, Ĺľe zemĹ™e, a nedÄ›sĂ ji to. To je pro bojovnĂka velkĂˇ vĂ˝hoda.â€ś

Viki pomohla Hollisovi umĂ˝t nĂˇdobĂ a uklidit kuchyĹ�.

Hollis se jĂ zeptal, jestli by s nĂm chtÄ›la jĂt do Ĺˇkoly a zĹŻstat na hodinu capoeiry pro zaÄŤĂˇteÄŤnĂky, ale Viki Ĺ™ekla, Ĺľe ne, dĂky. UĹľ by mÄ›la jĂt domĹŻ.

Cestou v autÄ› nemluvili. Hollis se na ni kaĹľdou chvĂli podĂval, ale Viki jeho pohled neopÄ›tovala. KdyĹľ se rĂˇno sprchovala, neodolala a zvÄ›davÄ› prohledala mĂstnost jako detektiv. V nejspodnÄ›jĹˇĂ zĂˇsuvce pod umyvadlem naĹˇla ÄŤistou noÄŤnĂ koĹˇili, lak na vlasy, dĂˇmskĂ© vloĹľky a pÄ›t novĂ˝ch zubnĂch kartĂˇÄŤkĹŻ. NepĹ™edpoklĂˇdala, Ĺľe by Hollis Ĺľil jako mnich, ale pÄ›t kartĂˇÄŤkĹŻ, kaĹľdĂ˝ pÄ›knÄ› v igelitovĂ©m sĂˇÄŤku, vypovĂdalo o nekoneÄŤnĂ© Ĺ™adÄ› Ĺľen, kterĂ© odklĂˇdaly Ĺˇaty a ulĂ©haly do jeho postele. RĂˇno pak Hollis uvaĹ™il kĂˇvu,

zavezl dĂvku domĹŻ, zahodil pouĹľitĂ˝ kartĂˇÄŤek, a vĹˇechno mohlo zaÄŤĂt nanovo.

KdyĹľ dojeli do jejĂ ulice v Baldwin Hills, Viki Ĺ™ekla Hollisovi, aby zaparkoval na rohu. NechtÄ›la, aby je jejĂ matka vidÄ›la spolu v autÄ› a vybÄ›hla z domu. Josetta by si o Hollisovi myslela to nejhorĹˇĂ â€“ myslela by si, Ĺľe revolta jejĂ dcery byla motivovĂˇna tajnĂ˝m vztahem s tĂmhle mladĂkem.

ObrĂˇtila se k Hollisovi. â€žJak chceĹˇ pĹ™esvÄ›dÄŤit ty z Tabuly, Ĺľe je Gabriel poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› v Los Angeles?â€ś

â€žNemĂˇm jeĹˇtÄ› pĹ™esnĂ˝ plĂˇn, ale nÄ›co vymyslĂm. NeĹľ

Gabriel odjel, nahrĂˇl jsem si jeho hlas na magnetofon. KdyĹľ

ho uslyĹˇĂ v telefonu, budou pĹ™edpoklĂˇdat, Ĺľe je jeĹˇtÄ› ve mÄ›stÄ›.â€ś

â€žA aĹľ to skonÄŤĂĹˇ, co budeĹˇ dÄ›lat potom?â€ś

â€žVezmu ty penĂze a zrekonstruuju Ĺˇkolu. PotĹ™ebujeme klimatizaci a domĂˇcĂ ji nekoupĂ.â€ś

Musela dĂˇt najevo zklamĂˇnĂ, protoĹľe Hollis se zatvĂˇĹ™il otrĂˇvenÄ›. â€žAle no tak, Viki. PĹ™estaĹ� se chovat jako holÄŤiÄŤka z nedÄ›lnĂ Ĺˇkoly. PoslednĂch ÄŤtyĹ™iadvacet hodin jsi takovĂˇ vĹŻbec nebyla.â€ś

â€žJakĂˇ takovĂˇ?â€ś

â€žPoĹ™Ăˇd pronĂˇĹˇĂĹˇ soudy. PĹ™i kaĹľdĂ© pĹ™ĂleĹľitosti citujeĹˇ Isaaka Jonese.â€ś

â€žAha, jĂˇ zapomnÄ›la. Ty vlastnÄ› v nic nevÄ›Ĺ™ĂĹˇ.â€ś

â€žVÄ›Ĺ™Ăm v to, Ĺľe je potĹ™eba vidÄ›t vÄ›ci realisticky. A pĹ™ipadĂˇ mi zjevnĂ©, Ĺľe Tabula mĂˇ neomezenou moc i prostĹ™edky. Je dost moĹľnĂ©, Ĺľe Gabriela a Maju najdou. A protoĹľe je HarlekĂ˝nka, rozhodnÄ› se nevzdĂˇâ€¦â€ś Hollis zavrtÄ›l hlavou. â€žĹ�ekl bych, Ĺľe bÄ›hem pĂˇr tĂ˝dnĹŻ bude mrtvĂˇ.â€ś

â€žA ty proti tomu nic neudÄ›lĂˇĹˇ?â€ś

â€žNejsem idealista. Je to uĹľ hodnÄ› dlouho, co jsem vystoupil z cĂrkve. Jak jsem Ĺ™Ăkal, dodÄ›lĂˇm tuhle prĂˇci. Ale nebudu bojovat za ztracenou vÄ›c.â€ś

Viki pustila kliku a obrĂˇtila se k nÄ›mu ÄŤelem. â€žK ÄŤemu je ti tvĹŻj vĂ˝cvik, Hollisi? Abys vydÄ›lĂˇval penĂze? To je vĹˇechno? NemÄ›l bys nĂˇhodou bojovat za nÄ›co, co pomĹŻĹľe vĹˇem? Tabula chce chytit a ovlĂˇdnout kaĹľdĂ©ho, kdo by mohl bĂ˝t PoutnĂk. ChtÄ›jĂ, abychom se my ostatnĂ chovali jako roboti, abychom poslouchali tvĂˇĹ™e na televiznĂ obrazovce, nenĂˇvidÄ›li lidi, kterĂ© jsme nikdy v ĹľivotÄ› nevidÄ›li, a bĂˇli se jich.â€ś

Hollis pokrÄŤil rameny. â€žJĂˇ netvrdĂm, Ĺľe nemĂˇĹˇ pravdu.

Ale to na vÄ›ci nic nemÄ›nĂ.â€ś

â€žA pokud dojde k velkĂ© bitvÄ›, na ÄŤĂ stranÄ› budeĹˇ?â€ś

Znovu vzala za kliku a chystala se vystoupit, ale Hollis natĂˇhl ruku a dotkl se jejĂ levĂ© ruky. Velmi jemnÄ› ji k sobÄ› pĹ™itĂˇhl, sklonil se nad ni a polĂbil ji na rty. V prchavĂ©m okamĹľiku spojenĂ jim pĹ™ipadalo, jako by jimi obÄ›ma proudilo svÄ›tlo. Viki se odtĂˇhla a otevĹ™ela dveĹ™e.

â€žLĂbĂm se ti?â€ś zeptal se. â€žPĹ™iznej, Ĺľe se ti lĂbĂm.â€ś

â€žNesplacenĂ˝ dluh, Hollisi. NesplacenĂ˝ dluh.â€ś

Viki sviĹľnÄ› odpochodovala po chodnĂku a namĂĹ™ila si to pĹ™es sousedĹŻv trĂˇvnĂk k pĹ™ednĂmu vchodu svĂ©ho domu.

Nezastavuj se, Ĺ™Ăkala si. NeohlĂĹľej se.

28

Maja prostudovala mapu a zjistila, Ĺľe z Los Angeles vede mezistĂˇtnĂ dĂˇlnice rovnou do Tucsonu. Kdyby jeli po tĂ©hle tlustĂ© zelenĂ© silnici, byli by tam za Ĺˇest ÄŤi sedm hodin.

PĹ™ĂmĂˇ trasa je sice efektivnĂ, ale mĂ©nÄ› bezpeÄŤnĂˇ. Na dĂˇlnicĂch je bude hledat Tabula. Maja se rozhodla, Ĺľe pĹ™ejedou Mojavskou pouĹˇĹĄ do jiĹľnĂ Nevady, a pak se dajĂ po okresnĂch silnicĂch pĹ™es Arizonu.

SpleĹĄ komunikacĂ kolem dĂˇlnice je sloĹľitĂˇ, ale Gabriel vÄ›dÄ›l kudy jet. Jel pĹ™ed Majou na motorce jako policejnĂ doprovod, a ukazoval jĂ pravou rukou, kdy mĂˇ zpomalit, pĹ™ejet do jinĂ©ho pruhu, najet na pĹ™ivadÄ›ÄŤ. Nejprve jeli po mezistĂˇtnĂ silnici do Riverside County. Asi po tĹ™iceti kilometrech minuli nĂˇkupnĂ stĹ™edisko s rozlehlĂ˝mi skladiĹˇti.

Kolem skladiĹˇĹĄ se tĂˇhly satelitnĂ komunity identickĂ˝ch domkĹŻ s ÄŤervenĂ˝mi taĹˇkami na stĹ™echĂˇch a jasnÄ› zelenĂ˝mi trĂˇvnĂky.

VĹˇechna tahle mÄ›steÄŤka mÄ›la jmĂ©na, kterĂˇ se objevovala na silniÄŤnĂch ukazatelĂch, ale Maje pĹ™ipadala umÄ›lĂˇ jako pĹ™ekliĹľkovĂ© kulisy v opernĂm pĹ™edstavenĂ. NechtÄ›lo se jĂ vÄ›Ĺ™it, Ĺľe lidĂ© kdysi putovali do tÄ›chhle mĂst na krytĂ˝ch vozech, aby tam orali a postavili Ĺˇkolu. MÄ›sta na dĂˇlnici

vypadala svĂ©volnÄ›, plĂˇnovanÄ›, jako by nÄ›jakĂˇ tabulistickĂˇ spoleÄŤnost naplĂˇnovala celou komunitu a obÄŤanĂ© posluĹˇnÄ› naplĹ�ovali scĂ©nĂˇĹ™ â€“ kupovali si domy, shĂˇnÄ›li si zamÄ›stnĂˇnĂ, mÄ›li dÄ›ti, aby je pak pĹ™edali MaĹˇinerii.

KdyĹľ dojeli do mÄ›steÄŤka, kterĂ© se jmenovalo DevÄ›tadvacet palem, odboÄŤili z hlavnĂ dĂˇlnice a sjeli na dvouproudovou asfaltku, kterĂˇ vedla pĹ™es Mojavskou pouĹˇĹĄ.

Tohle byla ĂşplnÄ› jinĂˇ Amerika neĹľ ta z mÄ›steÄŤek na dĂˇlnici.

ZpoÄŤĂˇtku byla krajina plochĂˇ a pustĂˇ, pak zaÄŤali mĂjet skupiny skalisk â€“ kaĹľdĂ˝ kopec byl oddÄ›lenĂ˝ a zĹ™etelnÄ› odliĹˇenĂ˝ jako pyramida. Rostla tu juka s listy jako meÄŤe a juky krĂˇtkolistĂ© s propletenĂ˝mi vÄ›tvemi pĹ™ipomĂnajĂcĂmi vztaĹľenĂ© paĹľe.

TeÄŹ, kdyĹľ sjeli z dĂˇlnice, se Gabrielovi zaÄŤalo cestovĂˇnĂ lĂbit. NaklĂˇnÄ›l se ze strany na stranu a vytvĂˇĹ™el pĹŻvabnĂˇ esĂÄŤka uprostĹ™ed prĂˇzdnĂ© silnice. ZnenadĂˇnĂ prudce zrychlil.

Maja dupla na plyn a snaĹľila se s nĂm drĹľet krok, ale Gabriel zaĹ™adil pÄ›tku a s burĂˇcenĂm uhĂˇnÄ›l pĹ™ed nĂ. Vzteky bez sebe sledovala, jak je stĂˇle menĹˇĂ a menĹˇĂ, aĹľ nakonec motorka i s jezdcem zmizeli za obzorem.

KdyĹľ se nevracel, zaÄŤala si dÄ›lat starosti. Rozhodl se, Ĺľe nepojede za uÄŤitelem a vydĂˇ se nÄ›kam sĂˇm na svou pÄ›st?

Nebo se mu snad nÄ›co stalo? TĹ™eba ho chytili pochopovĂ© Tabuly a teÄŹ ÄŤekajĂ, aĹľ se objevĂ ona. Uplynulo deset minut.

Dvacet minut. KdyĹľ uĹľ byla ĂşplnÄ› bez sebe, objevila se v

dĂˇlce na silnici pĹ™ed nĂ drobnĂˇ teÄŤka. ZvÄ›tĹˇovala se a zvÄ›tĹˇovala, aĹľ se nakonec z prachu vynoĹ™il Gabriel.

ÄŽĂˇbelskou rychlostĂ proletÄ›l kolem nĂ, mĂˇval a usmĂval se, a zmizel v opaÄŤnĂ©m smÄ›ru. Blbec, pomyslela si. Zatracenej trouba.

S pohledem upĹ™enĂ˝m do zpÄ›tnĂ©ho zrcĂˇtka sledovala, jak se Gabriel otĂˇÄŤĂ a Ĺ™ĂtĂ se zase zpÄ›t, aby ji dohonil. KdyĹľ ji znovu mĂjel, zaÄŤala troubit a blikat dĂˇlkovĂ˝mi svÄ›tly.

Gabriel zatoÄŤil do protismÄ›ru, znovu se otoÄŤil a jel vedle dodĂˇvky. Maja stĂˇhla okĂ©nko.

â€žTohle nemĹŻĹľeĹˇ dÄ›lat!â€ś kĹ™iÄŤela.

Gabriel udÄ›lal nÄ›co s motorkou, takĹľe Ĺ™vala jeĹˇtÄ› hlasitÄ›ji. Ukazoval si na ucho a vrtÄ›l hlavou. NeslyĹˇĂm tÄ›.

â€žZpomal! MusĂĹˇ zĹŻstat u mÄ›!â€ś

Zazubil se jako uliÄŤnĂk, pĹ™idal plyn a uĹľ jĂ znovu ujĂĹľdÄ›l pryÄŤ. Ĺ�Ătil se silnicĂ pĹ™ed nĂ a opÄ›t ho pohltil opar na obzoru.

Nad vyschlĂ˝m dnem jezera se objevila fata morgĂˇna.

NepravĂˇ voda se tĹ™pytila a plynula pod bÄ›lavĂ˝m sluncem.

KdyĹľ dorazili do mÄ›steÄŤka Saltus, Gabriel zastavil u nÄ›ÄŤeho, co mÄ›lo vypadat jako srub z prĹŻkopnickĂ˝ch ÄŤasĹŻ, a ve skuteÄŤnosti to byl obchod se smĂĹˇenĂ˝m zboĹľĂm a restaurace v jednom. Natankoval plnou nĂˇdrĹľ a veĹˇel dovnitĹ™.

Maja natankovala nÄ›jakĂ˝ benzin do nĂˇdrĹľe dodĂˇvky, zaplatila staĹ™Ăkovi, kterĂ˝ vedl obchod, a proĹˇla otevĹ™enĂ˝mi dveĹ™mi do restaurace. SĂˇl byl vyzdoben zemÄ›dÄ›lskĂ˝mi nĂˇstroji a lustry vyrobenĂ˝mi z kol od ĹľebĹ™iĹ�ĂˇkĹŻ. Na zdech visely vycpanĂ© hlavy jelenĹŻ a horskĂ˝ch ovcĂ. Bylo pozdnĂ odpoledne a restaurace byla jinak prĂˇzdnĂˇ.

Maja se posadila do boxu proti Gabrielovi a spoleÄŤnÄ› pĹ™ivolali znudÄ›nou servĂrku v uĹˇmudlanĂ© zĂˇstÄ›Ĺ™e. JĂdlo bylo hned hotovĂ©. Gabriel zhltl svĹŻj hamburger a objednal si dalĹˇĂ, zatĂmco Maja se nimrala v omeletÄ› se Ĺľampiony.

LidĂ©, kteĹ™Ă jsou schopni pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, se ÄŤasto stĂˇvajĂ duchovnĂmi vĹŻdci, ale Gabriel Corrigan ĹľĂˇdnĂ© duchovnĂ sklony nejevil. VÄ›tĹˇinu ÄŤasu se choval jako docela obyÄŤejnĂ˝ mladĂk, kterĂ˝ zboĹľĹ�uje motorky a na jĂdlo si kydĂˇ nadmÄ›rnĂ© mnoĹľstvĂ keÄŤupu. ProstÄ› Ĺ™adovĂ˝ obÄŤan â€“ nic vĂc â€“, a pĹ™esto byla Maja v jeho spoleÄŤnosti nesvĂˇ. MuĹľi, kterĂ© znĂˇvala v LondĂ˝nÄ›, mÄ›li ze vĹˇeho nejradÄ›ji zvuk vlastnĂho hlasu. Poslouchali na pĹŻl ucha a nedoÄŤkavÄ› ÄŤekali, aĹľ budou moci zase zaÄŤĂt mluvit. Gabriel byl jinĂ˝. PozornÄ› se na ni dĂval, soustĹ™edil se na to, co mu Ĺ™Ăkala, a takĂ© reagoval na jejĂ nĂˇlady.

â€žJmenujeĹˇ se doopravdy Maja?â€ś zeptal se.

â€žAno.â€ś

â€žA jak dĂˇl?â€ś

â€žDĂˇl nic.â€ś

â€žKaĹľdĂ˝ mĂˇ pĹ™ece pĹ™ĂjmenĂ,â€ś odporoval Gabriel. â€žPokud nejsi rockovĂˇ hvÄ›zda nebo krĂˇl nebo nÄ›co takovĂ©ho.â€ś

â€žV LondĂ˝nÄ› jsem si Ĺ™Ăkala Judith StrandovĂˇ. Do tĂ©hle zemÄ› jsem pĹ™ijela s pasem, ve kterĂ©m bylo napsĂˇno, Ĺľe jsem nÄ›meckĂˇ obÄŤanka jmĂ©nem Siegrid KohlerovĂˇ. MĂˇm tĹ™i dalĹˇĂ pasy tĹ™Ă rĹŻznĂ˝ch zemĂ. Ale Maja je moje harlekĂ˝nskĂ© jmĂ©no.â€ś

â€žCo to znamenĂˇ?â€ś

â€žKaĹľdĂ˝ HarlekĂ˝n si ve vÄ›ku dvanĂˇcti nebo tĹ™inĂˇcti let vybĂrĂˇ zvlĂˇĹˇtnĂ jmĂ©no. NenĂ s tĂm spojenĂ˝ ĹľĂˇdnĂ˝ rituĂˇl.

ProstÄ› se rozhodneĹˇ pro nÄ›jakĂ© jmĂ©no a Ĺ™ekneĹˇ to svĂ© rodinÄ›.

JmĂ©na nemajĂ vĹľdycky prvoplĂˇnovĂ˝ vĂ˝znam. FrancouzskĂ˝ HarlekĂ˝n, kterĂ˝ si Ĺ™ĂkĂˇ Lipka, se jmenuje podle krĂˇsnĂ©ho stromu, kterĂ˝ mĂˇ srdcovitĂ© listy. Jedna velmi nelĂtostnĂˇ HarlekĂ˝nka z Irska si Ĺ™ĂkĂˇ Matka PoĹľehnanĂˇ.â€ś

â€žTakĹľe proÄŤ se jmenujeĹˇ Maja?â€ś

â€žVybrala jsem si to jmĂ©no, abych naĹˇtvala otce. Maja je jinĂ© jmĂ©no bohynÄ› DĂ©vĂ, druĹľky Ĺ ivovy. Ale znamenĂˇ takĂ© iluzi, klamnĂ˝ svÄ›t smyslĹŻ. PĹ™esnÄ› v to jsem chtÄ›la vÄ›Ĺ™it â€“ ve vÄ›ci, kterĂ© mĹŻĹľu vidÄ›t, slyĹˇet a vnĂmat. Ne v PoutnĂky a jinĂ© svÄ›ty.â€ś

Gabriel se rozhlĂ©dl po omĹˇelĂ©m lokĂˇle. VÄšĹ�ĂŤME V

BOHA, hlĂˇsal nĂˇpis. VĹ ICHNI OSTATNĂŤ NECHĹ¤ PLATĂŤ

V HOTOVOSTI.

â€žA co tvĂ sourozenci? Taky pobĂhajĂ po svÄ›tÄ› s meÄŤem v ruce a hledajĂ PoutnĂky?â€ś

â€žByla jsem jedinĂˇÄŤek. Matka pochĂˇzela ze sikhskĂ© rodiny, kterĂˇ Ĺľije v BritĂˇnii uĹľ po tĹ™i generace. Dala mi tohleâ€¦â€ś Maja pozvedla ruku a ukĂˇzala ocelovĂ˝ nĂˇramek.

â€žĹ�ĂkĂˇ se tomu kara. PĹ™ipomĂnĂˇ ÄŤlovÄ›ku, Ĺľe nemĂˇ dÄ›lat nic, co by mu zpĹŻsobilo hanbu nebo ostudu.â€ś

Maja chtÄ›la dojĂst a odejĂt z restaurace. Venku by si mohla zase nasadit sluneÄŤnĂ brĂ˝le a schovat oÄŤi.

â€žJakĂ˝ byl tvĹŻj otec?â€ś vyptĂˇval se dĂˇl Gabriel.

â€žTo nemusĂĹˇ vÄ›dÄ›t.â€ś

â€žByl to blĂˇzen? MlĂˇtil tÄ›?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe ne. VÄ›tĹˇinou byl nÄ›kde v cizinÄ› a snaĹľil se zachraĹ�ovat PoutnĂky. Nikdy nĂˇm neĹ™ekl, kam jede.

Nikdy jsme nevÄ›dÄ›ly, jestli je ĹľivĂ˝ nebo mrtvĂ˝. ZmeĹˇkal tĹ™eba moje narozeniny nebo VĂˇnoce, a pak se neÄŤekanÄ› objevil. VĹľdycky se tvĂˇĹ™il, jako by to bylo ĂşplnÄ› normĂˇlnĂ, jako kdyby si jen odskoÄŤil za roh na pivo. MyslĂm, Ĺľe mi chybÄ›l. Ale souÄŤasnÄ› jsem nechtÄ›la, aby se vrĂˇtil domĹŻ.

Znamenalo to, Ĺľe zase zaÄŤneme s vĂ˝cvikem.â€ś

â€žUÄŤil tÄ› zachĂˇzet s meÄŤem?â€ś

â€žTo byla jen jedna ÄŤĂˇst. Musela jsem se taky uÄŤit karate, judo, kickbox, a stĹ™Ălet z rĹŻznĂ˝ch zbranĂ. SnaĹľil se mÄ› nauÄŤit myslet urÄŤitĂ˝m zpĹŻsobem. KdyĹľ jsme tĹ™eba Ĺˇli na nĂˇkup, najednou mi Ĺ™ekl, abych popsala vĹˇechny lidi, kterĂ© jsme v

krĂˇmÄ› vidÄ›li. KdyĹľ jsme spolu jeli podzemkou, naĹ™Ădil mi, abych si prohlĂ©dla vĹˇechny cestujĂcĂ, a urÄŤila postup boje.

NejdĹ™Ăv mĂˇĹˇ zaĂştoÄŤit na nejsilnÄ›jĹˇĂho a pak postupovat aĹľ k nejslabĹˇĂmu.â€ś

Gabriel pĹ™ikyvoval, jako by chĂˇpal, o ÄŤem Maja mluvĂ.

â€žA co jeĹˇtÄ› dÄ›lal?â€ś

â€žKdyĹľ jsem byla trochu starĹˇĂ, najĂmal zlodÄ›je nebo feĹĄĂˇky, aby mÄ› sledovali, kdyĹľ jsem Ĺˇla ze Ĺˇkoly. Musela jsem si jich vĹˇimnout a vymyslet, jak jim uteÄŤu. VĂ˝cvik vĹľdycky probĂhal na ulici, bylo to hodnÄ› nebezpeÄŤnĂ©.â€ś

PrĂˇvÄ› chtÄ›la popsat incident s fotbalovĂ˝mi fanouĹˇky v podchodu, no naĹˇtÄ›stĂ se objevila ÄŤĂĹˇnice s druhĂ˝m hamburgerem. Ale Gabriel ho nebral na vÄ›domĂ a snaĹľil se pokraÄŤovat v rozhovoru.

â€žZnĂ to, jako bys nechtÄ›la bĂ˝t HarlekĂ˝nkou.â€ś

â€žChtÄ›la jsem vĂ©st Ĺľivot jako obÄŤan. Ale nebylo to moĹľnĂ©.â€ś

â€žVadĂ ti to hodnÄ›?â€ś

â€žNemĹŻĹľeme si vĹľdycky vybrat svĹŻj osud.â€ś

â€žPĹ™ipadĂˇ mi, Ĺľe se na svĂ©ho otce zlobĂĹˇ.â€ś

Ta vÄ›ta pronikla jejĂmi obranami a zasĂˇhla ji do srdce.

Na vteĹ™inu si myslela, Ĺľe zaÄŤne plakat tak usedavÄ›, Ĺľe se svÄ›t kolem nich zboĹ™Ă. â€žJĂˇ â€“ jĂˇ jsem ho respektovala,â€ś

vykoktala.

â€žTo jeĹˇtÄ› neznamenĂˇ, Ĺľe se na nÄ›j nemĹŻĹľeĹˇ zlobit.â€ś

â€žNechme mĂ©ho otce bĂ˝t,â€ś Ĺ™ekla Maja. â€žS naĹˇĂ momentĂˇlnĂ situacĂ to nijak nesouvisĂ. V tuhle chvĂli po nĂˇs pĂˇtrĂˇ Tabula a jĂˇ se tÄ› snaĹľĂm chrĂˇnit. PĹ™estaĹ� lĂtat na motorce sem a tam. MusĂm tÄ› mĂt neustĂˇle na oÄŤĂch.â€ś

â€žJsme uprostĹ™ed pouĹˇtÄ›, Majo. Nikdo nĂˇs tady neuvidĂ.â€ś

â€žSĂĹĄ existuje poĹ™Ăˇd, i kdyĹľ nevidĂĹˇ souĹ™adnice.â€ś Maja se zvedla a hodila si pouzdro s meÄŤem pĹ™es rameno. â€žDojez to.

PoÄŤkĂˇm venku.â€ś

Po zbytek dne jel Gabriel pĹ™ed nĂ a snaĹľil se srovnat rychlost s dodĂˇvkou. Slunce zapadlo a rozpustilo se na obzoru, a oni smÄ›Ĺ™ovali stĂˇle na severovĂ˝chod. Asi ĹˇedesĂˇt kilometrĹŻ od nevadskĂ© hranice uvidÄ›li zelenomodrĂ˝ neonovĂ˝ nĂˇpis malĂ©ho motĂ˝lku.

Maja sĂˇhla do kapsy a vytĂˇhla generĂˇtor nahodilĂ˝ch ÄŤĂsel. SudĂ© ÄŤĂslo znamenĂˇ pokraÄŤovat v jĂzdÄ›. LichĂ© ÄŤĂslo znamenĂˇ zastavit tady. Stiskla knoflĂk. Na displeji se objevilo ÄŤĂslo 88167, a tak zablikala dĂˇlkovĂ˝mi svÄ›tly a zaboÄŤila do ĹˇtÄ›rkem vysypanĂ©ho dvora. Budova motelu mÄ›la tvar pĂsmene U. DvanĂˇct pokojĹŻ. PrĂˇzdnĂ˝ bazĂ©n s trĂˇvou raĹˇĂcĂ na dnÄ›.

Maja vystoupila z dodĂˇvky a Ĺˇla ke Gabrielovi. MusejĂ bydlet spolu, aby ho mohla hlĂdat, ale Maja se rozhodla radÄ›ji o tom nemluvit. NetlaÄŤit na pilu, pomyslela si.

Vymyslet si vĂ˝mluvu.

â€žNemĂˇme moc penÄ›z. Bude to levnÄ›jĹˇĂ, kdyĹľ si vezmeme jen jeden pokoj.â€ś

â€žTo je v poĹ™Ăˇdku,â€ś kĂ˝vl Gabriel a Ĺˇel za nĂ do osvÄ›tlenĂ© recepce.

Majitelka hotelu byla nĂˇruĹľivĂˇ kuĹ™aÄŤka, kterĂˇ se nepÄ›knÄ› culila, kdyĹľ Maja napsala na kartiÄŤku PĂˇn a panĂ Thompsonovi.

â€žZaplatĂme v hotovosti,â€ś Ĺ™ekla Maja. â€žAno, zlato. To je fajn. A snaĹľte se nic nerozbĂt.â€ś DvÄ› provÄ›ĹˇenĂ© postele.

Stolek a dvÄ› plastovĂ© Ĺľidle. V koutÄ› klimatizaÄŤnĂ jednotka, ale Maja se rozhodla nechat ji radÄ›ji vypnutou. Hluk ventilĂˇtoru by mohl pĹ™ekrĂ˝t varovnĂ© zvuky, kdyby se nÄ›kdo snaĹľil dostat dovnitĹ™. OtevĹ™ela okno nad postelemi a Ĺˇla do sprchy. Ze sprchy tekla tenkĂ˝m ÄŤĹŻrkem sotva vlaĹľnĂˇ voda.

PĂˇchla alkĂˇliemi a proplĂˇchnout jĂ Majiny hustĂ© vlasy bylo tĂ©mÄ›Ĺ™ nemoĹľnĂ©. VyĹˇla ze sprchy v triÄŤku a ĹˇortkĂˇch, na Ĺ™adÄ› byl Gabriel.

Maja stĂˇhla pĹ™ikrĂ˝vku ze svĂ© postele a vklouzla pod prostÄ›radlo s meÄŤem u pravĂ© nohy. Za pÄ›t minut vyĹˇel ze sprchy Gabriel s mokrou hlavou a v triÄŤku a v trenkĂˇch.

Zvolna pĹ™eĹˇel pĹ™es koberec a posadil se na kraj svĂ© postele.

Maja si myslela, Ĺľe se chystĂˇ nÄ›co Ĺ™Ăct, ale zĹ™ejmÄ› si to rozmyslel a vlezl pod deku.

V poloze na zĂˇdech zaÄŤala jeden po druhĂ©m probĂrat zvuky kolem nich. VĂtr jemnÄ› narĂˇĹľejĂcĂ do okna. ObÄŤasnĂ˝

nĂˇklaÄŹĂˇk nebo auto jedoucĂ po silnici. Maja zaÄŤala usĂnat, octla se napĹŻl ve snu, byla zase malĂˇ a stĂˇla sama v tunelu podzemky a ti tĹ™i chlapi ji zase napadli. Ne. Nemyslet na to.

PootevĹ™ela oÄŤi a pohlĂ©dla pĹ™es pokoj na Gabriela. Hlavu mÄ›l na polĹˇtĂˇĹ™i a jeho tÄ›lo se mÄ›kce rĂ˝sovalo pod pokrĂ˝vkou. UvaĹľovala, jestli mĂˇ v Los Angeles hodnÄ› holek, kterĂ© mu lichotĂ a Ĺ™ĂkajĂ mu â€žmiluju tÄ›â€ś. Maja nedĹŻvÄ›Ĺ™ovala slovu â€žlĂˇskaâ€ś. NeustĂˇle ho uĹľĂvajĂ v pĂsniÄŤkĂˇch a televiznĂch reklamĂˇch. JestliĹľe je lĂˇska kluzkĂ© a klamnĂ© slovo â€“ slovo pro obÄŤany â€“ co je tedy nejintimnÄ›jĹˇĂ vĂ˝raz, kterĂ˝ mĹŻĹľe HarlekĂ˝n nÄ›komu Ĺ™Ăct?

Pak se jĂ vybavila ta vÄ›ta, poslednĂ, kterou slyĹˇela v Praze od svĂ©ho otce: ZemĹ™el bych pro tebe.

Ozvalo se zavrzĂˇnĂ â€“ to se Gabriel neklidnÄ› pĹ™evaloval ve svĂ© posteli. Uplynulo pĂˇr minut a pak si podloĹľil hlavu dvÄ›ma polĹˇtĂˇĹ™i. â€žDneska u obÄ›da ses na mÄ› naĹˇtvala. MoĹľnĂˇ jsem se tÄ› nemÄ›l na to vĹˇechno vyptĂˇvat.â€ś

â€žMĹŻj Ĺľivot tÄ› nemusĂ zajĂmat, Gabrieli.â€ś

â€žJĂˇ jsem taky nemÄ›l normĂˇlnĂ dÄ›tstvĂ. RodiÄŤĹŻm pĹ™ipadalo vĹˇechno podezĹ™elĂ©. NeustĂˇle se schovĂˇvali nebo utĂkali.â€ś

Ticho. Maja uvaĹľovala, jestli mĂˇ nÄ›co Ĺ™Ăct. MajĂ HarlekĂ˝ni vĂ©st osobnĂ rozhovory s osobami, kterĂ© chrĂˇnĂ?

â€žSetkal ses nÄ›kdy s mĂ˝m otcem?â€ś zeptala se. â€žPamatujeĹˇ se na nÄ›j?â€ś

â€žNe. Ale pamatuju se, jak jsem poprvĂ© vidÄ›l nefritovĂ˝ meÄŤ. Bylo mi asi osm.â€ś

OdmlÄŤel se a ona se uĹľ dĂˇl neptala. NÄ›kterĂ© vzpomĂnky jsou jako jizvy, kterĂ© ÄŤlovÄ›k skrĂ˝vĂˇ pĹ™ed ostatnĂmi lidmi.

Kolem hotelu projel kamion. Auto. DalĹˇĂ kamion. Kdyby do dvora vjelo nÄ›jakĂ© auto, slyĹˇela by Ĺˇramotit pneumatiky na ĹˇtÄ›rku.

â€žDokĂˇĹľu na svou rodinu zapomenout, kdyĹľ skĂˇÄŤu z letadla nebo kdyĹľ jedu na motorce.â€ś GabrielĹŻv hlas znÄ›l tiĹˇe a slova se vpĂjela do tmy. â€žJenĹľe pak zpomalĂm a vĹˇechno se to zase vrĂˇtĂâ€¦â€ś

29

â€žVe vĹˇech mĂ˝ch ranĂ˝ch vzpomĂnkĂˇch jedeme v autÄ› nebo na nĂˇklaÄŹĂˇku. NeustĂˇle jsme balili a odjĂĹľdÄ›li. Proto jsme nejspĂĹˇ jĂˇ i Michael posedlĂ touhou mĂt domov.

KdyĹľ jsme nÄ›kde bydleli dĂ©le neĹľ pĂˇr tĂ˝dnĹŻ, pĹ™edstĂrali jsme, Ĺľe tam uĹľ zĹŻstaneme navĹľdycky. Ale pak kolem naĹˇeho motelu pĹ™ejelo nÄ›jakĂ© auto vĂc neĹľ jednou nebo prodavaÄŤ u pumpy poloĹľil otci nÄ›jakou divnou otĂˇzku.

RodiÄŤe si zaÄŤali nÄ›co ĹˇuĹˇkat, a pak nĂˇs o pĹŻlnoci vzbudili a museli jsme se potmÄ› oblĂ©knout. JeĹˇtÄ› neĹľ vyĹˇlo slunce, uĹľ

jsme byli zase na silnici a jeli nÄ›kam do neznĂˇma.â€ś

â€žVysvÄ›tlili vĂˇm to rodiÄŤe nÄ›jak?â€ś

â€žVlastnÄ› ne. A prĂˇvÄ› proto nĂˇs to tak dÄ›silo. VĹľdycky jenom Ĺ™ekli: â€šJe to tu nebezpeÄŤnĂ©,â€� nebo Jdou po nĂˇs nÄ›jacĂ zlĂ lidĂ©.â€� NaÄŤeĹľ jsme se sbalili a odjeli.â€ś

â€žA vy jste nikdy neprotestovali?â€ś

â€žNe v otcovÄ› pĹ™Ătomnosti. VĹľdycky nosil oĹˇuntÄ›lĂ© Ĺˇaty a pracovnĂ boty, ale bylo v nÄ›m nÄ›co â€“ snad jeho pohled â€“, Ĺľe nĂˇm pĹ™ipadal silnĂ˝ a moudrĂ˝. ĂšplnÄ› cizĂ lidi se mu svÄ›Ĺ™ovali s nejtajnÄ›jĹˇĂmi vÄ›cmi, jako kdyby jim mohl pomoct.â€ś

â€žJakĂˇ byla tvĂˇ maminka?â€ś

Gabriel chvĂli mlÄŤel. â€žMusĂm poĹ™Ăˇd myslet na to, jak jsem ji naposledy vidÄ›l pĹ™ed jejĂ smrtĂ. NemĹŻĹľu to ze sebe dostat. KdyĹľ jsme byli malĂ, byla vĹľdycky ve vĹˇem tak optimistickĂˇ. TĹ™eba se nĂˇm porouchal nĂˇklaÄŹĂˇk nÄ›kde na okresnĂ silnici, tak nĂˇs vzala na prochĂˇzku do polĂ, kde jsme trhali kytiÄŤky a hledali ÄŤtyĹ™lĂstkyâ€¦â€ś

â€žA jak ses choval?â€ś zeptala se Maja. â€žByl jsi hodnĂ© dĂtÄ›, nebo jsi zlobil?â€ś

â€žByl jsem dost klidnĂˇ povaha a moc jsem toho nenamluvil.â€ś

â€žA co Michael?â€ś

â€žOn byl sebejistĂ˝ starĹˇĂ bratr. KdyĹľ jsme od Ĺ™editele hotelu potĹ™ebovali, aby nĂˇm dovolil dĂˇt zavazadla do Ăşschovy, nebo pĂˇr ÄŤistĂ˝ch ruÄŤnĂkĹŻ navĂc, rodiÄŤe vĹľdycky posĂlali Michaela, aby to vyĹ™Ădil. Ĺľe jsme byli poĹ™Ăˇd na silnici, bylo nÄ›kdy docela fajn. MÄ›li jsme docela dost penÄ›z, pĹ™estoĹľe otec nikdy nepracoval. Maminka nesnĂˇĹˇela televizi, a tak nĂˇm neustĂˇle vyprĂˇvÄ›la pohĂˇdky nebo nĂˇm ÄŤetla. MÄ›la rĂˇda Marka Twaina a Charlese Dickense. VzpomĂnĂˇm si, jak jsme byli vzruĹˇenĂ, kdyĹľ nĂˇm pĹ™edÄŤĂtala MÄ›sĂÄŤnĂ kĂˇmen od Williama Wilkie Collinse. Otec nĂˇs zase uÄŤil seĹ™izovat motor, ÄŤĂst v mapÄ› a neztratit se v neznĂˇmĂ©m mÄ›stÄ›. MĂsto abychom se uÄŤili ze ĹˇkolnĂch uÄŤebnic, zastavovali jsme na kaĹľdĂ©m historicky zajĂmavĂ©m mĂstÄ› na silnici.

KdyĹľ mi bylo osm a Michaelovi dvanĂˇct, rodiÄŤe nĂˇm Ĺ™ekli, abychom se posadili, a oznĂˇmili nĂˇm, Ĺľe si koupĂme farmu. Zastavovali jsme v malĂ˝ch mÄ›steÄŤkĂˇch, ÄŤetli noviny a objĂĹľdÄ›li farmy, kterĂ© byly na prodej. MnÄ› se lĂbilo vĹˇude, ale otec se vĹľdycky vrĂˇtil do auta a kroutil hlavou a Ĺ™Ăkal matce: podmĂnky nebyly vyhovujĂcĂ.â€� Po pĂˇr tĂ˝dnech jsem si zaÄŤal myslet, Ĺľe ty podmĂnky jsou nÄ›jacĂ lidĂ©, kteĹ™Ă nĂˇm nechtÄ›jĂ vyhovÄ›t.

Rozjeli jsme se do Minnesoty a pak jsme se dali na zĂˇpad do JiĹľnĂ Dakoty. V Sioux Falls se otec dozvÄ›dÄ›l o farmÄ› na prodej v mÄ›steÄŤku, kterĂ© se jmenovalo Unityville.

Byla to hezkĂˇ krajina s oblĂ˝mi vrĹˇky, jezery a lĂˇny vojtÄ›Ĺˇky.

Farma byla necelĂ˝ kilometr od silnice, schovanĂˇ v jedlovĂ©m lesĂku. Byla tam velkĂˇ stodola z ÄŤervenĂ˝ch cihel, pĂˇr pĹ™ĂstĹ™eĹˇkĹŻ na zemÄ›dÄ›lskĂ© nĂˇĹ™adĂ a stroje, a zchĂˇtralĂ˝ jednopatrovĂ˝ dĹŻm.

Po delĹˇĂm dohadovĂˇnĂ otec farmu koupil od majitele, kterĂ˝ chtÄ›l penĂze na dĹ™evo, a za dva tĂ˝dny jsme se nastÄ›hovali. VĹˇechno se zdĂˇlo normĂˇlnĂ, aĹľ do konce mÄ›sĂce, kdy pĹ™estala jĂt elektĹ™ina. NejdĹ™Ăv jsme si s Michaelem mysleli, Ĺľe se nÄ›co porouchalo, ale rodiÄŤe si nĂˇs zavolali do kuchynÄ› a Ĺ™ekli nĂˇm, Ĺľe elektĹ™ina a telefon nĂˇs spojujĂ s ostatnĂm svÄ›tem.â€ś

â€žVĂˇĹˇ otec vÄ›dÄ›l, Ĺľe po vĂˇs jdou,â€ś podotkla Maja. â€žChtÄ›l ĹľĂt mimo MaĹˇinerii.â€ś

â€žOtec o tom nikdy nemluvil. Jenom nĂˇm Ĺ™ekl, Ĺľe si budeme Ĺ™Ăkat Millerovi, a vĹˇichni jsme si mÄ›li vybrat novĂ© kĹ™estnĂ jmĂ©no. Michael si chtÄ›l Ĺ™Ăkat ZĂˇzraÄŤnĂ˝ chlapec Robin, ale otci se to nelĂbilo. Po delĹˇĂ debatÄ› se Michael rozhodl, Ĺľe bude David, a jĂˇ jsem si vybral Jima, podle Jima Hawkinse z Ostrova pokladĹŻ.

Ten veÄŤer taky otec pĹ™inesl vĹˇechny naĹˇe zbranÄ› a ukĂˇzal nĂˇm, kde jsou schovanĂ©. NefritovĂ˝ meÄŤ byl v loĹľnici rodiÄŤĹŻ, toho jsme se nesmÄ›li dotknout bez jejich svolenĂ.â€ś

Maja se pro sebe usmĂˇla, pĹ™edstavovala si tenhle nesmĂrnÄ› cennĂ˝ meÄŤ schovanĂ˝ ve skĹ™Ăni. UvaĹľovala, jestli byl opĹ™enĂ˝ v rohu vedle starĂ˝ch bot.

â€žOstĹ™elovacĂ puĹˇka byla ukrytĂˇ za gauÄŤem v parĂˇdnĂm pokoji vpĹ™edu a pistoli jsme pĹ™echovĂˇvali v kuchyni. Otec mÄ›l neustĂˇle pod sakem v nĂˇramennĂm pouzdĹ™e pistoli rĂˇĹľe 0.38, i kdyĹľ pracoval. KdyĹľ jsme byli s Michaelem malĂ, ani nĂˇm to nepĹ™ipadalo divnĂ©. ZbranÄ› byly dalĹˇĂ vÄ›c, kterou jsme prostÄ› brali jako fakt. Ty Ĺ™ĂkĂˇĹˇ, Ĺľe mĹŻj otec byl PoutnĂk. Ale jĂˇ jsem ho nikdy nevidÄ›l zmizet nebo jen tak nÄ›kam odplout.â€ś

â€žPoutnĂkovo tÄ›lo zĹŻstĂˇvĂˇ v tomto svÄ›tÄ›,â€ś vysvÄ›tlovala Maja. â€žJen tvĂ© vnitĹ™nĂ SvÄ›tlo mĹŻĹľe prochĂˇzet hranicemi mezi svÄ›ty.â€ś

â€žAsi tak dvakrĂˇt do roka otec nasedl do naĹˇĂ dodĂˇvky a na pĂˇr tĂ˝dnĹŻ odjel. VĹľdycky tvrdil, Ĺľe byl na rybĂˇch, ale

nikdy ĹľĂˇdnĂ© ryby nepĹ™ivezl. KdyĹľ byl doma, vyrĂˇbÄ›l nĂˇbytek nebo plel zahradu. Obvykle skonÄŤil prĂˇci tak ve ÄŤtyĹ™i odpoledne. Pak nĂˇs s Michaelem vzal do stodoly a uÄŤil nĂˇs judo a karate a kendĂł s bambusovĂ˝mi meÄŤi. Michael to nesnĂˇĹˇel. Myslel si, Ĺľe je to ztrĂˇta ÄŤasu.â€ś

â€žĹ�ekl to nÄ›kdy otci?â€ś

â€žNikdy jsme se mu neodvĂˇĹľili odporovat. StaÄŤilo, kdyĹľ

se na ÄŤlovÄ›ka podĂval, a hned vÄ›dÄ›l, co si myslĂ. Michael a jĂˇ jsme vÄ›Ĺ™ili, Ĺľe umĂ ÄŤĂst myĹˇlenky.â€ś

â€žCo si o nÄ›m mysleli sousedi?â€ś

â€žMoc lidĂ jsme neznali. Stevensonovi bydleli na farmÄ› o kus vĂ˝Ĺˇ na kopci, ale nemÄ›li nĂˇs rĂˇdi. Na druhĂ© stranÄ› potoka bydlel starĹˇĂ pĂˇr, Irena a Don Tedfordovi, a ti jednou odpoledne pĹ™iĹˇli na nĂˇvĹˇtÄ›vu s jableÄŤnĂ˝mi kolĂˇÄŤi. Byli pĹ™ekvapeni, Ĺľe jsme bez elektĹ™iny, ale nevadilo jim to.

Pamatuju se, Ĺľe Don Ĺ™Ăkal, Ĺľe televize je obrovskĂˇ ztrĂˇta ÄŤasu.

Michael a jĂˇ jsme zaÄŤali kaĹľdĂ© odpoledne chodit k TedfordovĹŻm na domĂˇcĂ koblihy. Otec s nĂˇmi nikdy neĹˇel, ale maminka nÄ›kdy vzala kupu prĂˇdla a vyprala ho v jejich praÄŤce. Tedfordovi mÄ›li syna, jmenoval se Jeny, a ten zahynul ve vĂˇlce. Jeho fotky byly po celĂ©m domÄ›. Mluvili o nÄ›m, jako by byl jeĹˇtÄ› naĹľivu.

VĹˇechno bylo fajn, aĹľ jednou k naĹˇemu domu pĹ™ijel ve sluĹľebnĂm autÄ› Ĺˇerif. Byl to mohutnĂ˝ chlap v uniformÄ› a v

ruce mÄ›l puĹˇku. BĂˇl jsem se ho, kdyĹľ tehdy pĹ™ijel. Myslel jsem si, Ĺľe je ze SĂtÄ› a Ĺľe ho otec bude muset zabĂt â€“â€ś

Maja ho pĹ™eruĹˇila. â€žJednou jsem jela autem s HarlekĂ˝nem, kterĂ˝ si Ĺ™Ăkal VĂˇhy. Zastavili nĂˇs, protoĹľe jsme pĹ™ekroÄŤili povolenou rychlost. Myslela jsem si, Ĺľe VĂˇhy podĹ™Ăzne tomu policajtovi krk.â€ś

â€žAsi takovĂ˝ to byl pocit,â€ś pĹ™isvÄ›dÄŤil Gabriel. â€žMichael a jĂˇ jsme nevÄ›dÄ›li, co se bude dĂt. Maminka udÄ›lala Ĺˇerifu Randolphovi ledovĂ˝ ÄŤaj a vĹˇichni jsme se posadili na verandÄ›. Randolph nejdĹ™Ăv obĹˇĂrnÄ› chvĂˇlil, jak jsme dali dĹŻm do poĹ™Ăˇdku, a pak zaÄŤal mluvit o dani z nemovitostĂ.

ProtoĹľe jsme neodebĂrali elektĹ™inu, domnĂval se, Ĺľe bychom mohli z politickĂ˝ch dĹŻvodĹŻ odmĂtnout daĹ� zaplatit.

Otec nejdĹ™Ăv nic neĹ™Ăkal, ale dĂval se na Randolpha, ĂşplnÄ› se na nÄ›ho soustĹ™edil. ZniÄŤehonic prohlĂˇsil, Ĺľe daĹ� s radostĂ zaplatĂ, a vĹˇem se ulevilo. JedinĂ˝, kdo vypadal nespokojenÄ›, byl Michael. Ĺ el k Ĺˇerifovi a Ĺ™ekl mu, Ĺľe chce chodit do Ĺˇkoly s ostatnĂmi dÄ›tmi. KdyĹľ Ĺˇerif odjel, otec nĂˇs zavolal do kuchynÄ› na rodinnou debatu. Ĺ�ekl Michaelovi, Ĺľe Ĺˇkola je nebezpeÄŤnĂˇ, protoĹľe je souÄŤĂˇstĂ SĂtÄ›. Michael prohlĂˇsil, Ĺľe se potĹ™ebujeme uÄŤit takovĂ© pĹ™edmÄ›ty jako matematiku a pĹ™ĂrodnĂ vÄ›dy a historii. Ĺ�ekl, Ĺľe se nebudeme schopni brĂˇnit svĂ˝m nepĹ™ĂˇtelĹŻm, kdyĹľ nebudeme mĂt dostateÄŤnĂ© vzdÄ›lĂˇnĂ.â€ś

â€žA co bylo dĂˇl?â€ś zeptala se Maja.

â€žDo konce lĂ©ta uĹľ jsme o tom nemluvili. Pak otec souhlasil, Ĺľe mĹŻĹľeme jĂt do Ĺˇkoly â€“ ale musĂme bĂ˝t opatrnĂ.

NesmĂme nikomu Ĺ™Ăct svĂ© skuteÄŤnĂ© jmĂ©no a nesmĂme mluvit o zbranĂch.

Byl jsem pĹ™ed prvnĂm setkĂˇnĂm s dÄ›tmi nervĂłznĂ, ale Michael byl ĹˇĹĄastnĂ˝. PrvnĂ den Ĺˇkoly vstal o dvÄ› hodiny dĹ™Ăv, aby si vybral Ĺˇaty, kterĂ© si vezme na sebe. Ĺ�ekl mi, Ĺľe vĹˇichni kluci ve mÄ›stÄ› nosĂ modrĂ© dĹľĂnsy a flanelovou koĹˇili. A my se musĂme oblĂ©kat taky tak. Abychom vypadali jako vĹˇichni ostatnĂ.

Maminka nĂˇs dovezla do Unityville a my jsme se dali zapsat do Ĺˇkoly pod faleĹˇnĂ˝mi jmĂ©ny. NejdĹ™Ăv nĂˇs v Ĺ™editelnÄ› dvÄ› hodiny zkouĹˇela zĂˇstupkynÄ› Ĺ™editele panĂ BatenorovĂˇ. Oba jsme byli hodnÄ› dobĹ™Ă ÄŤtenĂˇĹ™i, ale jĂˇ jsem na tom nebyl tak dobĹ™e s matematikou. KdyĹľ mÄ› dovedla do tĹ™Ădy, vĹˇichni spoluĹľĂˇci na mÄ› civÄ›li. TenkrĂˇt jsem si poprvĂ© uvÄ›domil, jak je naĹˇe rodina jinĂˇ neĹľ ostatnĂ a jak nĂˇs ostatnĂ vidĂ. VĹˇechny dÄ›ti si zaÄŤaly Ĺˇeptat, aĹľ jim uÄŤitelka nakĂˇzala, aby byly zticha.

O pĹ™estĂˇvce jsem Ĺˇel za Michaelem na hĹ™iĹˇtÄ›. DĂvali jsme se, jak ostatnĂ kluci hrajĂ fotbal. VĹˇichni mÄ›li na sobÄ› modrĂ© dĹľĂnsy, pĹ™esnÄ› jak Ĺ™Ăkal. ÄŚtyĹ™i vÄ›tĹˇĂ kluci nechali hranĂ a Ĺˇli k nĂˇm. DodneĹˇka si pamatuju bratrĹŻv vĂ˝raz. Byl tak vzruĹˇenĂ˝ a tak ĹˇĹĄastnĂ˝. Myslel si, Ĺľe ti kluci k nĂˇm jdou, aby nĂˇs

pozvali, aĹĄ si s nimi jdeme zahrĂˇt, a pak budeme jejich kamarĂˇdi.

Jeden z tÄ›ch klukĹŻ, ten nejvÄ›tĹˇĂ, povĂdĂˇ: â€šVy jste MillerovĂ©, co? VaĹˇi rodiÄŤe koupili farmu Halea Robinsona.â€�

Michael mu chtÄ›l podat ruku, ale ten kluk Ĺ™ekl: VaĹˇi rodiÄŤe jsou praĹˇtÄ›nĂ.â€�

Bratr se jeĹˇtÄ› nÄ›kolik vteĹ™in dĂˇl usmĂval, jako by nemohl uvÄ›Ĺ™it, co mu ten kluk Ĺ™ekl. VĹˇechna ta lĂ©ta na silnici strĂˇvil budovĂˇnĂm pĹ™edstavy o Ĺˇkole a kamarĂˇdech a normĂˇlnĂm ĹľivotÄ›. Ĺ�ekl mi, abych ustoupil, a pak tomu klukovi vrazil jednu do zubĹŻ. VĹˇichni se na nÄ›j vrhli, ale nemÄ›li Ĺˇanci.

Michael na tyhle venkovskĂ© balĂky vyrukoval s toÄŤenĂ˝mi kopy vzad a karatistickĂ˝mi Ăşdery. ZmlĂˇtil je vĹˇechny na hromadu a buĹˇil by do nich dĂˇl, kdybych ho byl neodtĂˇhl.â€ś

â€žTakĹľe jste nikdy nemÄ›li ĹľĂˇdnĂ© kamarĂˇdy?â€ś

â€žVlastnÄ› ne. UÄŤitelĂ© mÄ›li Michaela rĂˇdi, protoĹľe umÄ›l mluvit s dospÄ›lĂ˝mi. VĹˇechen volnĂ˝ ÄŤas jsme trĂˇvili na farmÄ›. To bylo fajn. VĹľdycky jsme mÄ›li rozdÄ›lanĂ˝ nÄ›jakĂ˝ projekt, jako tĹ™eba stavbu domeÄŤku na stromÄ› nebo vĂ˝cvik Minervy.â€ś

â€žKdo byla Minerva? VĂˇĹˇ pes?â€ś

â€žTo byl nĂˇĹˇ sovĂ bezpeÄŤnostnĂ systĂ©m.â€ś Gabriel se pĹ™i vzpomĂnce usmĂˇl. â€žPĂˇr mÄ›sĂcĹŻ potom, co jsme zaÄŤali chodit do Ĺˇkoly, jsem naĹˇel u potoka, kterĂ˝ tekl pĹ™es Tedfordovic

pozemek, mlĂˇdÄ› sovy. NevidÄ›l jsem nikde hnĂzdo, a tak jsem ho zabalil do triÄŤka a donesl domĹŻ.

Dokud byla malĂˇ, chovali jsme ji v kartonovĂ© krabici a krmili ji koÄŤiÄŤĂmi konzervami. Rozhodl jsem se ji pojmenovat Minerva, protoĹľe jsem v jednĂ© knize ÄŤetl, Ĺľe tahle bohynÄ› mĂˇ za pomocnici sovu. KdyĹľ Minerva povyrostla, otec jĂ udÄ›lal v kuchyĹ�skĂ˝ch dveĹ™Ăch lĂtacĂ dvĂĹ™ka. NauÄŤili jsme ji, jak si mĂˇ otevĹ™Ăt a dostat se do kuchynÄ›.

Otec jĂ zavÄ›sil klec v hustĂ©m jedlovĂ©m houĹˇtĂ na zaÄŤĂˇtku pĹ™ĂjezdovĂ© cesty. Na klec jsme pĹ™idÄ›lali zĂˇvaĹľĂ, kterĂ© otevĂralo dvĂĹ™ka klece, a k zĂˇvaĹľĂ byl pĹ™ivĂˇzanĂ˝ vlasec nataĹľenĂ˝ pĹ™es pĹ™Ăjezdovou cestu. Kdyby na tu cestu vjelo nÄ›jakĂ© auto, pĹ™ejelo by vlasec, a tĂm otevĹ™elo klec. Minerva pak mÄ›la pĹ™iletÄ›t do domu a upozornit nĂˇs, Ĺľe mĂˇme nĂˇvĹˇtÄ›vu.â€ś

â€žTo byl chytrĂ˝ nĂˇpad.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ Ĺľe ano, ale v tĂ© dobÄ› jsem si to nemyslel. KdyĹľ

jsme bydleli v motelech, dĂval jsem se v televizi na filmy o Ĺˇpionech a vzpomĂnal jsem si na jejich hi-tech vybavenĂ.

Kdyby nĂˇs tam hledali zlĂ lidi, mÄ›li jsme podle mĂ©ho nĂˇzoru mĂt lepĹˇĂ ochranu neĹľ sovu.

NicmĂ©nÄ› jsem vĹľdycky zatĂˇhl za vlasec, dvĂĹ™ka klece se otevĹ™ela a Minerva letÄ›la nahoru. KdyĹľ jsme s otcem doĹˇli do kuchynÄ›, Minerva uĹľ tam byla a pochutnĂˇvala si na svĂ©

koÄŤiÄŤĂ konzervÄ›. Odnesli jsme Minervu dolĹŻ na cestu, a udÄ›lali jsme dalĹˇĂ pokus, a ona zase doletÄ›la do domu.

TenkrĂˇt jsem se otce zeptal, proÄŤ nĂˇs ti lidĂ© chtÄ›jĂ zabĂt.

Ĺ�ekl, Ĺľe mi vĹˇechno vysvÄ›tlĂ, aĹľ budu trochu starĹˇĂ. Zeptal jsem se ho, proÄŤ nemĹŻĹľeme odjet na SevernĂ pĂłl nebo na nÄ›jakĂ© jinĂ© odlehlĂ© mĂsto, kde by nĂˇs nikdy nenaĹˇli.

Otec vypadal unavenÄ› a smutnÄ›. â€šMohl bych na takovĂ© mĂsto odjet,â€� Ĺ™ekl mi. â€šAle ty a Michael a maminka byste nemohli jet se mnou. Ale jĂˇ bych nikdy neutekl a neopustil vĂˇs.â€�â€ś

â€žĹ�ekl ti, Ĺľe je PoutnĂk?â€ś

â€žNe. Nic takovĂ©ho. PĹ™eĹˇlo nÄ›kolik zim, a vĹˇechno se zdĂˇlo v poĹ™Ăˇdku. Michael se pĹ™estal ve Ĺˇkole prĂˇt, ale dÄ›ti si stejnÄ› myslely, Ĺľe je dÄ›snĂ˝ lhĂˇĹ™. Ĺ�ekl jim o nefritovĂ©m meÄŤi a otcovÄ› ostĹ™elovacĂ puĹˇce, ale taky Ĺ™Ăkal, Ĺľe mĂˇme v suterĂ©nu bazĂ©n a ve stodole tygra. NavyklĂˇdal jim toho tolik, Ĺľe nikoho nenapadlo, Ĺľe by nÄ›co z toho mohla bĂ˝t pravda.

Jednou odpoledne po vyuÄŤovĂˇnĂ jsme ÄŤekali na ĹˇkolnĂ autobus, kterĂ˝ nĂˇs mÄ›l odvĂ©zt domĹŻ, a jeden kluk se zmĂnil o betonovĂ©m mostu, kterĂ˝ vedl pĹ™es dĂˇlnici. Pod tĂm mostem se tĂˇhlo vodovodnĂ potrubĂ a pĂˇr let pĹ™edtĂm nÄ›jakĂ˝ kluk jmĂ©nem Andy po tĂ© trubce pĹ™elezl dĂˇlnici.

â€žTo nic nenĂ,â€ś Ĺ™ekl jim Michael. â€žTo mĹŻj mladĹˇĂ brĂˇcha dokĂˇĹľe i ve spanĂ.â€ś O dvacet minut pozdÄ›ji uĹľ jsem stĂˇl na rampÄ› pod mostem. VyskoÄŤil jsem a chytil jsem se trubky a

zaÄŤal jsem Ĺˇplhat pĹ™es dĂˇlnici. Michael a ostatnĂ kluci se dĂvali. DodneĹˇka si myslĂm, Ĺľe bych to byl dokĂˇzal, jenĹľe kdyĹľ jsem byl v polovinÄ›, trubka se utrhla a jĂˇ jsem spadl na dĂˇlnici. PraĹˇtil jsem se do hlavy a levou nohu jsem mÄ›l nadvakrĂˇt zlomenou. Pamatuju se, jak jsem zvedl hlavu a uvidÄ›l, jak se pĹ™Ămo na mÄ› Ĺ™ĂtĂ obrovskĂ˝ tahaÄŤ. Omdlel jsem, a kdyĹľ jsem pĹ™iĹˇel k sobÄ›, byl jsem v nemocnici na jednotce intenzivnĂ pĂ©ÄŤe a na noze jsem mÄ›l sĂˇdru. Jsem si naprosto jist, Ĺľe jsem slyĹˇel Michaela, jak Ĺ™ĂkĂˇ sestĹ™e, Ĺľe se jmenuju Gabriel Corrigan. NevĂm, proÄŤ to udÄ›lal. MoĹľnĂˇ si myslel, Ĺľe umĹ™u, kdyĹľ jim neĹ™ekne moje pravĂ© jmĂ©no.â€ś

â€žA tak vĂˇs objevila Tabula,â€ś dodala Maja.

â€žMoĹľnĂˇ, kdo vĂ? Znovu uplynulo pĂˇr let a nic se nĂˇm nestalo. KdyĹľ mi bylo dvanĂˇct a Michaelovi ĹˇestnĂˇct, sedÄ›li jsme po veÄŤeĹ™i v kuchyni a psali Ăşkoly. Byl zrovna leden a venku byla poĹ™ĂˇdnĂˇ zima. Najednou vlĂ©tla dvĂĹ™ky dovnitĹ™ Minerva a zĹŻstala tam sedÄ›t, houkala a mrkala v prudkĂ©m svÄ›tle.

PĹ™edtĂm se uĹľ pĂˇrkrĂˇt stalo, Ĺľe Stevensonovic pes zakopl o vlasec. Nazul jsem si boty a vyĹˇel ven, podĂvat se, co je s tĂm psem. ObeĹˇel jsem dĹŻm a podĂval jsem se dolĹŻ a uvidÄ›l jsem, jak z jedlovĂ© houĹˇtiny vyĹˇli ÄŤtyĹ™i muĹľi. VĹˇichni mÄ›li tmavĂ© obleÄŤenĂ a v rukou puĹˇky. O nÄ›ÄŤem se domlouvali a pak se rozdÄ›lili a zaÄŤali stoupat do kopce.â€ś

â€žĹľoldĂˇci Tabuly,â€ś podotkla Maja.

â€žNevÄ›dÄ›l jsem, co jsou zaÄŤ. PĂˇr vteĹ™in jsem se nemohl pohnout, pak jsem vbÄ›hl do domu a Ĺ™ekl jsem to naĹˇim. Otec Ĺˇel nahoru do loĹľnice a vrĂˇtil se s velkĂ˝m pytlem a nefritovĂ˝m meÄŤem. MnÄ› podal meÄŤ a mamince pytel. Pak dal Michaelovi pistoli a Ĺ™ekl nĂˇm, abychom utekli zadnĂmi dveĹ™mi a schovali se ve sklĂpku.

â€šA co ty?â€� ptali jsme se.

â€šBÄ›Ĺľte do sklĂpku a zĹŻstaĹ�te tam,â€� naĹ™Ădil nĂˇm.

â€šNevychĂˇzejte, dokud neuslyĹˇĂte mĹŻj hlas.â€�

Vzal do rukou puĹˇku a my jsme vyĹˇli zadnĂmi dveĹ™mi.

Ĺ�ekl nĂˇm, abychom Ĺˇli podle plotu, abychom nenechali ĹˇlĂˇpoty ve snÄ›hu. ChtÄ›l jsem zĹŻstat a pomĂˇhat mu, ale maminka Ĺ™ekla, Ĺľe musĂme jĂt. KdyĹľ jsme vyĹˇli na zahradu, zaslechl jsem vĂ˝stĹ™el a potom nÄ›kdo vykĹ™ikl. Ale nebyl to otcĹŻv hlas. TĂm jsem si jistĂ˝.

SklĂpek byl prostÄ› kumbĂˇl na starĂ© krĂˇmy. Michael otevĹ™el padacĂ dveĹ™e a vĹˇichni tĹ™i jsme seĹˇplhali po ĹľebĹ™Ăku dolĹŻ. DveĹ™e byly tak rezavĂ©, Ĺľe je Michael nedokĂˇzal ĂşplnÄ› zavĹ™Ăt. SedÄ›li jsme tam ve tmÄ› na betonovĂ© traverze. Jednu chvĂli bylo slyĹˇet stĹ™elbu, a pak bylo ticho. KdyĹľ jsem se probudil, ĹˇkvĂrou ve dveĹ™Ăch proudilo dovnitĹ™ slunce.

Michael otevĹ™el dveĹ™e a my s maminkou jsme vylezli ven za nĂm. DĹŻm i stodola shoĹ™ely. Nad nĂˇmi poletovala Minerva, jako by nÄ›co hledala. Na rĹŻznĂ˝ch mĂstech leĹľeli

ÄŤtyĹ™i mrtvĂ muĹľi â€“ tak dvacet nebo pÄ›tadvacet metrĹŻ od sebe â€“ a jejich krvĂ roztĂˇl snĂh kolem nich.

Maminka si sedla na zem, objala paĹľemi kolena a zaÄŤala plakat. Michael a jĂˇ jsme se Ĺˇli podĂvat, co zbylo z domu, ale po otci jsme nenaĹˇli ani stopy. Ĺ�Ăkal jsem Michaelovi, Ĺľe ti chlapi ho nezabili. Utekl jim.

Michael Ĺ™Ăkal: â€šNa to zapomeĹ�. MusĂme odsud vypadnout. MusĂĹˇ mi pomoct s mĂˇmou. PĹŻjdeme k TedfordovĹŻm a pĹŻjÄŤĂme si jejich karavan.â€�

VrĂˇtil se do sklĂpku a pĹ™inesl nefritovĂ˝ meÄŤ a ten velkĂ˝ pytel. KdyĹľ jsme se do nÄ›j podĂvali, zjistili jsme, Ĺľe je plnĂ˝ stodolarovĂ˝ch bankovek. Maminka poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› sedÄ›la ve snÄ›hu, plakala a nÄ›co si Ĺˇeptala jako pomatenĂˇ. Se zbranÄ›mi a pytlem v rukou jsme ji odvedli pĹ™es pole na Tedfordovic farmu. Michael zabouchal na pĹ™ednĂ dveĹ™e a Don s Irenou se probudili a seĹˇli dolĹŻ v pyĹľamech.

MockrĂˇt jsem ve Ĺˇkole slyĹˇel Michaela lhĂˇt, ale jeho historkĂˇm nikdo nevÄ›Ĺ™il. TentokrĂˇt vypadal, Ĺľe vÄ›Ĺ™Ă tomu, co Ĺ™ĂkĂˇ. Ĺ�ekl TedfordovĹŻm, Ĺľe nĂˇĹˇ otec je vojĂˇk a Ĺľe zbÄ›hl z armĂˇdy. VÄŤera v noci vlĂˇdnĂ agenti zapĂˇlili nĂˇĹˇ dĹŻm a otce zabili. MnÄ› to znÄ›lo dost blĂˇznivÄ›, ale pak jsem si vzpomnÄ›l, Ĺľe Tedfordovic syn zahynul ve vĂˇlce.â€ś

â€žDĹŻvtipnĂˇ leĹľ,â€ś ocenila Maja.

â€žMĂˇĹˇ pravdu. Fungovalo to. Don Tedford nĂˇm pĹŻjÄŤil svĹŻj karavan. Michael uĹľ pĂˇr let na farmÄ› Ĺ™Ădil. NaloĹľili jsme

zbranÄ› a pytel, a vydali se na cestu. Maminka leĹľela na zadnĂm sedadle. PĹ™ikryl jsem ji dekou a ona usnula. KdyĹľ

jsem se podĂval z okĂ©nka, vidÄ›l jsem Minervu, jak poletuje v oblacĂch kouĹ™eâ€¦â€ś

Gabriel zmlkl a Maja zĂrala do stropu. Po silnici pĹ™ejel kamion a jeho reflektory prosvĂtily zĂˇvÄ›sy na oknech. Znovu tma. Ticho. StĂny, kterĂ© je obklopovaly, jako by nabĂ˝valy na hutnosti a vĂˇze. Maje pĹ™ipadalo, jako by svornÄ› leĹľeli na dnÄ› hlubokĂ© nĂˇdrĹľe.

â€žA co se dÄ›lo potom?â€ś zeptala se.

â€žPĂˇr let jsme jezdili sem tam po celĂ© zemi, a pak jsme si opatĹ™ili faleĹˇnĂ© rodnĂ© listy a bydleli jsme v Austinu v Texasu. KdyĹľ mi bylo sedmnĂˇct, Michael rozhodl, Ĺľe bychom se mÄ›li pĹ™estÄ›hovat do Los Angeles a zaÄŤĂt novĂ˝ Ĺľivot.â€ś

â€žA pak vĂˇs objevila Tabula a teÄŹ jsi tady.â€ś

â€žAno,â€ś Ĺ™ekl tiĹˇe Gabriel. â€žTeÄŹ jsem tady.â€ś

30

Boone nemÄ›l Los Angeles rĂˇd. Na povrchu to bylo obyÄŤejnĂ© mÄ›sto, ale vespod skrĂ˝valo sklon k anarchii.

VzpomnÄ›l si, jak se dĂval na videozĂˇznam pouliÄŤnĂch nepokojĹŻ v ÄŤernoĹˇskĂ© ÄŤtvrti. KouĹ™ stoupajĂcĂ ke sluneÄŤnĂ©mu nebi. Palma hoĹ™ĂcĂ plamenem. V Los Angeles je spousta pouliÄŤnĂch gangĹŻ, kterĂ© se vÄ›tĹˇinu ÄŤasu snaĹľĂ vzĂˇjemnÄ› vybĂt. To je v poĹ™Ăˇdku. Ale nÄ›jakĂ˝ vizionĂˇĹ™, jako napĹ™Ăklad PoutnĂk, by mohl skoncovat s drogami a obrĂˇtit hnÄ›v obyvatel vĹŻÄŤi vnÄ›jĹˇĂm ÄŤinitelĹŻm.

Jel po dĂˇlnici na jih do Hermosa Beach, nechal auto na veĹ™ejnĂ©m parkoviĹˇti a pÄ›Ĺˇky doĹˇel do Sea Breeze Lane.

Naproti indiĂˇnovu domu parkoval mikrobus elektrĂˇrenskĂ© spoleÄŤnosti. Boone zaklepal na zadnĂ dveĹ™e dodĂˇvky a Prichett vytĂˇhl stĂnidlo zakrĂ˝vajĂcĂ okno. UsmĂˇl se a horlivÄ› zakĂ˝val â€“ to jsem rĂˇd, Ĺľe jste tu! Boone otevĹ™el dveĹ™e a vlezl dovnitĹ™.

Vzadu v autÄ› sedÄ›li na plĂˇĹľovĂ˝ch sedaÄŤkĂˇch tĹ™i ĹľoldĂˇci.

Hector Sanchez, bĂ˝valĂ˝ mexickĂ˝ federale, kterĂ˝ se zapletl do korupÄŤnĂho skandĂˇlu. Ron Olson, bĂ˝valĂ˝ vojenskĂ˝ policista, obvinÄ›nĂ˝ kdysi ze znĂˇsilnÄ›nĂ.

NejmladĹˇĂ z nich byl Dennis Prichett. MÄ›l krĂˇtkĂ© hnÄ›dĂ© vlasy, buclatĂ˝ obliÄŤej, a zdvoĹ™ilĂ© a pĹ™itom vĂˇĹľnĂ© chovĂˇnĂ, dĂky nÄ›muĹľ pĹŻsobil jako mladĂ˝ misionĂˇĹ™. TĹ™ikrĂˇt tĂ˝dnÄ› chodil do kostela a nikdy nemluvil sprostÄ›. V poslednĂch nÄ›kolika letech zaÄŤali BratĹ™Ă najĂmat skuteÄŤnÄ› vÄ›Ĺ™ĂcĂ osoby rĹŻznĂ˝ch vyznĂˇnĂ. Tihle lidĂ© byli sice placeni jako ĹľoldnĂ©Ĺ™i, ale k BratĹ™Ăm se dali z ideovĂ˝ch dĹŻvodĹŻ. Z jejich pohledu byli PoutnĂci faleĹˇnĂ proroci, kteĹ™Ă pĹ™edstavovali hrozbu pro pravou vĂru, aĹĄ uĹľ jakoukoli. Tito novĂ zamÄ›stnanci byli povaĹľovĂˇni za spolehlivÄ›jĹˇĂ a nemilosrdnÄ›jĹˇĂ neĹľ obyÄŤejnĂ ĹľoldĂˇci, ale Boone jim nedĹŻvÄ›Ĺ™oval. Chamtivost a strach mu byly srozumitelnÄ›jĹˇĂ neĹľ nĂˇboĹľenskĂˇ horlivost.

â€žKde je nĂˇĹˇ podezĹ™elĂ˝?â€ś zeptal se.

â€žU zadnĂho vchodu,â€ś odpovÄ›dÄ›l Prichett. â€žTady.

PodĂvejte se.â€ś

Zvedl se ze sedaÄŤky a Boone usedl pĹ™ed monitor. JednĂm z pĹ™ĂjemnĂ˝ch aspektĹŻ jeho prĂˇce bylo, Ĺľe mu technickĂ© vybavenĂ umoĹľĹ�ovalo dĂvat se skrze zdi. PĹ™i tĂ©to operaci v Los Angeles byl mikrobus vybaven zaĹ™ĂzenĂm pro termovizi.

SpeciĂˇlnĂ kamera zprostĹ™edkovala ÄŤernobĂlĂ˝ obraz jakĂ©hokoli povrchu, kterĂ˝ vydĂˇval teplo. V garĂˇĹľi bylo vidÄ›t bĂlou skvrnu â€“ to byl bojler. DalĹˇĂ bĂlĂˇ skvrna v kuchyni â€“ patrnÄ› kĂˇvovar. A koneÄŤnÄ› tĹ™etĂ objekt â€“ ÄŤlovÄ›k â€“ sedÄ›l u zadnĂho vchodu.

SledovacĂ tĂ˝m uĹľ celĂ© tĹ™i dny monitoroval dĹŻm, odposlouchĂˇval telefonnĂ hovory a pomocĂ Karnivory kontroloval e-maily. â€žNÄ›jakĂ© zprĂˇvy dovnitĹ™ nebo ven?â€ś

zeptal se Boone.

â€žDnes rĂˇno mÄ›l dva telefonnĂ hovory tĂ˝kajĂcĂ se vĂkendovĂ© seance v potĂrnÄ›,â€ś odpovÄ›dÄ›l Sanchez.

Olson mrkl na obrazovku poÄŤĂtaÄŤe. â€žV e-mailu nic neĹľ

spam.â€ś

â€žDobĹ™e,â€ś kĂ˝vl Boone. â€žDejme se do toho. MĂˇte vĹˇichni odznak?â€ś

TĹ™i oslovenĂ pĹ™ikĂ˝vli. KdyĹľ pĹ™ijeli do Los Angeles, dostali faleĹˇnĂ© odznaky FBI.

â€žTak jo. Hectore a Rone, vy pĹŻjdete pĹ™ednĂm vchodem.

Pokud bude klĂˇst odpor, mĂˇme od BratĹ™Ă povolenĂ ukonÄŤit spis tĂ©to zĂˇvadovĂ© osoby. Dennisi, vy pĹŻjdete se mnou.

Budeme postupovat pĹ™Ăjezdovou cestou.â€ś

VĹˇichni ÄŤtyĹ™i vystoupili z mikrobusu a rychle pĹ™eĹˇli na druhou stranu ulice. Olson a Sanchez vystoupili po schodech k pĹ™ednĂmu vchodu domku. Boone otevĹ™el dĹ™evÄ›nou branku a s Prichettem v patĂˇch obezĹ™etnÄ› naĹˇlapoval po pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ›. Na zadnĂm dvorku bylo vidÄ›t hrubou konstrukci chatrÄŤe z vÄ›tvĂ a kusĹŻ nevydÄ›lanĂ© kravskĂ© kĹŻĹľe.

ObeĹˇli roh domu a uvidÄ›li Thomase ChodĂ po zemi, jak sedĂ u dĹ™evÄ›nĂ©ho stolku u zadnĂho vchodu. PĹ™ed sebou mÄ›l posklĂˇdanĂ© souÄŤĂˇstky porouchanĂ©ho drtiÄŤe odpadkĹŻ, kterĂ˝

prve rozebral a teÄŹ ho opÄ›t dĂˇval dohromady. Boone mrkl na Prichetta a zjistil, Ĺľe mladĂ˝ muĹľ vytĂˇhl svou devĂtku.

SvĂral ji tak pevnÄ›, aĹľ mu zbÄ›lely kotnĂky. Od pĹ™ednĂho vchodu se ozval hlasitĂ˝ praskavĂ˝ zvuk â€“ dva druzĂ ĹľoldĂˇci vykopli dveĹ™e.

â€žTo je v poĹ™Ăˇdku,â€ś klidnil Boone Prichetta. â€žNenĂ se ÄŤeho bĂˇt.â€ś SĂˇhl do nĂˇprsnĂ kapsy, vytĂˇhl faleĹˇnĂ© povolenĂ a vykroÄŤil k zadnĂmu vchodu.

â€žDobrĂ© odpoledne, Thomasi. Jsem zvlĂˇĹˇtnĂ agent Baker a tohle je zvlĂˇĹˇtnĂ agent Morgan. MĂˇme povolenĂ prohledat tvĹŻj dĹŻm.â€ś

Thomas ChodĂ po zemi pĹ™estal utahovat Ĺˇroub na porouchanĂ©m drtiÄŤi. OdloĹľil klĂÄŤ a prohlĂĹľel si oba nĂˇvĹˇtÄ›vnĂky. â€žMyslĂm, Ĺľe ve skuteÄŤnosti nejste od policie,â€ś

Ĺ™ekl uvĂˇĹľlivÄ›. â€žA taky si myslĂm, Ĺľe to povolenĂ nenĂ pravĂ©.

BohuĹľel jsem nechal pistoli v kuchyni, takĹľe mi nezbĂ˝vĂˇ neĹľ tuhle konkrĂ©tnĂ realitu pĹ™ijmout.â€ś

â€žTo je rozumnĂ© rozhodnutĂ,â€ś kĂ˝vl Boone. â€žDobĹ™e dÄ›lĂˇĹˇ.â€ś

ObrĂˇtil se k Prichettovi. â€žBÄ›Ĺľte zpĂˇtky do auta a pusĹĄte komunikĂˇtor. Ĺ�eknÄ›te Hectorovi, aĹĄ si vezme oblek a pouĹľije ÄŤmuchala. Ron zĹŻstane u pĹ™ednĂho vchodu.â€ś

â€žAno, pane.â€ś Prichett zasunul pistoli zpÄ›t do pouzdra pod ramenem. â€žA co podezĹ™elĂ˝, pane?â€ś

â€žVĹˇak my uĹľ se tady nÄ›jak dohodneme. Trochu si s Thomasem pohovoĹ™Ăm o tom, jakĂ© mĂˇ moĹľnosti na vĂ˝bÄ›r.â€ś

Prichett, kterĂ©mu zĂˇleĹľelo na tom, aby byl dobrĂ˝m zamÄ›stnancem, se rozbÄ›hl do auta. Boone si pĹ™itĂˇhl stoliÄŤku a usedl ke stolu. â€žCo je s tĂm drtiÄŤem?â€ś zeptal se.

â€žZasekl se, takĹľe motor shoĹ™el. A vĂte, co to zpĹŻsobilo?â€ś

Thomas ukĂˇzal na drobnĂ˝ ÄŤernĂ˝ pĹ™edmÄ›t na stole. â€žPecka ze Ĺˇvestky.â€ś

â€žProÄŤ si nekoupĂĹˇ novĂ˝ drtiÄŤ?â€ś

â€žJe moc drahĂ˝.â€ś

Boone pokĂ˝val hlavou. â€žTo je fakt. Zkontrolovali jsme tvĹŻj ĂşÄŤet v bance a vyĂşÄŤtovĂˇnĂ operacĂ s kreditnĂ kartou. Jsi na mizinÄ›.â€ś

Thomas ChodĂ po zemi pokraÄŤoval v prĂˇci, Ĺˇtrachal se v souÄŤĂˇstkĂˇch rozloĹľenĂ˝ch na stole. â€žTo mÄ› tÄ›ĹˇĂ, Ĺľe ĂşdajnĂ˝ policista se zajĂmĂˇ o mĂ© ĂşdajnĂ© finance.â€ś

â€žChceĹˇ si tenhle dĹŻm nechat?â€ś

â€žNa tom nezĂˇleĹľĂ. VĹľdycky se mĹŻĹľu vrĂˇtit do Montany ke svĂ©mu kmeni. StejnÄ› uĹľ jsem tady aĹľ moc dlouho.â€ś

Boone sĂˇhl do nĂˇprsnĂ kapsy koĹľenĂ© bundy, vytĂˇhl obĂˇlku a poloĹľil ji na stĹŻl. â€žTady je dvacet tisĂc dolarĹŻ v hotovosti. Jsou tvoje â€“ kdyĹľ si se mnou poctivÄ› popovĂdĂˇĹˇ.â€ś

Thomas ChodĂ po zemi vzal obĂˇlku do ruky, ale neotevĹ™el ji. DrĹľel ji na otevĹ™enĂ© dlani, jako by odhadoval jejĂ vĂˇhu. Pak ji odloĹľil na stĹŻl. â€žJsem sluĹˇnĂ˝ ÄŤlovÄ›k, tak si s vĂˇmi popovĂdĂˇm zadarmo.â€ś

â€žJistĂˇ mladĂˇ Ĺľena pĹ™ijela taxĂkem na tuhle adresu.

Jmenuje se Maja, ale patrnÄ› vystupovala pod faleĹˇnĂ˝m jmĂ©nem. NÄ›co pĹ™es dvacet. ÄŚernĂ© vlasy. SvÄ›tle modrĂ© oÄŤi.

Vyrostla v BritĂˇnii a mluvĂ s anglickĂ˝m pĹ™Ăzvukem.â€ś

â€žKe mnÄ› chodĂ hodnÄ› lidĂ. MoĹľnĂˇ, Ĺľe u mÄ› byla v potĂrnÄ›.â€ś Thomas se na Boonea usmĂˇl. â€žMĂˇm jeĹˇtÄ› pĂˇr volnĂ˝ch mĂst na tenhle vĂkend. MÄ›l byste pĹ™ijĂt i se svĂ˝mi lidmi na obĹ™ad. Zabubnovat si na bubĂnek. Vypotit ze sebe vĹˇechen jed. KdyĹľ pak vyjdete na studenĂ˝ vzduch, pĹ™ipadĂˇte si stoprocentnÄ› naĹľivu.â€ś

Po pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ› pĹ™ichĂˇzel Sanchez s bĂlĂ˝m protibiologickĂ˝m oblekem a s bioexaminĂˇtorem v rukou.

PĹ™Ăstroj vypadal asi jako vysavaÄŤ do auta a byl spojen ĹˇĹ�ĹŻrou s pohonnou jednotkou, kterou mÄ›l Sanchez zavÄ›Ĺˇenou pĹ™es rameno. JejĂ souÄŤĂˇstĂ byla i vysĂlaÄŤka, kterĂˇ pĹ™enĂˇĹˇela Ăşdaje pĹ™Ămo do poÄŤĂtaÄŤe v mikrobusu. Sanchez poloĹľil ÄŤmuchala na zahradnĂ Ĺľidli. Vlezl do nohavic obleku a natĂˇhl ho na sebe.

â€žK ÄŤemu to je?â€ś zeptal se Thomas.

â€žMĂˇme vzorek DNA tĂ© mladĂ© Ĺľeny. ZaĹ™ĂzenĂ, kterĂ© leĹľĂ na tĂ© Ĺľidli, sbĂrĂˇ genetickĂ© informace. S pomocĂ mikroÄŤipĹŻ

porovnĂˇ DNA podezĹ™elĂ© osoby s DNA nalezenou ve tvĂ©m domÄ›.â€ś

Thomas naĹˇel tĹ™i stejnĂ© Ĺˇroubky a usmĂˇl se. PoloĹľil je vedle elektromotoru. â€žJak Ĺ™ĂkĂˇm, mĂvĂˇm hodnÄ› nĂˇvĹˇtÄ›v.â€ś

Sanchez si pĹ™etĂˇhl kuklu obleku pĹ™es hlavu a zaÄŤal dĂ˝chat pĹ™es filtr, aby jeho DNA neinterferovala se sbĂranĂ˝mi vzorky. OtevĹ™el zadnĂ dveĹ™e, veĹˇel do domu a dal se do prĂˇce. NejlepĹˇĂ vzorky se nachĂˇzejĂ na loĹľnĂm prĂˇdle, na sedĂˇtkĂˇch toalet a na opÄ›radlech ÄŤalounÄ›nĂ©ho nĂˇbytku.

Oba sedĂcĂ muĹľi se vzĂˇjemnÄ› pozorovali a poslouchali pĹ™itom tlumenĂ© vrÄŤenĂ vydĂˇvanĂ© pĹ™Ăstrojem. â€žPovÄ›z mi, byla Maja ve tvĂ©m domÄ›?â€ś zeptal se Boone.

â€žProÄŤ je to pro vĂˇs tak dĹŻleĹľitĂ©?â€ś

â€žJe to teroristka.â€ś

Thomas ChodĂ po zemi se dal do hledĂˇnĂ tĹ™Ă matiÄŤek ke svĂ˝m tĹ™em ĹˇroubkĹŻm. â€žNa svÄ›tÄ› je pĂˇr skuteÄŤnĂ˝ch teroristĹŻ, ale mocnĂ vyuĹľĂvajĂ naĹˇeho strachu ke zvÄ›tĹˇovĂˇnĂ svĂ© moci.

Tihle lidi poĹ™ĂˇdajĂ hony na Ĺˇamany a mystikyâ€¦â€ś Thomas se znovu usmĂˇl. â€žA na lidi zvanĂ© PoutnĂci.â€ś

Z domu se dĂˇl ozĂ˝valo vrÄŤenĂ. Boone vÄ›dÄ›l, Ĺľe Sanchez postupuje z mĂstnosti do mĂstnosti a hubicĂ pĹ™Ăstroje pĹ™ejĂĹľdĂ vĹˇechny pĹ™edmÄ›ty.

â€žVĹˇichni teroristi jsou stejnĂ,â€ś Ĺ™ekl Boone.

Thomas se opĹ™el o opÄ›radlo zahradnĂ Ĺľidle. â€žDovolte, abych vĂˇm povÄ›dÄ›l o jednom indiĂˇnovi z kmene PajutĹŻ, jmenoval se Wovoka. V osmdesĂˇtĂ˝ch letech devatenĂˇctĂ©ho stoletĂ zaÄŤal pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. KdyĹľ se Wovoka vrĂˇtil, jednal se vĹˇemi kmeny a zaloĹľil hnutĂ zvanĂ© Tanec duchĹŻ. Jeho stoupenci tanÄŤili v kruhu a zpĂvali jistĂ© pĂsnÄ›.

KdyĹľ ÄŤlovÄ›k netanÄŤil, pĹ™edpoklĂˇdalo se, Ĺľe bude ĹľĂt ctnostnĂ˝m Ĺľivotem. ĹľĂˇdnĂ˝ alkohol, ĹľĂˇdnĂ© krĂˇdeĹľe, ĹľĂˇdnĂˇ prostituce.

Ĺ�ekl byste moĹľnĂˇ, Ĺľe bÄ›loĹˇi z vedenĂ rezervace by mÄ›li takovĂ˝ postoj ocenit. Po letech naprostĂ©ho Ăşpadku indiĂˇni zase zaÄŤĂnali bĂ˝t morĂˇlnÄ› silnĂ. Ale lakotĹˇtĂ indiĂˇni bohuĹľel nebyli posluĹˇnĂ. V rezervaci Pine Ridge v JiĹľnĂ DakotÄ› se ujal taneÄŤnĂ rituĂˇl, a bÄ›loĹˇi v tĂ© oblasti se hroznÄ› vydÄ›sili.

VlĂˇdnĂ agent jmĂ©nem Daniel Royer usoudil, Ĺľe LakotovĂ© nepotĹ™ebujĂ svobodu ani vlastnĂ pĹŻdu. PotĹ™ebujĂ se nauÄŤit baseball. PokouĹˇel se nauÄŤit vĂˇleÄŤnĂky mĂˇchat pĂˇlkou a odpalovat, to ale neodvedlo jejich pozornost od Tance duchĹŻ.

A tak si bĂlĂ Ĺ™ekli: â€šIndiĂˇni uĹľ zase zaÄŤĂnajĂ bĂ˝t nebezpeÄŤnĂ.â€� A vlĂˇda poslala vojĂˇky na obĹ™ad Tance duchĹŻ u Wounded Knee Creek, a vojĂˇci stĹ™Ăleli z puĹˇek a povraĹľdili dvÄ› stÄ› devadesĂˇt muĹľĹŻ, Ĺľen a dÄ›tĂ. Pak vykopali jĂˇmy a nahĂˇzeli tÄ›la do zmrzlĂ© zemÄ›. A mĹŻj lid se zase vrĂˇtil k alkoholu a zmatenostiâ€¦â€ś

Hluk ustal. Za minutu se s vrznutĂm otevĹ™ely zadnĂ dveĹ™e a Sanchez vyĹˇel ven. Sejmul si dĂ˝chacĂ filtr a stĂˇhl kuklu protibiologickĂ©ho obleku. TvĂˇĹ™ se mu leskla potem. â€žZĂskali jsme souhlasnĂ˝ vzorek,â€ś oznamoval. â€žNa gauÄŤi v obĂ˝vĂˇku jsem naĹˇel pĂˇr jejĂch vlasĹŻ.â€ś

â€žDobĹ™e. MĹŻĹľeĹˇ jĂt zpĂˇtky do auta.â€ś

Sanchez si svlĂ©kl oblek a odeĹˇel po pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ› k autu. Boone s Thomasem znovu osamÄ›li. â€žTakĹľe Maja tu byla,â€ś konstatoval Boone. â€žPodle vaĹˇeho pĹ™Ăstroje.â€ś

â€žChci vÄ›dÄ›t, co Ĺ™Ăkala a co dÄ›lala. Chci vÄ›dÄ›t, jestli jsi jĂ dal penĂze nebo ji nÄ›kam vezl. Byla ranÄ›nĂˇ? ZmÄ›nila si nÄ›jak zevnÄ›jĹˇek?â€ś

â€žNepomĹŻĹľu vĂˇm,â€ś Ĺ™ekl Thomas klidnÄ›. â€žOdejdÄ›te z mĂ©ho domu.â€ś

Boone vytĂˇhl svou automatickou pistoli, ale drĹľel ji naplocho u pravĂ©ho stehna. â€žNemĂˇĹˇ vlastnÄ› na vybranou, Thomasi. MusĂĹˇ to pochopit.â€ś

â€žMĂˇm svobodnou volbu Ĺ™Ăct ne.â€ś

Boone si povzdychl jako rodiÄŤ tvrdohlavĂ©ho dĂtÄ›te.

â€žSvoboda je nejvÄ›tĹˇĂ mĂ˝tus, jakĂ˝ byl kdy stvoĹ™en. Je to destruktivnĂ, nedosaĹľitelnĂ˝ cĂl, kterĂ˝ uĹľ zpĹŻsobil spoustu utrpenĂ. Jen velmi mĂˇlo lidĂ ve skuteÄŤnosti dokĂˇĹľe svobodu zvlĂˇdnout. SpoleÄŤnost je zdravĂˇ a produktivnĂ, kdyĹľ je pod kontrolou.â€ś

â€žA vy myslĂte, Ĺľe tohle se stane?â€ś

â€žNadchĂˇzĂ novĂ˝ vÄ›k. BlĂĹľĂme se dobÄ›, kdy budeme mĂt technickĂ© prostĹ™edky, abychom mohli monitorovat velkĂ© mnoĹľstvĂ lidĂ a dohlĂĹľet na jejich chovĂˇnĂ. V prĹŻmyslovĂ˝ch zemĂch uĹľ je struktura dobudovanĂˇ.â€ś

â€žA vlĂˇdnout budete vy?â€ś

â€žNo jĂˇ budu samozĹ™ejmÄ› taky sledovĂˇn. VĹˇichni budou sledovĂˇni. Je to velmi demokratickĂ˝ systĂ©m. A je nevyhnutelnĂ˝, Thomasi. Neexistuje zpĹŻsob, jak tomu zabrĂˇnit. ObÄ›tovat se pro nÄ›jakou HarlekĂ˝nku je naprosto nesmyslnĂ©.â€ś

â€žKlidnÄ› si ponechte svĹŻj nĂˇzor, ale jen jĂˇ sĂˇm se rozhodnu, co je smysluplnĂ© pro mĹŻj Ĺľivot.â€ś

â€žTy mi pomĹŻĹľeĹˇ, Thomasi. Tady nenĂ ĹľĂˇdnĂ˝ prostor pro smlouvĂˇnĂ. ĹľĂˇdnĂ© kompromisy. MusĂĹˇ pĹ™ijmout realitu tĂ©hle situace.â€ś

Thomas s pochopenĂm zavrtÄ›l hlavou. â€žNe, kamarĂˇde.

To vy nejste v kontaktu s realitou. DĂvĂˇte se na mÄ›, a vidĂte jenom obtloustlĂ©ho VranĂho indiĂˇna s porouchanĂ˝m drtiÄŤem odpadkĹŻ a bez jedinĂ© vindry v kapse. A myslĂte si: â€šĂ�le, vĹľdyĹĄ je to jenom takovĂ˝ obyÄŤejnĂ˝ chlĂˇpek.â€� Ale jĂˇ vĂˇm Ĺ™ĂkĂˇm, Ĺľe obyÄŤejnĂ muĹľi a Ĺľeny pochopĂ, co dÄ›lĂˇte. A pak se zvedneme, vyrazĂme dveĹ™e a vyjdeme z vaĹˇĂ elektronickĂ© klece.â€ś

Thomas se zvedl ze Ĺľidle, sestoupil z verandy a zamĂĹ™il k pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ›. Boone se prudce obrĂˇtil na sedaÄŤce.

Uchopil pistoli obÄ›ma rukama a odstĹ™elil nepĹ™Ăteli spoleÄŤnosti pravĂ© koleno.

Thomas upadl, pĹ™evrĂˇtil se na zĂˇda a pĹ™estal se pohybovat.

Boone, stĂˇle jeĹˇtÄ› s pistolĂ v ruce, pĹ™eĹˇel k leĹľĂcĂmu tÄ›lu.

Thomas byl pĹ™i vÄ›domĂ, ale dech mÄ›l zrychlenĂ˝. Nohu pod kolenem mÄ›l tĂ©mÄ›Ĺ™ utrĹľenou a z tepny prĂ˝Ĺˇtila rudĂˇ krev.

PĹ™estoĹľe upadal do Ĺˇoku, podĂval se na Boonea a Ĺ™ekl velmi pomalu: â€žNebojĂm se vĂˇsâ€¦â€ś

Boonea se zmocnil prudkĂ˝ vztek. NamĂĹ™il pistoli na Thomasovo ÄŤelo, jako by chtÄ›l zniÄŤit vĹˇechny jeho myĹˇlenky a vzpomĂnky, a pak stiskl spouĹˇĹĄ.

DruhĂ˝ vĂ˝stĹ™el zaznÄ›l nesnesitelnÄ› hlasitÄ› a zvukovĂ© vlny se rozletÄ›ly daleko do svÄ›ta.

31

Michaela drĹľeli v ÄŤtyĹ™pokojovĂ©m apartmĂˇ bez oken.

ObÄŤas zaslechl tlumenĂ© zvuky ÄŤi proudÄ›nĂ vody v potrubĂ, takĹľe pochopil, Ĺľe nenĂ v budovÄ› sĂˇm. ApartmĂˇ se sklĂˇdalo z koupelny, loĹľnice, obĂ˝vacĂho pokoje a pĹ™edsĂnÄ›, kde mu dva mlÄŤenlivĂ muĹľi v tmavÄ› modrĂ˝ch sakĂˇch brĂˇnili opustit byt.

Nebyl si jist, jestli je v Americe nebo nÄ›kde v cizinÄ›. V

ĹľĂˇdnĂ©m z pokojĹŻ nebyly hodiny, a nevÄ›dÄ›l ani, jestli je noc nebo den.

JedinĂˇ lidskĂˇ bytost, kterĂˇ s nĂm mluvila, byl Lawrence Takawa, mladĂ˝ AmeriÄŤan japonskĂ©ho pĹŻvodu, kterĂ˝ mÄ›l vĹľdy na sobÄ› bĂlou koĹˇili a ÄŤernou vĂˇzanku. Lawrence sedÄ›l u Michaelovy postele, kdyĹľ se probudil z drogami navozenĂ©ho spĂˇnku. Za pĂˇr minut dorazil doktor a zbÄ›ĹľnÄ› Michaela vyĹˇetĹ™il. Pak zaĹˇeptal nÄ›co Lawrencovi a potom uĹľ

se nikdy neobjevil.

Od prvnĂ chvĂle zaÄŤal Michael klĂˇst otĂˇzky. Kde to jsem?

ProÄŤ mÄ› tu drĹľĂte? Lawrence se pĹ™ĂjemnÄ› usmĂval a vĹľdycky odpovĂdal stejnÄ›. Jste na bezpeÄŤnĂ©m mĂstÄ›. Jsme vaĹˇi novĂ pĹ™ĂˇtelĂ©. V tuto chvĂli pĂˇtrĂˇme po Gabrielovi, aby byl takĂ© v bezpeÄŤĂ.

Michael vÄ›dÄ›l, Ĺľe je v zajetĂ a Ĺľe ti, kdo ho tam drĹľĂ, jsou jeho nepĹ™ĂˇtelĂ©. Ale Lawrence i dva strĂˇĹľnĂ trĂˇvili vÄ›tĹˇinu ÄŤasu tĂm, Ĺľe se starali o jeho pohodlĂ. V obĂ˝vĂˇku mÄ›l drahĂ˝ televiznĂ pĹ™ijĂmaÄŤ a sbĂrku DVD. ZdejĹˇĂ kuchaĹ™i mÄ›li ÄŤtyĹ™iadvacetihodinovou pohotovost, kdykoli nachystanĂ pĹ™ipravit mu, na co mĂˇ chuĹĄ. KdyĹľ Michael poprvĂ© vstal z postele, Lawrence ho dovedl k malĂ© ĹˇatnÄ› a ukĂˇzal mu obleÄŤenĂ, boty a doplĹ�ky v hodnotÄ› mnoha tisĂc dolarĹŻ.

KoĹˇile do oblekĹŻ byly hedvĂˇbnĂ© nebo z nejjemnÄ›jĹˇĂ egyptskĂ© bavlny, s jeho monogramem decentnÄ› vyĹˇitĂ˝m na kapsiÄŤkĂˇch. Svetry upletenĂ© z nejkvalitnÄ›jĹˇĂ kaĹˇmĂrskĂ© vlny.

Byly tu boty k oblekĹŻm, tenisky, boty na pĹ™ezutĂ â€“ vĹˇechno v jeho velikosti.

PoĹľĂˇdal o nĂˇĹ™adĂ na cviÄŤenĂ. OkamĹľitÄ› se v obĂ˝vĂˇku objevil bÄ›ĹľĂcĂ pĂˇs a sada ÄŤinek. KdyĹľ si chtÄ›l pĹ™eÄŤĂst nÄ›jakou knihu nebo ÄŤasopis, prostÄ› sdÄ›lil Lawrencovi svĹŻj poĹľadavek, a za pĂˇr hodin vĹˇe mÄ›l. JĂdlo bylo skvÄ›lĂ© a k tomu si mohl vybrat z vinnĂ©ho lĂstku domĂˇcĂ i francouzskĂˇ vĂna. Lawrence Takawa ho ujistil, Ĺľe nakonec dojde i na dĂˇmskou spoleÄŤnost. MÄ›l vĹˇechno, naÄŤ si mohl vzpomenout, kromÄ› svobody, moĹľnosti odtud odejĂt. Lawrence mu vysvÄ›tlil, Ĺľe krĂˇtkodobĂ˝m cĂlem je dostat ho do dobrĂ© zdravotnĂ kondice po tom vĹˇem, co mĂˇ za sebou. Brzy se setkĂˇ s velmi mocnĂ˝m muĹľem, a ten mu povĂ vĹˇechno, co bude chtĂt vÄ›dÄ›t.

Jednoho dne pozdÄ› odpoledne, kdyĹľ se Michael osprchoval, vyĹˇel z koupelny a zjistil, Ĺľe nÄ›kdo posbĂral jeho Ĺˇaty a srovnal je na postel. Boty a ponoĹľky. Kalhoty z ĹˇedĂ© vlnÄ›nĂ© lĂˇtky a ÄŤernĂˇ ĂşpletovĂˇ koĹˇile, dokonale padnoucĂ.

VeĹˇel do sousednĂho pokoje apartmĂˇ a zastihl tam Lawrence Takawu, jak popĂjĂ vĂno a pĹ™itom poslouchĂˇ jazz z kompaktnĂho disku.

â€žJak se mĂˇte, Michaeli? Spal jste dobĹ™e?â€ś

â€žJo, docela.â€ś

â€žNÄ›jakĂ© sny?â€ś

Michaelovi se zdĂˇlo, Ĺľe letĂ nad oceĂˇnem, ale nemÄ›l ĹľĂˇdnĂ˝ dĹŻvod sdÄ›lovat, co se mu ve snu pĹ™ihodilo. NechtÄ›l svĂ˝m nepĹ™ĂˇtelĹŻm prozrazovat, co se dÄ›je v jeho mysli. â€žNic se mi nezdĂˇlo. Nebo si to alespoĹ� nepamatuju.â€ś

â€žTak na tuhle chvĂli jste ÄŤekal. Za pĂˇr minut se setkĂˇte s Kennardem Nashem. VĂte, kdo to je?â€ś

Michael si vybavoval tvĂˇĹ™, kterou vĂdal v televizi ve zprĂˇvĂˇch. â€žNebyl dĹ™Ăv ve vlĂˇdÄ›?â€ś

â€žDosĂˇhl hodnosti brigĂˇdnĂho generĂˇla. PotĂ©, co odeĹˇel z armĂˇdy, pracoval pro dva americkĂ© prezidenty. VĹˇichni k nÄ›mu majĂ Ăşctu. V souÄŤasnĂ© dobÄ› je vĂ˝konnĂ˝m Ĺ™editelem nadace ZelenĂˇ zemÄ›.â€ś

â€žPro vĹˇechny generace,â€ś zacitoval Michael slogan, kterĂ˝ vĹľdy doprovĂˇzel televiznĂ programy sponzorovanĂ© nadacĂ.

MÄ›li velmi vĂ˝raznĂ© logo. NejdĹ™Ăv Ĺˇel filmovĂ˝ klip, v nÄ›mĹľ

se dvÄ› dÄ›ti, chlapeÄŤek a holÄŤiÄŤka, sklĂˇnÄ›jĂ nad nepatrnou sazeniÄŤkou borovice, naÄŤeĹľ se vĹˇe promÄ›nilo ve stylizovanĂ˝ symbol stromu.

â€žTeÄŹ je asi Ĺˇest veÄŤer. Jste v administrativnĂ budovÄ› celonĂˇrodnĂho vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska naĹˇĂ nadace. Budova se nachĂˇzĂ ve WestchesterskĂ©m okrese â€“ asi pÄ›taÄŤtyĹ™icet minut jĂzdy autem od New Yorku.â€ś

â€žProÄŤ jste mÄ› sem vlastnÄ› pĹ™ivezli?â€ś

Lawrence odloĹľil vinnou sklenku a usmĂˇl se. Nedalo se odhadnout, co si myslĂ. â€žPĹŻjdeme nahoru za generĂˇlem Nashem. Ten vĂˇm velmi rĂˇd odpovĂ na vĹˇechny vaĹˇe otĂˇzky.â€ś

Dva strĂˇĹľnĂ na nÄ› ÄŤekali v pĹ™edsĂni. Beze slova vedli Michaela a Lawrence z pokoje ven a chodbou k vĂ˝tahĹŻm. O

pĂˇr krokĹŻ dĂˇl bylo okno, a Michael si uvÄ›domil, Ĺľe venku je tma. KdyĹľ pĹ™ijel vĂ˝tah, Lawrence mu pokynul, aby nastoupil. MĂˇvl rukou smÄ›rem k senzoru a stiskl knoflĂk pĹ™ĂsluĹˇnĂ©ho poschodĂ.

â€žPozornÄ› poslouchejte generĂˇla Nashe, Michaeli. Je to velmi moudrĂ˝ muĹľ.â€ś Lawrence vystoupil z vĂ˝tahu a Michael pak sĂˇm pokraÄŤoval do nejvyĹˇĹˇĂho patra.

DveĹ™e vĂ˝tahu se otevĹ™ely pĹ™Ămo do soukromĂ© kancelĂˇĹ™e.

Byla to prostornĂˇ mĂstnost, zaĹ™ĂzenĂˇ tak, aby pĹ™ipomĂnala knihovnu britskĂ©ho pĂˇnskĂ©ho klubu. StÄ›ny lemovanĂ© policemi z dubovĂ©ho dĹ™eva vyplnÄ›nĂ© knihami vĂˇzanĂ˝mi v

kĹŻĹľi, kĹ™esla a zelenĂ© lampiÄŤky na ÄŤtenĂ. JedinĂ˝ neobvyklĂ˝ detail pĹ™edstavovaly tĹ™i bezpeÄŤnostnĂ kamery upevnÄ›nĂ© na stropÄ›. Kamery se zvolna pohybovaly sem a tam a monitorovaly celou mĂstnost. SledujĂ mÄ›, pomyslel si Michael. NÄ›kdo mÄ› neustĂˇle sleduje.

ObeĹˇel kĹ™esla a lampy a dĂˇval si zĂˇleĹľet, aby se niÄŤeho nedotkl. V jednom rohu stĂˇl na dĹ™evÄ›nĂ©m podstavci jakĂ˝si architektonickĂ˝ model ozĂˇĹ™enĂ˝ bodovĂ˝mi reflektory. Model mÄ›l dvÄ› ÄŤĂˇsti â€“ uprostĹ™ed vĂ˝ĹˇkovĂˇ budova a kolem nĂ druhĂˇ, kruhovĂˇ. VnÄ›jĹˇĂ kruhovĂˇ stavba byla rozdÄ›lena do maliÄŤkĂ˝ch, ĂşplnÄ› stejnĂ˝ch mĂstnĹŻstek, z nichĹľ kaĹľdĂˇ mÄ›la jedno zastĹ™enĂ© okno ve vnÄ›jĹˇĂ stÄ›nÄ› a druhĂ© v hornĂ polovinÄ› vstupnĂch dveĹ™Ă.

VĂ˝ĹˇkovĂˇ budova vypadala jako monolit, ale kdyĹľ

Michael obeĹˇel podstavec, uvidÄ›l z druhĂ© strany prĹŻĹ™ez budovou. Bylo to bludiĹˇtÄ› dveĹ™Ă a schodiĹˇĹĄ. Okna byla zakrytĂˇ prouĹľky balzovĂ©ho dĹ™eva jako Ĺľaluziemi.

Zaslechl vrznout dveĹ™e a uvidÄ›l, jak do mĂstnosti vstupuje Kennard Nash. HolĂˇ hlava, ĹˇirokĂˇ ramena. KdyĹľ se usmĂˇl, Michael si vybavil rĹŻznĂ© pĹ™ĂleĹľitosti, kdy generĂˇla vidÄ›l v diskusnĂch poĹ™adech v televizi.

â€žDobrĂ˝ veÄŤer, Michaeli. Jsem Kennard Nash.â€ś

GenerĂˇl sviĹľnÄ› pĹ™eĹˇel mĂstnost a potĹ™Ăˇsl si s Michaelem rukou. Jedna z bezpeÄŤnostnĂch kamer se trochu pohnula, jako by se na nÄ› chtÄ›la lĂ©pe podĂvat.

â€žVidĂm, Ĺľe jste objevil Panopticon.â€ś Nash pĹ™istoupil k modelu.

â€žCo to je? Nemocnice?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe by to klidnÄ› mohla bĂ˝t nemocnice, nebo dokonce kancelĂˇĹ™skĂˇ budova, ale je to vÄ›zenĂ navrĹľenĂ© britskĂ˝m filozofem osmnĂˇctĂ©ho stoletĂ Jeremy Benthamem.

AÄŤkoli poslal plĂˇny vĹˇem ÄŤlenĹŻm britskĂ© vlĂˇdy, nebylo nikdy postaveno. Tento model byl vyroben podle BenthamovĂ˝ch nĂˇkresĹŻ.â€ś

Nash pĹ™ikroÄŤil blĂĹľ k modelu a peÄŤlivÄ› si ho prohlĂĹľel.

â€žKaĹľdĂˇ mĂstnost je samostatnĂˇ cela s dostateÄŤnÄ› silnĂ˝mi zdmi, takĹľe jakĂˇkoli komunikace mezi vÄ›zni je vylouÄŤena.

SvÄ›tlo pĹ™ichĂˇzĂ zvenÄŤĂ, takĹľe vÄ›zeĹ� je v protisvÄ›tle vĹľdy dobĹ™e viditelnĂ˝.â€ś

â€žA strĂˇĹľe jsou v tĂ© vÄ›Ĺľi?â€ś

â€žBentham to nazĂ˝val inspekÄŤnĂ lĂłĹľe.â€ś

â€žVypadĂˇ to jako bludiĹˇtÄ›.â€ś

â€žTo je na Panoptikonu to nejchytĹ™ejĹˇĂ. Je navrĹľenĂ˝ tak, Ĺľe nikdy nemĹŻĹľete zahlĂ©dnout tvĂˇĹ™ svĂ˝ch hlĂdaÄŤĹŻ, nemĹŻĹľete ani slyĹˇet, jak se ve vÄ›Ĺľi pohybujĂ. Jen pomyslete, jakĂ© to mĹŻĹľe mĂt dĹŻsledky, Michaeli. Ve vÄ›Ĺľi mĹŻĹľe bĂ˝t dvacet strĂˇĹľcĹŻ, nebo jen jeden, anebo ĹľĂˇdnĂ˝. Je to ĂşplnÄ› jedno.

VÄ›zeĹ� musĂ pĹ™edpoklĂˇdat, Ĺľe je neustĂˇle pozorovĂˇn. Po chvĂli se mu tento pĹ™edpoklad stane samozĹ™ejmostĂ. Pokud systĂ©m dokonale funguje, strĂˇĹľe mohou z budovy odejĂt na

obÄ›d â€“ nebo odjet na tĹ™ĂdennĂ vĂkend. Je to ĂşplnÄ› jedno.

VÄ›zni se smĂĹ™ili se svou situacĂ.â€ś

GenerĂˇl Nash pĹ™eĹˇel ke knihovnÄ›. OtevĹ™el stÄ›nu obloĹľenou faleĹˇnĂ˝mi hĹ™bety knih, a za nimi se objevil bar se sklenicemi, vÄ›drem na led a lahvemi alkoholu. â€žJe pĹŻl sedmĂ©. Obvykle si touhle dobou dĂˇvĂˇm skleniÄŤku skotskĂ©.

MĂˇme tu bourbon, whisky, vodku nebo vĂno. Nebo vĂˇm mohu objednat nÄ›co zajĂmavÄ›jĹˇĂho.â€ś

â€žDĂˇm si sladovou whisky s trochou vody.â€ś

â€žVĂ˝bornÄ›. DobrĂˇ volba.â€ś Nash zaÄŤal odzĂˇtkovĂˇvat lĂˇhve.

â€žJsem souÄŤĂˇstĂ skupiny zvanĂ© BratĹ™Ă. Existujeme uĹľ docela dlouho, ale po celĂˇ staletĂ jsme prostÄ› jen reagovali na udĂˇlosti a snaĹľili se zmĂrĹ�ovat chaos. Panopticon bylo pro naĹˇe ÄŤleny zjevenĂm. Naprosto zmÄ›nilo nĂˇĹˇ zpĹŻsob myĹˇlenĂ.

I ten nejpovrchnÄ›jĹˇĂ student historie si uvÄ›domĂ, Ĺľe lidskĂ© bytosti jsou chamtivĂ©, impulzivnĂ a krutĂ©. Ale Benthamovo vÄ›zenĂ nĂˇm ukĂˇzalo, Ĺľe ovlĂˇdnout spoleÄŤnost je moĹľnĂ©, pokud mĂˇte sprĂˇvnĂ© technickĂ© prostĹ™edky. Ani nemusĂte postavit na kaĹľdĂ˝ roh policajta. VĹˇechno, co potĹ™ebujete, je virtuĂˇlnĂ Panopticon, kterĂ© monitoruje populaci. NenĂ nutnĂ© sledovat je doslova neustĂˇle, ale masy musejĂ pĹ™ijmout tuto moĹľnost a spolu s nĂ i nevyhnutelnost trestu. PotĹ™ebujete strukturu, systĂ©m, vĹˇudypĹ™Ătomnou hrozbu, kterĂˇ se stane souÄŤĂˇstĂ Ĺľivota. KdyĹľ se lidĂ© zbavĂ svĂ©

pĹ™edstavy soukromĂ, pak je moĹľnĂ© vytvoĹ™it poklidnou spoleÄŤnost.â€ś

GenerĂˇl donesl sklenky k pohovce a nÄ›kolika kĹ™eslĹŻm uspoĹ™ĂˇdanĂ˝m kolem nĂzkĂ©ho dĹ™evÄ›nĂ©ho stolku. PoloĹľil Michaelovu sklenici na stĹŻl a oba muĹľi usedli naproti sobÄ›.

â€žTak na Panopticon!â€ś GenerĂˇl pozvedl svou sklenku smÄ›rem k modelu na podstavci. â€žByl to nepodaĹ™enĂ˝ vynĂˇlez, ale geniĂˇlnĂ nĂˇpad.â€ś

Michael usrkl trochu whisky. Podle chuti se nezdĂˇlo, Ĺľe by do nĂ nÄ›co namĂchali, ale nemohl to vÄ›dÄ›t jistÄ›. â€žKlidnÄ› si pĹ™ednĂˇĹˇejte o filozofii, kdyĹľ chcete, ale mnÄ› je to jedno.

VĂm jen to, Ĺľe jsem vÄ›zeĹ�.â€ś

â€žAle kdepak, vĂte toho mnohem vĂc. VaĹˇe rodina Ĺľila pod faleĹˇnĂ˝m jmĂ©nem nÄ›kolik let, dokud na vĂˇĹˇ dĹŻm v JiĹľnĂ DakotÄ› nezaĂştoÄŤila skupina ozbrojenĂ˝ch muĹľĹŻ. To jsme udÄ›lali my, Michaeli. Ti muĹľi byli naĹˇi zamÄ›stnanci a postupovali podle naĹˇĂ starĂ© strategie.â€ś

â€žZabili jste mi otce.â€ś

â€žOpravdu?â€ś Kennard Nash zdvihl oboÄŤĂ. â€žNaĹˇi zamÄ›stnanci prohledali to, co zbylo z domu, ale jeho tÄ›lo jsme nikdy nenaĹˇli.â€ś

NenucenĂ˝ tĂłn jeho hlasu dohĂˇnÄ›l Michaela k zuĹ™ivosti.

Ty hajzle, pomyslel si. Jak tady mĹŻĹľeĹˇ jen tak sedÄ›t, jakoby nic, a usmĂvat se? TÄ›lem mu probÄ›hla vlna vzteku a napadlo

ho, Ĺľe by se mohl na Nashe vrhnout pĹ™es stĹŻl a popadnout ho za chĹ™tĂˇn. KoneÄŤnÄ› by pomstil zniÄŤenĂ svĂ© rodiny.

GenerĂˇl si zĹ™ejmÄ› vĹŻbec neuvÄ›domoval, Ĺľe staÄŤĂ mĂˇlo, a mĹŻĹľe bĂ˝t fyzicky napaden. KdyĹľ mu zazvonil mobilnĂ telefon, odloĹľil drink na stĹŻl a sĂˇhl pro pĹ™Ăstroj do kapsy obleku. â€žĹ�Ăkal jsem vĂˇm pĹ™ece, Ĺľe nechci bĂ˝t ruĹˇen,â€ś Ĺ™ekl volajĂcĂmu. â€žAno. Opravdu? To je velmi zajĂmavĂ©. Co kdybych se ho rovnou zeptal?â€ś

Nash odtĂˇhl telefon od ucha a zamraÄŤil se na Michaela.

Vypadal jako bankovnĂ ĂşĹ™ednĂk, kterĂ˝ prĂˇvÄ› narazil na malĂ˝ zĂˇdrhel v ĹľĂˇdosti o ĂşvÄ›r. â€žVolĂˇ Lawrence Takawa. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe mÄ› buÄŹto napadnete, nebo se pokusĂte o ĂştÄ›k.â€ś

Michael pĹ™estal na okamĹľik dĂ˝chat a rukama sevĹ™el opÄ›radla kĹ™esla. â€žJĂˇ â€“ jĂˇ nevĂm, o ÄŤem to mluvĂte,â€ś vykoktal nakonec.

â€žProsĂm, Michaeli, neplĂ˝tvejte ÄŤasem na lĹľi. V tuto chvĂli jste monitorovĂˇn infraÄŤervenĂ˝m skenerem. Lawrence Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe mĂˇte zrychlenou srdeÄŤnĂ ÄŤinnost, zvĂ˝Ĺˇenou galvanickou odezvu pokoĹľky a tepelnĂ© signĂˇly kolem oÄŤĂ.

VĹˇechny tyto Ăşdaje jsou jasnĂ˝m ukazatelem reakce typu â€šboj, nebo ĂştÄ›kâ€�. CoĹľ mÄ› znovu pĹ™ivĂˇdĂ k mĂ© pĹŻvodnĂ otĂˇzce: Napadnete mÄ›, nebo se pokusĂte o ĂştÄ›k?â€ś

â€žNejdĹ™Ăv mi Ĺ™eknÄ›te, proÄŤ jste chtÄ›li zabĂt mĂ©ho otce.â€ś

Nash zkoumal Michaelovu tvĂˇĹ™, a pak se rozhodl pokraÄŤovat v rozhovoru. â€žNedÄ›lejte si starosti,â€ś Ĺ™ekl

Takawovi. â€žMyslĂm, Ĺľe dÄ›lĂˇme jistĂ© pokroky.â€ś Vypnul telefon a vsunul ho zpÄ›t do kapsy.

â€žCopak mĹŻj otec byl zloÄŤinec?â€ś nalĂ©hal Michael.

â€žUkradl snad nÄ›co?â€ś

â€žVzpomeĹ�te na Panopticon. Model dokonale funguje, pokud veĹˇkerĂ© lidstvo Ĺľije uvnitĹ™ budovy. Nefunguje to, jakmile jen jedinĂ˝ ÄŤlovÄ›k mĹŻĹľe otevĹ™Ăt dveĹ™e a ze systĂ©mu vystoupit.â€ś

â€žA mĹŻj otec to dokĂˇzal?â€ś

â€žAno. Byl to, ÄŤemu Ĺ™ĂkĂˇme PoutnĂk. MÄ›l schopnost vysĂlat svou neurĂˇlnĂ energii mimo svĂ© tÄ›lo a putovat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. NaĹˇe realita, to je ÄŚtvrtĂ˝ svÄ›t. ExistujĂ jistĂ© bariĂ©ry, kterĂ© je nutno pĹ™ekonat, kdyĹľ se chcete dostat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. NevĂme, jestli vĂˇĹˇ otec prozkoumal vĹˇechny.â€ś

Nash se soustĹ™edÄ›nÄ› dĂval pĹ™Ămo na Michaela. â€žSchopnost opustit tento svÄ›t je patrnÄ› geneticky danĂˇ. Je moĹľnĂ©, Ĺľe to takĂ© dokĂˇĹľete, Michaeli. Vy a Gabriel moĹľnĂˇ tu schopnost takĂ© mĂˇte.â€ś

â€žA vy jste Tabula?â€ś

â€žTenhle nĂˇzev uĹľĂvajĂ naĹˇi nepĹ™ĂˇtelĂ©. Jak jsem uĹľ Ĺ™ekl, my sami si Ĺ™ĂkĂˇme BratĹ™Ă. Nadace ZelenĂˇ zemÄ› je instituce, kterĂˇ nĂˇs reprezentuje na veĹ™ejnosti.â€ś

Michael zĂral do svĂ© sklenice a snaĹľil se vymyslet nÄ›jakou strategii. ZatĂm je naĹľivu, protoĹľe od nÄ›j nÄ›co

chtÄ›jĂ. MoĹľnĂˇ, Ĺľe vy to takĂ© dokĂˇĹľete, Michaeli. To je ono.

Jeho otec zmizel a oni potĹ™ebujĂ PoutnĂka.

â€žVĹˇechno, co o vaĹˇĂ nadaci vĂm, je reklama, kterou jsem vidÄ›l v televizi.â€ś

Nash se zvedl a pĹ™eĹˇel k oknu. â€žBratĹ™Ă jsou skuteÄŤnĂ idealistĂ©. Chceme pro vĹˇechny jen to nejlepĹˇĂ â€“ mĂr a prosperitu pro kaĹľdĂ©ho. JedinĂˇ cesta, jak tohoto cĂle dosĂˇhnout, je zajistit sociĂˇlnĂ a politickou stabilitu.â€ś

â€žA proto vsadĂte vĹˇechny do obrovskĂ©ho vÄ›zenĂ?â€ś

â€žCopak to nechĂˇpete, Michaeli? V dneĹˇnĂ dobÄ› se lidĂ© bojĂ svÄ›ta, kterĂ˝ je obklopuje, a ten strach lze snadno podporovat a udrĹľovat. LidĂ© chtÄ›jĂ bĂ˝t v naĹˇem virtuĂˇlnĂm Panoptikonu. A my je budeme hlĂdat jako dobĹ™Ă pastĂ˝Ĺ™i.

Budou monitorovĂˇni, kontrolovĂˇni a chrĂˇnÄ›ni pĹ™ed vĹˇĂm neznĂˇmĂ˝m.

A kromÄ› toho si mĂˇlokdy uvÄ›domujĂ, Ĺľe jsou ve vÄ›zenĂ.

VĹľdycky se najde nÄ›jakĂ© rozptĂ˝lenĂ. VĂˇlka na StĹ™ednĂm vĂ˝chodÄ›. NÄ›jakĂ˝ skandĂˇl, v nÄ›mĹľ figurujĂ celebrity.

MistrovstvĂ svÄ›ta nebo PohĂˇr mistrĹŻ ligy. Drogy, ilegĂˇlnĂ i ty pĹ™edepisovanĂ© lĂ©kaĹ™i. Reklamy. NovĂˇ pĂsniÄŤka. ZmÄ›na mĂłdy. Strach mĹŻĹľe donutit lidi, aby vstoupili do naĹˇeho Panoptikonu, ale kdyĹľ uĹľ tam jsou, my se postarĂˇme o to, aby se bavili.â€ś

â€žA zatĂm v klidu vraĹľdĂte PoutnĂky.â€ś

â€žJak jsem uĹľ Ĺ™ekl, to je zastaralĂˇ strategie. V minulosti jsme reagovali jako zdravĂ© tÄ›lo, kterĂ© odmĂtĂˇ rĹŻznĂ© viry.

VĹˇechny zĂˇkladnĂ zĂˇkony byly zapsĂˇny v mnoha jazycĂch.

Pravidla jsou jasnĂˇ. Lidstvo se prostÄ› musĂ nauÄŤit poslouchat. Ale vĹľdycky, kdyĹľ se nÄ›jakĂˇ spoleÄŤnost blĂĹľila jakĂ©si mĂĹ™e stability, objevil se nÄ›jakĂ˝ PoutnĂk s novĂ˝mi myĹˇlenkami a touhou vĹˇechno zmÄ›nit. ZatĂmco se bohatĂ a moudĹ™Ă snaĹľili vybudovat ohromnou katedrĂˇlu, PoutnĂci podkopĂˇvali zĂˇklady â€“ a dÄ›lali problĂ©my.â€ś

â€žCo se tedy zmÄ›nilo?â€ś zeptal se Michael. â€žProÄŤ jste mÄ› nezabili?â€ś

â€žNaĹˇi vÄ›dci zaÄŤali pracovat na nÄ›ÄŤem, co se jmenuje kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ, a doĹˇli k neÄŤekanĂ˝m vĂ˝sledkĹŻm. Dnes veÄŤer vĂˇm nebudu vysvÄ›tlovat detaily, Michaeli. VĹˇechno, co potĹ™ebujete vÄ›dÄ›t, je fakt, Ĺľe PoutnĂk nĂˇm mĹŻĹľe pomoci pĹ™i neuvÄ›Ĺ™itelnĂ©m technickĂ©m prĹŻlomu. Pokud bude projekt PĹ™echod ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝, historie se navĹľdy zmÄ›nĂ.â€ś

â€žA vy chcete, abych se stal PoutnĂkem?â€ś

â€žAno. PĹ™esnÄ› tak.â€ś

Michael vstal z pohovky a pĹ™eĹˇel ke generĂˇlovi. UĹľ se ĂşplnÄ› vzpamatoval ze svĂ© reakce na infraÄŤervenĂ˝ skener.

Tihle lidĂ© moĹľnĂˇ mĹŻĹľou odeÄŤĂtat jeho pulz a teplotu pokoĹľky, ale to na vÄ›ci nic nemÄ›nĂ.

â€žPĹ™ed nÄ›kolika minutami jste Ĺ™ekl, Ĺľe vaĹˇe organizace zaĂştoÄŤila na dĹŻm mojĂ rodiny.â€ś

â€žJĂˇ jsem s tĂm nemÄ›l nic spoleÄŤnĂ©ho, Michaeli. Byl to politovĂˇnĂhodnĂ˝ incident.â€ś

â€žI kdybych souhlasil, Ĺľe zapomenu na minulost, a rozhodl se vĂˇm pomĂˇhat, neznamenĂˇ to jeĹˇtÄ›, Ĺľe se to povede. JĂˇ neumĂm nikam â€žputovatâ€ś. MĹŻj otec nĂˇs nenauÄŤil nic jinĂ©ho neĹľ zachĂˇzet s meÄŤem, a to jeĹˇtÄ› jen s bambusovĂ˝m.â€ś

â€žAno, toho jsem si vÄ›dom. UĹľ jste vidÄ›l naĹˇe vĂ˝zkumnĂ© stĹ™edisko?â€ś

Nash pokynul rukou a Michael pohlĂ©dl z okna.

BezpeÄŤnostnĂ reflektory osvÄ›tlovaly hlĂdanĂ˝ objekt.

Nashova kancelĂˇĹ™ byla v nejvyĹˇĹˇĂm patĹ™e modernĂ kancelĂˇĹ™skĂ© budovy, spojenĂ© s ostatnĂmi tĹ™emi budovami krytĂ˝mi chodbami. UprostĹ™ed ÄŤtyĹ™ĂşhelnĂku stĂˇla pĂˇtĂˇ stavba, kterĂˇ vypadala jako bĂlĂˇ krychle. MramorovĂ© stÄ›ny krychle byly pomÄ›rnÄ› tenkĂ©, a svÄ›tlo zevnitĹ™ zpĹŻsobovalo, Ĺľe budova zdĂˇnlivÄ› zĂˇĹ™ila.

â€žJestliĹľe vy mĂˇte potenciĂˇl stĂˇt se PoutnĂkem, my mĂˇme tĂ˝my odbornĂkĹŻ a technickĂ© prostĹ™edky potĹ™ebnĂ© k tomu, abyste tuto schopnost zĂskal. V minulosti uÄŤili PoutnĂky kacĂĹ™ĹˇtĂ knÄ›ĹľĂ, odbojnĂ duchovnĂ a rabĂni uvÄ›znÄ›nĂ v ghettech. CelĂ˝ proces se odehrĂˇval v rĂˇmci nĂˇboĹľenskĂ© vĂry a mysticismu. ObÄŤas to ani nefungovalo. Jak sĂˇm vidĂte, v tomhle pĹ™ĂpadÄ› organizace perfektnÄ› klape.â€ś

â€žNo dobĹ™e. Je jasnĂ©, Ĺľe mĂˇte ohromnĂ© barĂˇky a spoustu penÄ›z. To ale jeĹˇtÄ› neznamenĂˇ, Ĺľe jsem PoutnĂk.â€ś

â€žKdyĹľ budete ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝, pomĹŻĹľete nĂˇm zmÄ›nit historii. A dokonce i kdyĹľ se vĂˇm to nepodaĹ™Ă, postarĂˇme se o vĂˇs, abyste Ĺľil v pohodlĂ. UĹľ nikdy v ĹľivotÄ› nebudete muset pracovat.â€ś

â€žA co kdyĹľ odmĂtnu spolupracovat?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe takovĂˇ situace nenastane. NezapomĂnejte, Ĺľe o vĂˇs vĂm vĹˇechno, Michaeli. CelĂ© tĂ˝my naĹˇich zamÄ›stnancĹŻ nÄ›kolik tĂ˝dnĹŻ zkoumaly vaĹˇi osobnost. Vy jste na rozdĂl od svĂ©ho bratra hodnÄ› ambiciĂłznĂ.â€ś

â€žGabriela laskavÄ› vynechte,â€ś odsekl Michael. â€žNechci, aby po nÄ›m nÄ›kdo pĂˇtral.â€ś

â€žMy Gabriela nepotĹ™ebujeme. MĂˇme vĂˇs. A teÄŹ vĂˇm nabĂzĂm velkou pĹ™ĂleĹľitost. Vy jste budoucnost, Michaeli.

Vy budete PoutnĂkem, kterĂ˝ pĹ™inese svÄ›tu mĂr.â€ś

â€žLidi budou vĹľdycky vĂˇlÄŤit.â€ś

â€žVzpomeĹ�te si, co jsem vĂˇm Ĺ™Ăkal. VĹˇechno je zaloĹľeno na strachu a rozptĂ˝lenĂ. Strach naĹľene lidi do naĹˇeho virtuĂˇlnĂho Panoptikonu, a my je tam budeme bavit. KlidnÄ› mĹŻĹľou brĂˇt antidepresiva, zadluĹľit se, a civÄ›t na televizi.

SpoleÄŤnost se mĹŻĹľe zdĂˇt dezorganizovanĂˇ, ale bude velmi stabilnĂ. KaĹľdĂ© ÄŤtyĹ™i roky si vybereme jinĂ©ho manekĂ˝na, aby pronĂˇĹˇel projevy z RĹŻĹľovĂ© zahrady BĂlĂ©ho domu.â€ś

â€žAle kdo tady vlastnÄ› vlĂˇdne?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ› BratĹ™Ă. A vy budete patĹ™it do naĹˇĂ rodiny a vĂ©st nĂˇs kupĹ™edu.â€ś

Nash poloĹľil Michaelovi ruku na rameno. Bylo to pĹ™ĂˇtelskĂ© gesto, jako od hodnĂ©ho strĂ˝ÄŤka nebo novĂ©ho otÄŤĂma. VĂ©st nĂˇs kupĹ™edu, myslel si Michael. PatĹ™it do rodiny. PodĂval se z okna na bĂlou budovu.

GenerĂˇl Nash se odvrĂˇtil od Michaela a pĹ™eĹˇel k baru.

â€žDovolte, abych vĂˇm jeĹˇtÄ› nalil. ObjednĂˇme si veÄŤeĹ™i â€“ svĂÄŤkovou nebo suĹˇi, cokoli budete chtĂt. A pak si popovĂdĂˇme. VÄ›tĹˇina lidĂ proĹľije Ĺľivot, aniĹľ by tuĹˇila pravdu o svÄ›todÄ›jnĂ˝ch udĂˇlostech svĂ© doby. SledujĂ fraĹˇku inscenovanou na forbĂnÄ›, zatĂmco skuteÄŤnĂ© drama se odehrĂˇvĂˇ za staĹľenou oponou.

Dnes veÄŤer nadzdvihnu oponu a podĂvĂˇme se spolu do zĂˇkulisĂ a uvidĂme, jak fungujĂ kulisy a jak se herci chovajĂ v ĹˇatnÄ›. Polovina vÄ›cĂ, kterĂ© vĂˇs uÄŤili ve Ĺˇkole, jsou jenom pĹ™ĂjemnĂ© fikce. Historie je loutkovĂ© divadlo pro dÄ›tinskĂ© povahy.â€ś

32

Gabriel se probudil v motelovĂ©m pokoji a zjistil, Ĺľe Maja zmizela. NehluÄŤnÄ› vstala a oblĂ©kla se. PĹ™ipadalo mu zvlĂˇĹˇtnĂ, jak ĂşhlednÄ› zastlala prostÄ›radlo pod pokrĂ˝vku a na pĹ™ehoz naaranĹľovala oba polĹˇtĂˇĹ™e. Vypadalo to, jako by chtÄ›la zahladit vĹˇechny stopy svĂ© pĹ™Ătomnosti, moĹľnĂˇ i skuteÄŤnost, Ĺľe strĂˇvili noc v tĂ©mĹľe pokoji.

Posadil se na posteli a opĹ™el se o rozvrzanĂ© ÄŤelo postele.

Od chvĂle, kdy odjeli z Los Angeles, neustĂˇle pĹ™emĂ˝Ĺˇlel o tom, co to znamenĂˇ bĂ˝t PoutnĂk. Copak jsme vĹˇichni jen biologickĂ© stroje? Nebo je v kaĹľdĂ© ĹľivĂ© bytosti nÄ›co vÄ›ÄŤnĂ©ho, jiskĹ™iÄŤka energie, kterou Maja nazĂ˝vĂˇ SvÄ›tlo? I kdyby to byla pravda, neznamenĂˇ to jeĹˇtÄ›, Ĺľe on mĂˇ tu schopnost.

PokouĹˇel se myslet na jinĂ˝ svÄ›t, ale zjistil, Ĺľe se mu vkrĂˇdajĂ nahodilĂ© myĹˇlenky. NedokĂˇzal ovlĂˇdat svou mysl.

Poskakovala jako brebentĂcĂ opice v kleci, hĂˇzela po nÄ›m obrazy jeho dĂvek, motocyklovĂ˝ch zĂˇvodĹŻ ze strmĂ©ho vrchu a textĹŻ pĂsniÄŤek. Zaslechl bzuÄŤenĂ a otevĹ™el oÄŤi. Do okennĂ tabule narĂˇĹľela moucha.

RozzlobenĂ˝ sĂˇm na sebe Ĺˇel do koupelny a zaÄŤal si ĹˇplĂchat vodu na obliÄŤej. Maja, Hollis a Viki kvĹŻli nÄ›mu

riskovali Ĺľivot, jenĹľe on je zklame. PĹ™ipadal si jako nezvanĂ˝ host na veÄŤĂrku, kterĂ˝ pĹ™edstĂrĂˇ, Ĺľe je nÄ›kdo hodnÄ› vĂ˝znamnĂ˝. HledaÄŤ cesty â€“ jestli nÄ›kdo takovĂ˝ existuje â€“ se jeho pĹ™etvĂˇĹ™ce vysmÄ›je.

KdyĹľ se vrĂˇtil do pokoje, uvidÄ›l, Ĺľe Majina cestovnĂ taĹˇka a laptop jsou pĹ™ipravenĂ© u dveĹ™Ă. To znamenĂˇ, Ĺľe Maja bude nÄ›kde poblĂĹľ. Jela snad autem nakoupit nÄ›jakĂ© potraviny? To nenĂ moĹľnĂ©. Tady v okolĂ ĹľĂˇdnĂ© restaurace ani obchody nejsou.

OblĂ©kl se a vyĹˇel ven na parkoviĹˇtÄ›. StaĹ™iÄŤkĂˇ majitelka motelu vypnula neonovĂ˝ nĂˇpis a v jejĂ kancelĂˇĹ™i byla tma.

SvĂtalo a obloha mÄ›la barvu levandule a pluly na nĂ lehkĂ© stĹ™ĂbrnĂ© mrĂˇÄŤky. ObeĹˇel jiĹľnĂ kĹ™Ădlo motelu a uvidÄ›l Maju stojĂcĂ na betonovĂ© desce uprostĹ™ed porostu pelyĹ�ku.

BetonovĂˇ deska vypadala jako zĂˇklady pro dĹŻm, kterĂ© nÄ›kdo opustil a ponechal pouĹˇti.

Maja zĹ™ejmÄ› nÄ›kde na staveniĹˇti naĹˇla Ĺľeleznou tyÄŤ.

DrĹľela ji jako meÄŤ a vykonĂˇvala sled rituĂˇlnĂch ĂşkonĹŻ a kombinacĂ, nÄ›co podobnĂ©ho vidÄ›l ve Ĺˇkole kendĂł. Odrazit Ăştok. VĂ˝pad. Kryt. KaĹľdĂ˝ pohyb elegantnÄ› pĹ™echĂˇzel do dalĹˇĂho.

Na dĂˇlku mohl Maju pozorovat a pĹ™itom zĹŻstat stranou jejĂ naprosto soustĹ™edÄ›nĂ© pozornosti zamÄ›Ĺ™enĂ© na jedinou ÄŤinnost. JeĹˇtÄ› nikdy nevidÄ›l nikoho, jako je tahle dĂvka.

VÄ›dÄ›l, Ĺľe je to bojovnice, kterĂˇ dokĂˇĹľe bez mrknutĂ zabĂt,

ale v jejĂm pĹ™Ăstupu ke svÄ›tu bylo nÄ›co ÄŤistĂ©ho a poctivĂ©ho.

Pozoroval ji, jak cviÄŤĂ, a pĹ™itom uvaĹľoval, jestli jĂ zĂˇleĹľĂ jeĹˇtÄ› na nÄ›ÄŤem jinĂ©m neĹľ na onom dĂˇvnĂ©m zĂˇvazku, na nĂˇsilĂ, kterĂ© ovlĂˇdlo jejĂ Ĺľivot.

U kontejneru na odpadky leĹľelo vyhozenĂ© koĹˇtÄ›.

Odlomil smetĂˇk od nĂˇsady a s tou se vydal k betonovĂ© desce. KdyĹľ ho Maja uvidÄ›la, zastavila se v pohybu a sklonila svou improvizovanou zbraĹ�.

â€žAbsolvoval jsem pĂˇr lekcĂ kendĂł, ale ty vypadĂˇĹˇ jako expert,â€ś Ĺ™ekl. â€žChceĹˇ si trochu pocviÄŤit sparing?â€ś

â€žHarlekĂ˝ni nikdy nesmÄ›jĂ bojovat s PoutnĂky.â€ś

â€žA co kdyĹľ nejsem PoutnĂk? Tuhle moĹľnost bychom mÄ›li pĹ™ijmout.â€ś Gabriel zamĂˇval nĂˇsadou od koĹˇtÄ›te. â€žA tohle nenĂ zrovna meÄŤ.â€ś

Popadl nĂˇsadu obÄ›ma rukama a zaĂştoÄŤil na ni, jen poloviÄŤnĂ rychlostĂ. Maja jemnÄ› odrazila Ăştok a mĂˇchla zbranĂ podle jeho levĂ©ho boku. PodrĂˇĹľky jeho motorkĂˇĹ™skĂ˝ch bot vydĂˇvaly na betonovĂ©m podkladu slabĂ˝ vrzavĂ˝ zvuk. PoprvĂ© mu pĹ™ipadalo, Ĺľe se na nÄ›j Maja doopravdy dĂvĂˇ a chovĂˇ se k nÄ›mu jako k sobÄ› rovnĂ©mu.

Dokonce se nÄ›kolikrĂˇt usmĂˇla, kdyĹľ zastavil jejĂ Ăştok a pokouĹˇel se ji pĹ™ekvapit neÄŤekanĂ˝m pohybem. V pĹŻvabnĂ©m a preciznĂm pĹ™edstĂrĂˇnĂ boje se tak pohybovali pod nesmĂrnou oblohou.

33

KdyĹľ pĹ™ekroÄŤili hranici do Nevady, uĹľ zaÄŤĂnalo bĂ˝t horko. V okamĹľiku, kdy opustili Kalifornii, si Gabriel strhl helmu a hodil ji do dodĂˇvky. Nasadil si sluneÄŤnĂ brĂ˝le a s hromovĂ˝m rachotem se Ĺ™Ătil pĹ™ed Majou. Pozorovala, jak mu vĂtr nadouvĂˇ rukĂˇvy koĹˇile a nohavice dĹľĂnsĹŻ. ObrĂˇtili se k jihovĂ˝chodu a smÄ›Ĺ™ovali k Ĺ™ece Colorado a pĹ™echodu pĹ™es ni v Davis Dam. ÄŚervenĂ© skĂˇly. Kaktusy saguaro. Vlny horkĂ©ho vzduchu chvÄ›jĂcĂho se nad asfaltem. PoblĂĹľ mÄ›sta Searchlight Maja zahlĂ©dla nÄ›kolik rukou psanĂ˝ch cedulĂ po sobÄ› hlĂˇsajĂcĂch: RAJSKĂ‰ OBÄŚERSTVENĂŤ! PÄšT MIL. ĹľIVĂť

KOJOT! UKAĹľTE HO DÄšTEM! TĹ�I MĂŤLE. RAJSKĂ‰ OBÄŚERSTVENĂŤ.

POOBÄšDVEJTE U NĂ�S!

Gabriel ukazoval posuĹ�ky â€“ pojÄŹme si dĂˇt snĂdani â€“, a kdyĹľ dojeli k RajskĂ©mu obÄŤerstvenĂ, zahnul na praĹˇnĂ© parkoviĹˇtÄ›. ObÄŤerstvenĂ byl domek s plochou stĹ™echou, kterĂ˝ vypadal jako ĹľelezniÄŤnĂ vagon s normĂˇlnĂmi okny. Na stĹ™eĹˇe mÄ›l instalovanou velkou chladicĂ jednotku. Maja s meÄŤem v pouzdĹ™e v ruce vystoupila z auta a nejdĹ™Ăv si dĹŻm prohlĂĹľela, neĹľ se rozhodla vejĂt dovnitĹ™. PĹ™ednĂ vchod. ZadnĂ vchod.

OmlĂˇcenĂ˝ ÄŤervenĂ˝ sedan zaparkovanĂ˝ pĹ™ed restauracĂ a druhĂ˝ s karavanem po stranÄ› budovy.

Gabriel pĹ™eĹˇel k nĂ. Protahoval si ramena a uvolĹ�oval staĹľenĂ© svaly. â€žTohle myslĂm nepotĹ™ebujeme,â€ś ukĂˇzal na pouzdro s meÄŤem. â€žVĹľdyĹĄ jdeme jenom na snĂdani, Majo.

Tohle nenĂ tĹ™etĂ svÄ›tovĂˇ vĂˇlka.â€ś

Maja se uvidÄ›la GabrielovĂ˝ma oÄŤima. HarlekĂ˝nskĂ© ĹˇĂlenstvĂ. NeustĂˇlĂˇ paranoia. â€žMĹŻj otec mÄ› uÄŤil, Ĺľe zbraĹ� musĂm mĂt vĹľdycky u sebe.â€ś

â€žJen klid,â€ś Ĺ™ekl Gabriel. â€žBude to v poĹ™Ăˇdku.â€ś A Maja uvidÄ›la jaksi nÄ›jak novÄ› jeho tvĂˇĹ™ a oÄŤi a hnÄ›dĂ© vlasy.

Zhluboka se nadechla, obrĂˇtila se a vrĂˇtila meÄŤ do auta.

NedÄ›lej si starosti, Ĺ™ekla si v duchu. Nic se nestane.

NicmĂ©nÄ› vĹˇak zkontrolovala oba noĹľe pĹ™ipevnÄ›nĂ© k pĹ™edloktĂm.

Kojot byl zavĹ™enĂ˝ v kleci z drĂˇtÄ›nĂ©ho pletiva vybudovanĂ© poblĂĹľ vchodu do restaurace. ZvĂĹ™e sedÄ›lo na betonovĂ© desce posetĂ© hromĂˇdkami trusu a v horku lapalo po dechu. Maja poprvĂ© v ĹľivotÄ› vidÄ›la kojota. Vypadal jako mĂĹˇenec vĹˇech psĂch ras s vlÄŤĂ hlavou a zuby. Jen jeho temnĂ© oÄŤi byly divokĂ© â€“ pozornÄ› ji sledovaly, kdyĹľ zvedla ruku.

â€žNesnĂˇĹˇĂm zoologickĂ© zahrady,â€ś Ĺ™ekla Gabrielovi.

â€žPĹ™ipomĂnajĂ mi vÄ›zenĂ.â€ś

â€žLidi se rĂˇdi podĂvajĂ na zvĂĹ™ata.â€ś

â€žObÄŤanĂ© chtÄ›jĂ volnÄ› ĹľijĂcĂ zvĂĹ™ata zabĂt nebo je zavĹ™Ăt do klece. PomĂˇhĂˇ jim to zapomenout, Ĺľe sami jsou vÄ›zni.â€ś

Restaurace byla dlouhĂˇ ĂşzkĂˇ mĂstnost s boxy u okna, barovĂ˝m pultem se stoliÄŤkami a malou kuchyĹ�kou. U

pĹ™ednĂho vchodu stĂˇly tĹ™i hracĂ automaty, kaĹľdĂ˝ kĹ™iklavÄ› hlĂˇsal nÄ›jakĂ© tĂ©ma. Cirkus jackpotĹŻ. VelkĂˇ vĂ˝hra. Ĺ ĹĄastnĂˇ rĂˇna. Dva MexiÄŤanĂ© v kovbojskĂ˝ch botĂˇch a zaprĂˇĹˇenĂ˝ch pracovnĂch Ĺˇatech sedÄ›li u pultu a pojĂdali mĂchanĂˇ vejce a kukuĹ™iÄŤnĂ© tortilly. MladiÄŤkĂˇ ÄŤĂĹˇnice s odbarvenĂ˝mi vlasy a zĂˇstÄ›rou s rukĂˇvky vyprazdĹ�ovala zbytek keÄŤupu do druhĂ© lĂˇhve. Skulinou v kuchyĹ�skĂ˝ch dveĹ™Ăch zahlĂ©dla Maja vykukovat nÄ›ÄŤĂ tvĂˇĹ™ â€“ staĹ™Ăk s unavenĂ˝ma ÄŤervenĂ˝ma oÄŤima a vyhublĂ˝m krkem. KuchaĹ™.

â€žSednÄ›te si, kam chcete,â€ś Ĺ™ekla servĂrka a Maja zvolila nejlepĹˇĂ obrannou pozici â€“ poslednĂ box, ÄŤelem ke vchodu.

KdyĹľ usedla ke stolu, zĂrala na pĹ™Ăbor na umakartovĂ©m stole, a snaĹľila se pĹ™edstavit si v duchu celou mĂstnost. Vybrali si dobrou zastĂˇvku. Oba MexiÄŤanĂ© vypadali neĹˇkodnÄ› a po silnici nevidÄ›la pĹ™ijĂĹľdÄ›t ĹľĂˇdnĂ© auto.

ServĂrka pĹ™inesla sklenice a vodu. â€žBrĂ˝den. DĂˇte si kafe?â€ś zaĹˇvitoĹ™ila vesele.

â€žJenom pomeranÄŤovĂ˝ dĹľus,â€ś Ĺ™ekl Gabriel.

Maja se zvedla. â€žKde je toaleta?â€ś

â€žTo musĂte ven a aĹľ dozadu za barĂˇk. A taky je zavĹ™enĂˇ.

PojÄŹte, dovedu vĂˇs tam.â€ś

ÄŚĂĹˇnice â€“ jmenovala se Kathy, jak stĂˇlo na jmenovce â€“ vedla Maju kolem restaurace k neoznaÄŤenĂ˝m dveĹ™Ăm

zavĹ™enĂ˝m na visacĂ zĂˇmek. Ĺ mĂˇtrala v kapsĂˇch po klĂÄŤi a povĂdala pĹ™itom. â€žTaĹĄka Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe mu sem jinak chodĂ lidi krĂˇst toaleĹĄĂˇk. On tady totiĹľ vaĹ™Ă a myje nĂˇdobĂ a vĹˇechno ostatnĂ.â€ś

Kathy odemkla dveĹ™e a rozsvĂtila. MĂstnost byla nacpanĂˇ kartonovĂ˝mi krabicemi s konzervami a dalĹˇĂmi zĂˇsobami.

Kathy rychle zkontrolovala zĂˇsobnĂk s papĂrovĂ˝mi ruÄŤnĂky a otĹ™ela umyvadlo.

â€žMĂˇte moc pÄ›knĂ˝ho kluka,â€ś Ĺ™ekla Maje. â€žTaky bych si rĂˇda takhle vyjela s hezkĂ˝m muĹľskĂ˝m, ale musĂm trÄŤet v RajskĂ˝m obÄŤerstvenĂ, dokud to tu taĹĄka neprodĂˇ.â€ś

â€žJste tu trochu na samotÄ›.â€ś

â€žNic neĹľ my a ten starej kojot. Plus pĂˇr lidĂ, co jedou z Vegas. Byla jste nÄ›kdy ve Vegas?â€ś

â€žNe.â€ś

â€žJĂˇ tam byla ĹˇestkrĂˇt.â€ś

KdyĹľ koneÄŤnÄ› odeĹˇla, Maja zamkla dveĹ™e a sedla si na hromadu kartonovĂ˝ch krabic. TrĂˇpilo ji, Ĺľe by mohla ke Gabrielovi nÄ›co cĂtit. HarlekĂ˝ni se nesmÄ›jĂ pĹ™Ăˇtelit s PoutnĂky, kterĂ© majĂ chrĂˇnit. SprĂˇvnĂ˝ postoj je pĹ™ipadat si vĹŻÄŤi PoutnĂkĹŻm tak trochu nadĹ™azenÄ›, jako by to byly nevinnĂ© dÄ›ti, kterĂ© nevÄ›dĂ nic o vlcĂch v lese. Otec jĂ vĹľdycky Ĺ™Ăkal, Ĺľe tento emoÄŤnĂ odstup mĂˇ praktickĂ˝ dĹŻvod.

Ani chirurgovĂ© vÄ›tĹˇinou neoperujĂ rodinnĂ© pĹ™ĂsluĹˇnĂky.

Mohlo by to zkalit jejich Ăşsudek. StejnĂˇ pravidla platĂ pro HarlekĂ˝ny.

Maja stĂˇla u umyvadla a zĂrala do prasklĂ©ho zrcadla.

PodĂvej se na sebe, myslela si. RozcuchanĂ© vlasy. ÄŚervenĂ© oÄŤi. TmavĂ©, nevĂ˝raznĂ© obleÄŤenĂ. Trn z nĂ udÄ›lal zabijĂˇka bez jakĂ˝chkoli citovĂ˝ch vazeb, bytost, kterĂˇ postrĂˇdĂˇ touhu po pohodlĂ, jakou majĂ manuĂˇlovĂ©, i touhu po bezpeÄŤĂ, jĂĹľ se vyznaÄŤujĂ obÄŤanĂ©. PoutnĂci jsou moĹľnĂˇ slabĂ a zmatenĂ, ale mohou pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ a uniknout z vÄ›zenĂ tohoto svÄ›ta. HarlekĂ˝ni jsou uvÄ›znÄ›ni ve ÄŚtvrtĂ©m svÄ›tÄ› aĹľ do svĂ© smrti.

KdyĹľ se Maja vrĂˇtila do restaurace, MexiÄŤanĂ© uĹľ dojedli a odjeli. Ona i Gabriel si objednali snĂdani. Pak se Gabriel opĹ™el o opÄ›radlo lavice a pozornÄ› se na ni zadĂval.

â€žDejme tomu, Ĺľe lidi skuteÄŤnÄ› dokĂˇĹľou pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. JakĂ© to tam je? Je to nebezpeÄŤnĂ©?â€ś

â€žJĂˇ o tom moc nevĂm. Proto potĹ™ebujeĹˇ uÄŤitele, aby ti to vysvÄ›tlil. MĹŻj otec mi vyprĂˇvÄ›l o dvou moĹľnĂ˝ch nebezpeÄŤĂch. KdyĹľ pĹ™ejdeĹˇ tam na druhou stranu, tvoje schrĂˇnka â€“ tvoje tÄ›lo â€“ zĹŻstane tady.â€ś

â€žA co je to druhĂ© nebezpeÄŤĂ?â€ś

â€žTvoje SvÄ›tlo, tvĹŻj duch, nebo jak to chceĹˇ nazĂ˝vat, mĹŻĹľe bĂ˝t v jinĂ˝ch svÄ›tech zabit nebo zranÄ›n. KdyĹľ se to stane, uvĂzneĹˇ tam navĹľdy.â€ś

Hlasy. SmĂch. Maja upĂrala pohled na dveĹ™e, jimiĹľ

vstoupili ÄŤtyĹ™i mladĂ muĹľi. Venku na parkoviĹˇti se ve slunci blyĹˇtÄ›l jejich tmavÄ› modrĂ˝ dĹľĂp. Maja hodnotila kaĹľdĂ©ho ze skupiny a v duchu jim dala pĹ™ezdĂvky. VelkĂ© pracky, OholenĂˇ hlava a TlusĹĄoch mÄ›li na sobÄ› bavlnÄ›nĂˇ trika sportovnĂch tĂ˝mĹŻ a pracovnĂ kalhoty. Vypadali, jako kdyby prĂˇvÄ› utekli ze sportovnĂho klubu, kde zaÄŤalo hoĹ™et, a oni nĂˇhodnÄ› popadli Ĺˇaty z rĹŻznĂ˝ch skĹ™ĂnÄ›k. Jejich vĹŻdce â€“ nejmenĹˇĂ z nich, zato majitel nejsilnÄ›jĹˇĂho hlasu â€“ mÄ›l na nohou kovbojskĂ© boty, aby vypadal vÄ›tĹˇĂ. Ĺ�Ăkejme mu tĹ™eba KnĂraÄŤ, Ĺ™Ăkala si. Ne. StĹ™ĂbrnĂˇ pĹ™ezka. Ta zdobila umnĂ˝ kovbojskĂ˝ pĂˇs.

â€žSednÄ›te si, kam chcete,â€ś Ĺ™ekla jim Kathy.

â€žTo si piĹˇ,â€ś houkl StĹ™ĂbrnĂˇ pĹ™ezka. â€žTo bysme udÄ›lali stejnÄ›.â€ś

Jejich rozeĹ™vanĂ© hlasy a snaha upozornit na sebe Maju znervĂłzĹ�ovaly. Jedla rychle, takĹľe uĹľ se snĂdanĂ skonÄŤila, kdeĹľto Gabriel si teprve mazal jahodovou zavaĹ™eninu na topinku. ÄŚtyĹ™i mladĂci si od Kathy vyĹľĂˇdali klĂÄŤ od toalety a Ĺ™ekli jĂ svĂ© objednĂˇvky, pĹ™iÄŤemĹľ je nÄ›kolikrĂˇt zmÄ›nili a doĹľadovali se slaniny navĂc. VyklĂˇdali Kathy, Ĺľe jedou domĹŻ do Arizony z boxmaÄŤe v Las Vegas. Vsadili hodnÄ› penÄ›z na boxera, kterĂ˝ prohrĂˇl, a nÄ›co prohrĂˇli takĂ© v kasinu. Kathy si zapsala objednĂˇvky a odeĹˇla za barovĂ˝ pult.

TlusĹĄoch si rozmÄ›nil dvacetidolarovku a zaÄŤal hrĂˇt na automatech.

â€žUĹľ jsi dojedl?â€ś zeptala se Maja Gabriela.

â€žHned to bude.â€ś

â€žPojÄŹme odsud vypadnout.â€ś

Gabriel se zatvĂˇĹ™il pobavenÄ›. â€žTi chlĂˇpci se ti moc nelĂbĂ.â€ś

Maja zachĹ™estila ledem ve sklenici s vodou a zalhala.

â€žObÄŤanĹŻ si nevĹˇĂmĂˇm, pokud mi nestojĂ v cestÄ›.â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe Viki FraserovĂˇ ti byla sympatickĂˇ. Chovaly jste se jako kamarĂˇdkyâ€¦â€ś

â€žTo je Ĺ�Ăˇkej zatracenej podfuk!â€ś TlusĹĄoch bouchal pÄ›stĂ do jednoho z automatĹŻ. â€žNacpal jsem do toho krĂˇmu dvacet babek, a nedostal jsem zpĂˇtky ani jednu!â€ś

StĹ™ĂbrnĂˇ pĹ™ezka sedÄ›l v boxu naproti OholenĂ© hlavÄ›.

Uhladil si knĂr a usmĂˇl se. â€žNebuÄŹ blbej, Dave. Je to naĹ™ĂzenĂ˝ tak, Ĺľe nemĹŻĹľeĹˇ vyhrĂˇt. Na tom mizernĂ˝m kafi tady nic nevydÄ›laj, tak se snaĹľej oĹˇkubat turisty, co na tÄ›ch maĹˇinĂˇch hrajou, o pĂˇr babek navĂc.â€ś

Kathy vyĹˇla zpoza pultu. â€žDĂˇ se na nich vyhrĂˇt, nÄ›kdy jo. Asi pĹ™ed ÄŤtrnĂˇcti dny tu jeden Ĺ™idiÄŤ kamionu vyhrĂˇl jackpot.â€ś

â€žNelĹľi mi, puso. RadĹˇi vraĹĄ kĂˇmoĹˇovi tu dvacku. Na to musĂ bejt nÄ›jakej zĂˇkon, Ĺľe musĂte vyplatit urÄŤitĂ˝ procento.â€ś

â€žTo jĂˇ nemĹŻĹľu. Ty maĹˇiny nĂˇm ani nepatĹ™Ă. MĂˇme je jenom pronajatĂ˝ od pana Sullivana.â€ś

VelkĂ© pracky se vrĂˇtil z toalety. ZĹŻstal stĂˇt poblĂĹľ

automatĹŻ a poslouchal hovor. â€žTo je nĂˇm fuk,â€ś oznĂˇmil.

â€žCelej tenhle blbej stĂˇt Nevada je jedna velkĂˇ zlodÄ›jna.

VraĹĄte nĂˇm prachy nebo nĂˇm dejte jĂdlo zadarmo.â€ś

â€žJo,â€ś pĹ™itakal OholenĂˇ hlava. â€žJĂˇ jsem pro jĂdlo zadara.â€ś

â€žAle jĂdlo nemĂˇ s tÄ›mi automaty nic spoleÄŤnĂ©ho,â€ś

vysvÄ›tlovala Kathy. â€žKdyĹľ si objednĂˇte jĂdlo, tak â€“â€ś

TlusĹĄoch pĹ™ikroÄŤil tĹ™emi kroky k pultu a popadl Kathy za paĹľi. â€žDoprdele, tak si teda vezmu nÄ›co jinĂ˝ho neĹľ jĂdlo.â€ś

Jeho tĹ™i spoleÄŤnĂci zahulĂˇkali na souhlas. â€žSeĹˇ si jistej?â€ś

zeptal se VelkĂ© pracky. â€žMyslĂĹˇ, Ĺľe stojĂ za dvacet dolĂˇÄŤĹŻ?â€ś

â€žKdyĹľ nĂˇs obslouĹľĂ vĹˇechny, tak je to pÄ›t dolĂˇÄŤĹŻ na jednoho.â€ś

DveĹ™e kuchynÄ› se otevĹ™ely a Kathyin otec vyrazil do sĂˇlu s baseballovou pĂˇlkou. â€žPusĹĄ ji! A sofort!â€ś

StĹ™ĂbrnĂˇ pĹ™ezka se zatvĂˇĹ™il pobavenÄ›. â€žTak ty mi vyhroĹľujeĹˇ, ty dÄ›dku plesnivej?â€ś

â€žTo si teda piĹˇ! Spakujte se a vypadnÄ›te!â€ś

StĹ™ĂbrnĂˇ pĹ™ezka natĂˇhl ruku pĹ™es stĹŻl a popadl tÄ›Ĺľkou dĂłzu s cukrem stojĂcĂ vedle ÄŤervenĂ© lahviÄŤky tabaska.

NapĹ™Ămil se a vĹˇĂ silou mrĹˇtil dĂłzou. StaĹ™Ăk se uhnul, ale dĂłza ho pĹ™esto zasĂˇhla do levĂ© tvĂˇĹ™e, kterĂˇ zaÄŤala krvĂˇcet.

Cukr se rozsypal vĹˇude kolem a starĂ˝ pĂˇn se zapotĂˇcel.

OholenĂˇ hlava vyklouzl z boxu. Popadl konec baseballovĂ© pĂˇlky, vykroutil ji kuchaĹ™i z rukou a popadl ho za krk. Uchopil pĂˇlku za opaÄŤnĂ˝ konec a zaÄŤal ho mlĂˇtit.

StaĹ™Ăk ztratil vÄ›domĂ a OholenĂˇ hlava nechal obÄ›ĹĄ spadnout na podlahu.

Maja se dotkla Gabrielovy ruky. â€žVyjdi ven kuchynĂ.â€ś

â€žNe.â€ś

â€žTohle se nĂˇs netĂ˝kĂˇ.â€ś

Gabriel na ni pohrdavÄ› pohlĂ©dl a Maje pĹ™ipadalo, jako by ji ĹĄal noĹľem. Nepohnula se â€“ ani se nemohla pohnout â€“, kdyĹľ se Gabriel zvedl a udÄ›lal nÄ›kolik krokĹŻ ke ÄŤtveĹ™ici muĹľĹŻ.

â€žVypadnÄ›te odsud.â€ś

â€žA co ty jsi kurva zaÄŤ?â€ś StĹ™ĂbrnĂˇ pĹ™ezka vylezl z boxu.

VĹˇichni ÄŤtyĹ™i ĂştoÄŤnĂci teÄŹ stĂˇli u pultu. â€žTy nĂˇm tady nebudeĹˇ nic vyklĂˇdat.â€ś

OholenĂˇ hlava nakopl Kathyina otce do Ĺľeber. â€žNejdĹ™Ăv zavĹ™eme tady toho starĂ˝ho hajzla k tomu kojotovi.â€ś

Kathy se snaĹľila utĂ©ct, ale TlusĹĄoch ji pevnÄ› svĂral. â€žA za druhĂ˝ si prohlĂdneme zboĹľĂ.â€ś

Gabriel se choval nejistÄ› jako kaĹľdĂ˝, kdo se pral jenom ve Ĺˇkole karate. StĂˇl tam a ÄŤekal, kdo zaĂştoÄŤĂ. â€žSlyĹˇeli jste, co jsem Ĺ™ekl.â€ś

â€žJo. SlyĹˇeli.â€ś OholenĂˇ hlava zamĂˇval baseballovou pĂˇlkou jako policajt obuĹˇkem. â€žMĂˇĹˇ pÄ›t vteĹ™in na to se ztratit.â€ś

Maja vyklouzla ze svĂ©ho boxu. Ruce mÄ›la otevĹ™enĂ© a byla klidnĂˇ. NĂˇĹˇ zpĹŻsob boje je jako potĂˇpÄ›nĂ v oceĂˇnu, Ĺ™ekl jĂ kdysi Trn. Je to pĂˇd, ale elegantnĂ. PodlĂ©hĂˇĹˇ sĂle pĹ™itaĹľlivosti, ale kontrolovanÄ›.

â€žNesahej na nÄ›j,â€ś Ĺ™ekla Maja. MuĹľi se zasmĂˇli a dĂvka popoĹˇla k nim, do pĂˇsma moĹľnosti zabitĂ.

â€žOdkud je tahle?â€ś podivil se StĹ™ĂbrnĂˇ pĹ™ezka. â€žMluvĂ jako AngliÄŤanka nebo nÄ›co takovĂ˝ho. Tady u nĂˇs ĹľenskĂ˝ nechĂˇvajĂ chlapy, aby si to vyĹ™Ădili sami.â€ś

â€žHele, nech ji, aĹĄ nĂˇm ukĂˇĹľe, co umĂ,â€ś ozval se VelkĂ© pracky. â€žMĂˇ docela pÄ›knĂ˝ tÄ›lo.â€ś

Maja cĂtila, jak jĂ do srdce vstupuje harlekĂ˝nskĂ˝ chlad.

JejĂ oÄŤi instinktivnÄ› mÄ›Ĺ™ily vzdĂˇlenosti a drĂˇhy mezi nĂ a jejĂmi cĂli. Ve tvĂˇĹ™i se jĂ nepohnul ani sval â€“ byla zcela bez emocĂ â€“ ale snaĹľila se, aby jejĂ slova znÄ›la co nejjasnÄ›ji a nejzĹ™etelnÄ›ji. â€žJestli se ho dotknete, zlikviduju vĂˇs.â€ś

â€žJĹŻ, to jsem teda bez sebe strachy!â€ś

OholenĂˇ hlava mrkl na svĂ©ho kumpĂˇna a uĹˇklĂbl se. â€žTo jsi teda v pÄ›knĂ˝ kaĹˇi, Russi! SleÄŤinka je pÄ›knÄ› rozzuĹ™enĂˇ.

RadĹˇi si dej bacha!â€ś

Gabriel se obrĂˇtil k Maje. A poprvĂ© se zdĂˇlo, Ĺľe mĂˇ v jejich vztahu pĹ™evahu â€“ jako PoutnĂk dĂˇvajĂcĂ pĹ™Ăkazy svĂ©mu HarlekĂ˝novi. â€žNe, Majo. SlyĹˇĂĹˇ mÄ›? NaĹ™izuji ti, Ĺľe ne â€“â€ś

StĂˇl napĹŻl otoÄŤenĂ˝ k nĂ a zapomnÄ›l na nebezpeÄŤĂ.

OholenĂˇ hlava zdvihl pĂˇlku. Maja vyskoÄŤila na barovou stoliÄŤku a z nĂ na pult. DvÄ›ma skoky minula lahviÄŤky s keÄŤupem a hoĹ™ÄŤicĂ, vystĹ™elila pravou nohu a nakopla Oholenou hlavu do ohryzku. Vyprskl a v krku mu zabublalo, ale stĂˇle jeĹˇtÄ› tĹ™Ămal pĂˇlku. Maja popadla jejĂ konec a seskoÄŤila z pultu, jedinĂ˝m pohybem mu ji vykroutila z ruky a druhĂ˝m jĂ zasĂˇhla jeho hlavu. Ozval se praskavĂ˝ zvuk a muĹľ se popĹ™edu svalil na zem.

Na okraji zornĂ©ho pole vidÄ›la Gabriela, jak zĂˇpasĂ se StĹ™Ăbrnou pĹ™ezkou. RozbÄ›hla se ke Kathy, pĂˇlku v pravĂ© ruce a levou vytahovala nĹŻĹľ. TlusĹĄoch vypadal vydÄ›ĹˇenÄ›.

Zvedl ruce jako vojĂˇk vzdĂˇvajĂcĂ se na bitevnĂm poli a ona mu probodla dlaĹ� a pĹ™ipĂchla mu ruku k dĹ™evÄ›nĂ©mu ostÄ›nĂ.

ObÄŤan zajeÄŤel vysokĂ˝m hlĂˇskem, ale Maja si ho uĹľ

nevĹˇĂmala a pokraÄŤovala k VelkĂ˝m prackĂˇm. MarkĂ˝ruj na hlavu, ale uhoÄŹ nĂĹľ. PĹ™eraz pravĂ© koleno. Prask. Ĺ tĂp. Pak na hlavu. CĂl se zhroutil popĹ™edu na zem a Maja se otoÄŤila o stoosmdesĂˇt stupĹ�ĹŻ. StĹ™ĂbrnĂˇ pĹ™ezka leĹľel na zemi v bezvÄ›domĂ. Gabriel ho vyĹ™Ădil. TlusĹĄoch zaÄŤal kĹ�uÄŤet, kdyĹľ

se k nÄ›mu blĂĹľila.

â€žNe,â€ś kĹ�uÄŤel. â€žPropĂˇnaboha, prosĂm ne.â€ś Maja ho jedinĂ˝m mĂˇchnutĂm pĂˇlky omrĂˇÄŤila. KdyĹľ padal na obliÄŤej, vytrhl nĹŻĹľ z ostÄ›nĂ.

Maja odhodila pĂˇlku, sklonila se a vytĂˇhla nĹŻĹľ. Byl od krve, a tak ho otĹ™ela o TlusĹĄochovu koĹˇili. KdyĹľ se narovnala, extrĂ©mnĂ jasnost bojovĂ© situace zaÄŤala pohasĂnat.

Na podlaze leĹľelo pÄ›t tÄ›l. Ona brĂˇnila Gabriela, ale nikoho nezabila.

Kathy zĂrala na Maju, jako kdyby byla duch. â€žJeÄŹte honem pryÄŤ,â€ś Ĺ™ekla. â€žProstÄ› odjeÄŹte, protoĹľe jĂˇ hned zavolĂˇm Ĺˇerifa. Nebojte se. Jestli jedete na jih, Ĺ™eknu, Ĺľe jste jeli na sever. Ĺ�eknu, Ĺľe jste mÄ›li jinĂ˝ auto a vĹˇechno.â€ś

Gabriel vyĹˇel ze dveĹ™Ă prvnĂ, Maja za nĂm. KdyĹľ

prochĂˇzeli kolem kojota, otevĹ™ela dveĹ™e klece. ZvĂĹ™e se nejprve ani nepohnulo, jako by si uĹľ nepamatovalo, co je svoboda. Maja pokraÄŤovala v chĹŻzi. OhlĂ©dla se pĹ™es rameno.

â€žNo tak, utĂkej!â€ś zavolala. â€žTohle je tvoje jedinĂˇ Ĺˇance!â€ś

KdyĹľ nastartovala auto, kojot opatrnÄ› vyĹˇel z klece a rozhlĂĹľel se po parkoviĹˇti. HlasitĂ© zaburĂˇcenĂ Gabrielovy motorky zvĂĹ™e vyplaĹˇilo. UskoÄŤilo na stranu, pak znovu nabylo ledabylĂ© elegance a probÄ›hlo kolem restaurace.

Gabriel na Maju ani nepohlĂ©dl, kdyĹľ znovu vyjĂĹľdÄ›l na silnici. TentokrĂˇt ĹľĂˇdnĂ© ĂşsmÄ›vy a mĂˇvĂˇnĂ, ĹľĂˇdnĂˇ pĹŻvabnĂˇ esĂÄŤka pĹ™es pĹ™eruĹˇovanou bĂlou ÄŤĂˇru. ChrĂˇnila Gabriela â€“ a zachrĂˇnila ho â€“ ale jejĂ chovĂˇnĂ je jaksi podivnÄ› odcizilo

jeĹˇtÄ› vĂc. V tu chvĂli vÄ›dÄ›la s naprostou jistotou, Ĺľe ji nikdy nikdo nebude milovat ani nevylĂ©ÄŤĂ jejĂ bolest. StejnÄ› jako jejĂ otec zemĹ™e obklopena nepĹ™Ăˇteli. ZemĹ™e sama.

34

Lawrence Takawa v chirurgickĂ©m plĂˇĹˇti a masce stĂˇl v rohu operaÄŤnĂho sĂˇlu. NovĂˇ budova ve stĹ™edu vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska zatĂm nebyla vybavena pro chirurgickĂ© zĂˇkroky, a proto byl instalovĂˇn provizornĂ operaÄŤnĂ sĂˇl v suterĂ©nu knihovny.

Lawrence sledoval, jak Michael Corrigan ulĂ©hĂˇ na operaÄŤnĂ stĹŻl. OĹˇetĹ™ovatelka sleÄŤna YangovĂˇ pĹ™ispÄ›chala s nahĹ™ĂˇtĂ˝m prostÄ›radlem a pÄ›knÄ› mu do nÄ›j zabalila nohy.

NÄ›kolik hodin pĹ™ed operacĂ mu oholila vĹˇechny vlasy, takĹľe Michael teÄŹ vypadal jako branec, kterĂ˝ prĂˇvÄ› nastoupil zĂˇkladnĂ vojenskou sluĹľbu.

Doktor Richardson a doktor Lau, anesteziolog, kterĂ©ho pĹ™ivezli z Tchaj-wanu, dokonÄŤovali pĹ™edoperaÄŤnĂ pĹ™Ăpravu.

Michaelovi zavedli do ĹľĂly kanilu, a vedle ÄŤekal sterilnĂ intravenĂłznĂ roztok v lahvi s plastikovou hadiÄŤkou.

RentgenovĂ© snĂmky a snĂmky pomocĂ magnetodynamickĂ© rezonance byly zhotoveny na jednĂ© soukromĂ© klinice ve Westchester County, ovlĂˇdanĂ© BratĹ™Ămi. SleÄŤna YangovĂˇ pĹ™ipnula snĂmky na prosvÄ›covacĂ boxy na jednom konci sĂˇlu.

Richardson pohlĂ©dl na pacienta. â€žJak se cĂtĂte, Michaeli?â€ś

â€žBude to bolet?â€ś

â€žNeĹ™ekl bych. Anestezi vĂˇm dĂˇvĂˇme jen z bezpeÄŤnostnĂch dĹŻvodĹŻ. BÄ›hem celĂ© operace se vaĹˇe hlava nesmĂ vĹŻbec pohnout.â€ś

â€žA co kdyĹľ se to nepovede a vy mi poĹˇkodĂte mozek?â€ś

â€žJe to jen drobnĂ˝ zĂˇkrok, Michaeli. NemusĂte se niÄŤeho obĂˇvat,â€ś vloĹľil se do hovoru Lawrence.

Richardson kĂ˝vl na doktora Laua a ten pĹ™ipojil intravenĂłznĂ roztok k jehle. â€žTak jo. Jdeme na vÄ›c. ZaÄŤnÄ›te poÄŤĂtat pozpĂˇtku od stovky k nule.â€ś

Za deset vteĹ™in uĹľ Michael nevÄ›dÄ›l o svÄ›tÄ› a klidnÄ› dĂ˝chal. S pomocĂ oĹˇetĹ™ovatelky upevnil doktor Richardson k MichaelovÄ› lebce ocelovĂ˝ svÄ›rĂˇk a utĂˇhl Ĺˇrouby podloĹľenĂ© mÄ›kkĂ˝m materiĂˇlem. I kdyby se Michaelovo tÄ›lo zkroutilo v kĹ™eÄŤi, hlava by zĹŻstala bez pohnutĂ.

â€žBudeme mapovat,â€ś oznĂˇmil doktor sestĹ™e. SleÄŤna YangovĂˇ mu podala ohebnĂ© ocelovĂ© mÄ›Ĺ™Ătko a ÄŤernĂ˝ fix, a neurolog strĂˇvil nĂˇsledujĂcĂch dvacet minut kreslenĂm souĹ™adnicovĂ©ho systĂ©mu na Michaelovu hlavu. DvakrĂˇt svĂ© dĂlo zkontroloval, naÄŤeĹľ oznaÄŤil osm bodĹŻ, kde se mÄ›l provĂ©st Ĺ™ez.

Doktor Richardson uĹľ mnoho let zavĂˇdÄ›l elektrody do mozku pacientĹŻ, kteĹ™Ă trpÄ›li depresemi. Tato hlubokĂˇ

stimulace mozku umoĹľĹ�ovala lĂ©kaĹ™ĹŻm pouhĂ˝m otoÄŤenĂm knoflĂku pĹ™ivĂˇdÄ›t do ĹľivĂ© tkĂˇnÄ› velmi slabĂ˝ elektrickĂ˝ proud, kterĂ˝ v mĹľiku dokĂˇzal zmÄ›nit pacientovu nĂˇladu.

JednĂ© pacientce â€“ byla to mladĂˇ pekaĹ™ka jmĂ©nem Elaine â€“ staÄŤilo pouĹˇtÄ›t si elektĹ™inu na dvojku, kdyĹľ doma sledovala televizi, ale kdyĹľ mÄ›la nÄ›jakou nĂˇroÄŤnou prĂˇci, tĹ™eba kdyĹľ

tvoĹ™ila svatebnĂ dort, rĂˇda si vytoÄŤila mozek aĹľ na pÄ›tku. A tĂˇĹľ technologie, kterou lĂ©kaĹ™i takto stimulujĂ mozek, bude teÄŹ pouĹľita i ke sledovĂˇnĂ Michaelovy neurĂˇlnĂ energie.

â€žĹ�ekl jsem mu pravdu?â€ś zeptal se Lawrence.

Richardson na nÄ›ho pohlĂ©dl pĹ™es operaÄŤnĂ sĂˇl. â€žJak to myslĂte?â€ś

â€žMĹŻĹľe mu ten zĂˇkrok poĹˇkodit mozek?â€ś

â€žPokud chcete monitorovat nÄ›ÄŤĂ neurologickou aktivitu pomocĂ poÄŤĂtaÄŤe, musĂte mu do mozku zavĂ©st senzory.

Elektrody pĹ™ipojenĂ© k lebce externÄ› by zdaleka nebyly tak efektivnĂ. VlastnÄ› byste mohl dostat odporujĂcĂ si Ăşdaje.â€ś

â€žAle nepoĹˇkodĂ ty drĂˇty jeho mozkovĂ© buĹ�ky?â€ś

â€žVĹľdyĹĄ mĂˇme mozkovĂ˝ch bunÄ›k miliony, pane Takawo.

Pacient si moĹľnĂˇ nevzpomene, jak se pĂĹˇe slovo Konstantinopol, anebo si nevybavĂ jmĂ©no spoluĹľaÄŤky, kterĂˇ vedle nÄ›j na stĹ™ednĂ Ĺˇkole sedÄ›la pĹ™i matematice. ZkrĂˇtka je to nepodstatnĂ©.â€ś

KdyĹľ doktor ke svĂ© spokojenosti zkontroloval body, v nichĹľ bude veden Ĺ™ez, posadil se na stoliÄŤku vedle

operaÄŤnĂho stolu a studoval temeno Michaelovy hlavy. â€žVĂc svÄ›tla,â€ś Ĺ™ekl pak a sleÄŤna YangovĂˇ upravila chirurgickou lampu. Doktor Lau stĂˇl opodĂˇl a na monitoru sledoval Michaelovy ĹľivotnĂ funkce.

â€žVĹˇechno v poĹ™Ăˇdku?â€ś

Doktor Lau zkontroloval srdeÄŤnĂ akci a dĂ˝chĂˇnĂ.

â€žMĹŻĹľete zaÄŤĂt.â€ś

Richardson si pĹ™itĂˇhl speciĂˇlnĂ vrtĂˇk na kosti upevnÄ›nĂ˝ na flexibilnĂm rameni a peÄŤlivÄ› vyvrtal do Michaelovy lebky maliÄŤkou dĂrku. Ozval se vysokĂ˝ skĹ™ĂpavĂ˝ zvuk â€“ znÄ›lo to jako zubaĹ™skĂˇ vrtaÄŤka.

OdtĂˇhl vrtĂˇk. Na kĹŻĹľi se objevila nepatrnĂˇ teÄŤka krve a zaÄŤala se zvÄ›tĹˇovat. SleÄŤna YangovĂˇ ji otĹ™ela gĂˇzovĂ˝m ÄŤtvereÄŤkem. Na druhĂ©m rameni nad stolem bylo pĹ™ipevnÄ›no neuropatickĂ© injektĂˇĹľnĂ zaĹ™ĂzenĂ. Richardson je nastavil nad nepatrnou dĂreÄŤku a stiskl spouĹˇĹĄ. Do Michaelova mozku byl zaveden mÄ›dÄ›nĂ˝, teflonem obalenĂ˝ drĂˇtek o tlouĹˇĹĄce lidskĂ©ho vlasu. DrĂˇtek byl pĹ™ipojen ke kabelu, kterĂ˝ vedl Ăşdaje do kvantovĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe. Lawrence mÄ›l na hlavÄ› nasazena sluchĂˇtka s vysĂlaÄŤkou, aby mohl komunikovat s poÄŤĂtaÄŤovĂ˝m centrem. â€žZaÄŤnÄ›te s testem,â€ś Ĺ™ekl jednomu z technikĹŻ. â€žPrvnĂ senzor v pacientovÄ› mozku.â€ś

Uplynulo pÄ›t vteĹ™in. Dvacet vteĹ™in. KoneÄŤnÄ› technik potvrdil, Ĺľe snĂmajĂ neurĂˇlnĂ aktivitu.

â€žPrvnĂ senzor funguje,â€ś oznĂˇmil Lawrence. â€žMĹŻĹľete pokraÄŤovat.â€ś

Doktor Richardson vsunul vedle drĂˇtku jeĹˇtÄ› elektrodu, pĹ™ilepil ji ke kĹŻĹľi a odstĹ™ihl pĹ™ebyteÄŤnĂ˝ drĂˇt. O hodinu a pĹŻl pozdÄ›ji uĹľ byly vĹˇechny senzory na svĂ©m mĂstÄ› v MichaelovÄ› mozku, pĹ™ipevnÄ›nĂ© k elektrodĂˇm. Z dĂˇlky to vypadalo, jako by mÄ›l k hlavÄ› pĹ™ipevnÄ›no osm stĹ™ĂbrnĂ˝ch mincĂ.

Michael stĂˇle jeĹˇtÄ› nebyl pĹ™i vÄ›domĂ, a tak sestra zĹŻstala u nÄ›j, zatĂmco Lawrence Ĺˇel za obÄ›ma lĂ©kaĹ™i do vedlejĹˇĂ mĂstnosti. SvlĂ©kli si sterilnĂ obleÄŤenĂ a odhodili je do koĹˇe na ĹˇpinavĂ© prĂˇdlo.

â€žKdy se probere?â€ś zeptal se Lawrence.

â€žAsi za hodinu.â€ś

â€žBude mĂt bolesti?â€ś

â€žMinimĂˇlnĂ.â€ś

â€žVĂ˝bornÄ›. ZeptĂˇm se poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho centra, kdy mĹŻĹľeme zaÄŤĂt s experimentem.â€ś

Doktor Richardson vypadal nervĂłznÄ›. â€žMoĹľnĂˇ bychom si mÄ›li promluvit.â€ś

Oba muĹľi vyĹˇli z knihovny a vydali se po ĂşhlopĹ™ĂÄŤce ÄŤtyĹ™ĂşhelnĂku do administrativnĂho centra. PĹ™edchozĂ noci prĹˇelo a obloha byla stĂˇle jeĹˇtÄ› zataĹľenĂˇ. RĹŻĹľe byly ostĹ™ĂhanĂ© a z kosatcĹŻ zbyly jen suchĂ© stonky. TrĂˇvnĂk

lemujĂcĂ stezky byl ĂşplnÄ› suchĂ˝. VĹˇechno zjevnÄ› podlĂ©halo plynutĂ ÄŤasu â€“ kromÄ› bĂlĂ© budovy bez oken ve stĹ™edu nĂˇdvoĹ™Ă. OficiĂˇlnĂ nĂˇzev budovy znÄ›l Neurologicko-kybernetickĂ© vĂ˝zkumnĂ© pracoviĹˇtÄ›, ale mladĹˇĂ zamÄ›stnanci mu Ĺ™Ăkali prostÄ› â€žHrobkaâ€ś.

â€žPĹ™eÄŤetl jsem si dalĹˇĂ informace o PoutnĂcĂch,â€ś zaÄŤal Richardson. â€žUĹľ v tuto chvĂli mohu pĹ™edvĂdat jistĂ© problĂ©my. MĂˇme tu mladĂ©ho muĹľe, kterĂ˝ mĹŻĹľe â€“ anebo nemusĂ â€“ bĂ˝t schopen pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak,â€ś kĂ˝vl Lawrence. â€žNebudeme to vÄ›dÄ›t, dokud se o to nepokusĂ.â€ś

â€žZe studijnĂch materiĂˇlĹŻ vyplĂ˝vĂˇ, Ĺľe PoutnĂci se mohou nauÄŤit pĹ™echĂˇzet sami od sebe. TakĂ© se to mĹŻĹľe stĂˇt vlivem dlouhodobĂ©ho stresu nebo nĂˇhlĂ©ho Ĺˇoku. Ale vÄ›tĹˇina z nich mĂˇ nÄ›jakĂ©ho uÄŤitele, kterĂ˝ je vede.â€ś

â€žĹ�ĂkĂˇ se jim HledaÄŤi cesty,â€ś doplnil Lawrence. â€žHledali jsme nÄ›koho, kdo by tuto roli mohl zastĂˇvat, ale neuspÄ›li jsme.â€ś

Zastavili se u vchodu do administrativnĂho centra.

Lawrence si vĹˇiml, Ĺľe doktor se na Hrobku nerad dĂvĂˇ.

Neurolog se dĂval do nebe a pak na betonovĂ˝ kvÄ›tinĂˇÄŤ s anglickĂ˝m bĹ™eÄŤĹĄanem â€“ na cokoliv, jen ne na bÄ›lostnou budovu.

â€žCo se stane, kdyĹľ nedokĂˇĹľete najĂt HledaÄŤe cesty?â€ś

zeptal se. â€žJak bude Michael vÄ›dÄ›t, co mĂˇ dÄ›lat?â€ś

â€žExistuje jeĹˇtÄ› jinĂ˝ pĹ™Ăstup. NĂˇĹˇ tĂ˝m badatelĹŻ zkoumĂˇ rĹŻznĂ© chemickĂ© lĂˇtky, kterĂ© mohou pĹŻsobit jako neurologickĂ˝ katalyzĂˇtor.â€ś

â€žTo je ovĹˇem mĹŻj obor, a jĂˇ vĂˇm mohu zodpovÄ›dnÄ› Ĺ™Ăci, Ĺľe ĹľĂˇdnĂˇ takovĂˇ lĂˇtka dosud nebyla nalezena. Nic, co mĹŻĹľeme pĹ™ijmout do organismu, nemĹŻĹľe zpĹŻsobit poĹľadovanou akceleraci neurĂˇlnĂ energie.â€ś

â€žNadace ZelenĂˇ zemÄ› mĂˇ velmi mnoho kontaktĹŻ a zdrojĹŻ. DÄ›lĂˇme vĹˇechno, co mĹŻĹľeme.â€ś

â€žJe mi jasnĂ©, Ĺľe nemĂˇm pĹ™Ăstup ke vĹˇem informacĂm,â€ś

Ĺ™ekl Richardson. â€žAle rĂˇd bych vĂˇm nÄ›co povÄ›dÄ›l, pane Takawo. TakovĂ˝ postoj nemĹŻĹľe vĂ©st k ĂşspÄ›ĹˇnĂ©mu experimentu.â€ś

â€žCo jeĹˇtÄ› potĹ™ebujete vÄ›dÄ›t, doktore?â€ś

â€žNejde tu jen o PoutnĂky, Ĺľe? Jsou jen souÄŤĂˇstĂ mnohem vÄ›tĹˇĂho projektu â€“ nÄ›ÄŤeho, v ÄŤem figuruje kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ.

Tak co to vlastnÄ› hledĂˇme? MĹŻĹľete mi to Ĺ™Ăct?â€ś

â€žNajali jsme vĂˇs, abyste nĂˇm pomohl dopravit PoutnĂka do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ,â€ś odpovÄ›dÄ›l Lawrence. â€žVĹˇechno, co potĹ™ebujete vÄ›dÄ›t, je jen to, Ĺľe generĂˇl Nash neĂşspÄ›ch nebere.â€ś

KdyĹľ se Lawrence vrĂˇtil do svĂ© kancelĂˇĹ™e, musel vyĹ™Ădit asi desĂtku nalĂ©havĂ˝ch telefonĂˇtĹŻ a pĹ™es ÄŤtyĹ™icet e-mailĹŻ.

Referoval generĂˇlu Nashovi o operaci a potvrdil, Ĺľe

poÄŤĂtaÄŤovĂ© stĹ™edisko sledovalo neurĂˇlnĂ aktivitu vĹˇech sekcĂ Michaelova mozku. BÄ›hem nĂˇsledujĂcĂch dvou hodin napsal peÄŤlivÄ› formulovanĂ© dopisy a poslal je e-mailem vÄ›dcĹŻm, kteĹ™Ă v poslednĂ dobÄ› dostali granty od ZelenĂ© zemÄ›.

Nemohl se sice zmĂnit o PoutnĂcĂch pĹ™Ămo, ale ĹľĂˇdal explicitnĂ informace o psychotropnĂch drogĂˇch, kterĂ© mohou v ÄŤlovÄ›ku vyvolat vize jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.

V Ĺˇest hodin veÄŤer, sledovĂˇn OchrannĂ˝m ÄŤlĂˇnkem, odeĹˇel z vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska a odjel autem do svĂ©ho domu. Zamkl pĹ™ednĂ vchod, svlĂ©kl si obleÄŤenĂ, kterĂ© nosil do prĂˇce, oblĂ©kl si bavlnÄ›nĂ© kimono a vstoupil do tajnĂ© mĂstnosti. ChtÄ›l poslat Lipkovi novĂ© informace o projektu PĹ™echod, ale v okamĹľiku, kdy se pĹ™ipojil na internet, zaÄŤal v levĂ©m hornĂm rohu obrazovky blikat modrĂ˝ ÄŤtvereÄŤek. PĹ™ed dvÄ›ma lety, kdyĹľ Lawrence dostal novĂ˝ pĹ™ĂstupovĂ˝ kĂłd k poÄŤĂtaÄŤovĂ©mu systĂ©mu BratĹ™Ă, napsal si speciĂˇlnĂ program, kterĂ˝ vyhledĂˇval informace o jeho otci. KdyĹľ tento program pustil na internet, zaÄŤal tam bÄ›hat jako fretka lovĂcĂ myĹˇi ve starĂ©m domÄ›. Dnes program naĹˇel informace o jeho otci v archivu ĂłsackĂ© policie.

Vrabec mÄ›l na fotografii dva meÄŤe â€“ jeden se zlatĂ˝m jĂlcem a druhĂ˝ s nefritovĂ˝m. Tehdy v PaĹ™ĂĹľi vysvÄ›tlil Lipka Lawrencovi, Ĺľe jeho matka darovala nefritovĂ˝ meÄŤ HarlekĂ˝novi jmĂ©nem Trn, kterĂ˝ jej pĹ™edal CorriganovÄ› rodinÄ›. Lawrence odhadoval, Ĺľe Gabriel mÄ›l meÄŤ u sebe v

dobÄ›, kdy Boone se svĂ˝mi ĹľoldĂˇky zaĂştoÄŤil na odÄ›vnĂ tovĂˇrnu.

NefritovĂ˝ meÄŤ. ZlatĂ˝ meÄŤ. MoĹľnĂˇ existujĂ jeĹˇtÄ› dalĹˇĂ.

Lawrence slyĹˇel, Ĺľe nejslavnÄ›jĹˇĂ meÄŤĂĹ™ v japonskĂ© historii byl jakĂ˝si mnich jmĂ©nem Masamune. SvĂ© ÄŤepele koval ve tĹ™inĂˇctĂ©m stoletĂ, v dobÄ›, kdy se MongolovĂ© pokusili o invazi do Japonska. TehdejĹˇĂ cĂsaĹ™ naĹ™Ădil provĂˇdÄ›t obĹ™ady v buddhistickĂ˝ch chrĂˇmech, a mnoho slavnĂ˝ch meÄŤĹŻ tehdy vzniklo jako obÄ›tiny. Masamune vykoval dokonalĂ˝ meÄŤ s diamantem zasazenĂ˝m do jĂlce jako inspiraci pro svĂ˝ch deset ĹľĂˇkĹŻ, takzvanĂ˝ch DĹľu-tecu. KdyĹľ se nauÄŤili kovat ocel, kaĹľdĂ˝ ĹľĂˇk vyrobil jednu speciĂˇlnĂ zbraĹ�, kterou pĹ™edloĹľil svĂ©mu mistrovi.

LawrencĹŻv program naĹˇel webovĂ© strĂˇnky jistĂ©ho buddhistickĂ©ho mnicha z KjĂłta. Na strĂˇnkĂˇch byla uvedena jmĂ©na vĹˇech deseti DĹľu-tecu a jejich meÄŤĹŻ.

TvĹŻrce

meÄŤ

1. Hasabe KuniĹˇige

StĹ™ĂbrnĂ˝

2. Kanemicu

ZlatĂ˝

3. GĂł JoĹˇiro

DĹ™evÄ›nĂ˝

4. Naocuna

PerlovĂ˝

5. Sa

KostÄ›nĂ˝

6. Rai

Kunicugu

SlonovinovĂ˝

7. KindĹľu

NefritovĂ˝

8. Ĺ izu KaneudĹľi

ĹľeleznĂ˝

9. ÄŚogi

BronzovĂ˝

10.Saegi NoriĹˇige

KorĂˇlovĂ˝

NefritovĂ˝ meÄŤ. ZlatĂ˝ meÄŤ. OstatnĂ meÄŤe DĹľu-tecu zmizely â€“ patrnÄ› bÄ›hem zemÄ›tĹ™esenĂ nebo vĂˇlek â€“, ale vymĹ™elĂ˝ rod japonskĂ˝ch HarlekĂ˝nĹŻ opatroval dvÄ› z tÄ›chto posvĂˇtnĂ˝ch zbranĂ. Gabriel Corrigan mĂˇ nynĂ u sebe jeden z obou pokladĹŻ, tĂm druhĂ˝m byli pobiti ÄŤlenovĂ© Jakuzy pĹ™i krveprolitĂ v hodovnĂm sĂˇle.

VyhledĂˇvacĂ program proĹˇel policejnĂ zĂˇznamy a pĹ™eloĹľil japonskĂ© znaky do angliÄŤtiny. StarobylĂ˝ taÄŤi (dlouhĂ˝ meÄŤ).

ZlatĂ˝ jĂlec. VyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ kriminĂˇlnĂho ÄŤinu ÄŤ. 15433. DoliÄŤnĂ˝ pĹ™edmÄ›t chybĂ.

BodejĹĄ Ĺľe chybĂ, pomyslel si Lawrence. Ukradli ho.

BratĹ™Ă ho museli ukrĂˇst pĹ™Ămo z ĂłsackĂ© policie. MoĹľnĂˇ je nÄ›kde v Japonsku, anebo mĹŻĹľe bĂ˝t v Americe. TĹ™eba ve vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku, jen pĂˇr metrĹŻ od jeho psacĂho stolu.

MÄ›l chuĹĄ vyskoÄŤit a jet rovnou zpĂˇtky do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska. OvlĂˇdl vĹˇak svĂ© emoce a vypnul poÄŤĂtaÄŤ. KdyĹľ mu generĂˇl Nash poprvĂ© vyklĂˇdal o virtuĂˇlnĂm Panoptikonu, byla to jen filozofickĂˇ teorie, ale teÄŹ skuteÄŤnÄ› Ĺľije v neviditelnĂ©m vÄ›zenĂ. Za dalĹˇĂ jednu ÄŤi dvÄ› generace dojde

kaĹľdĂ˝ obÄŤan vyspÄ›lĂ˝ch zemĂ k tĂ©muĹľ zĂˇvÄ›ru â€“ Ĺľe jsou sledovĂˇni a monitorovĂˇni MaĹˇineriĂ.

Jsem sĂˇm, pomyslel si Lawrence. Ano. ĂšplnÄ› sĂˇm. Ale nasadil si novou masku, dĂky nĂĹľ vypadal jako bystrĂ˝, pilnĂ˝ mladĂk, posluĹˇnÄ› vyÄŤkĂˇvajĂcĂ pĹ™ĂkazĹŻ.

35

Doktoru Richardsonovi chvĂlemi pĹ™ipadalo, jako by se jeho nÄ›kdejĹˇĂ Ĺľivot ĂşplnÄ› ztratil. Snil o nĂˇvratu do New Havenu jako duch z Dickensovy VĂˇnoÄŤnĂ koledy, stojĂcĂ na chodnĂku ve tmÄ› a v zimÄ›, zatĂmco se jeho nÄ›kdejĹˇĂ pĹ™ĂˇtelĂ© a kolegovĂ© v jeho vlastnĂm domÄ› veselĂ a popĂjejĂ vĂno.

Bylo mu jasnĂ©, Ĺľe nikdy nemÄ›l pĹ™istoupit na to, Ĺľe bude bydlet ve vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku ve Westchester County.

Myslel si, Ĺľe zaĹ™Ădit odjezd z Yale bude trvat tĂ˝dny, ale nadace ZelenĂˇ zemÄ› zĹ™ejmÄ› mÄ›la na univerzitÄ› naprosto neuvÄ›Ĺ™itelnĂ˝ vliv. DÄ›kan YaleskĂ© lĂ©kaĹ™skĂ© Ĺˇkoly mu osobnÄ› odsouhlasil studijnĂ volno s plnĂ˝m platem, naÄŤeĹľ se zeptal, zda by nadace mÄ›la zĂˇjem sponzorovat novĂ˝ genetickĂ˝ vĂ˝zkum. Lawrence Takawa pak najal neurologa z ColumbijskĂ© univerzity, kterĂ˝ se uvolil zajet vĹľdy v ĂşterĂ˝ a ve ÄŤtvrtek do New Havenu a oduÄŤit Richardsonovy hodiny.

Za pÄ›t dnĂ po rozhovoru s generĂˇlem Nashem se v jeho domÄ› objevili dva bodyguardi, pomohli mu sbalit zavazadla a odvezli ho do areĂˇlu vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska.

NovĂ˝ svÄ›t byl sice pohodlnĂ˝, ale velmi limitovanĂ˝.

Lawrence Takawa mu dal OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek s identifikaÄŤnĂm kĂłdem, kterĂ˝ si pĹ™icvakl na sako a kterĂ˝ jasnÄ› vymezoval

jeho pĹ™Ăstup do rĹŻznĂ˝ch ÄŤĂˇstĂ pracoviĹˇtÄ›. Mohl chodit do knihovny a do administrativnĂho centra, ale nemÄ›l pĹ™Ăstup do poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho centra, do centra genetickĂ©ho vĂ˝zkumu a do budovy bez oken zvanĂ© Hrobka.

BÄ›hem prvnĂho tĂ˝dne v areĂˇlu pracoval v suterĂ©nu knihovny, kde si cviÄŤil chirurgickĂ© dovednosti na psĂch a ĹˇimpanzĂch mozcĂch a na tlustĂ© mrtvole s bĂlĂ˝m plnovousem, kterĂ© kolegovĂ© pĹ™ezdĂvali Kris Kringle. TeÄŹ, kdyĹľ byly teflonem obalenĂ© drĂˇtky bezpeÄŤnÄ› zavedeny do Michaelova mozku, trĂˇvil Richardson vÄ›tĹˇinu ÄŤasu ve svĂ©m maliÄŤkĂ©m bytÄ› v administrativnĂm centru nebo v ÄŤĂtĂˇrnÄ› mĂstnĂ knihovny.

ZelenĂˇ kniha shrnovala rozsĂˇhlĂ˝ neurologickĂ˝ vĂ˝zkum provĂˇdÄ›nĂ˝ na PoutnĂcĂch. ĹľĂˇdnĂ˝ z referĂˇtĹŻ nebyl nikdy uveĹ™ejnÄ›n a jmĂ©na rĹŻznĂ˝ch vĂ˝zkumnĂ˝ch tĂ˝mĹŻ byla zamazĂˇna tlustĂ˝mi ÄŤernĂ˝mi ÄŤarami. ÄŚĂnĹˇtĂ vÄ›dci evidentnÄ› tibetskĂ© PoutnĂky muÄŤili â€“ poznĂˇmky pod ÄŤarou hovoĹ™ily o chemikĂˇliĂch a elektrickĂ˝ch ĹˇocĂch. Pokud PoutnĂk pĹ™i muÄŤenĂ zemĹ™el, byl diskrĂ©tnÄ› oznaÄŤen hvÄ›zdiÄŤkou vedle ÄŤĂsla kazuistiky.

Richardsonovi pĹ™ipadalo, Ĺľe uĹľ rozumĂ hlavnĂm principĹŻm mozkovĂ© ÄŤinnosti PoutnĂkĹŻ. NervovĂˇ soustava vytvĂˇĹ™Ă slabĂ˝ elektrickĂ˝ nĂˇboj. KdyĹľ PoutnĂk upadne do transu, tento nĂˇboj vzroste a zaÄŤne pulzovat. V cerebru se nĂˇhle vĹˇechno zdĂˇnlivÄ› vypne. Funkce dĂ˝chĂˇnĂ a

kardiovaskulĂˇrnĂ aktivita jsou minimĂˇlnĂ. KromÄ› nepatrnĂ© odezvy v medulle oblongatÄ› je pacientĹŻv mozek technicky vzato mrtvĂ˝. V tĂ© dobÄ› je pacientova neurĂˇlnĂ energie v jinĂ˝ch svÄ›tech.

VÄ›tĹˇina PoutnĂkĹŻ zdÄ›dila tuto genetickou vlohu po nÄ›kterĂ©m z rodiÄŤĹŻ nebo jinĂ©m pĹ™ĂbuznĂ©m, ale vĹľdycky to tak nemusĂ bĂ˝t. PoutnĂk se stejnÄ› tak dobĹ™e mĹŻĹľe objevit kdesi na ÄŤĂnskĂ©m venkovÄ›, kde se narodĂ v rolnickĂ© rodinÄ›, v nĂĹľ

nikdy nikdo do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ nepĹ™echĂˇzel. VĂ˝zkumnĂ˝ tĂ˝m z univerzity v Utahu v souÄŤasnĂ© dobÄ› pĹ™ipravuje tajnou genealogickou databĂˇzi, v nĂĹľ jsou zahrnuti vĹˇichni znĂˇmĂ PoutnĂci a jejich pĹ™edci.

Richardson si nebyl jist, kterĂ© informace jsou tajnĂ© a o kterĂ˝ch je moĹľno hovoĹ™it s ostatnĂmi zamÄ›stnanci. Jeho anesteziolog doktor Lau i asistentka sleÄŤna YangovĂˇ byli kvĹŻli experimentu pĹ™ivezeni letadlem z Tchaj-wanu. KdyĹľ

tĹ™ĂÄŤlennĂ˝ tĂ˝m spoleÄŤnÄ› obÄ›dval v mĂstnĂm bufetu, bavili se o praktickĂ˝ch zĂˇleĹľitostech nebo o vĂˇĹˇnivĂ© zĂˇlibÄ› sleÄŤny YangovĂ© ve starĂ˝ch americkĂ˝ch muzikĂˇlech.

Richardson nemÄ›l chuĹĄ probĂrat krĂˇsy Oklahomy nebo ZnÄ›jĂcĂ hudby. DÄ›lala mu starosti moĹľnost, Ĺľe se experiment nepovede. Michael nemÄ›l ĹľĂˇdnĂ©ho uÄŤitele, kterĂ˝ by mu mohl radit, a jeho tĂ˝m nesehnal ĹľĂˇdnĂ© lĂ©ky, kterĂ© by mohly zpĹŻsobit uvolnÄ›nĂ PoutnĂkova SvÄ›tla z tÄ›la. Doktor napsal e-mailovĂ˝ obÄ›ĹľnĂk vĹˇem ostatnĂm tĂ˝mĹŻm pĹŻsobĂcĂm na

pracoviĹˇti. O dvanĂˇct hodin pozdÄ›ji obdrĹľel laboratornĂ zprĂˇvu z centra genetickĂ©ho vĂ˝zkumu.

ZprĂˇva popisovala experiment zamÄ›Ĺ™enĂ˝ na bunÄ›ÄŤnou regeneraci. Richardson se touto tematikou zabĂ˝val jako student medicĂny v biologickĂ˝ch praktikĂˇch. Se spoluĹľĂˇkem, kterĂ˝ s nĂm pracoval na zadanĂ©m Ăşkolu, rozĹ™Ăzli ĹľĂĹľalu na dvanĂˇct kusĹŻ. Za pĂˇr tĂ˝dnĹŻ mÄ›li dvanĂˇct identickĂ˝ch verzĂ pĹŻvodnĂho tvora. KdyĹľ jistĂ obojĹľivelnĂci, napĹ™Ăklad salamandĹ™i, pĹ™ijdou o nohu, naroste jim novĂˇ. VĂ˝zkumnĂˇ agentura Ministerstva obrany SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ vynaloĹľila miliony dolarĹŻ na experimenty s regeneracĂ savcĹŻ.

Ministerstvo obrany tvrdilo, Ĺľe chce vypÄ›stovat novĂ© prsty a konÄŤetiny pro ranÄ›nĂ© veterĂˇny, ale proslĂ˝chalo se, Ĺľe nÄ›kterĂ© pokusy Ĺˇly mnohem dĂˇl. JistĂ˝ vÄ›dec pracujĂcĂ pro vlĂˇdu pĹ™i panelovĂ© diskusi v Kongresu prozradil, Ĺľe americkĂ˝ vojĂˇk budoucnosti bude schopen pĹ™eĹľĂt i tÄ›Ĺľkou stĹ™elnou rĂˇnu, zacelĂ se a bude bojovat dĂˇl.

Nadace ZelenĂˇ zemÄ› evidentnÄ› doĹˇla mnohem dĂˇl neĹľ na pozice prvnĂch vĂ˝zkumĹŻ regenerace. LaboratornĂ zprĂˇva popisovala, Ĺľe hybridnĂ tvor nazĂ˝vanĂ˝ zde â€žseĹˇĂvanĂ˝â€ś, dokĂˇĹľe bÄ›hem dvou minut po tÄ›ĹľkĂ©m zranÄ›nĂ pĹ™estat krvĂˇcet, a bÄ›hem necelĂ©ho tĂ˝dne dokĂˇĹľe regenerovat pĹ™eruĹˇenĂ© nervy v mĂĹˇe. Jak tito vÄ›dci k popisovanĂ˝m vĂ˝sledkĹŻm dospÄ›li, o tom se zprĂˇva neĹˇĂĹ™ila. Richardson

prĂˇvÄ› ÄŤetl zprĂˇvu podruhĂ©, kdyĹľ tu se v knihovnÄ› objevil Lawrence Takawa.

â€žPrĂˇvÄ› jsem zjistil, Ĺľe jste obdrĹľel neautorizovanĂ© informace od naĹˇeho tĂ˝mu pro genetickĂ˝ vĂ˝zkum.â€ś

â€žJsem rĂˇd, Ĺľe jsem je dostal,â€ś pĹ™isvÄ›dÄŤil Richardson.

â€žTyhle Ăşdaje jsou velmi slibnĂ©. Kdo je vedoucĂ projektu?â€ś

MĂsto odpovÄ›di Lawrence vytĂˇhl mobilnĂ telefon a vytoÄŤil nÄ›jakĂ© ÄŤĂslo. â€žMĹŻĹľete poslat nÄ›koho do knihovny?â€ś

Ĺ™ekl do telefonu. â€žDĂky.â€ś

â€žCo se dÄ›je?â€ś

â€žNadace ZelenĂˇ zemÄ› nehodlĂˇ svĂ© objevy publikovat.

Jestli se o tĂ© zprĂˇvÄ› nÄ›komu zmĂnĂte, pan Boone to bude povaĹľovat

za

poruĹˇenĂ

pĹ™edpisĹŻ

o

utajovanĂ˝ch

skuteÄŤnostech.â€ś

Do knihovny vstoupil pĹ™ĂsluĹˇnĂk ostrahy a Richardsonovi se udÄ›lalo ĹˇpatnÄ› od Ĺľaludku. Lawrence stĂˇl u jeho boxu a nehnul ani brvou.

â€žDoktor Richardson potĹ™ebuje vymÄ›nit poÄŤĂtaÄŤ,â€ś Ĺ™ekl Lawrence bodyguardovi, jako by Ĺˇlo o technickou poruchu.

StrĂˇĹľce okamĹľitÄ› odpojil poÄŤĂtaÄŤ, vzal ho do rukou a odnesl ho z knihovny. Lawrence pohlĂ©dl na hodinky. â€žJe skoro jedna, doktore. Co kdybyste si zaĹˇel na obÄ›d?â€ś

Richardson si objednal sendviÄŤ s kuĹ™ecĂm salĂˇtem a polĂ©vku z jeÄŤmene, ale byl tak nervĂłznĂ, Ĺľe nedokĂˇzal obÄ›d snĂst. KdyĹľ se vrĂˇtil do knihovny, mÄ›l ve svĂ©m boxu novĂ˝

poÄŤĂtaÄŤ. Na novĂ©m harddisku laboratornĂ zprĂˇva nebyla, zato mu poÄŤĂtaÄŤovĂ experti nainstalovali vyspÄ›lĂ˝ ĹˇachovĂ˝ simulĂˇtor. Neurolog se pokouĹˇel nemyslet na negativnĂ dopady celĂ© zĂˇleĹľitosti, ale ovlĂˇdnout myĹˇlenky bylo tÄ›ĹľkĂ©.

CelĂ˝ den si nervĂłznÄ› pĹ™ehrĂˇval nejrĹŻznÄ›jĹˇĂ koncovky.

Jednou veÄŤer po veÄŤeĹ™i se Richardson zdrĹľel v bistru pro zamÄ›stnance. PokouĹˇel se ÄŤĂst ÄŤlĂˇnek v New York Times o nÄ›ÄŤem, ÄŤemu se tam Ĺ™Ăkalo NovĂˇ spiritualita, zatĂmco skupinka mladĂ˝ch programĂˇtorĹŻ u vedlejĹˇĂho stolu hlasitÄ› vtipkovala o jakĂ©si pornografickĂ© videohĹ™e.

Kdosi mu poklepal na rameno, otoÄŤil se a byli to Lawrence Takawa a Nathan Boone. Richardson nevidÄ›l ĹˇĂ©fa bezpeÄŤnosti uĹľ nÄ›kolik tĂ˝dnĹŻ a usoudil, Ĺľe jeho strach byl iracionĂˇlnĂ reakce. TeÄŹ, pod BooneovĂ˝m pohledem se strach vrĂˇtil. Ten ÄŤlovÄ›k mÄ›l v sobÄ› nÄ›co velmi zneklidĹ�ujĂcĂho.

â€žMĂˇm pro vĂˇs skvÄ›lou novinku,â€ś Ĺ™ekl Lawrence. â€žJeden z naĹˇich kontaktĹŻ nĂˇm prĂˇvÄ› poslal informace o lĂˇtce, kterou jsme zkoumali a kterĂ© se Ĺ™ĂkĂˇ 3B3. MyslĂm, Ĺľe by mohla Michaelu Corriganovi pomoci pĹ™ejĂt do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

â€žKdo tu lĂˇtku syntetizoval?â€ś

Lawrence pokrÄŤil rameny, jako by to nebylo dĹŻleĹľitĂ©.

â€žTo nevĂme.â€ś

â€žMohu si pĹ™eÄŤĂst laboratornĂ zprĂˇvy?â€ś

â€žĹľĂˇdnĂ© nejsou.â€ś

â€žKdy mohu dostat zĂˇsilku tĂ© lĂˇtky?â€ś

â€žPĹŻjdete se mnou,â€ś Ĺ™ekl Boone. â€žPojedeme pro ni spolu.

Pokud najdeme zdroj, musĂme provĂ©st hodnocenĂ na mĂstÄ›.â€ś

Oba muĹľi se ihned vydali v BooneovÄ› dĹľĂpu na Manhattan. Boone mÄ›l na uĹˇĂch sluchĂˇtka a za jĂzdy vyĹ™izoval nÄ›kolik telefonnĂch hovorĹŻ, bÄ›hem nichĹľ nikdy neĹ™ekl nic konkrĂ©tnĂho a nevyslovil ĹľĂˇdnĂ© jmĂ©no. Z ĂştrĹľkĹŻ

hovoru Richardson vyrozumÄ›l, Ĺľe Booneovi muĹľi hledajĂ v Kalifornii nÄ›koho, kdo mĂˇ velmi nebezpeÄŤnou tÄ›lesnou strĂˇĹľkyni.

â€žPokud ji najdete, hlĂdejte jĂ ruce a nepouĹˇtÄ›jte si ji moc blĂzko,â€ś naĹ™izoval Boone komusi. â€žĹ�ekl bych, Ĺľe tak dva a pĹŻl metru je bezpeÄŤnĂˇ zĂłna.â€ś

Pak se Boone odmlÄŤel a zĹ™ejmÄ› naslouchal dalĹˇĂm informacĂm.

â€žNemyslĂm si, Ĺľe ta IrÄŤanka je v Americe,â€ś Ĺ™ekl. â€žMoje evropskĂ© zdroje mÄ› informujĂ, Ĺľe ĂşplnÄ› zmizela. Pokud ji uvidĂte, reakce musĂ bĂ˝t extrĂ©mnĂ. NemĂˇ absolutnÄ› ĹľĂˇdnĂ© zĂˇbrany. Velice nebezpeÄŤnĂˇ. VĂte, co se stalo na SicĂlii?

Ano? Tak na to nezapomĂnejte.â€ś

Boone vypnul telefon a soustĹ™edil se na Ĺ™ĂzenĂ. SvÄ›tlo z pĹ™ĂstrojovĂ© desky se odrĂˇĹľelo ve sklech jeho brĂ˝lĂ. â€žDoktore Richardsone, slyĹˇel jsem zprĂˇvy o tom, Ĺľe jste zĂskal pĹ™Ăstup

k neautorizovanĂ˝m informacĂm od tĂ˝mu pro genetickĂ˝ vĂ˝zkum.â€ś

â€žBylo to nedopatĹ™enĂ, pane Boone. NechtÄ›l jsem â€“â€ś

â€žAle nic jste nevidÄ›l.â€ś

â€žBohuĹľel ano, aleâ€¦â€ś

Boone se na Richardsona zamraÄŤil, jako by jednal s neposluĹˇnĂ˝m dĂtÄ›tem. â€žNic jste nevidÄ›l,â€ś opakoval.

â€žNe. Asi ne.â€ś

â€žDobĹ™e.â€ś Boone pĹ™ejel do pravĂ©ho pruhu a odboÄŤil do centrĂˇlnĂho New Yorku. â€žV tom pĹ™ĂpadÄ› o nic nejde.â€ś

Bylo asi kolem desĂˇtĂ© veÄŤer, kdyĹľ dojeli na Manhattan.

Richardson pozoroval okĂ©nkem bezdomovce pĹ™ehrabujĂcĂho se v popelnici a hlouÄŤek smÄ›jĂcĂch se dĂvek, kterĂ© vychĂˇzely z restaurace. Po tichĂ©m prostĹ™edĂ vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska mu New York pĹ™ipadal hluÄŤnĂ˝ a nezvladatelnĂ˝. Opravdu kdysi navĹˇtĂvil tohle mÄ›sto se svou bĂ˝valou Ĺľenou, opravdu tu chodili do divadel a restauracĂ? Boone pĹ™ejel na vĂ˝chodnĂ stranu a zaparkoval na OsmadvacĂˇtĂ© ulici. Oba muĹľi vystoupili a krĂˇÄŤeli smÄ›rem k temnĂ˝m vÄ›ĹľĂm nemocnice Bellevue.

â€žCo tady dÄ›lĂˇme?â€ś zeptal se Richardson.

â€žSejdeme se tady s pĹ™Ătelem ZelenĂ© zemÄ›.â€ś Boone vrhl na Richardsona rychlĂ˝ hodnotĂcĂ pohled. â€žDnes veÄŤer uvidĂte, kolik novĂ˝ch pĹ™Ăˇtel na tomhle svÄ›tÄ› mĂˇte.â€ś

Podal navĹˇtĂvenku znudÄ›nĂ© recepÄŤnĂ, kterĂˇ je poslala k vĂ˝tahu, jĂmĹľ mÄ›li vyjet na oddÄ›lenĂ psychiatrie. V pĂˇtĂ©m patĹ™e sedÄ›l za plexisklovou pĹ™epĂˇĹľkou uniformovanĂ˝ pĹ™ĂsluĹˇnĂk nemocniÄŤnĂ strĂˇĹľe. StrĂˇĹľnĂ©ho nijak nepĹ™ekvapilo, kdyĹľ Boone vytĂˇhl z pouzdra pod ramenem automatickou pistoli a uloĹľil ji do malĂ© ĹˇedĂ© skĹ™ĂĹ�ky. VeĹˇli na oddÄ›lenĂ, kde na nÄ› uĹľ ÄŤekal pomenĹˇĂ HispĂˇnec v bĂlĂ©m plĂˇĹˇti. UsmĂˇl se a napĹ™Ăˇhl obÄ› ruce, jako by pĹ™iĹˇli na narozeninovĂ˝ veÄŤĂrek.

â€žDobrĂ˝ veÄŤer, pĂˇnovĂ©. KterĂ˝ z vĂˇs je doktor Richardson?â€ś

â€žTo jsem jĂˇ.â€ś

â€žTÄ›ĹˇĂ mÄ›, Ĺľe vĂˇs poznĂˇvĂˇm. Jsem doktor Raymond Flores. Nadace ZelenĂˇ zemÄ› mi oznĂˇmila, Ĺľe se tu dnes veÄŤer zastavĂte.â€ś

Doktor Flores je vedl chodbou. PĹ™estoĹľe bylo pozdÄ›, potulovalo se tu nÄ›kolik pacientĹŻ v zelenĂ˝ch bavlnÄ›nĂ˝ch pyĹľamech a Ĺľupanech. VĹˇichni byli zĹ™ejmÄ› pod sedativy a pohybovali se pomalu. OÄŤi mÄ›li mrtvĂ© a jejich pantofle vydĂˇvaly v kontaktu s dlaĹľdicemi na podlaze syÄŤivĂ˝ zvuk.

â€žTakĹľe vy pracujete pro nadaci?â€ś zeptal se konverzaÄŤnÄ› doktor Flores.

â€žAno. Jsem povÄ›Ĺ™en vedenĂm zvlĂˇĹˇtnĂho projektu,â€ś

odpovÄ›dÄ›l Richardson.

Minuli nÄ›kolik pokojĹŻ a zastavili se pĹ™ed zamÄŤenĂ˝mi dveĹ™mi. â€žNÄ›kdo od vĂˇs z nadace, jmenuje se Takawa, mÄ› poĹľĂˇdal, abych se podĂval na pĹ™Ăjmy pacientĹŻ pod vlivem tĂ© novĂ© pouliÄŤnĂ drogy 3B3. ZatĂm jeĹˇtÄ› nikdo neudÄ›lal chemickou analĂ˝zu, ale zdĂˇ se, Ĺľe je to velmi silnĂˇ halucinogennĂ lĂˇtka. LidĂ©, kteĹ™Ă ji vzali, mÄ›li vize jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

Flores odemkl dveĹ™e a vĹˇichni tĹ™i vstoupili do cely, kde to pĂˇchlo moÄŤĂ a zvratky. Trochu svÄ›tla vydĂˇvala jedinĂˇ ĹľĂˇrovka chrĂˇnÄ›nĂˇ drĂˇtÄ›nĂ˝m pletivem. Na zelenĂ˝ch dlaĹľdicĂch na podlaze leĹľel mladĂk v plĂˇtÄ›nĂ© svÄ›racĂ kazajce.

Hlavu mÄ›l oholenou, ale zaÄŤĂnalo mu na nĂ raĹˇit blonÄŹatĂ© strniĹˇtÄ› podobnĂ© lehkĂ© mlze.

Pacient otevĹ™el oÄŤi a usmĂˇl se na tĹ™i muĹľe stojĂcĂ nad nĂm. â€žAhoj vĹˇichni! OdloĹľte si mozek a udÄ›lejte si pohodlĂ.â€ś

Doktor Flores si uhladil klopy bĂlĂ©ho plĂˇĹˇtÄ› a vlĂdnÄ› se usmĂˇl. â€žTerry, tihle pĂˇnovĂ© by se chtÄ›li nÄ›co dozvÄ›dÄ›t o 3B3.â€ś

Terry dvakrĂˇt zamrkal a Richardson uvaĹľoval, jestli vĹŻbec nÄ›co Ĺ™ekne. NĂˇhle se zaÄŤal odstrkovat nohama, doplazil se ke zdi a pak se s nĂˇmahou zvedl do sedu. â€žNenĂ to vlastnÄ› droga. Je to zjevenĂ.â€ś

â€žPĂchĂˇ se, ĹˇĹ�upe, vdechuje nebo se polykĂˇ?â€ś BooneĹŻv hlas znÄ›l klidnÄ› a zĂˇmÄ›rnÄ› nezĂşÄŤastnÄ›nÄ›.

â€žJe to tekutina, svÄ›tle modrĂˇ, jako letnĂ nebe.â€ś Terry na nÄ›kolik vteĹ™in zavĹ™el oÄŤi a pak je zase otevĹ™el. â€žDal jsem si ji v klubu, a pak jsem vypadl z tohohle tÄ›la, proĹˇel jsem vodou a ohnÄ›m do pĹ™ekrĂˇsnĂ©ho lesa. Ale nedokĂˇzal jsem tam zĹŻstat dĂ˝l neĹľ pĂˇr vteĹ™in.â€ś ZatvĂˇĹ™il se zklamanÄ›. â€žTen jaguĂˇr mÄ›l zelenĂ© oÄŤi.â€ś

Doktor Flores se podĂval na Richardsona. â€žUĹľ to vyklĂˇdal nÄ›kolikrĂˇt, a vĹľdycky skonÄŤĂ u toho jaguĂˇra.â€ś

â€žKde se tedy dĂˇ sehnat 3B3?â€ś

Terry znovu zavĹ™el oÄŤi a vyrovnanÄ› se usmĂˇl. â€žVĂte, kolik chce za jedinou dĂˇvku? TĹ™i sta tĹ™icet tĹ™i dolarĹŻ. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe je to magickĂ© ÄŤĂslo.â€ś

â€žKdo je to, kdo takhle vydÄ›lĂˇvĂˇ?â€ś zeptal se Boone.

â€žPius Romero. VĹľdycky ho najdete v ÄŚanÄŤanu.â€ś

â€žTo je taneÄŤnĂ klub v centru,â€ś vysvÄ›tlil doktor Flores.

â€žMÄ›li jsme tu nÄ›kolik pacientĹŻ, kteĹ™Ă se tam pĹ™edĂˇvkovali.â€ś

â€žTenhle svÄ›t je tak malĂ˝,â€ś zaĹˇeptal Terry. â€žUvÄ›domujete si to? Je jako kuliÄŤka na hranĂ, hozenĂˇ do kaluĹľe vody.â€ś

Oba nĂˇvĹˇtÄ›vnĂci vyĹˇli za Floresem na chodbu. Boone poodeĹˇel stranou od obou lĂ©kaĹ™ĹŻ a okamĹľitÄ› zaÄŤal telefonovat.

â€žVyĹˇetĹ™oval jste i dalĹˇĂ pacienty, kteĹ™Ă vzali tuhle drogu?â€ś zeptal se Richardson.

â€žTohle je ÄŤtvrtĂ˝ pĹ™Ăjem za poslednĂ dva mÄ›sĂce. DrĹľĂme je pĂˇr dnĂ na kombinaci Fontexu a Valdovu, dokud jsou

katatoniÄŤtĂ, a pak sniĹľujeme dĂˇvku a pomalu je vrĂˇtĂme do reality. ÄŚasem zmizĂ i ten jaguĂˇr.â€ś

Boone doprovodil Richardsona zpÄ›t do auta. PĹ™ijal dva dalĹˇĂ telefonĂˇty, pĹ™iÄŤemĹľ pokaĹľdĂ© Ĺ™ekl volajĂcĂmu â€žanoâ€ś a zavÄ›sil.

â€žCo budeme dÄ›lat?â€ś zeptal se Richardson.

â€žPĹ™ĂĹˇtĂ zastĂˇvka je ÄŚanÄŤan klub.â€ś

PĹ™ed vchodem do klubu na TĹ™iapadesĂˇtĂ© parkovaly limuzĂny a ÄŤernĂˇ decentnĂ auta ve dvou Ĺ™adĂˇch.

ZĂˇbavychtivĂ˝ dav se tĂsnil za hedvĂˇbnĂ˝m provazem a ÄŤekal, aĹľ vyhazovaÄŤi jednoho po druhĂ©m objedou pĹ™ĂruÄŤnĂmi detektory kovĹŻ. DĂvky stojĂcĂ ve frontÄ› mÄ›ly na sobÄ› kratiÄŤkĂ© Ĺˇaty nebo prĹŻsvitnĂ© suknÄ› s rozparky po stranĂˇch.

Boone pĹ™ejel kolem zĂˇstupu a pak zastavil vedle sedanu zaparkovanĂ©ho o pĹŻl bloku dĂˇl. Z vedlejĹˇĂho auta vystoupili dva muĹľi a pĹ™eĹˇli k okĂ©nku na BooneovÄ› stranÄ›. Jeden z nich byl menĹˇĂ AfroameriÄŤan v drahĂ© semiĹˇovĂ© motoristickĂ© bundÄ›. Jeho kolega byl bĂlĂ˝ a obrovskĂ˝ jako fotbalovĂ˝ zadĂˇk. MÄ›l na sobÄ› vojenskou bundu a vypadal, Ĺľe by mohl mĂt chuĹĄ popadnout pĂˇr chodcĹŻ za flĂgr a hodit je o kus dĂˇl na ulici.

ÄŚernoch se zazubil. â€žNazdar, Boone. Ĺľe tÄ› vidim.â€ś KĂ˝vl na Richardsona. â€žA co je tvĹŻj novĂ˝ kĂˇmoĹˇ zaÄŤ?â€ś

â€žDoktore Richardsone, tohle je detektiv Mitchell a jeho partner detektiv Krause.â€ś

â€žDostali jsme vaĹˇi zprĂˇvu, tak jsme sem zajeli a dali Ĺ™eÄŤ se zdejĹˇĂmi vyhazovaÄŤi.â€ś Krause mÄ›l hlubokĂ˝ bruÄŤivĂ˝ hlas.

â€žĹ�ĂkajĂ, Ĺľe ten chlĂˇpek Romero pĹ™iĹˇel asi pĹ™ed hodinou.â€ś

â€žVy dva bÄ›Ĺľte kolem k poĹľĂˇrnĂm dveĹ™Ăm,â€ś Ĺ™ekl Mitchell.

â€žMy ho vyvedeme ven.â€ś

Boone vytĂˇhl okĂ©nko a rozjel se ulicĂ. Zaparkoval dva bloky od klubu. SĂˇhl pod pĹ™ednĂ sedadlo a vylovil ÄŤernou koĹľenou rukavici. â€žPĹŻjdete se mnou, doktore. Pan Romero moĹľnĂˇ bude mĂt nÄ›jakou informaci.â€ś

Richardson Ĺˇel za Boonem k postrannĂ uliÄŤce u zadnĂho vchodu ÄŚanÄŤan klubu. OcelovĂ˝mi dveĹ™mi pronikalo rytmickĂ© hudebnĂ dusĂˇnĂ. Za pĂˇr minut se dveĹ™e prudce otevĹ™ely a na asfalt obloukem vyletÄ›l hubenĂ˝ PortorikĂˇnec vyhozenĂ˝ detektivem Krausem. Detektiv Mitchell, stĂˇle ve veselĂ©m rozpoloĹľenĂ, pĹ™istoupil k hubeĹ�ourovi a nakopl ho do bĹ™icha.

â€žPĂˇnovĂ©, seznamte se prosĂm s Piem Romerem. SedÄ›l v mĂstnosti pro VIP hosty a usrkĂˇval nÄ›co ovocnĂ©ho s malinkĂ˝m deĹˇtnĂÄŤkem. To pĹ™ece nenĂ fĂ©r, ne? Krause a jĂˇ jsme oddanĂ sluĹľebnĂci veĹ™ejnosti, a nikdy nĂˇs nikdo do VIP

mĂstnosti nepozve.â€ś

Pius Romero leĹľel na asfaltu a lapal po dechu. Boone si natĂˇhl ÄŤernou koĹľenou rukavici. DĂval se na Romera, jako

by to byla prĂˇzdnĂˇ kartonovĂˇ krabice. â€žDobĹ™e poslouchej, Pie. NepĹ™iĹˇli jsme tÄ› zaĹˇĂt, ale potĹ™ebuju jistou informaci.

Jestli sebemĂĹ� zalĹľeĹˇ, tady mĂ pĹ™ĂˇtelĂ© si tÄ› najdou a postarajĂ se, aby tÄ› to hodnÄ› bolelo. RozumĂĹˇ mi? UkaĹľ mi, Ĺľe rozumĂĹˇ.â€ś

Pius se posadil a hladil si odĹ™enĂ˝ loket. â€žNic ĹˇpatnĂ˝ho sem neudÄ›lal.â€ś

â€žKdo ti dodĂˇvĂˇ 3B3?â€ś

JmĂ©no drogy zpĹŻsobilo, Ĺľe se mladĂk vsedÄ› trochu napĹ™Ămil.

â€žVo niÄŤem takovĂ˝m sem v ĹľivotÄ› neslyĹˇel.â€ś

â€žProdals to nÄ›kolika lidem. Kdo ti to dodĂˇvĂˇ?â€ś

Pius se vyĹˇkrĂˇbal na nohy a pokusil se utĂ©ct, ale Boone ho chytil za lĂmec. PĹ™irazil dealera ke zdi a zaÄŤal ho fackovat pravou rukou. KoĹľenĂˇ rukavice pokaĹľdĂ© vydala mlaskavĂ˝ zvuk, kdyĹľ pĹ™istĂˇla na RomerovÄ› obliÄŤeji. Z nosu a z Ăşst mu zaÄŤala crÄŤet krev.

Doktor Richardson si uvÄ›domoval, Ĺľe tohle nĂˇsilĂ je skuteÄŤnĂ© â€“ velmi skuteÄŤnĂ© â€“, ale dÄ›j, kterĂ˝ sledoval, jako by se ho nijak netĂ˝kal. Jako by byl mimo, jako by sledoval film v televizi. MlĂˇcenĂ stĂˇle pokraÄŤovalo a doktor pohlĂ©dl na oba detektivy. Mitchell se vesele usmĂval a Krause pĹ™ikyvoval, jako baseballovĂ˝ fanouĹˇek, kterĂ˝ prĂˇvÄ› zhlĂ©dl dokonalĂ˝ tĹ™ĂbodovĂ˝ odpal.

BooneĹŻv hlas znÄ›l klidnÄ› a rozumnÄ›. â€žZlomil jsem ti nos, Pie. TeÄŹ povedu rĂˇnu nahoru a rozdrtĂm ti nosnĂ skoĹ™epy mezi oÄŤima. Tyhle kĹŻstky se nikdy ĂşplnÄ› nezahojĂ.

NenĂ to jako noha nebo ruka. Bude tÄ› to bolet celĂ˝ zbytek Ĺľivota.â€ś

Pius Romero zvedl ruce jako dĂtÄ›. â€žCo chcete?â€ś kĹ�uÄŤel.

â€žJmĂ©na? DĂˇm vĂˇm jmĂ©na. DĂˇm vĂˇm cokolivâ€¦â€ś

*

Kolem druhĂ© rĂˇno naĹˇli adresu v Jamaice ve ÄŤtvrti Queens nedaleko Kennedyho letiĹˇtÄ›. MuĹľ, kterĂ˝ vyrĂˇbÄ›l 3B3 bydlel v bĂlĂ©m, dĹ™evem obloĹľenĂ©m domÄ›. U vchodu byly na Ĺ™etÄ›zu pĹ™ivĂˇzanĂ© hlinĂkovĂ© zahradnĂ Ĺľidle. Byla to poklidnĂˇ dÄ›lnickĂˇ ÄŤtvrĹĄ, kde obyvatelĂ© zametajĂ chodnĂky pĹ™ed svĂ˝m obydlĂm a umisĹĄujĂ si na miniaturnĂ trĂˇvnĂky pĹ™ed domem betonovĂ© soĹˇky Panenky Marie. Boone zaparkoval dĹľĂp a Ĺ™ekl Richardsonovi, aby vystoupil. SpoleÄŤnÄ› pak pĹ™eĹˇli ke dvÄ›ma detektivĹŻm sedĂcĂm ve svĂ©m autÄ›.

â€žPotĹ™ebujete pomoc?â€ś zeptal se Mitchell.

â€žZĹŻstaĹ�te tady. Doktor Richardson a jĂˇ pĹŻjdeme dovnitĹ™.

Kdyby byly nÄ›jakĂ© problĂ©my, zavolĂˇm vĂˇs mobilem.â€ś

Pocit nezĂşÄŤastnÄ›nosti, kterĂ˝ doktora chrĂˇnil, kdyĹľ Boone mlĂˇtil Romera, se bÄ›hem jĂzdy do Queensu vytratil.

Neurolog si pĹ™ipadal unavenĂ˝ a vydÄ›ĹˇenĂ˝. MÄ›l chuĹĄ od tÄ›ch tĹ™Ă utĂ©ct, ale vÄ›dÄ›l, Ĺľe by to bylo zbyteÄŤnĂ©. RoztĹ™esenĂ˝

chladem Ĺˇel za Boonem pĹ™es ulici. â€žCo chcete udÄ›lat?â€ś

zeptal se ho.

Boone stĂˇl na chodnĂku a pozoroval okno ve druhĂ©m patĹ™e, z nÄ›hoĹľ se linulo svÄ›tlo. â€žJeĹˇtÄ› nevĂm. Nejprve musĂm rekognoskovat situaci.â€ś

â€žNesnĂˇĹˇĂm nĂˇsilĂ, pane Boone.â€ś

â€žJĂˇ taky.â€ś

â€žVĹľdyĹĄ jste toho mladĂka mĂˇlem zabil.â€ś

â€žAle co vĂˇs nemĂˇ.â€ś Z BooneovĂ˝ch Ăşst vychĂˇzely pĹ™i Ĺ™eÄŤi bĂlĂ© oblĂˇÄŤky sraĹľenĂ©ho dechu. â€žMusĂte studovat historii, doktore. VĹˇechny velkĂ© historickĂ© zmÄ›ny jsou zaloĹľenĂ© na bolesti a niÄŤenĂ.â€ś

Oba muĹľi krĂˇÄŤeli po pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ› k zadnĂmu vchodu domu. Boone se postavil pĹ™ede dveĹ™e a ohmatĂˇval rĂˇm dveĹ™Ă ĹˇpiÄŤkami prstĹŻ. NĂˇhle udÄ›lal krok dozadu a kopl do dveĹ™Ă tÄ›snÄ› nad klikou. Ozval se praskavĂ˝ zvuk a dveĹ™e se rozlĂ©tly dokoĹ™Ăˇn. Richardson veĹˇel za Boonem dovnitĹ™.

V domÄ› bylo teplo, ale ostĹ™e a nepÄ›knÄ› to tam pĂˇchlo, jako by tam nÄ›kdo rozlil lahviÄŤku ÄŤpavku. Oba muĹľi proĹˇli temnou kuchynĂ a Richardson zakopl o misku s vodou.

VĹˇude po kuchyni i na pultech se to hemĹľilo jakĂ˝misi malĂ˝mi tvory. Boone cvakl vypĂnaÄŤem a rozsvĂtil svÄ›tlo na stropÄ›.

â€žKoÄŤky,â€ś Boone to slovo jakoby vyplivl. â€žNesnĂˇĹˇĂm koÄŤky. Nic je nemĹŻĹľete nauÄŤit.â€ś

V kuchyni napoÄŤĂtali ÄŤtyĹ™i koÄŤky a v hale dvÄ› dalĹˇĂ. TiĹˇe pobĂhaly na hebkĂ˝ch tlapkĂˇch a jejich oÄŤi odrĂˇĹľely sporĂ© svÄ›tlo a zĂˇĹ™ily zlatÄ› a rĹŻĹľovÄ› a temnÄ› zelenÄ›. OcĂˇsky mÄ›ly zahnutĂ© jako otaznĂky a vousky ochutnĂˇvaly okolnĂ vzduch.

â€žNahoĹ™e se svĂtĂ,â€ś Ĺ™ekl Boone. â€žJdeme se podĂvat, kdo je doma.â€ś

Jeden za druhĂ˝m stoupali po dĹ™evÄ›nĂ˝ch schodech do druhĂ©ho patra. Boone otevĹ™el jedny dveĹ™e a oba veĹˇli do mansardy pĹ™emÄ›nÄ›nĂ© v laboratoĹ™. VĹˇude stĂˇly rĹŻznĂ© stolky a chemickĂ© nĂˇdobĂ. Spektrograf. Mikroskopy a BunsenĹŻv hoĹ™Ăˇk.

V proutÄ›nĂ©m kĹ™esle sedÄ›l starĂ˝ muĹľ s bĂlĂ˝m perskĂ˝m kocourem na klĂnÄ›. Byl hladce oholenĂ˝ a ĂşpravnÄ› obleÄŤenĂ˝, bifokĂˇlnĂ brĂ˝le na nose mÄ›l posunutĂ© na ĹˇpiÄŤku. PĹ™Ăchod vetĹ™elcĹŻ ho zĹ™ejmÄ› nijak nepĹ™ekvapil.

â€žDobrĂ˝ veÄŤer, pĂˇnovĂ©.â€ś StaĹ™Ăk mluvil tĂ©mÄ›Ĺ™ pedanticky, peÄŤlivÄ› vyslovoval kaĹľdou slabiku. â€žVÄ›dÄ›l jsem, Ĺľe se tu nakonec objevĂte. VlastnÄ› jsem to pĹ™edvĂdal. NewtonĹŻv tĹ™etĂ pohybovĂ˝ zĂˇkon pravĂ, Ĺľe kaĹľdĂˇ akce vyvolĂˇvĂˇ stejnÄ› velkou a opaÄŤnÄ› orientovanou reakci.â€ś

Boone pozoroval starĂ©ho pĂˇna, jako by se chystal vyskoÄŤit a zaÄŤĂt utĂkat. â€žJsem Nathan Boone. Jak se jmenujete vy?â€ś

â€žLundquist. Doktor Jonathan Lundquist. Jestli jste od policie, mĹŻĹľete rovnou jĂt. NeudÄ›lal jsem nic nezĂˇkonnĂ©ho.

ĹľĂˇdnĂ˝ zĂˇkon 3B3 nezakazuje, protoĹľe vlĂˇda netuĹˇĂ, Ĺľe nÄ›co takovĂ©ho existuje.â€ś

ĹľelvovinovÄ› zbarvenĂˇ koÄŤka se pokouĹˇela otĹ™Ăt Booneovi o nohu, ale ten ji odkopl. â€žNejsme policistĂ©.â€ś

Doktor Lundquist se zatvĂˇĹ™il pĹ™ekvapenÄ›. â€žPak tedy musĂte bĂ˝t â€“ ano, ovĹˇem! â€“ pracujete pro BratĹ™Ă.â€ś

Boone se tvĂˇĹ™il, jako by mÄ›l sto chutĂ nasadit si ÄŤernou rukavici a pĹ™erazit staĹ™Ăkovi nos. Richardson neznatelnÄ› zavrtÄ›l hlavou. To nenĂ nutnĂ©. PopoĹˇel ke starĂ©mu pĂˇnovi a sedl si na sklĂˇdacĂ Ĺľidli. â€žJsem doktor Phillip Richardson, badatel v oboru neurologie z YaleskĂ© univerzity.â€ś

Lundquist vypadal potÄ›Ĺˇen, Ĺľe se setkĂˇvĂˇ s kolegou vÄ›dcem. â€žA teÄŹ pracujete pro nadaci ZelenĂˇ zemÄ›.â€ś

â€žAno. Na zvlĂˇĹˇtnĂm projektu.â€ś

â€žPĹ™ed mnoha lety jsem ĹľĂˇdal u tĂ©to nadace o grant, ale ani mi neodpovÄ›dÄ›li na mĹŻj dopis. To bylo jeĹˇtÄ› pĹ™edtĂm, neĹľ jsem se z neoficiĂˇlnĂch webovĂ˝ch strĂˇnek dozvÄ›dÄ›l o PoutnĂcĂch.â€ś Lundquist se tiĹˇe zasmĂˇl. â€žĹ�Ăkal jsem si, Ĺľe bude nejlepĹˇĂ, kdyĹľ budu pracovat sĂˇm. ĹľĂˇdnĂ© vyplĹ�ovĂˇnĂ formulĂˇĹ™ĹŻ. Nikdo mi nebude koukat pĹ™es rameno.â€ś

â€žSnaĹľil jste se napodobit zĂˇĹľitky PoutnĂkĹŻ?â€ś

â€žJe v tom mnohem vĂc, doktore. SnaĹľil jsem se najĂt odpovÄ›ÄŹ na nÄ›kterĂ© zĂˇsadnĂ otĂˇzky.â€ś Lundquist pĹ™estal hladit perskĂ©ho kocoura a ten mu seskoÄŤil z klĂna. â€žPĹ™ed nÄ›kolika lety jsem pĹŻsobil na Princetonu, uÄŤil jsem

organickou chemiiâ€¦â€ś PohlĂ©dl na Richardsona. â€žMÄ›l jsem za sebou seriĂłznĂ vÄ›deckou kariĂ©ru, ale nic oslnivĂ©ho. Ale vĹľdycky mÄ› zajĂmaly souvislosti. Nejen chemie, ale i jinĂ© disciplĂny. A tak jsem jednoho odpoledne zaĹˇel na postgraduĂˇlnĂ seminĂˇĹ™ na katedĹ™e fyziky, o nÄ›ÄŤem, ÄŤemu se Ĺ™ĂkĂˇ teorie membrĂˇn.

FyzikovĂ© majĂ dnes velkĂ˝ problĂ©m. Koncepty, kterĂ© vysvÄ›tlujĂ vesmĂr, jako napĹ™Ăklad Einsteinova teorie relativity, nejsou kompatibilnĂ se subatomovĂ˝m svÄ›tem kvantovĂ© mechaniky. NÄ›kteĹ™Ă fyzici tenhle rozpor obeĹˇli pomocĂ teorie strun, kterĂˇ Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe vĹˇechno je sloĹľeno z nepatrnĂ˝ch subatomovĂ˝ch objektĹŻ, kterĂ© vibrujĂ v multidimenzionĂˇlnĂm prostoru. MatematickĂˇ strĂˇnka dĂˇvĂˇ smysl, ale struny jsou tak malĂ©, Ĺľe experimentĂˇlnÄ› nic moc nedokĂˇĹľete.

Teorie membrĂˇn jde dĂˇl, a snaĹľĂ se o kosmologickĂ© vysvÄ›tlenĂ. Teoretici se domnĂvajĂ, Ĺľe nĂˇĹˇ vnĂmatelnĂ˝ vesmĂr je ohraniÄŤenĂ˝ jakousi ÄŤasoprostorovou membrĂˇnou. Obvykle pouĹľĂvanĂˇ analogie Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe naĹˇe galaxie je jako vrstva Ĺľabince na povrchu rybnĂku â€“ tenkĂˇ vrstviÄŤka existence plovoucĂ na nÄ›ÄŤem mnohem vÄ›tĹˇĂm. VeĹˇkerĂˇ hmota, vÄŤetnÄ› naĹˇich tÄ›l, je uvÄ›znÄ›na v naĹˇĂ membrĂˇnÄ›, ale gravitace mĹŻĹľe prosĂˇknout do toho vÄ›tĹˇĂho vespod, anebo naopak nepatrnÄ› ovlivnit naĹˇi fyzikĂˇlnĂ existenci. JinĂ© membrĂˇny, jinĂ© dimenze, jinĂ© svÄ›ty â€“ Ĺ™Ăkejte tomu, jak chcete â€“ nĂˇm mohou

bĂ˝t velmi blĂzko, ale my o nich vĹŻbec nevĂme. To proto, Ĺľe ani svÄ›tlo, ani zvuk ani radioaktivnĂ zĂˇĹ™enĂ nemĹŻĹľe uniknout ze svĂ© vlastnĂ dimenze.â€ś

K Lundquistovi pĹ™iĹĄapkala ÄŤernĂˇ koÄŤiÄŤka a on ji podrbal za uĹˇima. â€žTolik pravĂ teorie, alespoĹ� ve zjednoduĹˇenĂ© podobÄ›. Tahle teorie mi zrovna tĂˇhla hlavou, kdyĹľ jsem jednou Ĺˇel v New Yorku na pĹ™ednĂˇĹˇku jakĂ©hosi tibetskĂ©ho mnicha. SedÄ›l jsem tam a poslouchal, jak vyklĂˇdĂˇ o Ĺˇesti rĹŻznĂ˝ch svÄ›tech lamaistickĂ© kosmologie â€“ a vtom jsem si uvÄ›domil, Ĺľe popisuje membrĂˇny â€“ rĹŻznĂ© dimenze a bariĂ©ry, kterĂ© je oddÄ›lujĂ. Byl tu ale jeden podstatnĂ˝ rozdĂl â€“ mĂ kolegovĂ© z Princetonu si totiĹľ neumĂ pĹ™edstavit, Ĺľe by se do tÄ›chto vesmĂrĹŻ mohl nÄ›kdo vypravit. Pro PoutnĂka je to ovĹˇem klidnÄ› moĹľnĂ©. NaĹˇe hmotnĂ© tÄ›lo to nedokĂˇĹľe, ale SvÄ›tlo v nĂˇs ano.â€ś

Lundquist se zaklonil v kĹ™esle a usmĂˇl se na svĂ© hosty.

â€žTento vztah mezi spiritualitou a fyzikou mÄ› pĹ™ivedl k ĂşplnÄ› novĂ©mu pohledu na vÄ›du. V souÄŤasnĂ© dobÄ› rozbĂjĂme atomy a trhĂˇme chromozomy. PotĂˇpĂme se na dno oceĂˇnu a pĹ™itom hledĂme do kosmu. Ale vesmĂr v naĹˇĂ hlavÄ› zkoumĂˇme jen naprosto povrchnÄ›. LĂ©kaĹ™i uĹľĂvajĂ magnetodynamickou rezonanci a computerovou tomografii, aby si prohlĂ©dli mozek, ale vĹˇechno jsou to jen nepatrnĂ© stĹ™Ăpky poznatkĹŻ na fyziologickĂ© Ăşrovni. Nikdo si zĹ™ejmÄ› neuvÄ›domuje, jak

obrovskĂ© je ve skuteÄŤnosti lidskĂ© vÄ›domĂ. Je to naĹˇe spojenĂ s ostatnĂm vesmĂrem.â€ś

Richardson se rozhlĂ©dl po mĂstnosti a uvidÄ›l mourovatou koÄŤku sedĂcĂ na koĹľenĂ˝ch deskĂˇch nacpanĂ˝ch Ĺˇtosem zaĹˇpinÄ›nĂ˝ch papĂrĹŻ. OpatrnÄ›, aby Lundquista nepoplaĹˇil, udÄ›lal pĂˇr pomalĂ˝ch krokĹŻ ke stolku. â€žA tak jste zaÄŤal s pokusy?â€ś

â€žAno. Ze zaÄŤĂˇtku jeĹˇtÄ› na Princetonu. Pak jsem odeĹˇel do penze a pĹ™estÄ›hoval se sem, abych trochu uĹˇetĹ™il.

UvÄ›domte si, Ĺľe nejsem chemik ani fyzik. A tak jsem se rozhodl hledat lĂˇtku, kterĂˇ by umoĹľnila naĹˇemu SvÄ›tlu odpoutat se od tÄ›la.â€ś

â€žA naĹˇel jste vzorecâ€¦â€ś

â€žNenĂ to recept na kolĂˇÄŤ.â€ś Lundquist se zatvĂˇĹ™il otrĂˇvenÄ›. â€ž3B3 je ĹľivĂˇ substance. NovĂˇ ÄŤeleÄŹ bakteriĂ. KdyĹľ

tu tekutinu polknete, dostanou se do vaĹˇĂ nervovĂ© soustavy.â€ś

â€žTo znĂ nebezpeÄŤnÄ›.â€ś

â€žVzal jsem to uĹľ mnohokrĂˇt. A poĹ™Ăˇd si jeĹˇtÄ› pamatuju, Ĺľe mĂˇm ve ÄŤtvrtek vynĂ©st odpadky a zaplatit ĂşÄŤet za elektĹ™inu.â€ś

MourovatĂˇ koÄŤka pĹ™ibÄ›hla k Richardsonovi, kterĂ˝ se prĂˇvÄ› dostal ke stolku. â€žA 3B3 vĂˇm umoĹľnĂ vidÄ›t jinĂ© svÄ›ty?â€ś

â€žNe. To je ta chyba. MĹŻĹľete toho vzĂt kolik chcete, a stejnÄ› to z vĂˇs neudÄ›lĂˇ PoutnĂka. VĂ˝let je velmi krĂˇtkĂ˝, je to

jen letmĂ˝ dotek mĂsto skuteÄŤnĂ©ho pĹ™istĂˇnĂ. ZĹŻstanete jen tak dlouho, abyste zahlĂ©dl jeden nebo dva obrazy, a pak musĂte pryÄŤ.â€ś

Richardson otevĹ™el desky a zaÄŤal prohlĂĹľet potĹ™ĂsnÄ›nĂ© grafy a naĹˇkrĂˇbanĂ© poznĂˇmky. â€žCo kdybychom vzali vaĹˇe bakterie a nÄ›komu je podali?â€ś

â€žPosluĹľte si. Trochu je jich v tĂ© Petriho misce pĹ™Ămo pĹ™ed vĂˇmi. Ale budete jen plĂ˝tvat ÄŤasem. Jak jsem vĂˇm Ĺ™Ăkal, nefunguje to. Proto jsem to zaÄŤal prodĂˇvat tomu mladĂkovi, co se jmenuje Pius Romero, kterĂ˝ mi dĹ™Ăv uklĂzel snĂh pĹ™ed domem. Myslel jsem si, Ĺľe moĹľnĂˇ se mnou nÄ›co nenĂ v poĹ™Ăˇdku. TĹ™eba jinĂ lidĂ© mohou vzĂt 3B3 a cestovat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. Ale chyba nebyla ve mnÄ›. Kdykoli si Pius pĹ™ijde pro dalĹˇĂ dĂˇvku, musĂ mi o vĹˇem referovat. LidĂ© majĂ vize jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, ale nemohou tam zĹŻstat.â€ś

Richardson zvedl ze stolu Petriho misku. Na ĹľelatinovĂ©m roztoku rostla v pĹŻvabnĂ© kĹ™ivce kolonie modrozelenĂ˝ch bakteriĂ. â€žTo je ono?â€ś

â€žAno. Fiasko. VraĹĄte se k BratĹ™Ăm a Ĺ™eknÄ›te jim, aĹĄ se pĹ™ihlĂˇsĂ do klĂˇĹˇtera. Modlete se. Meditujte. Studujte Bibli, KorĂˇn nebo kabalu. ĹľĂˇdnĂ˝ rychlĂ˝ zpĹŻsob, jak se dostat z toho naĹˇeho mizernĂ©ho malĂ©ho svÄ›ta, neexistuje.â€ś

â€žAle co kdyby 3B3 vzal PoutnĂk?â€ś zeptal se Richardson.

â€žVyslalo by ho to na cestu, a pak uĹľ by mohl pokraÄŤovat sĂˇm.â€ś

Doktor Lundquist se pĹ™edklonil a Richardson si myslel, Ĺľe staĹ™Ăk snad vyskoÄŤĂ z kĹ™esla. â€žTo je ovĹˇem zajĂmavĂˇ myĹˇlenka,â€ś Ĺ™ekl. â€žAle copak nejsou vĹˇichni PoutnĂci dĂˇvno po smrti? BratĹ™Ă vynaloĹľili hodnÄ› penÄ›z na jejich vyvraĹľdÄ›nĂ. Ale kdo vĂ? TĹ™eba nÄ›jakĂ©ho najdete schovanĂ©ho nÄ›kde na Madagaskaru nebo v KĂˇthmĂˇndĂş.â€ś

â€žObjevili

jsme

PoutnĂka,

kterĂ˝

je

ochoten

spolupracovat.â€ś

â€žA vy ho chcete pouĹľĂt?â€ś

Richardson pĹ™ikĂ˝vl.

â€žTomu nemĹŻĹľu vÄ›Ĺ™it. ProÄŤ to BratĹ™Ă dÄ›lajĂ?â€ś

Richardson sebral ze stolu koĹľenĂ© desky a Petriho misku. â€žTohle je senzaÄŤnĂ objev, doktore Lundquiste.

MusĂm vĂˇm to Ĺ™Ăct.â€ś

â€žNestojĂm o poklony. Ale jedno mi vysvÄ›tlete. ProÄŤ BratĹ™Ă zmÄ›nili strategii?â€ś

Boone pĹ™istoupil ke stolku a zeptal se, jak kdyĹľ mĂˇsla ukrajuje: â€žJe to to, pro co jsme pĹ™iĹˇli, doktore?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe ano.â€ś

â€žRadĹˇi se pĹ™esvÄ›dÄŤte. Vracet se nebudeme.â€ś

â€žTohle je vĹˇechno, co potĹ™ebujeme. PoslyĹˇte, nechci, aby se doktoru Lundquistovi cokoli negativnĂho pĹ™ihodilo.â€ś

â€žOvĹˇem, doktore. ChĂˇpu, co cĂtĂte. NenĂ to pĹ™ece kriminĂˇlnĂk jako Pius Romero.â€ś Boone jemnÄ› poloĹľil Richardsonovi ruku na rameno a postrÄŤil ho ke dveĹ™Ăm.

â€žBÄ›Ĺľte do auta a poÄŤkejte tam. MusĂm doktoru Lundquistovi vysvÄ›tlit bezpeÄŤnostnĂ aspekt vÄ›ci. Nebude to trvat dlouho.â€ś

Richardson klopĂ˝tal ze schodĹŻ, protĂˇpal kuchynĂ a vyĹˇel ven zadnĂmi dveĹ™mi. Poryvem studenĂ©ho vzduchu mu zÄŤervenaly oÄŤi, jako by plakal. StĂˇl na zĂˇpraĹľĂ a pĹ™ipadal si tak unavenĂ˝, Ĺľe mÄ›l chuĹĄ si tu lehnout a stoÄŤit se do klubĂÄŤka. Jeho Ĺľivot se nenĂˇvratnÄ› zmÄ›nil, ale jeho tÄ›lo stĂˇle pumpovalo krev, trĂˇvilo potravu a vdechovalo kyslĂk. UĹľ

nebyl vÄ›dec, kterĂ˝ pĂĹˇe referĂˇty a snĂ o NobelovÄ› cenÄ›. Jaksi se zmenĹˇil, stal se tĂ©mÄ›Ĺ™ bezvĂ˝znamnou maliÄŤkou souÄŤĂˇstkou sloĹľitĂ©ho mechanismu.

S Petriho miskou stĂˇle v ruce se Ĺˇoural po pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ›. BooneĹŻv rozhovor s Lundquistem evidentnÄ› netrval dlouho â€“ dohonil doktora, jeĹˇtÄ› neĹľ staÄŤil dojĂt k autu.

â€žVĹˇechno v poĹ™Ăˇdku?â€ś zeptal se Richardson.

â€žSamozĹ™ejmÄ›,â€ś odpovÄ›dÄ›l Boone. â€žVÄ›dÄ›l jsem, Ĺľe to nebude problĂ©m. NÄ›kdy je dobĹ™e Ĺ™Ăct vÄ›ci jasnÄ› a na rovinu.

ĹľĂˇdnĂˇ zbyteÄŤnĂˇ slova. ĹľĂˇdnĂˇ faleĹˇnĂˇ diplomacie. VyjĂˇdĹ™il jsem se jasnÄ›, a reakce byla pozitivnĂ.â€ś

Boone otevĹ™el dveĹ™e auta a komicky se uklonil jako ledabylĂ˝ ĹˇofĂ©r. â€žMusĂte bĂ˝t unavenĂ˝, doktore Richardsone.

Byla to dlouhĂˇ noc. TeÄŹ vĂˇs zavezu do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska.â€ś

36

Hollis projel kolem bloku, kde mÄ›l Michael byt, v devÄ›t rĂˇno, pak ve dvÄ› odpoledne a v sedm veÄŤer. VyhlĂĹľel ĹľoldnĂ©Ĺ™e Tabuly usazenĂ© v zaparkovanĂ˝ch autech a na laviÄŤkĂˇch v parku, muĹľe pĹ™edstĂrajĂcĂ, Ĺľe jsou z elektrĂˇrenskĂ© spoleÄŤnosti nebo zamÄ›stnanci mÄ›sta. PĹ™i kaĹľdĂ© objĂĹľÄŹce zaparkoval pĹ™ed kosmetickĂ˝m salonem a zapisoval si vĹˇechno, co vidÄ›l. StarĂˇ panĂ s nĂˇkupnĂm vozĂÄŤkem. MuĹľ s plnovousem s dÄ›tskou sedaÄŤkou v rukou. KdyĹľ se za pÄ›t hodin vrĂˇtil, porovnal zĂˇpisky a nevidÄ›l ĹľĂˇdnĂ© podobnosti.

To ovĹˇem znamenalo jen to, Ĺľe ĹľoldĂˇci neÄŤekajĂ pĹ™ed budovou. MoĹľnĂˇ sedĂ v bytÄ› na protÄ›jĹˇĂ stranÄ› chodby.

KdyĹľ oduÄŤil veÄŤernĂ hodinu capoeiry, vymyslel plĂˇn.

DruhĂ˝ den rĂˇno si oblĂ©kl modrĂ˝ bavlnÄ›nĂ˝ overal, vzal do ruky mop a kbelĂk na koleÄŤkĂˇch, kterĂ˝ pouĹľĂval, kdyĹľ vytĂral podlahu ve svĂ© Ĺˇkole. Komplex bytĹŻ, v nÄ›mĹľ bydlel i Michael, zabĂral celĂ˝ blok na Wilshire Boulevardu poblĂĹľ

Barringtonu. Byly to tĹ™i vÄ›ĹľĂˇky, k nim pĹ™ilĂ©hajĂcĂ tĹ™ĂpatrovĂ˝ parking a rozlehlĂ˝ vnitĹ™nĂ dvĹŻr s bazĂ©nem a tenisovĂ˝mi kurty.

Vezmi rozum do hrsti, pomyslel si Hollis. NechceĹˇ se pĹ™ece prĂˇt s ĹľoldĂˇky Tabuly, jen si s nimi trochu pohrĂˇt.

Zaparkoval auto o dva bloky dĂˇl od hlavnĂho vchodu, naplnil kbelĂk na koleÄŤkĂˇch vodou se saponĂˇtem a tlaÄŤil ho pĹ™ed sebou po chodnĂku. KdyĹľ se blĂĹľil ke vchodu, pokouĹˇel se uvaĹľovat jako domovnĂk â€“ vĹľĂt se do role.

DvÄ› starĂ© dĂˇmy prĂˇvÄ› vychĂˇzely z domu, kdyĹľ dorazil ke vchodu. â€žPrĂˇvÄ› jsem umyl chodnĂk,â€ś hlĂˇsil jim, â€ža uĹľ zase kdosi udÄ›lal binec nÄ›kde na chodbÄ›.â€ś

â€žLidi se dneska neumÄ›jĂ chovat,â€ś Ĺ™ekla jedna z dam. JejĂ pĹ™ĂtelkynÄ› podrĹľela Hollisovi dveĹ™e, aby mohl s kbelĂkem projet do foyeru.

Hollis kĂ˝vl a usmĂˇl se, a starĂ© dĂˇmy odkrĂˇÄŤely ven.

PoÄŤkal nÄ›kolik vteĹ™in a pak se vydal k vĂ˝tahĹŻm. KdyĹľ pĹ™ijel nejbliĹľĹˇĂ vĂ˝tah, vyjel do sedmĂ©ho patra. MichaelĹŻv byt byl aĹľ na konci chodby.

Jestli se agenti Tabuly skrĂ˝vajĂ v protÄ›jĹˇĂm bytÄ› a pozorujĂ ho ĹˇpehĂ˝rkou, pak bude okamĹľitÄ› muset zaÄŤĂt lhĂˇt.

Pan Corrigan mÄ› platĂ, abych mu uklĂzel. Ano, pane.

ChodĂm jednou tĂ˝dnÄ›. Pan Corrigan odjel? NevÄ›dÄ›l jsem, Ĺľe je pryÄŤ, pane. UĹľ celĂ˝ mÄ›sĂc mi nezaplatil.

VytĂˇhl klĂÄŤ, kterĂ˝ dostal od Gabriela, odemkl dveĹ™e a veĹˇel dovnitĹ™. Byl ve stĹ™ehu, pĹ™ipraven odrazit Ăştok, ale vevnitĹ™ nikoho nenaĹˇel. V bytÄ› byl horkĂ˝, zatuchlĂ˝ pach. Na konferenÄŤnĂm stolku dosud leĹľelo ÄŤtrnĂˇct dnĂ starĂ© vydĂˇnĂ Wall Street Journalu. Hollis nechal kbelĂk a mop u dveĹ™Ă a bÄ›Ĺľel do loĹľnice. NaĹˇel telefon, vytĂˇhl maliÄŤkĂ˝ magnetofon

a vytoÄŤil ÄŤĂslo domu Maggie ResnickovĂ©. Nebyla doma, ale Hollis s nĂ stejnÄ› nechtÄ›l mluvit. Byl si jist, Ĺľe Tabula monitoruje i jejĂ telefonnĂ hovory. KdyĹľ se zapnul Maggiin zĂˇznamnĂk, Hollis spustil magnetofon a pĹ™idrĹľel ho u mluvĂtka.

â€žAhoj, Maggie. Tady Gabe. ChystĂˇm se vypadnout z Los Angeles a najĂt si nÄ›jakĂ© mĂsto, kde se schovĂˇm. DĂky za vĹˇechno. Sbohem.â€ś

Hollis zavÄ›sil telefon, vypnul magnetofon a rychle byt opustil. CĂtil obrovskĂ© napÄ›tĂ, kdyĹľ strkal kbelĂk chodbou, ale pak pĹ™ijel vĂ˝tah a on nastoupil. DobrĂ˝, myslel si. To bylo snadnĂ©. Ale nezapomeĹ�, poĹ™Ăˇd jsi domovnĂk.

KdyĹľ vĂ˝tah zastavil v pĹ™ĂzemĂ, Hollis vystrkal kbelĂk ven a kĂ˝vl mladĂ©mu pĂˇru s kokrĹˇpanÄ›lem. NĂˇhle se vchodovĂ© dveĹ™e s cvaknutĂm otevĹ™ely a dovnitĹ™ vrazili tĹ™i ĹľoldĂˇci Tabuly. Vypadali jako policajti, kteĹ™Ă tuhle bokovku dÄ›lajĂ za penĂze. Jeden z nich mÄ›l na sobÄ› denimovou bundu, druzĂ dva byli obleÄŤenĂ jako malĂĹ™i. Oba malĂĹ™i nesli hadry na Ăşklid, pod kterĂ˝mi schovĂˇvali ruce.

Hollis je ignoroval a oni spÄ›ĹˇnÄ› proĹˇli kolem nÄ›j. Byl uĹľ

necelĂ© dva metry ode dveĹ™Ă, kdyĹľ se nĂˇhle otevĹ™ely dveĹ™e, kterĂ© vedly k bazĂ©nu, a z nich vykoukl postarĹˇĂ HispĂˇnec.

â€žHele, co se dÄ›je?â€ś zeptal se Hollise.

â€žNÄ›kdo rozbil lĂˇhev brusinkovĂ˝ ĹˇĹĄĂˇvy ve ÄŤtvrtĂ˝m.

Zrovna jsem to uklidil.â€ś

â€žNic takovĂ˝ho jsem rĂˇno v hlĂˇĹˇenĂ nemÄ›l.â€ś

â€žStalo se to zrovna teÄŹ.â€ś Hollis uĹľ byl u dveĹ™Ă, tĂ©mÄ›Ĺ™ se dotĂ˝kal kliky.

â€žA navejĹˇ, nemĂˇ todle nĂˇhodou dÄ›lat Freddy? Pro koho dÄ›lĂˇĹˇ?â€ś

â€žPrĂˇvÄ› jsem nastoupil u â€“â€ś

Ale neĹľ mohl doĹ™Ăct vÄ›tu, ucĂtil za sebou pohyb. A pak ho v zĂˇtylku zastudilo chladnĂ© ĂşstĂ hlavnÄ›.

â€žDÄ›lĂˇ pro nĂˇs,â€ś Ĺ™ekl jeden z muĹľĹŻ.

â€žTo je v poĹ™Ăˇdku,â€ś dodal druhĂ˝. â€žA jeĹˇtÄ› jsme s nĂm neskonÄŤili.â€ś

Dva muĹľi obleÄŤenĂ jako malĂĹ™i se drĹľeli Hollisovi z obou stran po boku. PĹ™inutili ho, aby se otoÄŤil, a vedli ho zpĂˇtky k vĂ˝tahu. Ten v denimovĂ© bundÄ› nÄ›co vyklĂˇdal ĂşdrĹľbĂˇĹ™i a ukazoval mu nÄ›jakĂ˝ dopis s ĂşĹ™ednĂm razĂtkem.

â€žO co jde?â€ś Hollis se snaĹľil vypadat pĹ™ekvapenÄ› a vydÄ›ĹˇenÄ›.

â€žDrĹľ klapaÄŤku,â€ś Ĺˇeptl vÄ›tĹˇĂ z obou chlapĹŻ. â€žAni necekni.â€ś

Hollis s obÄ›ma malĂĹ™i nastoupil do vĂ˝tahu. TÄ›snÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ se dveĹ™e staÄŤily zavĹ™Ăt, vklouzl dovnitĹ™ Denim a stiskl knoflĂk se sedmiÄŤkou.

â€žCo jsi zaÄŤ?â€ś zeptal se.

â€žTom Jackson. DÄ›lĂˇm tady u ĂşklidovĂ˝ sluĹľby.â€ś

â€žNevÄ›Ĺˇ nĂˇm bulĂky na nos,â€ś houkl menĹˇĂ malĂĹ™, ten co mÄ›l v ruce pistoli. â€žTen chlĂˇpek tam dole tÄ› neznal.â€ś

â€žNastoupil jsem pĹ™ed dvÄ›ma dny.â€ś

â€žJak se jmenuje firma, u kterĂ˝ dÄ›lĂˇĹˇ?â€ś kontroloval Denim.

â€žPĹ™ijĂmal mÄ› pan Regal.â€ś

â€žPtal jsem se na jmĂ©no firmy.â€ś

Hollis se nepatrnÄ› posunul a odtĂˇhl se od hlavnÄ› pistole.

â€žTo bohuĹľel nevĂm, pane. Opravdu mÄ› to moc mrzĂ. Ale nevĂm nic jinĂ˝ho, neĹľ Ĺľe mÄ› pĹ™ijmul pan Regal, a ten povĂdal, Ĺľe â€“â€ś

UdÄ›lal pĹŻlobrat, popadl pistolnĂka za zĂˇpÄ›stĂ a trhl jĂm kupĹ™edu. Pravou rukou ho udeĹ™il do ohryzku. Pistole vystĹ™elila, rĂˇna byla v malĂ©m prostoru ohluĹˇujĂcĂ, a zasĂˇhla druhĂ©ho malĂĹ™e. Ten zaĹ™val, a Hollis se souÄŤasnÄ› otoÄŤil a loktem praĹˇtil Denima do zubĹŻ. Zkroutil pistolnĂkovi ruku dopĹ™edu, takĹľe ĹľoldĂˇk zbraĹ� upustil.

Obrat. Ăštok. OtoÄŤka a znovu Ăşder. BÄ›hem pĂˇr vteĹ™in leĹľeli vĹˇichni tĹ™i muĹľi na podlaze. Hollis stiskl ÄŤervenĂ˝ knoflĂk, zastavil vĂ˝tah, dveĹ™e se otevĹ™ely a vystoupil. BÄ›Ĺľel chodbou, naĹˇel poĹľĂˇrnĂ schodiĹˇtÄ› a uĹľ se Ĺ™Ătil dolĹŻ, bral schody po dvou.

37

KdyĹľ byl Michael jeĹˇtÄ› kluk a vyrĹŻstal na silnicĂch, nauÄŤil

se

automaticky

odpovĂdat

na

matÄŤiny

nepravdÄ›podobnĂ© historky a Gabrielovy nepraktickĂ© nĂˇpady, jak vydÄ›lat penĂze. Je na ÄŤase vydat se do zemÄ› zvanĂ© Realita, Ĺ™ĂkĂˇval jim, ÄŤĂmĹľ chtÄ›l Ĺ™Ăci, Ĺľe alespoĹ� nÄ›kdo z rodiny musĂ objektivnÄ› nahlĂĹľet jejich problĂ©my. Michael se povaĹľoval za prezidenta zemÄ› Reality â€“ nenĂ to zrovna pĹ™ĂjemnĂ© mĂsto, ale aspoĹ� vĂte, kde jste.

Tady ve vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku zjiĹˇĹĄoval, Ĺľe bĂ˝t objektivnĂ je obtĂĹľnĂ©. NenĂ pochyb o tom, Ĺľe je tu vÄ›znÄ›n. I kdyby vymyslel zpĹŻsob, jak se dostat ze zamÄŤenĂ©ho apartmĂˇ, pĹ™ĂsluĹˇnĂci ostrahy ho nikdy nenechajĂ projĂt branou a sednout na autobus do New Yorku. PravdÄ›podobnÄ› tedy ztratil svobodu â€“ ale to ho netrĂˇpilo. PoprvĂ© v ĹľivotÄ› s nĂm vĹˇichni jednali s patĹ™iÄŤnou Ăşctou a oddanostĂ.

KaĹľdĂ© ĂşterĂ˝ se schĂˇzel s Kennardem Nashem na drink a veÄŤeĹ™i v generĂˇlovÄ› kancelĂˇĹ™i s dubovĂ˝m ostÄ›nĂm. GenerĂˇl zpravidla ovlĂˇdl konverzaci â€“ vysvÄ›tloval skrytĂ© pĹ™ĂÄŤiny za tĂm, co se jevilo jako nĂˇhodnĂ© udĂˇlosti. Jednoho veÄŤera Nash

Michaelovi

vyklĂˇdal

o

radiofrekvenÄŤnĂm

identifikaÄŤnĂm ÄŤipu ukrytĂ©m v americkĂ˝ch pasech, a ukĂˇzal

mu fotografii pĹ™Ăstroje zvanĂ©ho odstĹ™edivka, kterĂ˝ dokĂˇĹľe pasy odeÄŤĂtat na vzdĂˇlenost dvaceti metrĹŻ. ZpoÄŤĂˇtku, kdyĹľ

byla tato novĂˇ technologie zavĂˇdÄ›na, nÄ›kteĹ™Ă odbornĂci volali po takzvanĂ˝ch â€žkontaktnĂchâ€ś pasech, kterĂ© je tĹ™eba projet pĹ™Ăstrojem jako napĹ™Ăklad platebnĂ kartu, ale pĹ™ĂˇtelĂ© BratĹ™Ă v BĂlĂ©m domÄ› prosadili radiofrekvenÄŤnĂ ÄŤip.

â€žJsou ty informace kĂłdovanĂ©?â€ś zeptal se Michael.

â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe ne. To by komplikovalo sdĂlenĂ tĂ©to technologie s vlĂˇdami ostatnĂch zemĂ.â€ś

â€žAle co kdyĹľ odstĹ™edivky zneuĹľijĂ teroristĂ©?â€ś

â€žJistÄ› by jim to usnadnilo prĂˇci. Dejme tomu, Ĺľe nÄ›jakĂ˝ turista prochĂˇzĂ trĹľiĹˇtÄ›m v KĂˇhiĹ™e. OdstĹ™edivka mĹŻĹľe pĹ™eÄŤĂst jeho pas â€“ zjistit, jestli je AmeriÄŤan a jestli navĹˇtĂvil Izrael.

NeĹľ AmeriÄŤan dojde na konec ulice, uĹľ mĹŻĹľe z nejbliĹľĹˇĂch dveĹ™Ă vyskoÄŤit atentĂˇtnĂk.â€ś

Michael zĹŻstal chvĂli sedÄ›t a zkoumal NashĹŻv neupĹ™ĂmnĂ˝ ĂşsmÄ›v. â€žAle to nedĂˇvĂˇ vĹŻbec ĹľĂˇdnĂ˝ smysl.

VlĂˇda tvrdĂ, Ĺľe nĂˇs chce chrĂˇnit, a pĹ™itom dÄ›lĂˇ vÄ›ci, v jejichĹľ

dĹŻsledku jsme mnohem zranitelnÄ›jĹˇĂ.â€ś

GenerĂˇl Nash se zatvĂˇĹ™il, jako by se jeho oblĂbenĂ˝ synovec dopustil drobnĂ© chybiÄŤky v Ăşkolu z poÄŤtĹŻ. â€žAno, to je nepĹ™ĂjemnĂ©. Ale musĂte porovnat ztrĂˇtu nÄ›kolika mĂˇlo ĹľivotĹŻ s obrovskou mocĂ, kterou nĂˇm tato novĂˇ technologie dĂˇvĂˇ. Tohle je budoucnost, Michaeli. Nikdo tomu nemĹŻĹľe zabrĂˇnit. Za pĂˇr let uĹľ to nebudou jenom pasy. VĹˇichni

budou mĂt OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek, kterĂ˝ umoĹľnĂ jejich neustĂˇlĂ© sledovĂˇnĂ.â€ś

PrĂˇvÄ› pĹ™i jednom z tÄ›chto pravidelnĂ˝ch kaĹľdotĂ˝dennĂch setkĂˇnĂ se generĂˇl zmĂnil o tom, co se stalo s Gabrielem.

Michaelova bratra zĹ™ejmÄ› unesla jakĂˇsi fanatickĂˇ ĹľenĹˇtina, kterĂˇ pracuje pro teroristickou organizaci zvanou HarlekĂ˝ni.

NeĹľ uprchli z Los Angeles, staÄŤila zabĂt nÄ›kolik lidĂ.

â€žMoji lidĂ© budou pokraÄŤovat v pĂˇtrĂˇnĂ,â€ś ujiĹˇĹĄoval Michaela Nash. â€žNechceme, aby vaĹˇemu bratrovi kdokoli ublĂĹľil.â€ś

â€žDejte mi vÄ›dÄ›t, aĹľ ho najdete.â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›.â€ś Nash si namazal na suĹˇenku trochu krĂ©movĂ©ho sĂ˝ra a kaviĂˇru a zakĂˇpl vĹˇe citronovou ĹˇĹĄĂˇvou.

â€žDĹŻvod, proÄŤ o tom mluvĂm, je v tom, Ĺľe HarlekĂ˝ni moĹľnĂˇ Gabriela ĹˇkolĂ, aby se stal PoutnĂkem. Pokud mĂˇte tu schopnost oba, mĹŻĹľe se stĂˇt, Ĺľe byste se potkali v jinĂ˝ch svÄ›tech. V tom pĹ™ĂpadÄ› se ho musĂte zeptat, kde se nachĂˇzĂ jeho fyzickĂ© tÄ›lo. Jakmile to budeme vÄ›dÄ›t, mĹŻĹľeme ho zachrĂˇnit.â€ś

â€žNa to zapomeĹ�te,â€ś odpovÄ›dÄ›l Michael. â€žGabe by se vydal do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, jenom pokud by tam mohl jet na motorce. MoĹľnĂˇ si to HarlekĂ˝ni uvÄ›domĂ a pustĂ ho.â€ś

RĂˇno toho dne, kdy mÄ›l bĂ˝t proveden experiment, se Michael probudil brzy. Osprchoval se s koupacĂ ÄŤepicĂ na hlavÄ›, aby se elektrody nenamoÄŤily. NatĂˇhl si triÄŤko, kalhoty se ĹˇĹ�ĹŻrou na staĹľenĂ v pase a gumovĂ© Ĺľabky. Dnes ĹľĂˇdnĂˇ snĂdanÄ›. Doktor Richardson se domnĂval, Ĺľe by to nebylo dobrĂ©. Michael sedÄ›l na gauÄŤi a poslouchal hudbu, kdyĹľ se ozvalo tichĂ© zaklepĂˇnĂ na jeho dveĹ™e a vstoupil Lawrence.

â€žVĂ˝zkumnĂ˝ tĂ˝m je pĹ™ipraven,â€ś ohlĂˇsil. â€žMÄ›li bychom jĂt.â€ś

â€žA co kdyĹľ se rozhodnu, Ĺľe to neudÄ›lĂˇm?â€ś

Lawrence se zatvĂˇĹ™il zaraĹľenÄ›. â€žTo je samozĹ™ejmÄ› na vĂˇs, Michaeli. BratĹ™Ă by takovĂ© rozhodnutĂ pochopitelnÄ› nepotÄ›Ĺˇilo. Musel bych zavolat generĂˇlu Nashovi a â€“â€ś

â€žUklidnÄ›te se. Nerozmyslel jsem si to.â€ś

Nasadil si na oholenou hlavu pletenou vlnÄ›nou ÄŤepici a vyĹˇel za Lawrencem na chodbu. Byli tam dva strĂˇĹľci v obvyklĂ˝ch modrĂ˝ch sakĂˇch a ÄŤernĂ˝ch vĂˇzankĂˇch. VytvoĹ™ili cosi jako ÄŤestnou strĂˇĹľ â€“ jeden vpĹ™edu, druhĂ˝ vzadu. MalĂ˝ prĹŻvod proĹˇel jinak zamÄŤenĂ˝mi dveĹ™mi do dvora.

Michaela pĹ™ekvapilo, kdyĹľ vidÄ›l, Ĺľe vĹˇichni zamÄ›stnanci, kteĹ™Ă se ĂşÄŤastnili projektu PĹ™echod â€“ sekretĂˇĹ™ky, chemici i programĂˇtoĹ™i â€“, vyĹˇli ven a pĹ™ihlĂĹľeli, jak vstupuje do Hrobky. PĹ™estoĹľe vÄ›tĹˇina z nich nevÄ›dÄ›la o skuteÄŤnĂ© podstatÄ› projektu nic, bylo jim Ĺ™eÄŤeno, Ĺľe pomĹŻĹľe chrĂˇnit Ameriku pĹ™ed jejĂmi nepĹ™Ăˇteli a Ĺľe Michael je nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ souÄŤĂˇstĂ celĂ©ho plĂˇnu.

PokĂ˝vl jim, jako atlet zdravĂcĂ davy fanouĹˇkĹŻ, a hrdÄ› krĂˇÄŤel pĹ™es dvĹŻr k Hrobce. VĹˇechny tyto budovy byly postaveny a vĹˇichni tito lidĂ© se zde shromĂˇĹľdili prĂˇvÄ› kvĹŻli tĂ©to chvĂli. To muselo stĂˇt fĹŻru penÄ›z. Michael si vĹľdycky pĹ™ipadal, Ĺľe je nÄ›co vĂc, Ĺľe je mu urÄŤen velkĂ˝ osud, a teÄŹ s nĂm koneÄŤnÄ› zachĂˇzejĂ jako s filmovou hvÄ›zdou ve vysokorozpoÄŤtovĂ©m filmu, v nÄ›mĹľ je jen jedna role, jedinĂˇ tvĂˇĹ™ na plĂˇtnÄ›. Pokud by skuteÄŤnÄ› byl schopen cestovat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, pak si jejich Ăşctu zaslouĹľĂ. NezavĂˇla ho sem ĹˇĹĄastnĂˇ nĂˇhoda. Je to jeho zdÄ›dÄ›nĂ© prĂˇvo.

OcelovĂ© zasouvacĂ dveĹ™e se otevĹ™ely a skupinka veĹˇla do ohromnĂ©, spoĹ™e osvÄ›tlenĂ© mĂstnosti. Kolem vĹˇech stÄ›n vedly ve vĂ˝Ĺˇi asi Ĺˇesti metrĹŻ nad betonovou podlahou zasklenĂ© ochozy. UvnitĹ™ zĂˇĹ™ilo svÄ›tlo pĹ™ĂstrojovĂ˝ch panelĹŻ a obrazovek poÄŤĂtaÄŤĹŻ, a Michael vidÄ›l, Ĺľe se na nÄ›j shora dĂvĂˇ nÄ›kolik technikĹŻ. Vzduch byl chladnĂ˝ a suchĂ˝ a bylo slyĹˇet tichĂ© bzuÄŤenĂ.

UprostĹ™ed mĂstnosti stĂˇl ocelovĂ˝ operaÄŤnĂ stĹŻl s malĂ˝m polĹˇtĂˇĹ™kem pod hlavu. Vedle stolu ÄŤekal doktor Richardson.

Sestra s doktorem Lauem kontrolovali monitorovacĂ zaĹ™ĂzenĂ a obsah kovovĂ© pĹ™ihrĂˇdky, v nĂĹľ byly umĂstÄ›ny zkumavky plnĂ© rĹŻznÄ› barevnĂ˝ch tekutin. Vedle bÄ›lostnĂ©ho polĹˇtĂˇĹ™ku leĹľelo osm drĂˇtĹŻ pĹ™ipojenĂ˝ch ke stĹ™ĂbĹ™itĂ˝m elektrodĂˇm.

JednotlivĂ© drĂˇty byly spleteny do tlustĂ©ho ÄŤernĂ©ho kabelu, kterĂ˝ se plazil ze stolu a mizel kdesi v podlaze.

â€žCĂtĂte se dobĹ™e?â€ś zeptal se Lawrence.

â€žZatĂm ano.â€ś

Lawrence se zlehka dotkl Michaelovy paĹľe a sĂˇm zĹŻstal stĂˇt u dveĹ™Ă spolu s obÄ›ma strĂˇĹľci. DÄ›lajĂ, jako kdyby se chystal utĂ©ct z budovy, pĹ™eskoÄŤit plot a schovat se v roĹˇtĂ nÄ›kde v lese. Michael doĹˇel doprostĹ™ed Hrobky, sĹ�al si pletenou ÄŤepici a podal ji oĹˇetĹ™ovatelce. ObleÄŤenĂ˝ jen v triÄŤku a stahovacĂch kalhotĂˇch ulehl naznak na operaÄŤnĂ stĹŻl.

V sĂˇle bylo chladno, ale cĂtil se pĹ™ipraven na cokoli, jako atlet pĹ™ed dĹŻleĹľitĂ˝m zĂˇvodem. Richardson se nad nÄ›j sklonil a pĹ™ipojil osm drĂˇtĹŻ se senzory k osmi plochĂ˝m elektrodĂˇm na jeho lebce. TeÄŹ byl jeho mozek pĹ™Ămo spojen s kvantovĂ˝m poÄŤĂtaÄŤem, a technici na galerii mohou sledovat jeho nervovou ÄŤinnost. Richardson vypadal nervĂłznÄ› a Michael si pĹ™Ăˇl, aby mÄ›l tvĂˇĹ™ zakrytou chirurgickou maskou.

Do hĂˇje s nĂm. On pĹ™ece nemĂˇ mozek proĹˇpikovanĂ˝ mÄ›dÄ›nĂ˝mi drĂˇty. Je to mĹŻj Ĺľivot, pomyslel si Michael. Moje riziko.

â€žHodnÄ› ĹˇtÄ›stĂ,â€ś popĹ™Ăˇl mu Richardson.

â€žNa ĹˇtÄ›stĂ zapomeĹ�te. Dejme se do toho a uvidĂme, co se bude dĂt.â€ś

Richardson pĹ™ikĂ˝vl a nasadil si sluchĂˇtka se zabudovanou vysĂlaÄŤkou, aby mohl komunikovat s techniky

na galerii. On zodpovĂdĂˇ za MichaelĹŻv mozek, kdeĹľto doktor Lau a jeho sestra majĂ na starosti zbytek tÄ›la.

PĹ™ipevnili mu senzory na hrudnĂk a krk, aby mohli sledovat ĹľivotnĂ funkce. Sestra mu dala do ruky injekci s lokĂˇlnĂm anestetikem a pak mu zavedla do ĹľĂly jehlu. K nĂ byla pĹ™ipojena plastovĂˇ hadiÄŤka, jĂĹľ mu do Ĺľil zaÄŤal odkapĂˇvat fyziologickĂ˝ roztok.

â€žSlyĹˇĂte mÄ›?â€ś zaĹˇeptal doktor Richardson do mikrofonu.

â€žDobĹ™e. Ano. TeÄŹ je to dobrĂ©.â€ś

â€žPotĹ™ebujeme nÄ›jakĂ˝ zaÄŤĂˇtek pro srovnĂˇnĂ,â€ś obrĂˇtil se k Michaelovi. â€žTakĹľe budeme dĂˇvat mozku rĹŻznĂ© podnÄ›ty.

NemusĂte

o

niÄŤem

pĹ™emĂ˝Ĺˇlet.

Jenom

reagujte.â€ś

OĹˇetĹ™ovatelka pĹ™istoupila k ocelovĂ© schrĂˇnce a pĹ™inesla nÄ›kolik zkumavek. PrvnĂ vĂˇrka obsahovala chutÄ› â€“ slanĂˇ, kyselĂˇ, hoĹ™kĂˇ a sladkĂˇ. Pak rĹŻznĂ© pachy a vĹŻnÄ› â€“ rĹŻĹľe, vanilka a nÄ›co, co Michaelovi pĹ™ipomĂnalo spĂˇlenĂ© pneumatiky. Richardson cosi mumlal do mikrofonu pĹ™ipevnÄ›nĂ©ho ke sluchĂˇtkĹŻm a pak uchopil speciĂˇlnĂ svĂtilnu a zaÄŤal testovat Michaelovy oÄŤi. Pak pĹ™ehrĂˇvali zvuky rĹŻznĂ© hlasitosti a dotĂ˝kali se jeho tvĂˇĹ™e peĹ™ĂÄŤkem, kusem dĹ™eva a drsnĂ˝m kusem Ĺľeleza.

PotĂ© doktor Richardson, spokojen se smyslovĂ˝mi Ăşdaji, vyzval Michaela, aby poÄŤĂtal pozpĂˇtku, sÄŤĂtal rĹŻznĂˇ ÄŤĂsla a popsal, co mÄ›l vÄŤera k veÄŤeĹ™i. Pak zabrousili do dlouhodobĂ© pamÄ›ti a Michael mÄ›l vyprĂˇvÄ›t, jak poprvĂ© vidÄ›l moĹ™e a jak

poprvĂ© vidÄ›l nahou Ĺľenu. MÄ›l jste vlastnĂ pokoj, kdyĹľ jste byl v pubertÄ›? Jak ten pokoj vypadal? PopiĹˇte nĂˇbytek a plakĂˇty na zdi.

KoneÄŤnÄ› se doktor pĹ™estal vyptĂˇvat a sestra mu do Ăşst vstĹ™Ăkla trochu vody. â€žTak fajn,â€ś Ĺ™ekl Richardson technikĹŻm.

â€žMyslĂm, Ĺľe jsme pĹ™ipraveni.â€ś

Sestra opÄ›t sĂˇhla do krabice a vyjmula intravenĂłznĂ vak s roztokem lĂ©ku, kterĂ©mu Ĺ™Ăkali 3B3. Kennard Nash Michaelovi zavolal a povÄ›dÄ›l mu o tĂ© lĂˇtce. VysvÄ›tlil mu, Ĺľe 3B3 je zvlĂˇĹˇtnĂ bakterie, kterou vyvinul ve Ĺ vĂ˝carsku tĂ˝m ĹˇpiÄŤkovĂ˝ch odbornĂkĹŻ. LĂ©k je velmi drahĂ˝ a je tÄ›ĹľkĂ© ho vyrobit, ale toxiny vyluÄŤovanĂ© bakteriemi zĹ™ejmÄ› zvyĹˇujĂ neurĂˇlnĂ energii. Sestra zdvihla vak a viskĂłznĂ tyrkysovÄ› modrĂˇ tekutina uvnitĹ™ zaĹˇplouchala. Odejmula neutrĂˇlnĂ fyziologickĂ˝ roztok a mĂsto nÄ›j pĹ™ipojila speciĂˇlnĂ vak, a pramĂnek 3B3 se rozbÄ›hl plastovou hadiÄŤkou do jehly v jeho ĹľĂle. Doktor Richardson a doktor Lau na nÄ›j zĂrali, jako by ÄŤekali, Ĺľe okamĹľitÄ› odlĂ©tne do jinĂ© dimenze.

â€žJak se cĂtĂte?â€ś zeptal se Richardson.

â€žNormĂˇlnÄ›. Jak dlouho to trvĂˇ, neĹľ to zaÄŤne pĹŻsobit?â€ś

â€žTo nevĂme.â€ś

â€žSrdeÄŤnĂ akce slabÄ› zvĂ˝ĹˇenĂˇ,â€ś hlĂˇsil doktor Lau.

â€žRespirace nezmÄ›nÄ›na.â€ś

Michael ve snaze nedat najevo zklamĂˇnĂ zĂral nÄ›kolik minut do stropu, pak zavĹ™el oÄŤi. MoĹľnĂˇ ve skuteÄŤnosti nenĂ

PoutnĂk, anebo je ten lĂ©k neĂşÄŤinnĂ˝. TakovĂˇ snaha a takovĂˇ spousta penÄ›z, a vĹˇechno nadarmo.

â€žMichaeli?â€ś

OtevĹ™el oÄŤi. Richardson na nÄ›j soustĹ™edÄ›nÄ› zĂral. V

mĂstnosti bylo stĂˇle chladno, ale na doktorovÄ› ÄŤele se perlily kapiÄŤky potu.

â€žZaÄŤnÄ›te poÄŤĂtat pozpĂˇtku od sta k nule.â€ś

â€žTo uĹľ jsme zkouĹˇeli.â€ś

â€žChtÄ›jĂ se vrĂˇtit k neurologickĂ©mu testu.â€ś

â€žNa to zapomeĹ�te. Tohle se neâ€¦â€ś

Michael pohnul levou rukou a uvidÄ›l nÄ›co hodnÄ› divnĂ©ho. Z jeho tÄ›la se vynoĹ™ila ruka a zĂˇpÄ›stĂ sloĹľenĂ© z myriĂˇdy svÄ›telnĂ˝ch bodĹŻ, jako kdyĹľ se duch vynoĹ™Ă ze zamÄŤenĂ© skĹ™ĂnÄ›. Jeho fyzickĂˇ ruka spadla jako bez Ĺľivota zpÄ›t na stĹŻl, zatĂmco svÄ›tĂ©lkujĂcĂ ruka zĹŻstala zdviĹľenĂˇ.

OkamĹľitÄ› vÄ›dÄ›l, Ĺľe ta vÄ›c â€“ to zjevenĂ â€“ bylo vĹľdy jeho souÄŤĂˇstĂ, skrytĂ© uvnitĹ™ jeho tÄ›la. StraĹˇidelnĂˇ ruka mu pĹ™ipomĂnala schematickĂ© kresby souhvÄ›zdĂ BlĂĹľencĹŻ nebo StĹ™elce. Jeho ruka byla sloĹľena z nepatrnĂ˝ch hvÄ›zdiÄŤek spojenĂ˝ch tenkĂ˝mi, tĂ©mÄ›Ĺ™ nepostĹ™ehnutelnĂ˝mi svÄ›telnĂ˝mi ÄŤarami. Nemohl jĂ pohybovat stejnÄ› jako zbytkem tÄ›la. KdyĹľ

si pomyslel â€“ pohni prstem, zatni pÄ›st â€“ nic se nestalo.

Musel myslet na to, co chce, aby ruka udÄ›lala v budoucnosti, a za malou chvĂli ruka zareagovala na jeho

pĹ™edstavu. Bylo to tÄ›ĹľkĂ©. VĹˇechno se dÄ›lo s malĂ˝m zpoĹľdÄ›nĂm, jako kdyĹľ se ÄŤlovÄ›k pohybuje pod vodou.

â€žCo si myslĂte?â€ś zeptal se Richardsona.

â€žZaÄŤnÄ›te poÄŤĂtat pozpĂˇtku, prosĂm.â€ś

â€žCo si myslĂte o mĂ© ruce? VidĂte, co se s nĂ dÄ›je?â€ś

Richardson zavrtÄ›l hlavou. â€žObÄ› vaĹˇe ruce leĹľĂ na vyĹˇetĹ™ovacĂm stole. MĹŻĹľete nĂˇm popsat, co vidĂte?â€ś

Michael shledĂˇval, Ĺľe mluvenĂ je obtĂĹľnĂ©. NeĹˇlo jen o pohyby rtĹŻ a jazyka â€“ sloĹľitÄ›jĹˇĂ byl ten nemotornĂ˝, namĂˇhavĂ˝ proces formulovĂˇnĂ myĹˇlenek a hledĂˇnĂ slov k jejich vyjĂˇdĹ™enĂ. Mysl pracovala rychleji neĹľ slova. Mnohem rychleji.

â€žJĂˇ â€“ myslĂm â€“ Ĺľeâ€¦â€ś OdmlÄŤel se na chvĂli, kterĂˇ mu pĹ™ipadala straĹˇnÄ› dlouhĂˇ. â€žTohle nenĂ halucinace.â€ś

â€žPopiĹˇte to, prosĂm.â€ś

â€žBylo to vĹľdycky ve mnÄ›.â€ś

â€žPopiĹˇte, co vidĂte, Michaeli.â€ś

â€žVy â€“ jste â€“ slepĂ.â€ś

Michaelova rozmrzelost vzrĹŻstala a mÄ›nila se ve zlost.

NatĂˇhl pĹ™edloktĂ, aby se na stole posadil. PĹ™ipadalo mu, jako kdyby se prodĂral ven z nÄ›ÄŤeho starĂ©ho a kĹ™ehkĂ©ho, ze schrĂˇnky ze zaĹľloutlĂ©ho skla. Pak si uvÄ›domil, Ĺľe hornĂ polovina jeho astrĂˇlnĂho tÄ›la se nachĂˇzĂ ve vertikĂˇlnĂ poloze, zatĂmco jeho fyzickĂ© tÄ›lo zĹŻstalo leĹľet. ProÄŤ to ostatnĂ nevidĂ? VĹľdyĹĄ je to ĂşplnÄ› jasnĂ©. Ale Richardson dĂˇl zĂral na

tÄ›lo na stole, jako by to byla rovnice, kterĂˇ se zniÄŤehonic sama vyĹ™eĹˇĂ.

â€žVĹˇechny ĹľivotnĂ funkce ustaly,â€ś hlĂˇsil doktor Lau.

â€žBuÄŹto je mrtvĂ˝, anebo â€“â€ś

â€žO ÄŤem to mluvĂte?â€ś ĹˇtÄ›kl Richardson.

â€žNe. SrdeÄŤnĂ akce pokraÄŤuje. JedinĂ˝ tep. A plĂce se takĂ© pohybujĂ. Je v nÄ›jakĂ©m stavu podobnĂ©m spĂˇnku, jako nÄ›kdo, kdo byl zasypanĂ˝ snÄ›hem.â€ś Doktor Lau peÄŤlivÄ› zkoumal monitor. â€žPomalu. VĹˇechno je velmi pomalĂ©. Ale je naĹľivu.â€ś

Richardson se sklonil, takĹľe jeho rty se octly jen pĂˇr centimetrĹŻ od Michaelova levĂ©ho ucha. â€žSlyĹˇĂte mÄ›, Michaeli? MĹŻĹľeteâ€¦â€ś

LidskĂ©mu hlasu se tak tÄ›Ĺľko naslouchalo â€“ byl tak spojenĂ˝ s lĂtostĂ a slabostĂ a strachem â€“ Ĺľe se Michael vynoĹ™il i zbytkem hvÄ›zdnĂ©ho tÄ›la z tÄ›la fyzickĂ©ho a vznĂˇĹˇel se nad nimi. PĹ™ipadal si v tĂ© poloze divnÄ›, jako dĂtÄ›, kterĂ© se uÄŤĂ plavat. VznĂ©st se vĂ˝Ĺˇ. SlĂ©tnout dolĹŻ. Pozoroval svÄ›t, ale jeho nervĂłznĂ hemĹľenĂ bylo daleko.

PĹ™estoĹľe nevnĂmal nic viditelnĂ©ho, pĹ™ipadalo mu, jako by v podlaze byl malĂ˝ ÄŤernĂ˝ otvor, jako odtok bazĂ©nu. TĂˇhla ho tam jakĂˇsi jemnĂˇ sĂla. Ne. Tam ne. Mohl se tĂ© sĂle ubrĂˇnit a zĹŻstat tam, kde je, pokud chtÄ›l. Ale co tam je? PatĹ™Ă to k ĂşdÄ›lu PoutnĂka?

ÄŚas plynul. MoĹľnĂˇ pĂˇr vteĹ™in nebo pĂˇr minut. Jak se jeho svÄ›telnĂ© tÄ›lo zaÄŤalo snĂˇĹˇet stĂˇle nĂĹľ, ta sĂla â€“ pĹ™itaĹľlivĂˇ sĂla â€“

nabĂ˝vala na intenzitÄ›, takĹľe zaÄŤal mĂt strach. MÄ›l vizi Gabrielovy tvĂˇĹ™e a pocĂtil intenzivnĂ touhu znovu bratra vidÄ›t. MÄ›li by v tom bĂ˝t spolu. VĹˇechno je nebezpeÄŤnĂ©, kdyĹľ je ÄŤlovÄ›k sĂˇm.

BlĂĹľ. TeÄŹ je hodnÄ› blĂzko. A pak se pĹ™estal brĂˇnit a cĂtil, jak se jeho svÄ›telnĂ© tÄ›lo zhroutilo do koule, do bodu, koncentrovanĂ© esence, kterĂˇ byla vtahovĂˇna do temnĂ©ho otvoru. ĹľĂˇdnĂ© plĂce. ĹľĂˇdnĂˇ Ăşsta. ĹľĂˇdnĂ˝ hlas. A byl pryÄŤ.

Michael otevĹ™el oÄŤi a zjistil, Ĺľe se pohupuje uprostĹ™ed temnÄ› zelenĂ©ho oceĂˇnu. Nad nĂm tĹ™i malĂˇ slunce uspoĹ™ĂˇdanĂˇ do trojĂşhelnĂku. BĂle Ĺľhnula na trĂˇvovÄ› ĹľlutĂ©m nebi.

PokouĹˇel se zĹŻstat uvolnÄ›nĂ˝ a zhodnotit situaci. Voda byla pĹ™ĂjemnÄ› teplĂˇ a mĂrnÄ› se vlnila. ĹľĂˇdnĂ˝ vĂtr. PonoĹ™il nohy pod vodu a pohupoval se na hladinÄ› jako korkovĂˇ zĂˇtka a zkoumal svÄ›t kolem sebe. UvidÄ›l tmavou mlhavou linku, kterĂˇ znamenala obzor, ale nikde ĹľĂˇdnĂˇ zemÄ› v dohledu.

â€žHalĂł!â€ś zavolal. Zvuk vlastnĂho hlasu mu na chvĂli dal pocit, Ĺľe je silnĂ˝ a Ĺľe je naĹľivu. Ale slovo se rozplynulo v nesmĂrnĂ© rozloze oceĂˇnu. â€žTady jsem!â€ś kĹ™iÄŤel. â€žZrovna tady!â€ś Ale nikdo neodpovĂdal.

VzpomnÄ›l si na zĂˇpisy z vĂ˝slechĹŻ PoutnĂkĹŻ, kterĂ© mu doktor Richardson nechal v pokoji. ExistujĂ ÄŤtyĹ™i bariĂ©ry, kterĂ© stojĂ v cestÄ› do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ â€“ voda, oheĹ�, zemÄ› a

vzduch. Tyto bariĂ©ry nemajĂ ĹľĂˇdnĂ© urÄŤitĂ© poĹ™adĂ a PoutnĂci se s nimi setkĂˇvajĂ v rĹŻznĂ˝ch podobĂˇch. MusĂ si najĂt z kaĹľdĂ© bariĂ©ry cestu ven, ale kaĹľdĂ˝ PoutnĂk to popisoval jinĂ˝mi vĂ˝razy. Je tam vĹľdy nÄ›jakĂˇ brĂˇna. PrĹŻchod. Jeden ruskĂ˝ PoutnĂk to nazval trhlinou v dlouhĂ© ÄŤernĂ© oponÄ›.

VĹˇichni se shodovali, Ĺľe je moĹľnĂ© projĂt do dalĹˇĂ bariĂ©ry, anebo se vrĂˇtit zpĂˇtky do vĂ˝chozĂho bodu v pĹŻvodnĂm svÄ›tÄ›.

Ale nikdo nikdy nesepsal ĹľĂˇdnou uÄŤebnici, jak to dokĂˇzat.

Najdete si cestu, vysvÄ›tlovala jedna Ĺľena. Nebo si ona najde vĂˇs. RĹŻznĂˇ vysvÄ›tlenĂ ho rozÄŤilovala. ProÄŤ nemĹŻĹľou jednoduĹˇe Ĺ™Ăct, bÄ›Ĺľte dva a pĹŻl metru a zahnÄ›te doprava.

PotĹ™ebuje mapu, ne filozofovĂˇnĂ.

Nahlas zaklel a zaĹˇplouchal rukama, jen aby slyĹˇel nÄ›jakĂ˝ zvuk. Voda mu Ĺˇplouchla do obliÄŤeje a stĂ©kala mu po tvĂˇĹ™Ăch do Ăşst. OÄŤekĂˇval drsnou slanou chuĹĄ oceĂˇnu, ale tahle voda byla naprosto neutrĂˇlnĂ, bez chuti a bez zĂˇpachu.

Nabral trochu do dlanÄ› a zblĂzka si ji prohlĂĹľel. V tekutinÄ› plavaly drobnĂ© ÄŤĂˇsteÄŤky. Mohl to bĂ˝t pĂsek nebo Ĺ™asy nebo svÄ›tĂ©lkujĂcĂ prach â€“ nedalo se to poznat.

Je to snad jenom sen? MĹŻĹľe se skuteÄŤnÄ› utopit? PohlĂ©dl na oblohu a pokouĹˇel se vzpomenout si na novinovĂ© ÄŤlĂˇnky o ztracenĂ˝ch rybĂˇĹ™Ăch ÄŤi turistech, kteĹ™Ă spadli z lodi a plavali v moĹ™i, dokud je nÄ›kdo nezachrĂˇnil. Jak dlouho dokĂˇzali pĹ™eĹľĂt? TĹ™i nebo ÄŤtyĹ™i hodiny? CelĂ˝ den?

PonoĹ™il hlavu pod hladinu, vynoĹ™il se a vyprskl vodu, kterĂˇ mu natekla do Ăşst. ProÄŤ jsou na nebi tĹ™i slunce? Je to jinĂ˝ vesmĂr s jinĂ˝mi zĂˇkony Ĺľivota a smrti? PĹ™estoĹľe se o tom snaĹľil uvaĹľovat, samotnĂˇ jeho situace, skuteÄŤnost, Ĺľe je sĂˇm a sĂˇm a ĹľĂˇdnĂˇ zemÄ› na dohled, se mu vnucovala do mysli. Nepropadej panice, pomyslel si. MĹŻĹľeĹˇ vydrĹľet hodnÄ› dlouho.

VzpomĂnal si na starĂ© rokenrolovĂ© pĂsniÄŤky a zaÄŤal je nahlas zpĂvat. PoÄŤĂtal pozpĂˇtku a pĹ™edĹ™ĂkĂˇval dÄ›tskĂ© Ĺ™Ăkanky â€“ cokoliv, co mu mohlo dodat pocit, Ĺľe je stĂˇle jeĹˇtÄ› naĹľivu.

Nadechnout, vydechnout. Ĺ plouch. Obrat. A znovu ĹˇplouchnutĂ. Ale pokaĹľdĂ©, kdyĹľ skonÄŤil, se drobnĂ© vlnky rozplynuly v nehybnosti kolem nÄ›j. NenĂ mrtvĂ˝? MoĹľnĂˇ, Ĺľe je mrtvĂ˝. MoĹľnĂˇ prĂˇvÄ› v tuhle chvĂli se Richardson pokouĹˇĂ oĹľivit jeho nehybnĂ© tÄ›lo. MoĹľnĂˇ je skoro mrtvĂ˝, a kdyĹľ se tomu poddĂˇ, poslednĂ jiskĹ™iÄŤka Ĺľivota vyprchĂˇ z jeho tÄ›la.

PoplaĹˇenÄ› si zvolil smÄ›r a zaÄŤal plavat. Plaval jednoduchĂ˝m kraulem, a kdyĹľ zaÄŤal mĂt unavenĂ© paĹľe, poloĹľil se naznak. NeumÄ›l nijak zmÄ›Ĺ™it, kolik ÄŤasu uplynulo.

PÄ›t minut. PÄ›t hodin. Ale kdyĹľ pĹ™estal a znovu zvedl hornĂ polovinu tÄ›la nad hladinu, uvidÄ›l stejnou linku obzoru.

StejnĂˇ tĹ™i slunce. ĹľlutĂ© nebe. Potopil se pod hladinu a pak se rychle vynoĹ™il, plival vodu a vykĹ™ikoval.

PoloĹľil se tvĂˇĹ™Ă vzhĹŻru, vyklenul zĂˇda, a zavĹ™el oÄŤi.

Stejnost okolĂ, jeho statickĂ˝ charakter, navozovaly pĹ™edstavu

stvoĹ™enĂ mysli. A pĹ™ece se v jeho snech vĹľdycky objevoval Gabriel a ostatnĂ lidi, kterĂ© znal. AbsolutnĂ osamÄ›lost tohoto prostoru byla podivnĂˇ a znepokojivĂˇ. Jestli je to sen, pak by tu mÄ›la bĂ˝t pirĂˇtskĂˇ loÄŹ nebo rychlĂ˝ elegantnĂ ÄŤlun plnĂ˝ ĹľenskĂ˝ch.

NĂˇhle ucĂtil, jak se jeho nohy cosi dotklo rychlĂ˝m klouzavĂ˝m pohybem. ZaÄŤal zuĹ™ivÄ› plavat. Kopal. Rukama hmatal pĹ™ed sebe. SnaĹľil se uchopit vodu. Hnala ho jedinĂˇ myĹˇlenka, dostat se co nejrychleji od toho, co se ho dotklo.

Natekla mu voda do nosu, ale on ji vyfrkl. ZavĹ™el oÄŤi a plaval poslepu, zoufale hrabal jako zvĂĹ™e. PĹ™estaĹ�. PoÄŤkat.

Zvuk vlastnĂho dechu. Pak jĂm znovu projel strach, a znovu zaÄŤal plavat nikam, k nekoneÄŤnÄ› se vzdalujĂcĂmu horizontu.

ÄŚas plynul. SnovĂ˝ ÄŤas. KosmickĂ˝ ÄŤas. Nebyl si jistĂ˝ uĹľ

vĹŻbec niÄŤĂm. Ale pĹ™estal se pohybovat a pĹ™evrĂˇtil se na zĂˇda, ĂşplnÄ› vyÄŤerpanĂ˝, a lapal po dechu. Opustily ho vĹˇechny myĹˇlenky kromÄ› touhy dĂ˝chat. Jako jedinĂ˝ kus ĹľivĂ© tkĂˇnÄ› se soustĹ™edil na tento proces, kterĂ˝ mu v minulosti pĹ™ipadal tak jednoduchĂ˝ a automatickĂ˝. Uplynul dalĹˇĂ ÄŤas a on si zaÄŤal uvÄ›domovat novĂ˝ vjem. PĹ™ipadalo mu, jako by se pohyboval nÄ›jakĂ˝m smÄ›rem, jako by ho to tĂˇhlo k nÄ›jakĂ©mu bodu na obzoru. Proud postupnÄ› sĂlil.

UslyĹˇel, jak mu kolem uĹˇĂ proudĂ voda, a pak slabĂ© hĹ™mÄ›nĂ, jako vzdĂˇlenĂ˝ vodopĂˇd. Zvedl se do vertikĂˇlnĂ polohy, zdvihl hlavu a pokouĹˇel se zahlĂ©dnout, kam to pluje.

V dĂˇlce se nad hladinu zvedala jemnĂˇ mlha a povrch oceĂˇnu se ÄŤeĹ™il drobnĂ˝mi vlnkami. Proud byl teÄŹ dost silnĂ˝ a obtĂĹľnÄ› se proti nÄ›mu plavalo. BurĂˇcenĂ znÄ›lo stĂˇle hlasitÄ›ji a hlasitÄ›ji, aĹľ neslyĹˇel vlastnĂ hlas. VztĂˇhl pravou paĹľi k obloze, jako by ho mohl zachytit nÄ›jakĂ˝ andÄ›l nebo obrovskĂ˝ ptĂˇk a zachrĂˇnit ho pĹ™ed zkĂˇzou. Proud ho tĂˇhl dĂˇl, aĹľ k mĂstu, kde se zdĂˇlo, jako by moĹ™e pĹ™ed nĂm kamsi padalo.

Na okamĹľik se octl pod vodou, pak se probojoval ke svÄ›tlu. Byl na pokraji ohromnĂ©ho vĂru, velkĂ©ho jako krĂˇter na MÄ›sĂci. ZelenĂˇ voda se toÄŤila v kruzĂch pĹ™echĂˇzejĂcĂch do temnĂ©ho vĂru. A proud ho tĂˇhl dĂˇl a hloubÄ›ji, pryÄŤ od svÄ›tla.

MusĂĹˇ se pohybovat, Ĺ™Ăkal si. NevzdĂˇvej se. NÄ›co v nÄ›m by bylo navĹľdy zniÄŤeno, kdyby nechal vodu, aby mu natekla do Ăşst a do plic.

V polovinÄ› cesty na dno ohromnĂ© zelenĂ© mĂsy uvidÄ›l malĂ˝ ÄŤernĂ˝ stĂn, tvaru a velikosti lodnĂho okĂ©nka. StĂn byl nÄ›co, co nesouviselo s vĂrem. Mizel za vodnĂ tĹ™ĂĹˇtĂ a pÄ›nou, jako temnĂˇ skĂˇla skrytĂˇ v Ĺ™ece, a znovu se objevoval ve stejnĂ©m mĂstÄ›.

Kopal a mĂˇchal rukama a zaÄŤal padat k tomu stĂnu.

Ztratil ho z oÄŤĂ. Znovu ho uvidÄ›l. A pak se vrhl do jeho tmavĂ©ho stĹ™edu.

38

VÄ›tĹˇĂ ÄŤĂˇst zasklenĂ© galerie zbudovanĂ© kolem vĹˇech ÄŤtyĹ™ stÄ›n vnitĹ™nĂho sĂˇlu Hrobky vyuĹľĂval tĂ˝m technikĹŻ, ale ze severnĂ strany se do nĂ dalo vstoupit jen pĹ™ĂsnÄ› stĹ™eĹľenĂ˝mi dveĹ™mi. Tato soukromĂˇ lĂłĹľe mÄ›la podlahu pokrytou kobercem a byla vybavena pohodlnĂ˝mi pohovkami a do podlahy zabudovanĂ˝mi nerezovĂ˝mi lampami. U oken zasklenĂ˝ch zvenÄŤĂ neprĹŻhlednĂ˝mi skly stĂˇly malĂ© ÄŤernĂ© stolky a kĹ™esla s rovnĂ˝mi opÄ›radly potaĹľenĂˇ semiĹˇem.

Kennard Nash sedÄ›l sĂˇm u jednoho stolku a jeho osobnĂ strĂˇĹľce, bĂ˝valĂ˝ peruĂˇnskĂ˝ policista jmĂ©nem RamĂłn Vega, mu nalĂval do sklenky chardonnay. RamĂłn kdysi zavraĹľdil pÄ›t dÄ›lnĂkĹŻ z mÄ›dÄ›nĂ˝ch dolĹŻ, kteĹ™Ă byli natolik poĹˇetilĂ, Ĺľe se pokusili zorganizovat stĂˇvku, ale Nash si ho cenil jako diskrĂ©tnĂho osobnĂho sluhy a obratnĂ©ho ÄŤĂĹˇnĂka.

â€žCo je k obÄ›du, RamĂłne?â€ś

â€žLosos. Ĺ ĹĄouchanĂ© ÄŤesnekovĂ© brambory. ZelenĂ© fazolky s mandlemi. PĹ™inesou to z administrativnĂho centra.â€ś

â€žVĂ˝bornÄ›. DohlĂ©dnÄ›te, aby jĂdlo nevystydlo.â€ś

RamĂłn se vrĂˇtil do pĹ™edpokoje u bezpeÄŤnostnĂch dveĹ™Ă a Nash usrkl trochu vĂna. Jedna z vÄ›cĂ, kterĂ© se generĂˇl nauÄŤil za dvaadvacet let v armĂˇdÄ›, byla, Ĺľe je nutnĂ©, aby dĹŻstojnĂci

byli vĹľdy oddÄ›leni od obyÄŤejnĂ˝ch vojĂˇkĹŻ. Je pĹ™ece jejich velitel, ne jejich kamarĂˇd. KdyĹľ pracoval v BĂlĂ©m domÄ›, administrativa se Ĺ™Ădila tĂ˝mĹľ pravidlem. VĹľdy jednou za nÄ›kolik tĂ˝dnĹŻ se prezident objevil na veĹ™ejnosti, odpĂˇlil baseballovĂ˝ mĂÄŤ nebo rozsvĂtil nĂˇrodnĂ vĂˇnoÄŤnĂ strom, ale po vÄ›tĹˇinu ÄŤasu byl chrĂˇnÄ›n pĹ™ed nebezpeÄŤnou nĂˇhodnostĂ udĂˇlostĂ nepĹ™edepsanĂ˝ch scĂ©nĂˇĹ™em. PĹ™estoĹľe Nash byl vojĂˇk, speciĂˇlnÄ› prezidenta varoval, aby nechodil na vojenskĂ© pohĹ™by. NÄ›jakĂˇ emocionĂˇlnÄ› labilnĂ manĹľelka by mohla zaÄŤĂt vyvĂˇdÄ›t. NÄ›ÄŤĂ matka by se mohla vrhnout na rakev nebo by se ÄŤĂsi otec mohl domĂˇhat, aby mu vysvÄ›tlili, proÄŤ zemĹ™el jeho syn. DĂky filozofii Panoptikonu BratĹ™Ă pochopili, Ĺľe moc je zaloĹľena na kontrole a pĹ™edvĂdatelnosti.

ProtoĹľe byl vĂ˝sledek projektu PĹ™echod pĹ™edem nepĹ™edvĂdatelnĂ˝, Nash radÄ›ji BratĹ™Ă neinformoval, Ĺľe experiment uĹľ skuteÄŤnÄ› probĂhĂˇ. Bylo tu zkrĂˇtka pĹ™ĂliĹˇ mnoho promÄ›nnĂ˝ch, aby mohl bĂ˝t ĂşspÄ›ch zaruÄŤen. VĹˇechno zĂˇviselo na Michaelu Corriganovi, mladĂ©m muĹľi, jehoĹľ tÄ›lo teÄŹ spoÄŤĂvalo na vyĹˇetĹ™ovacĂm stole uprostĹ™ed Hrobky.

MnozĂ mladĂ muĹľi a Ĺľeny, kteĹ™Ă poĹľili 3B3, skonÄŤili v psychiatrickĂ˝ch lĂ©ÄŤebnĂˇch. Doktor Richardson si stÄ›Ĺľoval, Ĺľe nemĹŻĹľe nijak odmÄ›Ĺ™it pĹ™esnou dĂˇvku drogy, ani pĹ™edvĂdat jejĂ ĂşÄŤinek na potenciĂˇlnĂho PoutnĂka.

Kdyby Ĺˇlo o vojenskou operaci, Nash by pĹ™edal plnou odpovÄ›dnost sluĹľebnÄ› mladĹˇĂmu dĹŻstojnĂkovi a sĂˇm by

zĹŻstal mimo bitevnĂ pole. Je snadnÄ›jĹˇĂ svalit ze sebe vinu za neĂşspÄ›ch, kdyĹľ jste nÄ›kde ĂşplnÄ› jinde. GenerĂˇl dobĹ™e znal toto zĂˇkladnĂ pravidlo â€“ Ĺ™Ădil se jĂm po celou svou kariĂ©ru â€“, ale nemohl prostÄ› nebĂ˝t ve vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku.

Konstrukce kvantovĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe, zbudovĂˇnĂ Hrobky a pokus stvoĹ™it PoutnĂka, to vĹˇe byla jeho rozhodnutĂ. Pokud bude projekt PĹ™echod ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝, zmÄ›nĂ bÄ›h historie.

VirtuĂˇlnĂ Panopticon uĹľ na tomto pracoviĹˇti vstoupilo v praxi. Kennard Nash usrkĂˇval vĂno a dopĹ™Ăˇval si potÄ›ĹˇenĂ z velkolepĂ© vize. Kdesi v Madridu poÄŤĂtaÄŤ prĂˇvÄ› registroval na klĂˇvesnici Ăşhozy jednĂ© unavenĂ© mladĂ© Ĺľeny, kterĂˇ zadĂˇvala informace z kreditnĂ karty. PoÄŤĂtaÄŤovĂ˝ program, kterĂ˝ monitoroval jejĂ prĂˇci, vytvoĹ™il hodinovĂ˝ graf, kterĂ˝ ukazoval, jestli splnila normu. Automaticky ji pak informoval: Jste paĹˇĂˇk, Marie nebo DÄ›lĂˇte mi starosti, sleÄŤno SanchezovĂˇ, jste pozadu. A mladĂˇ Ĺľena se pĹ™edklonĂ a bude psĂˇt rychleji, a jeĹˇtÄ› rychleji, aby nepĹ™iĹˇla o prĂˇci.

NÄ›kde v LondĂ˝nÄ› sleduje bezpeÄŤnostnĂ kamera tvĂˇĹ™e v davu, pĹ™emÄ›Ĺ�uje lidskou bytost ve sled ÄŤĂsel, kterĂˇ lze porovnat s digitĂˇlnĂm archivem. V Mexico City a v JakartÄ› odposlouchĂˇvajĂ

elektronickĂ© uĹˇi telefonnĂ hovory.

NeposednĂ© brebentÄ›nĂ internetu je neustĂˇle monitorovĂˇno.

VlĂˇdnĂ poÄŤĂtaÄŤe vÄ›dĂ, Ĺľe v Denveru byla zakoupena jistĂˇ kniha, kdeĹľto v Bruselu byla z knihovny vypĹŻjÄŤena jinĂˇ kniha. Kdo si koupil prvnĂ knihu? Kdo ÄŤte tu druhou?

ZjistÄ›te jmĂ©na. KĹ™ĂĹľovĂ© odkazy. DalĹˇĂ zjiĹˇĹĄovĂˇnĂ. Den za dnem virtuĂˇlnĂ Panopticon hlĂdĂˇ svĂ© vÄ›znÄ›, stĂˇvĂˇ se souÄŤĂˇstĂ jejich svÄ›ta.

RamĂłn Vega znovu nehluÄŤnÄ› vstoupil na galerii a lehce se uklonil. Nash usoudil, Ĺľe se pĹ™ihodilo nÄ›co nepĹ™ĂjemnĂ©ho s obÄ›dem.

â€žZa dveĹ™mi ÄŤekĂˇ pan Boone, generĂˇle. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe jste s nĂm chtÄ›l mluvit.â€ś

â€žAno, jistÄ›. Hned ho sem poĹˇlete.â€ś

GenerĂˇl dobĹ™e vÄ›dÄ›l, Ĺľe kdyby sedÄ›l v MĂstnosti pravdy, levĂˇ strana jeho mozkovĂ© kĹŻry by svĂtila prolhanou ÄŤervenĂ.

NemÄ›l Nathana Boonea rĂˇd, ten chlap ho znervĂłzĹ�oval.

Boone, kterĂ©ho pĹ™ijal NashĹŻv pĹ™edchĹŻdce, toho vÄ›dÄ›l hodnÄ› o vnitĹ™nĂ struktuĹ™e a fungovĂˇnĂ BratĹ™Ă. BÄ›hem nÄ›kolika poslednĂch let samostatnÄ› navĂˇzal vztahy s ostatnĂmi ÄŤleny sprĂˇvnĂ rady. VÄ›tĹˇina BratĹ™Ă soudila, Ĺľe pan Boone je stateÄŤnĂ˝ a ĹˇikovnĂ˝ â€“ dokonalĂ˝ ĹˇĂ©f bezpeÄŤnostnĂ sloĹľky.

Nashe znepokojovalo, Ĺľe nemĂˇ ĂşplnĂ˝ pĹ™ehled o BooneovÄ› ÄŤinnosti. NedĂˇvno zjistil, Ĺľe ĹˇĂ©f bezpeÄŤnosti neuposlechl pĹ™ĂmĂ˝ rozkaz.

RamĂłn doprovodil Boonea na galerii a pak zanechal oba muĹľe o samotÄ›. â€žChtÄ›l jste se mnou mluvit?â€ś zeptal se Boone. StĂˇl lehce rozkroÄŤen s rukama za zĂˇdy.

Nash byl oficiĂˇlnĂ vĹŻdce, velĂcĂ dĹŻstojnĂk, ale oba vÄ›dÄ›li, Ĺľe Boone by klidnÄ› mohl udÄ›lat tĹ™i kroky pĹ™es mĂstnost a

bÄ›hem pĂˇr vteĹ™in zakroutit generĂˇlovi krkem. â€žPosaÄŹte se, pane Boone. Dejte si skleniÄŤku chardonnay.â€ś

â€žTeÄŹ ne.â€ś Boone pĹ™istoupil k oknu a zadĂval se dolĹŻ na operaÄŤnĂ stĹŻl. Anesteziolog upravoval senzor srdeÄŤnĂ ÄŤinnosti na MichaelovÄ› hrudnĂku. â€žJak to probĂhĂˇ?â€ś

â€žMichael je v transu. SlabĂ˝ pulz. OmezenĂ© dĂ˝chĂˇnĂ.

DoufĂˇm, Ĺľe se stal PoutnĂkem.â€ś

â€žAnebo je napĹŻl mrtvĂ˝. 3B3 mu mohlo vygumovat mozek.â€ś

â€žNeurĂˇlnĂ energie opustila jeho tÄ›lo. NaĹˇe poÄŤĂtaÄŤe zĹ™ejmÄ› dokĂˇĹľĂ docela dobĹ™e sledovat jejĂ pohyb.â€ś

Oba muĹľi se chvĂli mlÄŤky dĂvali z okna.

â€žPĹ™edpoklĂˇdejme, Ĺľe opravdu je PoutnĂk,â€ś zaÄŤal pak Boone.

â€žMĹŻĹľe v tuto chvĂli zemĹ™Ăt?â€ś

â€žOsoba leĹľĂcĂ na vyĹˇetĹ™ovacĂm stole mĹŻĹľe biologicky pĹ™estat bĂ˝t naĹľivu.â€ś

â€žAle co by se stalo s jeho SvÄ›tlem?â€ś

â€žTo nevĂm,â€ś pĹ™iznal Nash. â€žAle rozhodnÄ› by se nemohlo vrĂˇtit do tÄ›la.â€ś

â€žMĹŻĹľe zemĹ™Ăt v jinĂ©m svÄ›tÄ›?â€ś

â€žAno. DomnĂvĂˇme se, Ĺľe kdyĹľ zemĹ™ete v jinĂ©m svÄ›tÄ›, zĹŻstanete tam navĹľdy uvÄ›znÄ›n.â€ś

Boone se odvrĂˇtil od okna. â€žDoufĂˇm, Ĺľe se to podaĹ™Ă.â€ś

â€žMusĂme pĹ™edvĂdat vĹˇechny alternativy. Proto je tak dĹŻleĹľitĂ©, abychom naĹˇli Gabriela Corrigana. Pokud Michael zemĹ™e, potĹ™ebujeme okamĹľitou nĂˇhradu.â€ś

â€žRozumĂm.â€ś

GenerĂˇl odloĹľil sklenku. â€žPodle mĂ˝ch zdrojĹŻ jste stĂˇhl naĹˇe terĂ©nnĂ agenty z akce v Kalifornii. To byl pĹ™ece tĂ˝m, kterĂ˝ hledal Gabriela.â€ś

PĹ™ĂmĂˇ vĂ˝tka zjevnÄ› nijak nenaruĹˇila Booneovu sebejistotu. â€žElektronickĂ© sledovĂˇnĂ pokraÄŤuje. MĂˇm tam takĂ© tĂ˝m, kterĂ˝ pĂˇtrĂˇ po tom harlekĂ˝nskĂ©m ĹľoldĂˇkovi, co nastraĹľil faleĹˇnou stopu v bytÄ› Michaela Corrigana. MyslĂm, Ĺľe je to uÄŤitel bojovĂ˝ch umÄ›nĂ, kterĂ˝ bĂ˝val ÄŤlenem CĂrkve Isaaka T. Jonese.â€ś

â€žAle nikdo doopravdy nehledĂˇ Gabriela,â€ś Ĺ™ekl Nash.

â€žNeuposlechl jste pĹ™ĂmĂ©ho rozkazu.â€ś

â€žMou povinnostĂ je chrĂˇnit naĹˇi organizaci a pomĂˇhat dosaĹľenĂ naĹˇich cĂlĹŻ.â€ś

â€žV tomto okamĹľiku je naĹˇĂm primĂˇrnĂm cĂlem projekt PĹ™echod, pane Boone. Nic nenĂ dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ.â€ś

Boone pĹ™ikroÄŤil blĂĹľ ke stolku jako policejnĂ komisaĹ™ chystajĂcĂ se konfrontovat podezĹ™elou osobu. â€žMoĹľnĂˇ by tuto zĂˇleĹľitost mÄ›la projednat sprĂˇvnĂ rada.â€ś

GenerĂˇl sklopil oÄŤi na stĹŻl a pĹ™emĂtal o svĂ˝ch moĹľnostech. Doposud se snaĹľil neprozradit Booneovi

vĹˇechny informace o kvantovĂ©m poÄŤĂtaÄŤi, ale v tuto chvĂli bylo dĂˇle neudrĹľitelnĂ©, aby ho nezasvÄ›til.

â€žJak vĂte, mĂˇme teÄŹ uĹľ fungujĂcĂ kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ. TeÄŹ nenĂ ÄŤas probĂrat technickĂ© strĂˇnky tohoto zaĹ™ĂzenĂ, ale je zaloĹľen na suspendovĂˇnĂ subatomovĂ˝ch ÄŤĂˇstic v energetickĂ©m poli. Na extrĂ©mnÄ› krĂˇtkĂ© ÄŤasovĂ© Ăşseky tyto ÄŤĂˇstice zmizĂ ze silovĂ©ho pole a pak se zase vrĂˇtĂ. A kam se podÄ›jĂ, pane Boone? NaĹˇi vÄ›dci mi tvrdĂ, Ĺľe cestujĂ do jinĂ˝ch dimenzĂ â€“ do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

Boone se zatvĂˇĹ™il pobavenÄ›. â€žCestujĂ s PoutnĂky.â€ś

â€žTyto ÄŤĂˇstice se do naĹˇeho poÄŤĂtaÄŤe vrĂˇtily se vzkazem od velmi vyspÄ›lĂ© civilizace. Zprvu jsme pĹ™ijĂmali jen jednoduchĂ© binĂˇrnĂ kĂłdy, a postupnÄ› i sloĹľitÄ›jĹˇĂ informace.

Tato civilizace umoĹľnila naĹˇim vÄ›dcĹŻm pĹ™evratnĂ© objevy v oblasti fyziky a poÄŤĂtaÄŤovĂ© techniky. UkĂˇzali nĂˇm, jak mĂˇme provĂˇdÄ›t genetickĂ© modifikace u zvĂĹ™at a jak vytvoĹ™it â€žseĹˇĂvanĂ©â€ś tvory. Pokud se nĂˇm podaĹ™Ă dozvÄ›dÄ›t se vĂc o jejich vyspÄ›lĂ© technice, budeme moci zavĂ©st Panopticon uĹľ

za naĹˇich ĹľivotĹŻ. BratĹ™Ă koneÄŤnÄ› zĂskajĂ moc a kontrolu nad obrovskĂ˝m mnoĹľstvĂm lidĂ.â€ś

â€žA co tato civilizace od nĂˇs chce na oplĂˇtku?â€ś zeptal se Boone. â€žNikdo pĹ™ece nedĂˇvĂˇ nic zadarmo.â€ś

â€žChtÄ›jĂ vstoupit do naĹˇeho svÄ›ta a setkat se s nĂˇmi. A proto potĹ™ebujeme PoutnĂky â€“ aby jim ukĂˇzali cestu.

KvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ sleduje Michaela Corrigana, jak se

pohybuje v jinĂ˝ch svÄ›tech. ChĂˇpete to, pane Boone? Je vĂˇm to zcela jasnĂ©?â€ś

ZdĂˇlo se, Ĺľe projednou se generĂˇlovi podaĹ™ilo udÄ›lat na Boonea dojem. Dolil si sklenku a vychutnĂˇval ten okamĹľik.

â€žProto jsem vĂˇs poĹľĂˇdal, abyste naĹˇel Gabriela Corrigana. A nejsem rĂˇd, Ĺľe jste odmĂtl plnit pĹ™Ăkazy.â€ś

â€žStĂˇhl jsem agenty z jednoho jednoduchĂ©ho dĹŻvodu,â€ś

odpovÄ›dÄ›l Boone. â€žMyslĂm si, Ĺľe v naĹˇĂ organizaci je zrĂˇdce.â€ś

Nashovi se mĂrnÄ› chvÄ›la ruka, kdyĹľ odklĂˇdal vinnou sklenku. â€žJste si tĂm jist?â€ś

â€žTrnova dcera Maja je ve SpojenĂ˝ch stĂˇtech. Ale nebyl jsem schopen ji chytit. HarlekĂ˝ni oÄŤekĂˇvali vĹˇechny naĹˇe akce.â€ś

â€žA vy si myslĂte, Ĺľe nĂˇs zradil nÄ›kterĂ˝ agent v terĂ©nu?â€ś

â€žPodle filozofie Panoptikonu by vĹˇichni mÄ›li bĂ˝t sledovĂˇni a posuzovĂˇni â€“ dokonce i ti, kdo celĂ˝ systĂ©m Ĺ™ĂdĂ.â€ś

â€žChcete Ĺ™Ăci, Ĺľe jĂˇ s tĂm mĂˇm nÄ›co spoleÄŤnĂ©ho?â€ś

â€žV ĹľĂˇdnĂ©m pĹ™ĂpadÄ›,â€ś Ĺ™ekl Boone, ale dĂval se na generĂˇla, jako by o takovĂ© moĹľnosti uvaĹľoval. â€žV tuto chvĂli jsem nasadil internetovĂ˝ tĂ˝m, aby sledoval kaĹľdĂ©ho, kdo souvisĂ s tĂmto projektem.â€ś

â€žA kdo proĹˇetĹ™Ă vaĹˇi vlastnĂ ÄŤinnost?â€ś

â€žNikdy jsem nemÄ›l pĹ™ed BratĹ™Ămi ĹľĂˇdnĂ© tajemstvĂ.â€ś

NedĂvej se na nÄ›j, Ĺ™Ăkal si Nash. NesmĂ vidÄ›t tvĂ© oÄŤi.

PohlĂ©dl z okna na Michaelovo tÄ›lo. Do plnÄ› klimatizovanĂ©ho sterilnĂho prostĹ™edĂ Hrobky se nÄ›jakĂ˝m zĂˇhadnĂ˝m zpĹŻsobem dostal bĂlĂ˝ motĂ˝lek. Doktor se zatvĂˇĹ™il zaraĹľenÄ›, kdyĹľ se motĂ˝l vynoĹ™il ze stĂnĹŻ, zazĂˇĹ™il ve svÄ›tle a opÄ›t zmizel.

39

Maja s Gabrielem projeli mÄ›steÄŤkem San Lucas kolem jednĂ© hodiny po poledni a zamĂĹ™ili po dvouproudovĂ© silnici na jih. S kaĹľdĂ˝m dalĹˇĂm kilometrem na tachometru se Maja snaĹľila ignorovat svĂ© stĂˇle narĹŻstajĂcĂ napÄ›tĂ. V Los Angeles se jĂ vzkaz od Lipky zdĂˇl jasnĂ˝. JeÄŹte do San Lucasu v ArizonÄ›. Dejte se po silnici ÄŤĂslo 77 na jih. Hledejte zelenou stuhu. JmĂ©no kontaktu: Martin. Co kdyĹľ minuli stuhu nebo ji pouĹˇtnĂ vĂtr odvĂˇl? Co kdyĹľ Lipku oĹˇĂˇlil internetovĂ˝ tĂ˝m Tabuly a oni vbÄ›hnou rovnou do lĂ©ÄŤky?

Byla zvyklĂˇ na velmi neurÄŤitĂ© popisy cest, kterĂ© vedly k bezpeÄŤnĂ˝m ĂşkrytĹŻm nebo pĹ™ĂstupovĂ˝m bodĹŻm, ale fakt, Ĺľe stĹ™eĹľĂ potenciĂˇlnĂho PoutnĂka, ĂşplnÄ› mÄ›nĂ situaci. Od incidentu v RajskĂ©m obÄŤerstvenĂ se k nĂ Gabriel choval s jistĂ˝m odstupem, utrousil sotva pĂˇr slov, kdyĹľ tankovali benzin a dĂvali se do mapy. Choval se jako ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ souhlasil, Ĺľe vystoupĂ na vysokou horu, a chĂˇpe, Ĺľe se cestou vyskytnou pĹ™ekĂˇĹľky.

StĂˇhla okĂ©nko dodĂˇvky a pouĹˇtnĂ vzduch jĂ vysuĹˇil pot na kĹŻĹľi. ModrĂˇ obloha. JestĹ™Ăˇb plachtĂcĂ na proudu teplĂ©ho vzduchu. Gabriel byl o pĹŻldruhĂ©ho kilometru pĹ™ed nĂ a nĂˇhle

se obrĂˇtil a Ĺ™Ătil se zpÄ›t k nĂ. Ukazoval doleva, dĂˇval znamenĂ rukou. NaĹˇel to.

Maja uvidÄ›la kus zelenĂ© stuhy uvĂˇzanĂ˝ u paty kovovĂ© tyÄŤe se znaÄŤkou udĂˇvajĂcĂ vzdĂˇlenost. V tomto bodÄ› se k silnici napojovala polnĂ cesta, jen o mĂˇlo ĹˇirĹˇĂ neĹľ koleje v nĂ vyjetĂ©, ale ĹľĂˇdnĂ˝ ukazatel nenaznaÄŤoval, kam vede. Gabriel si sejmul motocyklovou helmu, a ta se mu teÄŹ klinkala na Ĺ™ĂdĂtkĂˇch, kdyĹľ se kodrcali praĹˇnou cestou. ProjĂĹľdÄ›li skuteÄŤnou pouĹˇtĂ â€“ plochou, vyschlou krajinou s kaktusy, trsy suchĂ© trĂˇvy a akĂˇciemi s trny jako koÄŤiÄŤĂ drĂˇpy, kterĂ© ĹˇkrĂˇbaly o bok auta. Narazili postupnÄ› na dvÄ› kĹ™iĹľovatky, ale Gabriel vĹľdycky naĹˇel zelenou stuhu, kterĂˇ je vedla na vĂ˝chod. Jak zvolna stoupali, zaÄŤaly se objevovat meskyty a ĹˇedĂ© duby a cesmĂnovĂ© keĹ™e s malĂ˝mi ĹľlutĂ˝mi kvĂtky, kterĂ© lĂˇkaly vÄŤely.

Gabriel vyjel na vrchol nĂzkĂ©ho kopce a na chvĂli zastavil. To, co ze silnice vypadalo jako horskĂ˝ hĹ™eben, byla ve skuteÄŤnosti nĂˇhornĂ ploĹˇina, kterĂˇ jako by dvÄ›ma mohutnĂ˝mi paĹľemi objĂmala chrĂˇnÄ›nĂ© ĂşdolĂ. I na dĂˇlku uĹľ

bylo vidÄ›t pĂˇr domkĹŻ jako krabiÄŤky, napĹŻl schovanĂ˝ch mezi borovicemi. Vysoko nad osadou, na okraji nĂˇhornĂ ploĹˇiny se tyÄŤily tĹ™i vÄ›trnĂ© turbĂny. KaĹľdĂˇ z ocelovĂ˝ch vÄ›ĹľĂ nesla rotor se tĹ™emi listy, kterĂ© vĂĹ™ily jako vrtule obrovitĂ˝ch letadel.

Gabriel si ĹˇĂˇtkem otĹ™el prach z obliÄŤeje a znovu se rozjel vzhĹŻru praĹˇnou cestou. Jel pomalu a dĂval se ze strany na stranu, jako by ÄŤekal, Ĺľe z kĹ™ovĂ u cesty nÄ›kdo vyskoÄŤĂ a pĹ™epadne je.

Automat leĹľel na podlaze dodĂˇvky pĹ™ikrytĂ˝ starou dekou. Maja ho zvedla, naplnila dĂˇvku do zĂˇsobnĂku a poloĹľila zbraĹ� na sedadlo vedle sebe. UvaĹľovala, jestli tu skuteÄŤnÄ› Ĺľije HledaÄŤ cesty, nebo jestli ho Tabula vyÄŤmuchala a nechala odpravit.

Cesta teÄŹ vedla pĹ™Ămo k ĂşdolĂ po kamennĂ©m mĹŻstku klenoucĂm se pĹ™es ĂşzkĂ˝ potok. ZahlĂ©dla, jak se na druhĂ© stranÄ› potoka pohybujĂ v houĹˇtĂ nÄ›jakĂ© postavy, a tak zpomalila.

ÄŚtyĹ™i â€“ ne, pÄ›t dÄ›tĂ tĂˇhlo velkĂ© kameny z cesty dolĹŻ k potoku. PatrnÄ› budovaly nÄ›jakou pĹ™ehradu nebo tĹŻĹ�ku na plavĂˇnĂ. Maja si nebyla jista. Ale vĹˇechny se zastavily a pozorovaly obÄ› vozidla. O tĹ™i sta metrĹŻ dĂˇl potkali chlapeÄŤka s plastovĂ˝m kyblĂkem v rukou, kterĂ˝ jim zamĂˇval.

ZatĂm nevidÄ›li ĹľĂˇdnĂ© dospÄ›lĂ©, ale dÄ›ti vypadaly docela spokojenÄ›, Ĺľe jsou samy. Maja si na okamĹľik pĹ™edstavila krĂˇlovstvĂ dÄ›tĂ vyrĹŻstajĂcĂch bez neustĂˇlĂ©ho dohledu MaĹˇinerie.

KdyĹľ se pĹ™iblĂĹľili k ĂşdolĂ, cesta zaÄŤala bĂ˝t dlĂˇĹľdÄ›nĂˇ ÄŤervenohnÄ›dĂ˝mi cihlami, o nÄ›co tmavĹˇĂmi neĹľ okolnĂ pĹŻda.

Nejprve minuli tĹ™i dlouhĂ© sklenĂky a pak Gabriel zajel do

dvora autodĂlny. Pod stĹ™echou otevĹ™enĂ©ho pavilonu, pouĹľĂvanĂ©ho jako autoopravna, tu parkovaly ÄŤtyĹ™i zaprĂˇĹˇenĂ© dodĂˇvky. Buldozer, dva dĹľĂpy a staĹ™iÄŤkĂ˝ ĹˇkolnĂ autobus stĂˇly v Ĺ™adÄ› u dĹ™evÄ›nĂ©ho pĹ™ĂstÄ›nku plnĂ©ho nĂˇĹ™adĂ. CihlovĂ© schĹŻdky ve svahu vedly k velkĂ© ohradÄ› plnĂ© bĂlĂ˝ch slepic.

Maja nechala automat schovanĂ˝ pod dekou, ale hodila si pĹ™es rameno pouzdro s meÄŤem. KdyĹľ zavĂrala dveĹ™e auta, spatĹ™ila na plotÄ› cihlovĂ© zdi sedÄ›t desetiletou holÄŤiÄŤku.

HolÄŤiÄŤka mÄ›la asijskĂ© rysy a dlouhĂ© ÄŤernĂ© vlasy, kterĂ© jĂ spadaly na ramena. StejnÄ› jako ostatnĂ dÄ›ti na sobÄ› mÄ›la dĹľĂnsy, triÄŤko a bytelnĂ© pracovnĂ boty. U pasu jĂ visel v pochvÄ› velkĂ˝ loveckĂ˝ nĹŻĹľ s rukojetĂ z rohoviny. DĂky zbrani a dlouhĂ˝m vlasĹŻm vypadalo dÄ›vÄŤĂˇtko jako nÄ›jakĂ© pĂˇĹľe, ÄŤekajĂcĂ, aby mohlo pĹ™ĂchozĂm do zĂˇmku podrĹľet konÄ›.

â€žAhoj!â€ś zavolala na nÄ›. â€žVy jste ze Ĺ panÄ›lska?â€ś

â€žNe, jsme z Los Angeles.â€ś Gabriel pĹ™edstavil sebe i Maju. â€žA kdo jsi ty?â€ś

â€žAlice Chen.â€ś

â€žJmenuje se to tu nÄ›jak?â€ś

â€žNovĂˇ Harmonie,â€ś Ĺ™ekla holÄŤiÄŤka. â€žVybrali jsme si to jmĂ©no pĹ™ed dvÄ›ma lety. VĹˇichni jsme hlasovali. KaĹľdĂ˝ mÄ›l hlas. I dÄ›ti.â€ś

HolÄŤiÄŤka seskoÄŤila ze zdi a pĹ™istoupila ke GabrielovÄ› zaprĂˇĹˇenĂ© motorce. â€žÄŚekĂˇme dva kandidĂˇty ze Ĺ panÄ›lska.

KandidĂˇti tu bydlĂ tĹ™i mÄ›sĂce, a my pak hlasujeme, jestli

mĹŻĹľou zĹŻstat.â€ś OdvrĂˇtila se od motorky a zadĂvala se na Maju. â€žKdyĹľ nejste kandidĂˇti, tak kdo teda jste?â€ś

â€žHledĂˇme nÄ›koho, kdo se jmenuje Martin,â€ś vysvÄ›tlila Maja. â€žNevĂĹˇ, kde je?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe byste si mÄ›li nejdĹ™Ăv promluvit s mojĂ mĂˇmou.â€ś

â€žTo nenĂ nutnĂ© â€“â€ś

â€žPojÄŹte se mnou. MĂˇma je v obecnĂm stĹ™edisku.â€ś

HolÄŤiÄŤka je vedla pĹ™es dalĹˇĂ mĹŻstek, pod nĂmĹľ se pĹ™es ÄŤervenĂ© balvany valil potok a voda vĂĹ™ila v tĹŻĹ�kĂˇch. Po obou stranĂˇch silnice stĂˇly velkĂ© domy v jihozĂˇpadnĂm stylu.

MÄ›ly ĹˇtukovĂ© zdi, malĂˇ okna a plochĂ© stĹ™echy, kterĂ© za horkĂ˝ch veÄŤerĹŻ mohly slouĹľit i jako patio. Domy byly vÄ›tĹˇinou docela velkĂ©, a Maja uvaĹľovala, jak sem jejich stavitelĂ© dokĂˇzali po ĂşzkĂ© polnĂ cestÄ› dopravit tuny cihel a betonu.

Alice se kaĹľdou chvĂli ohlĂĹľela pĹ™es rameno, jako by ÄŤekala, Ĺľe nĂˇvĹˇtÄ›vnĂci uteÄŤou. KdyĹľ mĂjeli dĹŻm se svÄ›tle zelenĂ˝mi zdmi, Gabriel dohonil Maju. â€žCopak oni nĂˇs neÄŤekali?â€ś

â€žEvidentnÄ› ne.â€ś

â€žKdo je ten Martin? Je to HledaÄŤ cesty?â€ś

â€žJĂˇ nevĂm, Gabrieli. To velmi brzy zjistĂme.â€ś

ProĹˇli borovĂ˝m hĂˇjkem a doĹˇli k areĂˇlu sestĂˇvajĂcĂmu ze ÄŤtyĹ™ bĂlĂ˝ch budov lemujĂcĂch nĂˇdvoĹ™Ă s kamennou fontĂˇnou uprostĹ™ed.

â€žTohle je obecnĂ stĹ™edisko,â€ś ohlĂˇsila Alice a otevĹ™ela masivnĂ dĹ™evÄ›nĂ© dveĹ™e.

Ĺ li za nĂ krĂˇtkou chodbou, kterĂˇ vedla do uÄŤebny plnĂ© hraÄŤek. Na koberci sedÄ›la mladĂˇ uÄŤitelka s pÄ›ti dÄ›tmi a ÄŤetla jim z obrĂˇzkovĂ© knihy. KĂ˝vnutĂm pozdravila Alici a pak se zadĂvala na neznĂˇmĂ©, prochĂˇzejĂcĂ kolem dveĹ™Ă tĹ™Ădy.

â€žMalĂ© dÄ›ti majĂ Ĺˇkolu celĂ˝ den,â€ś vysvÄ›tlovala Alice.

â€žAle jĂˇ konÄŤĂm ve dvÄ› odpoledne.â€ś

VyĹˇli ze Ĺˇkoly, proĹˇli nĂˇdvoĹ™Ăm a vstoupili do druhĂ© budovy. Ta ukrĂ˝vala tĹ™i kancelĂˇĹ™e bez oken, plnĂ© poÄŤĂtaÄŤĹŻ. V

jednĂ© z mĂstnostĂ sedÄ›lo nÄ›kolik lidĂ v izolovanĂ˝ch boxech.

PozornÄ› hledÄ›li na obrazovky poÄŤĂtaÄŤĹŻ a hovoĹ™ili do mikrofonu pĹ™ipojenĂ©ho ke sluchĂˇtkĹŻm. â€žPohnÄ›te myĹˇĂ,â€ś

Ĺ™Ăkal mladĂ˝ muĹľ. â€žVidĂte teÄŹ ÄŤervenĂ© svÄ›tĂ˝lko? To znamenĂˇâ€¦â€ś Na nÄ›kolik vteĹ™in se odmlÄŤel a pozornÄ› si prohlĂĹľel Maju a Gabriela.

Ti ale Ĺˇli dĂˇl, proĹˇli zadnĂm dvorem a veĹˇli do tĹ™etĂ budovy s dalĹˇĂmi kancelĂˇĹ™skĂ˝mi stoly a dalĹˇĂmi poÄŤĂtaÄŤi.

Z vedlejĹˇĂ mĂstnosti vyĹˇla ÄŚĂĹ�anka v bĂlĂ©m doktorskĂ©m plĂˇĹˇti. Alice se k nĂ rozbÄ›hla a cosi jĂ Ĺˇeptala.

â€žDobrĂ© odpoledne,â€ś pozdravila je Ĺľena. â€žJsem Alicina matka, doktorka Joan Chen.â€ś

â€žTohle je Maja a on je Gabriel. A nejsou ze Ĺ panÄ›lska.â€ś

â€žMy hledĂˇme â€“â€ś

â€žAno. JĂˇ vĂm, proÄŤ tu jste,â€ś kĂ˝vla Joan. â€žMartin se o vĂˇs zmiĹ�oval na schĹŻzi rady. Ale nedohodli jsme se. JeĹˇtÄ› jsme o tom nehlasovali.â€ś

â€žChtÄ›li bychom jenom mluvit s Martinem,â€ś Ĺ™ekl Gabriel.

â€žAno, samozĹ™ejmÄ›.â€ś Joan poloĹľila dceĹ™i ruku na rameno.

â€žZaveÄŹ je nahoru k panu Greenwaldovi. PomĂˇhĂˇ stavÄ›t novĂ˝ dĹŻm pro Wilkinsovy.â€ś

VyĹˇli z kliniky a Alice bÄ›Ĺľela pĹ™ed nimi silnicĂ vzhĹŻru do kopce. â€žNeÄŤekal jsem ĹľĂˇdnĂ˝ uvĂtacĂ vĂ˝bor, kdyĹľ jsme sem pĹ™ijeli,â€ś Ĺ™ekl Gabriel. â€žAle tvĂ pĹ™ĂˇtelĂ© nevypadajĂ zrovna pohostinnÄ›.â€ś

â€žHarlekĂ˝ni nemajĂ pĹ™Ăˇtele,â€ś opravila ho Maja. â€žMĂˇme zĂˇvazky a spojence. NeĹ™Ăkej nic, dokud nemĹŻĹľeme zhodnotit situaci.â€ś

Na silnici leĹľely roztrouĹˇenĂ© chomĂˇÄŤe slĂˇmy. Asi po pĹŻl kilometru doĹˇli k hromadÄ› balĂkĹŻ slĂˇmy nasklĂˇdanĂ˝ch u staveniĹˇtÄ›, kde vlĂˇdl ÄŤilĂ˝ ruch. Z betonovĂ˝ch zĂˇkladĹŻ

novĂ©ho domu trÄŤely ĹľeleznĂ© tyÄŤe a na nÄ› stavitelĂ© navlĂ©kali balĂky slĂˇmy jako ohromnĂ© ĹľlutĂ© cihly. Asi dvacet muĹľĹŻ

vĹˇech vÄ›kovĂ˝ch skupin souÄŤasnÄ› pracovalo na domÄ›.

DospĂvajĂcĂ chlapci v propocenĂ˝ch triÄŤkĂˇch palicemi zatloukali tyÄŤe do balĂkĹŻ a tĹ™i starĹˇĂ muĹľi napĂnali na vnÄ›jĹˇĂ stÄ›ny galvanizovanĂ© ĹľeleznĂ© pletivo. Dva tesaĹ™i vyzbrojenĂ

pĂˇsy s nĂˇstroji stavÄ›li kostru stĹ™echy. Maja pochopila, Ĺľe vĹˇechny domy v ĂşdolĂ byly postaveny stejnÄ› jednoduchou metodou. Tady nepotĹ™ebujĂ ohromnĂ© spousty cihel a betonu, staÄŤĂ pĹ™ekliĹľkovĂ© desky, dĹ™evÄ›nĂ© trĂˇmy, nepropustnĂˇ omĂtka a pĂˇr stovek balĂkĹŻ slĂˇmy.

SvalnatĂ˝ HispĂˇnec kolem ÄŤtyĹ™icĂtky kleÄŤel v prachu a odmÄ›Ĺ™oval kus pĹ™ekliĹľky. Na sobÄ› mÄ›l Ĺˇortky, umazanĂ© triÄŤko a obnoĹˇenĂ˝ pĂˇs s nĂˇstroji. KdyĹľ uvidÄ›l pĹ™ĂchozĂ, vstal a Ĺˇel jim v Ăşstrety.

â€žMĹŻĹľu pro vĂˇs nÄ›co udÄ›lat?â€ś zeptal se. â€žHledĂˇte nÄ›koho?â€ś

NeĹľ mohla Maja odpovÄ›dÄ›t, vyĹˇla z jednÄ›ch dveĹ™Ă nedostavÄ›nĂ©ho domu Alice s postarĹˇĂm zavalitĂ˝m muĹľem s brĂ˝lemi s tlustĂ˝mi skly na nose. MuĹľ se k nim hrnul a trochu nucenÄ› se usmĂval.

â€žVĂtejte v NovĂ© Harmonii. Jsem Martin Greenwald. A tohle je mĹŻj pĹ™Ătel, Antonio Cardenas.â€ś ObrĂˇtil se k HispĂˇnci. â€žTohle jsou ti nĂˇvĹˇtÄ›vnĂci, o kterĂ˝ch jsme diskutovali na schĹŻzi rady. Kontaktovali mÄ› totiĹľ naĹˇi pĹ™ĂˇtelĂ© z Evropy.â€ś

Antonio se netvĂˇĹ™il pĹ™ĂliĹˇ nadĹˇenÄ›, Ĺľe je vidĂ. PonÄ›kud napjal ramena a mĂrnÄ› se rozkroÄŤil, jako by se chystal prĂˇt.

â€žVidĂĹˇ, co jĂ visĂ na rameni? ChĂˇpeĹˇ, co to znamenĂˇ?â€ś

â€žTrochu tiĹˇeji,â€ś kĂˇral ho Martin.

â€žJe to zatracenĂˇ HarlekĂ˝nka. Ti z Tabuly by nebyli moc rĂˇdi, kdyby vÄ›dÄ›li, Ĺľe je tady.â€ś

â€žTihle dva jsou moji hostĂ©,â€ś pronesl Martin pevnÄ›.

â€žAlice je zavede dolĹŻ do ModrĂ©ho domu. Kolem sedmĂ© mĹŻĹľou pĹ™ijĂt do ĹľlutĂ©ho domu, a mĹŻĹľeme spoleÄŤnÄ› poveÄŤeĹ™et.â€ś ObrĂˇtil se znovu k Antoniovi. â€žTy jsi taky zvĂˇn, kamarĂˇde. PromluvĂme si o tom u skleniÄŤky vĂna.â€ś

Antonio chvĂli vĂˇhal, a pak se vrĂˇtil na stavbu. Alice jako prĹŻvodkynÄ› turistĹŻ vedla nĂˇvĹˇtÄ›vnĂky zpĂˇtky na parkoviĹˇtÄ›. Maja zabalila zbranÄ› do deky a Gabriel si povÄ›sil nefritovĂ˝ meÄŤ pĹ™es rameno. Ĺ li za AlicĂ ĂşdolĂm zpÄ›t k modrĂ©mu domu na postrannĂ cestÄ› u potoka. Byl dost malĂ˝ â€“ kuchyĹ�, jedna loĹľnice a obĂ˝vĂˇk s postelĂ na vyvĂ˝ĹˇenĂ© konstrukci. FrancouzskĂ© dveĹ™e vedly do zahrady obehnanĂ© zdĂ. Rostly tu rozmarĂ˝novĂ© keĹ™e a planĂˇ hoĹ™ÄŤice.

Koupelna mÄ›la vysokĂ˝ strop a staromĂłdnĂ vana na masivnĂch tlapĂˇch mÄ›la na kohoutcĂch zelenĂ© skvrny. Maja shodila ĹˇpinavĂ© Ĺˇaty a vykoupala se. Voda byla mĂrnÄ› cĂtit Ĺľelezem, jako by pramenila z hlubin zemÄ›. KdyĹľ byla vana zpoloviny plnĂˇ, lehla si do nĂ a snaĹľila se trochu uvolnit. Do tmavÄ› modrĂ© vĂˇziÄŤky nad umyvadlem nÄ›kdo dal planou rĹŻĹľi. Na okamĹľik zapomnÄ›la na nebezpeÄŤĂ vĹˇude kolem a soustĹ™edila se na tuhle jedinou krĂˇsnou vÄ›c na svÄ›tÄ›.

Jestli se ukĂˇĹľe, Ĺľe Gabriel je PoutnĂk, bude ho moci nadĂˇle chrĂˇnit. Pokud HledaÄŤ cesty usoudĂ, Ĺľe Gabriel je

jenom obyÄŤejnĂ˝ smrtelnĂk, pak ho bude muset navĹľdy opustit. Sklouzla pod hladinu a pĹ™edstavovala si, jak Gabriel zĹŻstane v NovĂ© Harmonii, zamiluje se do venkovskĂ© dĂvky, kterĂˇ tak rĂˇda peÄŤe chlĂ©b. Pak ji pĹ™edstavivost zavedla na temnou stezku, a ona stĂˇla za temnĂ©ho veÄŤera pĹ™ed domkem a dĂvala se oknem dovnitĹ™, jak Gabriel se svou Ĺľenou chystajĂ veÄŤeĹ™i. HarlekĂ˝nko! Na rukou mĂˇĹˇ krev! DrĹľ se stranou!

Umyla se, proplĂˇchla si vlasy, naĹˇla ve skĹ™ĂĹ�ce Ĺľupan a odĹĄapkala chodbou k loĹľnici. Gabriel sedÄ›l na vyvĂ˝ĹˇenĂ© posteli v obĂ˝vĂˇku. Konstrukce zabĂrala polovinu mĂstnosti.

Po chvĂli se prudce vztyÄŤil a Maja slyĹˇela, jak tiĹˇe pro sebe nadĂˇvĂˇ. ChvĂli se nedÄ›lo nic, a pak pod nĂm zavrzal dĹ™evÄ›nĂ˝ ĹľebĹ™Ăk, kdyĹľ slĂ©zal dolĹŻ, aby se Ĺˇel vykoupat.

KdyĹľ slunce zapadlo, Maja prohrĂˇbla svou cestovnĂ taĹˇku a vylovila modrĂ˝ kabĂˇtek a bavlnÄ›nou sukni ke kotnĂkĹŻm. KdyĹľ se podĂvala do zrcadla, potÄ›ĹˇenÄ› konstatovala, jak obyÄŤejnÄ› vypadĂˇ â€“ jako kterĂˇkoli mladĂˇ dĂvka, kterou Gabriel mohl znĂˇt v Los Angeles. Pak si vyhrnula sukni a pĹ™ipevnila si noĹľe ke kotnĂkĹŻm. OstatnĂ zbranÄ› ukryla pod pĹ™ehoz na posteli.

VyĹˇla z loĹľnice do obĂ˝vĂˇku a zastihla Gabriela, jak stojĂ ve stĂnu. Vykukoval ĹˇkvĂrou v zĂˇvÄ›sech. â€žNÄ›kdo je

schovanĂ˝ v kĹ™ovĂ o pĂˇr metrĹŻ dĂˇl na svahu,â€ś informoval ji.

â€žHlĂdajĂ dĹŻm.â€ś

â€žTo bude nejspĂĹˇ Antonio Cardenas a nÄ›jakĂ˝ jeho kamarĂˇd.â€ś

â€žCo s tĂm udÄ›lĂˇme?â€ś

â€žNic. PojÄŹ, musĂme najĂt ĹľlutĂ˝ dĹŻm.â€ś

Maja se snaĹľila vypadat nenucenÄ›, kdyĹľ schĂˇzeli silnicĂ dolĹŻ, ale nebyla si jista, jestli je nÄ›kdo nesleduje. Vzduch byl stĂˇle jeĹˇtÄ› vlahĂ˝ a borovice jako by zachycovaly ostrĹŻvky tmy. U jednoho z mostĹŻ stĂˇl velkĂ˝ ĹľlutĂ˝ dĹŻm. Z

patia na stĹ™eĹˇe zĂˇĹ™ily olejovĂ© lampy a bylo odtud slyĹˇet hovor.

KdyĹľ veĹˇli do domu, zastihli tu osm dÄ›tĂ rĹŻznĂ©ho vÄ›ku, jak veÄŤeĹ™Ă u dlouhĂ©ho stolu. Ĺľena menĹˇĂ postavy s kudrnatĂ˝mi ryĹˇavĂ˝mi vlasy se otĂˇÄŤela v kuchyni. Na sobÄ› mÄ›la denimovou sukni a triÄŤko s kreslenĂ˝m obrĂˇzkem bezpeÄŤnostnĂ kamery pĹ™eĹˇkrtnutĂ© tlustou ÄŤervenou ÄŤĂˇrou. To byl symbol odporu proti MaĹˇinerii. Maja tenhle symbol vidÄ›la na podlaze jednoho berlĂnskĂ©ho taneÄŤnĂho klubu a pak jeĹˇtÄ› jednou, nakreslenĂ˝ sprejem na zdi ve ÄŤtvrti MalasaĂ±a v Madridu.

Ĺľena jeĹˇtÄ› se lĹľĂcĂ v ruce popoĹˇla vpĹ™ed, aby je pozdravila. â€žJsem Rebecca GreenwaldovĂˇ. VĂtejte u nĂˇs doma.â€ś

Gabriel se usmĂˇl a ukĂˇzal na dÄ›ti. â€žMĂˇte tu pÄ›knou kupu dÄ›tĂ.â€ś

â€žNaĹˇe jsou jenom dvÄ›. Dneska s nĂˇmi veÄŤeĹ™Ă jeĹˇtÄ› tĹ™i Antoniovy a Joanina dcerka Alice, plus kamarĂˇdi z jinĂ˝ch rodin. DÄ›ti v tĂ©hle obci neustĂˇle veÄŤeĹ™Ă u nÄ›koho jinĂ©ho. Po prvnĂm roce jsme museli stanovit pravidlo â€“ dĂtÄ› to musĂ Ĺ™Ăct alespoĹ� dvÄ›ma dospÄ›lĂ˝m do ÄŤtyĹ™ odpoledne. Ale to vĂte, pravidlo je jedna vÄ›c, ale obÄŤas to bĂ˝vĂˇ docela honiÄŤka.

MinulĂ˝ tĂ˝den jsme dÄ›lali cihly na silnici, takĹľe jsme tu mÄ›li sedm umounÄ›nĂ˝ch dÄ›tĂ plus tĹ™i pubertĂˇlnĂ kluky, kteĹ™Ă jedĂ za dva. NavaĹ™ila jsem spoustu Ĺˇpaget.â€ś

â€žMartin jeâ€¦?â€ś

â€žManĹľel je nahoĹ™e na stĹ™eĹˇe s ostatnĂmi. Jenom vyjdete po schodech. JĂˇ za vĂˇmi pĹ™ijdu za pĂˇr minut.â€ś

ProĹˇli jĂdelnou do zdĂ obehnanĂ© zahrady. KdyĹľ stoupali po vnÄ›jĹˇĂm schodiĹˇti na stĹ™echu, Maja zaslechla hĂˇdajĂcĂ se hlasy.

â€žNezapomĂnej na dÄ›ti v tĂ©hle obci, Martine. MusĂme chrĂˇnit naĹˇe dÄ›ti.â€ś

â€žMyslĂm na dÄ›ti, kterĂ© vyrĹŻstajĂ vĹˇude na celĂ©m svÄ›tÄ›.

MaĹˇinerie jim vtloukĂˇ do hlavy strach a chamtivost a nenĂˇvistâ€¦â€ś

Hovor ustal v okamĹľiku, kdy se Gabriel s Majou objevili na scĂ©nÄ›. HostitelĂ© pĹ™inesli na stĹ™echu dĹ™evÄ›nĂ˝ stĹŻl, byl

osvÄ›tlenĂ˝ olejovĂ˝mi lampami. Martin, Antonio a Joan sedÄ›li kolem stolu a popĂjeli vĂno.

â€žJeĹˇtÄ› jednou vĂˇs vĂtĂˇm,â€ś zahlaholil Martin. â€žPosaÄŹte se prosĂm.â€ś

Maja bleskovÄ› zhodnotila logickĂ˝ smÄ›r Ăştoku a usadila se vedle Joan Chen. Z tĂ©to pozice vidÄ›la kaĹľdĂ©ho, kdo pĹ™ichĂˇzel po schodech nahoru. Martin pobĂhal kolem a ujiĹˇĹĄoval se, jestli majĂ pĹ™Ăbory a nalĂ©val jim do sklenek vĂno z lĂˇhve bez etikety.

â€žTohle je merlot, kterĂ˝ si kupujeme pĹ™Ămo od vinaĹ™e,â€ś

vysvÄ›tloval. â€žKdyĹľ jsme zaÄŤali uvaĹľovat o vybudovĂˇnĂ NovĂ© Harmonie, Rebecca se mÄ› ptala, jak vypadĂˇ moje pĹ™edstava, a jĂˇ jsem jĂ Ĺ™ekl, Ĺľe si chci veÄŤer dĂˇt skleniÄŤku vĂna s pĹ™Ăˇteli.â€ś

â€žTo znĂ jako docela skromnĂ© pĹ™ĂˇnĂ,â€ś konstatoval Gabriel.

Martin se usmĂˇl a sedl si. â€žAno, ale i malĂ© pĹ™ĂˇnĂ jako to moje mĂˇ jistĂ© implikace. ZnamenĂˇ to spoleÄŤnost s dostatkem volnĂ©ho ÄŤasu, s dostateÄŤnĂ˝m pĹ™Ăjmem, aby si mohla koupit merlot, a se vĹˇeobecnou touhou uĹľĂvat si drobnĂ© ĹľivotnĂ radosti.â€ś UsmĂˇl se a pozvedl sklenku. â€žV takovĂ©m kontextu se skleniÄŤka vĂna stĂˇvĂˇ revoluÄŤnĂm prohlĂˇĹˇenĂm.â€ś

Maja nevÄ›dÄ›la o vĂnÄ› vĹŻbec nic, ale mÄ›lo pĹ™Ăjemnou chuĹĄ, kterĂˇ jĂ pĹ™ipomĂnala tĹ™eĹˇnÄ›. KaĹ�onem vĂˇl lehkĂ˝ vÄ›tĹ™Ăk a plameny tĹ™Ă olejovĂ˝ch lamp se mĂrnÄ› zatĹ™epetaly. Na ÄŤistĂ©m pouĹˇtnĂm nebi nad jejich hlavami zĂˇĹ™ily tisĂce hvÄ›zd.

â€žChci se vĂˇm obÄ›ma omluvit za nevlĂdnĂ© uvĂtĂˇnĂ,â€ś zaÄŤal Martin. â€žA taky se chci omluvit Antoniovi. ZmĂnil jsem se o vĂˇs na schĹŻzi rady, ale nehlasovali jsme. NetuĹˇil jsem, Ĺľe dorazĂte tak brzy.â€ś

â€žStaÄŤĂ, kdyĹľ nĂˇm Ĺ™eknete, kde bydlĂ HledaÄŤ cesty,â€ś Ĺ™ekla Maja, â€ža my hned teÄŹ odjedeme.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ, Ĺľe ĹľĂˇdnĂ˝ HledaÄŤ cesty neexistuje,â€ś zavrÄŤel Antonio. â€žA moĹľnĂˇ jste ĹˇpehovĂ© Tabuly.â€ś

â€žDneska odpoledne jsi se vztekal, Ĺľe je HarlekĂ˝nka,â€ś

pĹ™ipomnÄ›l mu Martin. â€žA teÄŹ ji podezĹ™ĂvĂˇĹˇ, Ĺľe je Ĺˇpeh.â€ś

â€žMoĹľnĂ© je vĹˇechno.â€ś

Martin se usmĂˇl, kdyĹľ jeho Ĺľena vyĹˇla na stĹ™echu s podnosem plnĂ˝m jĂdla. â€žI kdyby byli ĹˇpehovĂ©, jsou to naĹˇi hostĂ© a zaslouĹľĂ si dobrĂ© jĂdlo. Navrhuju, abychom se nejdĹ™Ăv najedli. PojÄŹme se bavit aĹľ s plnĂ˝m Ĺľaludkem.â€ś

TalĂĹ™e a misky jĂdla putovaly kolem stolu. SalĂˇt. LasanÄ›.

PĹˇeniÄŤnĂ˝ chlĂ©b s kĹ™upavou kĹŻrkou upeÄŤenĂ˝ v obecnĂ peci.

ZatĂmco jedli, ÄŤtyĹ™i ÄŤlenovĂ© NovĂ© Harmonie se uklidnili a zaÄŤali se bavit o obecnĂch zĂˇleĹľitostech. TeÄŤe vodnĂ potrubĂ.

Jeden nĂˇklaÄŹĂˇk potĹ™ebuje vymÄ›nit olej. Za pĂˇr dnĂ pojede konvoj do San Lucasu, a musejĂ vyjet hodnÄ› brzy, protoĹľe jeden z mladĂkĹŻ jede na zkouĹˇky na univerzitu.

DÄ›ti od tĹ™inĂˇcti let vĂ˝Ĺˇ sice vede uÄŤitelka z obecnĂho stĹ™ediska, ale uÄŤitelĂ© jednotlivĂ˝ch pĹ™edmÄ›tĹŻ jsou z celĂ©ho svÄ›ta â€“ vÄ›tĹˇinou absolventi rĹŻznĂ˝ch univerzit, kteĹ™Ă uÄŤĂ po

internetu. JednĂ© dĂvence, kterĂˇ vloni ukonÄŤila Ĺˇkolu v NovĂ© Harmonii, nabĂdlo stipendium hned nÄ›kolik univerzit.

Studentka, kterĂˇ nejenĹľe umĂ poÄŤĂtat algoritmy a pĹ™eklĂˇdĂˇ MoliĂ¨rovy hry, ale takĂ© dokĂˇĹľe vyvrtat studnu a spravit porouchanĂ˝ DieselĹŻv motor, na nÄ› udÄ›lala dojem.

â€žJakĂ˝ tady mĂˇte nejvÄ›tĹˇĂ problĂ©m?â€ś vyptĂˇval se Gabriel.

â€žVĹľdycky je nÄ›co, ale my si s tĂm poradĂme,â€ś usmĂˇla se Rebecca. â€žNapĹ™Ăklad vÄ›tĹˇina domĹŻ mĂˇ alespoĹ� jeden krb, ale kouĹ™ se vĹľdycky drĹľel nad ĂşdolĂm. DÄ›ti z toho kaĹˇlaly.

MĂˇlem nebylo vidÄ›t nebe. Tak jsme se seĹˇli a usnesli jsme se, Ĺľe nikdo nebude rozdÄ›lĂˇvat oheĹ� ze dĹ™eva, pokud na obecnĂm stĹ™edisku nevlaje modrĂˇ vlajka.â€ś

â€žJste vĹˇichni vÄ›Ĺ™ĂcĂ?â€ś zajĂmala se Maja.

â€žJĂˇ jsem kĹ™esĹĄan,â€ś prohlĂˇsil Antonio. â€žMartin a Rebecca jsou judaisti. Joan je buddhistka. MĂˇme tu nejrĹŻznÄ›jĹˇĂ vĂry, ale duchovnĂ Ĺľivot je soukromĂˇ vÄ›c.â€ś

Rebecca pohlĂ©dla na manĹľela. â€žVĹˇichni jsme Ĺľili uvnitĹ™ MaĹˇinerie. Ale vĹˇechno se zaÄŤalo mÄ›nit, kdyĹľ se Martinovi jednou porouchalo auto na silnici.â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe to byl ten zaÄŤĂˇtek,â€ś souhlasil Martin. â€žPĹ™ed osmi lety jsem bydlel v Houstonu a pracoval jako konzultant v oboru realit pro bohatĂ© rodiny, kterĂ© vlastnily komerÄŤnÄ› vyuĹľitelnĂ© nemovitosti. MÄ›li jsme dva domy a tĹ™i auta a â€“â€ś

â€žByl neĹˇĹĄastnĂ˝,â€ś vpadla mu do Ĺ™eÄŤi Rebecca. â€žKdyĹľ

pĹ™iĹˇel domĹŻ z prĂˇce, Ĺˇel dolĹŻ do sklepa s lahvĂ skotskĂ© a koukal na starĂ© filmy, dokud neusnul na gauÄŤi.â€ś

Martin zavrtÄ›l hlavou. â€žLidskĂ© bytosti majĂ tĂ©mÄ›Ĺ™ neomezenou schopnost sebeklamu. UmĂme si vysvÄ›tlit jakoukoli mĂru smutku, pokud zapadĂˇ do naĹˇeho konkrĂ©tnĂho standardu reality. PravdÄ›podobnÄ› bych se plahoÄŤil po stejnĂ© silnici i celĂ˝ zbytek Ĺľivota, ale pak se nÄ›co stalo. Jel jsem na sluĹľebnĂ cestu do Virginie, a byl to pĹ™ĂĹˇernĂ˝ zĂˇĹľitek. MĂ novĂ klienti byli jako hamiĹľnĂ© dÄ›ti, bez nejmenĹˇĂho smyslu pro odpovÄ›dnost. V jednĂ© chvĂli pĹ™i setkĂˇnĂ s nimi jsem navrhl, aby vÄ›novali jedno procento svĂ©ho roÄŤnĂho pĹ™Ăjmu na mĂstnĂ charitativnĂ organizace, a oni si stÄ›Ĺľovali, Ĺľe nejsem dost tvrdĂ˝, abych hĂˇjil jejich investice.

A pak to bylo ÄŤĂm dĂˇl tĂm horĹˇĂ. Na WashingtonskĂ©m letiĹˇti byly stovky policajtĹŻ, mÄ›li nÄ›jakou zvlĂˇĹˇtnĂ pohotovost. DvakrĂˇt mÄ› prohledali, kdyĹľ jsem prochĂˇzel kontrolou, a pak jsem vidÄ›l, jak nÄ›jakĂ˝ ÄŤlovÄ›k v hale dostal infarkt. Moje letadlo mÄ›lo Ĺˇest hodin zpoĹľdÄ›nĂ. UbĂjel jsem ÄŤas v letiĹˇtnĂm baru, pil jsem alkohol a civÄ›l na televizi.

Zase smrt a zkĂˇza. ZloÄŤiny. ZneÄŤiĹˇtÄ›nĂ. VĹˇechny zprĂˇvy mi Ĺ™Ăkaly, Ĺľe se mĂˇm bĂˇt. VĹˇechny reklamy mÄ› nabĂˇdaly, abych si koupil vÄ›ci, kterĂ© nepotĹ™ebuju. VyplĂ˝valo z toho, Ĺľe lidi mĹŻĹľou bĂ˝t jenom pasivnĂ obÄ›ti nebo spotĹ™ebitelĂ©.

KdyĹľ jsem se vrĂˇtil do Houstonu, bylo asi ÄŤtyĹ™icet stupĹ�ĹŻ

a devadesĂˇtiprocentnĂ vlhkost. Na poloviÄŤnĂ cestÄ› k domovu se mi na dĂˇlnici porouchalo auto. Nikdo mi samozĹ™ejmÄ› nezastavil. Nikdo mi nechtÄ›l pomoct. Pamatuju se, Ĺľe jsem vystoupil z auta a podĂval se na nebe. V dĹŻsledku zneÄŤiĹˇtÄ›nĂ vzduchu mÄ›lo ĹˇpinavÄ› hnÄ›dou barvu. VĹˇude odpadky.

Kolem mÄ› rachot dopravy. UvÄ›domil jsem si, Ĺľe nenĂ dĹŻvod dÄ›lat si starosti, jestli po smrti pĹ™ijdeme do pekla, protoĹľe jsme vytvoĹ™ili peklo na zemi.

A tehdy se to stalo. Za mĂ˝m autem zastavila dodĂˇvka a vystoupil z nĂ nÄ›jakĂ˝ ÄŤlovÄ›k. Byl asi tak stejnÄ› starĂ˝ jako jĂˇ, na sobÄ› mÄ›l dĹľĂnsy a pracovnĂ koĹˇili, a v rukou nesl keramickĂ˝ hrnek â€“ bez ucha â€“ vypadalo to jako nÄ›co, co pouĹľĂvajĂ na ÄŤajovĂ˝ obĹ™ad v Japonsku. PĹ™iĹˇel ke mnÄ›, ale nepĹ™edstavil se, ani se nezeptal, co je s autem. PodĂval se mi do oÄŤĂ a v tu chvĂli mi pĹ™ipadalo, jako by mÄ› znal, jako by chĂˇpal, co prĂˇvÄ› cĂtĂm. Pak mi podal hrnek a Ĺ™ekl: â€žTady je trochu vody. MusĂte mĂt ĹľĂzeĹ�.â€ś

Napil jsem se vody. Byla studenĂˇ a moc dobrĂˇ. Ten ÄŤlovÄ›k zvedl kapotu mĂ©ho auta, chvĂli si hrĂˇl s motorem a bÄ›hem pĂˇr minut ho nastartoval. NormĂˇlnÄ› bych nÄ›komu takovĂ©mu dal nÄ›jakĂ© penĂze a jel dĂˇl, ale nÄ›jak mi to nepĹ™ipadalo sprĂˇvnĂ©, tak jsem ho pozval domĹŻ na veÄŤeĹ™i. Za dvacet minut jsme byli u nĂˇs doma.â€ś

Rebecca zavrtÄ›la hlavou a usmĂˇla se. â€žMyslela jsem tenkrĂˇt, Ĺľe se Martin pomĂˇtl. Potkal nÄ›jakĂ©ho ÄŤlovÄ›ka na dĂˇlnici, a najednou ten cizĂ ÄŤlovÄ›k veÄŤeĹ™Ă s naĹˇĂ rodinou.

NejdĹ™Ăv mÄ› napadlo, Ĺľe je to bezdomovec. MoĹľnĂˇ i kriminĂˇlnĂk. KdyĹľ jsme dojedli, uklidil nĂˇdobĂ a zaÄŤal ho mĂ˝t, zatĂmco Martin uklĂˇdal dÄ›ti do postele. Ten neznĂˇmĂ˝ ÄŤlovÄ›k se mÄ› vyptĂˇval, jak Ĺľiju, a jĂˇ jsem mu z nÄ›jakĂ©ho dĹŻvodu vĹˇechno Ĺ™ekla. Jak jsem neĹˇĹĄastnĂˇ. JakĂ© mĂˇm starosti o manĹľela i o dÄ›ti. Jak si musĂm brĂˇt prĂˇĹˇky na spanĂ.â€ś

â€žNĂˇĹˇ host byl PoutnĂk,â€ś pokraÄŤoval Martin a pohlĂ©dl pĹ™es stĹŻl pĹ™Ămo na Gabriela a Maju. â€žNevĂm, kolik toho vĂte o jejich schopnostech.â€ś

â€žRĂˇd vyslechnu vĹˇechno, co mi o tom mĹŻĹľete Ĺ™Ăct,â€ś kĂ˝vl Gabriel.

â€žPoutnĂci se dostanou mimo tento svÄ›t a pak se zase vracejĂ,â€ś vyklĂˇdal Martin. â€žDĂvajĂ se na vĹˇechno ĂşplnÄ› jinak.â€ś

â€žProtoĹľe se PoutnĂci dostanou z toho vÄ›zenĂ, ve kterĂ©m Ĺľijeme, dokĂˇĹľou vidÄ›t vÄ›ci jasnÄ›,â€ś dodal Antonio. â€žProto se jich ti z Tabuly tak bojĂ. ChtÄ›jĂ, abychom vÄ›Ĺ™ili, Ĺľe MaĹˇinerie je jedinĂˇ skuteÄŤnĂˇ realita.â€ś

â€žPoutnĂk toho zpoÄŤĂˇtku moc neĹ™Ăkal,â€ś ujala se vyprĂˇvÄ›nĂ Rebecca. â€žAle kdyĹľ jsme byli s nĂm, pĹ™ipadalo nĂˇm, Ĺľe nĂˇm vidĂ rovnou do srdce.â€ś

â€žVzal jsem si tĹ™i dny volna,â€ś pokraÄŤoval Martin.

â€žRebecca i jĂˇ jsme s nĂm neustĂˇle mluvili, snaĹľili jsme se mu vysvÄ›tlit, jak jsme se do tĂ© situace dostali. Po tĹ™ech dnech se PoutnĂk ubytoval v motelu v centru Houstonu.

KaĹľdĂ˝ veÄŤer pĹ™ichĂˇzel k nĂˇm domĹŻ, a my jsme zaÄŤali zvĂˇt nÄ›kterĂ© naĹˇe pĹ™Ăˇtele.â€ś

â€žJĂˇ jsem uzavĂral kontrakt na Greenwaldovic novou loĹľnici,â€ś vmĂsil se do hovoru Antonio. â€žKdyĹľ mi Martin zavolal, myslel jsem, Ĺľe mÄ› chce seznĂˇmit s nÄ›jakĂ˝m kazatelem. Jednou veÄŤer jsem tam pĹ™iĹˇel, a tak jsem se setkal s PoutnĂkem. V obĂ˝vĂˇku bylo plno lidĂ a jĂˇ jsem se schovĂˇval vzadu. PoutnĂk se na mÄ› podĂval asi tak na dvÄ› vteĹ™iny, a to od zĂˇkladu zmÄ›nilo mĹŻj Ĺľivot. PĹ™ipadalo mi, jako bych se koneÄŤnÄ› setkal s nÄ›kĂ˝m, kdo doopravdy chĂˇpe vĹˇechny moje problĂ©my.â€ś

â€žMy jsme se o PoutnĂcĂch dozvÄ›dÄ›li aĹľ mnohem pozdÄ›ji,â€ś pĹ™idala se Joan. â€žMartin kontaktoval dalĹˇĂ lidi po internetu a dozvÄ›dÄ›l se o tajnĂ˝ch webovĂ˝ch strĂˇnkĂˇch.

NejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ je vÄ›dÄ›t, Ĺľe kaĹľdĂ˝ PoutnĂk je jinĂ˝. PochĂˇzejĂ z rĹŻznĂ˝ch kultur a nĂˇboĹľenstvĂ. VÄ›tĹˇina z nich navĹˇtĂvĂ jeden nebo dva svÄ›ty. KdyĹľ se vrĂˇtĂ do tohoto svÄ›ta, vyklĂˇdajĂ svĂ© zĂˇĹľitky rĹŻznÄ›.â€ś

â€žNĂˇĹˇ PoutnĂk navĹˇtĂvil DruhĂ˝ svÄ›t hladovĂ˝ch duchĹŻ,â€ś

vyklĂˇdal dĂˇl Martin. â€žDĂky tomu, co vidÄ›l, si uvÄ›domil, proÄŤ lidi tak zoufale touĹľĂ utiĹˇit hlad ve svĂ˝ch duĹˇĂch. NeustĂˇle

vyhledĂˇvajĂ novĂ© pĹ™edmÄ›ty a zĂˇĹľitky, kterĂ© je mohou uspokojit jen na chvĂli.â€ś

â€žMaĹˇinerie nĂˇs udrĹľuje v nespokojenosti a strachu,â€ś

ozval se opÄ›t Antonio. â€žJe to jen jinĂ˝ zpĹŻsob, jak nĂˇs pĹ™imÄ›t k posluĹˇnosti. PostupnÄ› jsem si uvÄ›domil, Ĺľe vĹˇechny ty vÄ›ci, kterĂ© si kupuju, nezpĹŻsobĂ, Ĺľe budu spokojenÄ›jĹˇĂ. Moje dÄ›ti mÄ›ly problĂ©my ve Ĺˇkole. Se Ĺľenou jsme uvaĹľovali o rozvodu. NÄ›kdy jsem se vzbudil ve tĹ™i rĂˇno a jen tak leĹľel, myslel jsem na to, kolik dluĹľĂm na kreditnĂch kartĂˇch.â€ś

â€žPoutnĂk nĂˇm dal pocit, Ĺľe nejsme uvÄ›znÄ›nĂ,â€ś pĹ™idala se Rebecca. â€žDĂval se na nĂˇs na vĹˇechny â€“ pouhou skupinku obyÄŤejnĂ˝ch lidĂ â€“ a pomohl nĂˇm uvÄ›domit si, jak si mĹŻĹľeme zaĹ™Ădit lepĹˇĂ Ĺľivot. DĂky nÄ›mu jsme pochopili, co mĹŻĹľeme sami dokĂˇzat.â€ś

Martin zvolna pĹ™ikĂ˝vl. â€žNaĹˇi pĹ™ĂˇtelĂ© to Ĺ™ekli svĂ˝m pĹ™ĂˇtelĹŻm a asi po tĂ˝dnu se u nĂˇs kaĹľdĂ˝ veÄŤer schĂˇzelo tak deset nebo dvanĂˇct rodin. TĹ™iadvacet dnĂ potĂ©, co se objevil, nĂˇm PoutnĂk Ĺ™ekl sbohem a odeĹˇel.â€ś

â€žKdyĹľ odeĹˇel, ÄŤtyĹ™i rodiny pĹ™estaly na setkĂˇnĂ chodit,â€ś

ujal se opÄ›t Ĺ™eÄŤi Antonio. â€žNÄ›kteĹ™Ă se bez jeho sĂly nedokĂˇzali zbavit starĂ˝ch nĂˇvykĹŻ. Pak se dalĹˇĂ lidi na internetu dozvÄ›dÄ›li o PoutnĂcĂch a o tom, jak je to nebezpeÄŤnĂ© postavit se proti MaĹˇinerii. Uplynul dalĹˇĂ mÄ›sĂc a zbylo nĂˇs pÄ›t rodin. To bylo jĂˇdro tÄ›ch, kteĹ™Ă chtÄ›li zmÄ›nit svĹŻj Ĺľivot.â€ś

â€žNechtÄ›li jsme ĹľĂt ve sterilnĂm svÄ›tÄ›, ale takĂ© jsme se nechtÄ›li vzdĂˇt tĹ™Ă stoletĂ technickĂ©ho vĂ˝voje,â€ś vyklĂˇdal dĂˇl Martin. â€žNa naĹˇĂ skupinÄ› byla nejlepĹˇĂ ta smÄ›s vyspÄ›lĂ© techniky a obyÄŤejnĂ©ho poctivĂ©ho Ĺ™emesla. NÄ›co jako â€žtĹ™etĂ cestaâ€ś. Tak jsme dali penĂze dohromady, koupili tyhle pozemky a pĹ™ijeli jsme sem. PrvnĂ rok byl neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› obtĂĹľnĂ˝. Bylo straĹˇnÄ› tÄ›ĹľkĂ© instalovat vÄ›trnĂ© turbĂny, abychom mÄ›li vlastnĂ nezĂˇvislĂ˝ zdroj energie. Ale Antonio byl skvÄ›lĂ˝. To on to vĹˇechno spoÄŤĂtal a dokĂˇzal uvĂ©st generĂˇtory do chodu.â€ś

â€žV tĂ© dobÄ› uĹľ zbyly jen ÄŤtyĹ™i rodiny,â€ś pĹ™ipomnÄ›la Rebecca. â€žMartin nĂˇs pĹ™emluvil, abychom nejdĹ™Ăv postavili obecnĂ stĹ™edisko. Chodili jsme na internet pĹ™es satelitnĂ mobilnĂ telefony. Dneska obstarĂˇvĂˇme technickou podporu pro zĂˇkaznĂky tĹ™Ă rĹŻznĂ˝ch spoleÄŤnostĂ. To je hlavnĂ zdroj naĹˇich pĹ™ĂjmĹŻ.â€ś

â€žVĹˇichni dospÄ›lĂ v NovĂ© Harmonii musejĂ pracovat Ĺˇest hodin dennÄ›, pÄ›t dnĹŻ v tĂ˝dnu,â€ś dodĂˇval Martin. â€žMĹŻĹľete pracovat v obecnĂm stĹ™edisku, pomĂˇhat ve Ĺˇkole nebo ve sklenĂcĂch. PÄ›stujeme si asi tĹ™etinu potravin â€“ vejce a zeleninu â€“ a zbytek kupujeme. ĹľĂˇdnĂ© zloÄŤiny tu nemĂˇme.

NemĂˇme hypotĂ©ky ani dluhy na kreditnĂch kartĂˇch. A mĂˇme ten nekoneÄŤnĂ˝ pĹ™epych â€“ spoustu volnĂ©ho ÄŤasu.â€ś

â€žA co s tĂm ÄŤasem dÄ›lĂˇte?â€ś zeptala se Maja.

Joan postavila skleniÄŤku na stĹŻl. â€žJĂˇ chodĂm se svou dcerou na pÄ›ĹˇĂ vĂ˝lety. Ona tu znĂˇ vĹˇechny stezky. NÄ›kteĹ™Ă starĹˇĂ kluci mÄ› taky uÄŤĂ lĂtat na rogalu.â€ś

â€žJĂˇ dÄ›lĂˇm nĂˇbytek,â€ś chlubil se Antonio. â€žJe to nÄ›co jako umÄ›nĂ, ale dĂˇ se na tom sedÄ›t. UdÄ›lal jsem Martinovi tenhle stĹŻl.â€ś

â€žJĂˇ se uÄŤĂm hrĂˇt na cello,â€ś usmĂˇla se Rebecca. â€žMĂˇm uÄŤitele v BarcelonÄ›. S webovou kamerou se mĹŻĹľe dĂvat, jak hraju, a poslouchat mÄ›.â€ś

â€žJĂˇ trĂˇvĂm ÄŤas komunikovĂˇnĂm s lidmi po internetu,â€ś

Ĺ™ekl Martin. â€žNÄ›kteĹ™Ă z mĂ˝ch novĂ˝ch pĹ™Ăˇtel se pĹ™istÄ›hovali sem k nĂˇm do NovĂ© Harmonie. TeÄŹ je nĂˇs jednadvacet rodin.â€ś

â€žNovĂˇ Harmonie pomĂˇhĂˇ ĹˇĂĹ™it informace o MaĹˇinerii,â€ś

pĹ™ipomÄ›la Rebecca. â€žPĹ™ed pĂˇr lety BĂlĂ˝ dĹŻm navrhoval nÄ›co, ÄŤemu Ĺ™ĂkajĂ OchrannĂ˝ identifikaÄŤnĂ ÄŤlĂˇnek. Kongres to zamĂtl, ale slyĹˇeli jsme, Ĺľe to uĹľĂvajĂ zamÄ›stnanci nÄ›kterĂ˝ch velkĂ˝ch spoleÄŤnostĂ. Za pĂˇr let to vlĂˇda znovu navrhne a zavede to povinnÄ›.â€ś

â€žAle vy jste vlastnÄ› modernĂ Ĺľivot nezavrhli,â€ś namĂtla Maja. â€žMĂˇte pĹ™ece poÄŤĂtaÄŤe a elektĹ™inu.â€ś

â€žA modernĂ medicĂnu,â€ś usmĂvala se Joan. â€žKonzultuji s dalĹˇĂmi lĂ©kaĹ™i po internetu a mĂˇme tady zĂˇkladnĂ skupinovĂ© pojiĹˇtÄ›nĂ pro pĹ™Ăpad vĂˇĹľnĂ© nemoci. NevĂm ale, jestli je to

dostatkem pohybu, zpĹŻsobem stravovĂˇnĂ nebo nedostatkem stresu, ale tady mĂˇlokdy nÄ›kdo stĹŻnÄ›.â€ś

â€žNechceme utĂ©ct pĹ™ed svÄ›tem a pĹ™edstĂrat, Ĺľe jsme stĹ™edovÄ›cĂ rolnĂci,â€ś vysvÄ›tloval Martin. â€žNaĹˇĂm cĂlem je rozhodovat o svĂ˝ch Ĺľivotech a dokĂˇzat, Ĺľe naĹˇe tĹ™etĂ cesta mĹŻĹľe fungovat. ExistujĂ i jinĂ© skupiny, jako je NovĂˇ Harmonie â€“, stejnĂˇ smÄ›s vyspÄ›lĂ© techniky a obyÄŤejnĂ©ho Ĺ™emesla â€“ a vĹˇechny nĂˇs spojuje internet. Zrovna pĹ™ed dvÄ›ma mÄ›sĂci byla zaloĹľena novĂˇ komunita v KanadÄ›.â€ś

Gabriel uĹľ chvĂli mlÄŤel a soustĹ™edÄ›nÄ› se dĂval na Martina. â€žPovÄ›zte mi nÄ›co,â€ś Ĺ™ekl koneÄŤnÄ›. â€žJak se ten PoutnĂk jmenoval?â€ś

â€žMatthew.â€ś

â€žA pĹ™ĂjmenĂ?â€ś

â€žTo nĂˇm neĹ™ekl,â€ś odpovÄ›dÄ›l Martin.

â€žNemĂˇte nĂˇhodou jeho fotografii?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe nÄ›jakou mĂˇme v prĂˇdelnĂku.â€ś Rebecca se chtÄ›la zvednout. â€žMĂˇm jiâ€¦â€ś

â€žTo nemusĂĹˇ,â€ś zarazil ji Antonio. â€žJĂˇ mĂˇm jeho fotku u sebe.â€ś

SĂˇhl do zadnĂ kapsy a vytĂˇhl koĹľenĂ˝ diĂˇĹ™ nacpanĂ˝ papĂry, starĂ˝mi recepty a stavebnĂmi plĂˇny. PoloĹľil notes na stĹŻl a zalistoval strĂˇnkami, naÄŤeĹľ vytĂˇhl malou fotografii.

â€žTohle fotila moje Ĺľena ÄŤtyĹ™i dny pĹ™ed PoutnĂkovĂ˝m odchodem. Ten den veÄŤeĹ™el u nĂˇs.â€ś

Vzal fotografii za rĹŻĹľek, jako by to byla svatĂˇ relikvie, a podal ji pĹ™es stĹŻl Gabrielovi. Ten ji vzal do ruky a dlouho se na ni dĂval.

â€žJak starĂˇ je ta fotka?â€ś

â€žAsi osm let.â€ś

Gabriel se podĂval na pĹ™ĂtomnĂ©. Jeho tvĂˇĹ™ vyjadĹ™ovala bolest, nadÄ›ji a radost souÄŤasnÄ›. â€žTo je mĹŻj otec. Mysleli jsme, Ĺľe je mrtvĂ˝, Ĺľe zahynul pĹ™i poĹľĂˇru, ale tohle je on â€“ sedĂ tady vedle vĂˇs!â€ś

40

Gabriel sedÄ›l pod noÄŤnĂm nebem a prohlĂĹľel si fotografii svĂ©ho otce. Ze vĹˇeho nejvĂc si pĹ™Ăˇl, aby tu teÄŹ s nĂm byl Michael. Kdysi v JiĹľnĂ DakotÄ› spolu stĂˇli pĹ™ed ohoĹ™elĂ˝mi troskami jejich domu. Spolu sjezdili celou zemi a v noci, kdyĹľ maminka spala, si Ĺˇeptali. Je otec dosud naĹľivu? HledĂˇ je snad?

BratĹ™i Corriganovi nikdy nepĹ™estali otce hledat, neustĂˇle oÄŤekĂˇvali, Ĺľe ho zahlĂ©dnou sedÄ›t na zastĂˇvce autobusu nebo vyhlĂĹľet z okna kavĂˇrny. NÄ›kdy, kdyĹľ pĹ™ijeli do novĂ©ho mÄ›sta, se na sebe podĂvali a pocĂtili zvlĂˇĹˇtnĂ napÄ›tĂ a vzruĹˇenĂ. MoĹľnĂˇ tu Ĺľije jejich otec. Co kdyĹľ je blĂzko â€“ hodnÄ› blĂzko â€“, staÄŤĂ jet dva bloky na zĂˇpad a zahnout doleva. Teprve kdyĹľ se pĹ™estÄ›hovali do Los Angeles, Michael vyhlĂˇsil konec spekulacĂ. Otec je buÄŹto mrtvĂ˝, anebo zmizel navĹľdy. ZapomeĹ�me na minulost a jdÄ›me dĂˇl.

HvÄ›zdy jim zĂˇĹ™ily nad hlavou a Gabriel zpovĂdal ÄŤtyĹ™i obyvatele NovĂ© Harmonie. Antonio i ostatnĂ s nĂm cĂtili, ale nemohli mu toho moc povÄ›dÄ›t. NevÄ›dÄ›li, jak PoutnĂka najĂt.

Nikdy se jim neozval, ani nenechal adresu.

â€žZmĂnil se nÄ›kdy, Ĺľe mĂˇ rodinu? Ĺľenu? Dva syny?â€ś

Rebecca poloĹľila Gabrielovi ruku na rameno. â€žNe.

Nikdy nĂˇm nic takovĂ©ho neĹ™ekl.â€ś

â€žCo vĂˇm Ĺ™ekl, kdyĹľ se louÄŤil?â€ś

â€žJednoho po druhĂ©m nĂˇs objal, a pak chvĂli postĂˇl ve dveĹ™Ăch.â€ś MartinĹŻv hlas znÄ›l pĹ™iĹˇkrcenÄ›, plnĂ˝ emocĂ. â€žĹ�ekl, Ĺľe mocnĂ se nĂˇs pokusĂ zastraĹˇit a naplnit nenĂˇvistĂ. Budou chtĂt ovlĂˇdnout nĂˇĹˇ Ĺľivot a odvĂ©st naĹˇi pozornostâ€¦â€ś

â€žâ€¦iluzemi plnĂ˝mi pozlĂˇtka,â€ś dodala Joan.

â€žAno. Iluzemi plnĂ˝mi pozlĂˇtka. Ale my nesmĂme nikdy zapomĂnat, Ĺľe v naĹˇich srdcĂch je SvÄ›tlo.â€ś

Fotografie â€“ a Gabrielova reakce na ni â€“ rozhodnÄ› vyĹ™eĹˇily jeden problĂ©m. Antonio si pĹ™estal myslet, Ĺľe Gabriel a Maja jsou ĹˇpehovĂ© Tabuly. KdyĹľ dopili vĂno, Antonio jim vyloĹľil, Ĺľe mĂstnĂ komunita chrĂˇnĂ jistĂ©ho HledaÄŤe cesty, a Ĺľe ten ÄŤlovÄ›k Ĺľije na opuĹˇtÄ›nĂ©m mĂstÄ› asi padesĂˇt kilometrĹŻ

na sever. Jestli za nĂm poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› chtÄ›jĂ jet, on je tam zĂtra rĂˇno zaveze.

Cestou zpÄ›t do ModrĂ©ho domu byla Maja zamlklĂˇ. KdyĹľ

doĹˇli ke dveĹ™Ăm, pĹ™edbÄ›hla Gabriela a vstoupila jako prvnĂ.

Navozovalo to jistĂ˝ dojem agresivity â€“ jako by kaĹľdĂ© novĂ© mĂsto mohlo znamenat Ăştok. Maja nerozsvĂtila. Vypadalo to, jako by se uÄŤila nazpamÄ›ĹĄ umĂstÄ›nĂ kaĹľdĂ©ho kusu nĂˇbytku.

Rychle probÄ›hla dĹŻm, a pak se setkali tvĂˇĹ™Ă v tvĂˇĹ™ v obĂ˝vacĂm pokoji.

â€žTo je v poĹ™Ăˇdku, Majo. Tady jsme v bezpeÄŤĂ.â€ś

HarlekĂ˝nka zavrtÄ›la hlavou, jako by Ĺ™ekl nÄ›co hodnÄ› poĹˇetilĂ©ho. BezpeÄŤĂ bylo pro ni faleĹˇnĂ© slovo. DalĹˇĂ iluze.

â€žNikdy jsem neznala tvĂ©ho otce a nevĂm, kde je,â€ś Ĺ™ekla.

â€žAle chtÄ›la jsem ti Ĺ™Ăct jednu vÄ›c â€“ moĹľnĂˇ, Ĺľe je to proto, aby tÄ› chrĂˇnil. VĂˇĹˇ dĹŻm byl zniÄŤen. Tvoje rodina utekla do ilegality. Podle naĹˇeho informĂˇtora si ti z Tabuly mysleli, Ĺľe jste mrtvĂ. Byli byste v bezpeÄŤĂ, kdyby se Michael nevrĂˇtil do SĂtÄ›â€¦â€ś

â€žMoĹľnĂˇ, Ĺľe to byl ten dĹŻvod. Ale stejnÄ›â€¦â€ś

â€žChtÄ›l bys ho vidÄ›t.â€ś

Gabriel pĹ™ikĂ˝vl.

â€žMoĹľnĂˇ Ĺľe ho jednou najdeĹˇ. Pokud mĂˇĹˇ schopnost stĂˇt se PoutnĂkem, moĹľnĂˇ ho potkĂˇĹˇ v jinĂ˝ch svÄ›tech.â€ś

*

Gabriel vylezl po ĹľebĹ™Ăku na svou vyvĂ˝Ĺˇenou postel.

PokouĹˇel se usnout, ale bylo to nemoĹľnĂ©. KaĹ�onem zaÄŤal vĂˇt studenĂ˝ vĂtr a Gabriel se posadil na posteli a pokouĹˇel se stĂˇt PoutnĂkem. Nic z toho vĹˇeho nenĂ skuteÄŤnĂ©. Jeho tÄ›lo nenĂ skuteÄŤnĂ©. A on je mĹŻĹľe opustit. Jen tak. Jen. Tak.

Asi hodinu se dohadoval sĂˇm se sebou. Dejme tomu, Ĺľe tu schopnost mĂˇm, pak staÄŤĂ, kdyĹľ to budu prostÄ› akceptovat. A plus B rovnĂˇ se C. KdyĹľ logika nefungovala, zavĹ™el oÄŤi a nechal se unĂˇĹˇet emocemi. MĹŻĹľe najĂt otce a promluvit si s nĂm, pokud se dokĂˇĹľe osvobodit z vÄ›zenĂ

svĂ©ho tÄ›la. V duchu se pokouĹˇel jĂt ze tmy do svÄ›tla, ale kdyĹľ otevĹ™el oÄŤi, poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› sedÄ›l na posteli. NaĹˇtvanÄ› a frustrovanÄ› bouchl pÄ›stĂ do matrace.

KoneÄŤnÄ› usnul a probudil se za svĂtĂˇnĂ zabalenĂ˝ do hrubĂ© vlnÄ›nĂ© pĹ™ikrĂ˝vky. KdyĹľ z koutĹŻ patra ustoupily stĂny, oblĂ©kl se a slezl po ĹľebĹ™Ăku. Koupelna byla prĂˇzdnĂˇ a loĹľnice takĂ©. Ĺ el chodbou do kuchynÄ› a nakoukl pootevĹ™enĂ˝mi dveĹ™mi. Maja sedÄ›la s pouzdrem na meÄŤ na klĂnÄ› a levou rukou na stole a zĂrala na skvrnu sluneÄŤnĂho svÄ›tla na ÄŤervenĂ˝ch dlaĹľdicĂch na podlaze. MeÄŤ na klĂnÄ› a soustĹ™edÄ›nĂ˝ vĂ˝raz jejĂho obliÄŤeje v nÄ›m vyvolaly pocit, Ĺľe dĂvka je mimo jakĂ˝koli lidskĂ˝ kontakt. Pomyslel si, Ĺľe osamÄ›lejĹˇĂ Ĺľivot uĹľ nelze vĂ©st â€“ neustĂˇle na ĂştÄ›ku, neustĂˇle pĹ™ipravenĂˇ bojovat a zemĹ™Ăt.

Maja se pootoÄŤila, kdyĹľ Gabriel veĹˇel do kuchynÄ›.

â€žNechali nĂˇm tu nÄ›co k snĂdani?â€ś zeptal se.

â€žV kredenci je ÄŤaj a instantnĂ kĂˇva. V ledniÄŤce je mlĂ©ko, mĂˇslo a bochnĂk chleba.â€ś

â€žMnÄ› to ĂşplnÄ› staÄŤĂ.â€ś Gabriel natoÄŤil do ÄŤajnĂku vodu a postavil ho na vaĹ™iÄŤ elektrickĂ©ho sporĂˇku. â€žProÄŤ sis nÄ›co nevzala?â€ś

â€žNemĂˇm hlad.â€ś

â€žVĂĹˇ nÄ›co o tom uÄŤiteli?â€ś zeptal se Gabriel. â€žJe mladĂ˝, nebo starĂ˝? JakĂ© je nĂˇrodnosti? VÄŤera nĂˇm o nÄ›m vĹŻbec nic neĹ™ekli.â€ś

â€žJe to jejich tajemstvĂ. To, Ĺľe ho schovĂˇvajĂ, je jejich akt odporu vĹŻÄŤi MaĹˇinerii. Antonio mÄ›l v jednĂ© vÄ›ci pravdu â€“ kdyby ti z Tabuly vÄ›dÄ›li, Ĺľe tu jsme, tahle komunita by to odnesla.â€ś

â€žA co bude dĂˇl, aĹľ najdeme HledaÄŤe cesty? ZĹŻstaneĹˇ tam a budeĹˇ mÄ› pozorovat, jak padĂˇm na hubu?â€ś

â€žMĂˇm toho dost na prĂˇci. NezapomĂnej, Ĺľe Tabula po tobÄ› neustĂˇle pĂˇtrĂˇ. MusĂm je pĹ™esvÄ›dÄŤit, Ĺľe jsi nÄ›kde jinde.â€ś

â€žA jak to chceĹˇ udÄ›lat?â€ś

â€žĹ�Ăkal jsi, Ĺľe ti bratr dal penĂze a kreditnĂ kartu, kdyĹľ jste se rozdÄ›lili v tĂ© textilnĂ tovĂˇrnÄ›.â€ś

â€žNÄ›kdy pouĹľĂvĂˇm jeho kartu,â€ś kĂ˝vl Gabriel. â€žNemĂˇm totiĹľ vlastnĂ.â€ś

â€žMyslĂĹˇ, Ĺľe bych si ji mohla pĹŻjÄŤit?â€ś

â€žA co Tabula? Copak oni nezjistĂ ÄŤĂslo karty?â€ś

â€žS tĂm prĂˇvÄ› poÄŤĂtĂˇm,â€ś vysvÄ›tlovala Maja. â€žPouĹľiju kartu a tvou motorku.â€ś

Gabrielovi se nechtÄ›lo rozlouÄŤit se s motorkou, ale vÄ›dÄ›l, Ĺľe Maja mĂˇ pravdu. Tabula znĂˇ jeho znaÄŤku a mĂˇ spoustu moĹľnostĂ, jak ho vystopovat. VĹˇechno, co zbylo z jeho nÄ›kdejĹˇĂho Ĺľivota, je tĹ™eba odhodit.

â€žTak dobĹ™e.â€ś Podal jĂ Michaelovu kartu a klĂÄŤek od motorky. Maja vypadala, jako by mu chtÄ›la Ĺ™Ăct nÄ›co dĹŻleĹľitĂ©ho, ale mĂsto toho se mlÄŤky zvedla a pĹ™eĹˇla ke

dveĹ™Ăm. â€žDej si snĂdani,â€ś Ĺ™ekla jenom. â€žAntonio tu bude za chvĂli.â€ś

â€žCo kdyĹľ je to ztrĂˇta ÄŤasu. MoĹľnĂˇ Ĺľe nejsem PoutnĂk.â€ś

â€žS touhle moĹľnostĂ taky poÄŤĂtĂˇm.â€ś

â€žTak neriskuj Ĺľivot a nedÄ›lej ĹľĂˇdnĂ© blĂˇzniviny.â€ś

Maja na nÄ›j pohlĂ©dla a usmĂˇla se. Gabrielovi pĹ™ipadalo, jako by v tu chvĂli byli spojeni. Ne zrovna pĹ™ĂˇtelĂ©, ale vojĂˇci tĂ©Ĺľe armĂˇdy. A pak, poprvĂ© za celou dobu, co se znali, uslyĹˇel jejĂ smĂch.

â€žCelĂ˝ svÄ›t je blĂˇznivĂ˝, Gabrieli. MusĂĹˇ si najĂt svĹŻj vlastnĂ ostrov rozumu.â€ś

*

O deset minut pozdÄ›ji dorazil Antonio Cardenas a Ĺ™ekl jim, Ĺľe je zaveze na mĂsto, kde Ĺľije HledaÄŤ cesty. Gabriel si s sebou vzal nefritovĂ˝ meÄŤ a batoh s obleÄŤenĂm. V

nĂˇkladnĂm prostoru Antoniovy dodĂˇvky uĹľ ÄŤekaly tĹ™i plĂˇtÄ›nĂ© pytle s konzervami a ÄŤerstvou zeleninou ze sklenĂkĹŻ.

â€žKdyĹľ k nĂˇm HledaÄŤ cesty pĹ™iĹˇel, strĂˇvil jsem tam mÄ›sĂc, abych uvedl do chodu vÄ›trnou turbĂnu, kterĂˇ pohĂˇnĂ ÄŤerpadlo na vodu a elektrickĂ© svÄ›tlo,â€ś vyklĂˇdal Antonio.

â€žTeÄŹ tam zajĂĹľdĂm tak jednou za ÄŤtrnĂˇct dnĂ se zĂˇsobami jĂdla.â€ś

â€žTak jakĂ˝ je?â€ś vyptĂˇval se Gabriel. â€žVlastnÄ› jsi nĂˇm o nÄ›m nic neĹ™ekl.â€ś

DodĂˇvka pomalu kodrcala silnicĂ a Antonio zamĂˇval nÄ›jakĂ˝m dÄ›tem. â€žHledaÄŤ cesty je velmi silnĂˇ osobnost. StaÄŤĂ mluvit pravdu, a vĹˇechno bude v poĹ™Ăˇdku.â€ś

Dojeli na dvouproudovou silnici vedoucĂ do San Lucas, ale po pĂˇr kilometrech odboÄŤili na starou nepouĹľĂvanou asfaltku, kterĂˇ vedla pouĹˇtĂ rovnÄ› kamsi do dĂˇlky. VĹˇude kolem cedule VSTUP ZAKĂ�ZĂ�N, nÄ›kterĂ© na kovovĂ˝ch sloupcĂch, jinĂ© leĹľely na rozpraskanĂ© zemi.

â€žBĂ˝vala tu raketovĂˇ zĂˇkladna,â€ś vysvÄ›tloval Antonio.

â€žFungovala asi tĹ™icet let. VĹˇude ploty. PĹ™ĂsnÄ› tajnĂ©. Pak ministerstvo obrany rakety odvezlo, a pozemek prodalo mĂstnĂmu odboru hygieny. KdyĹľ ho pak okresnĂ ĂşĹ™ad uĹľ

nechtÄ›l, koupili jsme ho, celĂ˝ch ÄŤtyĹ™i sta akrĹŻ.â€ś

â€žVypadĂˇ to tu jako ĂşplnĂˇ pustina,â€ś podotkla Maja.

â€žJak uvidĂte, pro HledaÄŤe cesty to mĂˇ jistĂ© vĂ˝hody.â€ś

TuhĂˇ pouĹˇtnĂ trĂˇva a kaktusy jako by se natahovaly a ĹˇkrĂˇbaly o boky dodĂˇvky. PĂˇr set metrĹŻ se silnice ztrĂˇcela pod pĂskem, pak se znovu vynoĹ™ila. Pak zaÄŤala zvolna stoupat a kolem se objevovaly ÄŤervenĂ© skalnĂ Ăştvary a houĹˇtinky juky. SporĂ© pouĹˇtnĂ stromy vztahovaly ostnatĂ© vÄ›tve k obloze jako proroci modlĂcĂ se k nebesĹŻm. Bylo hodnÄ› horko a vypadalo to, jako by se slunce na obloze zvÄ›tĹˇovalo.

Po dvaceti minutĂˇch opatrnĂ© jĂzdy dojeli k plotu z ostnatĂ©ho drĂˇtu a poboĹ™enĂ© brĂˇnÄ›. â€žOdsud musĂme jĂt

pÄ›Ĺˇky,â€ś Ĺ™ekl Antonio a vĹˇichni tĹ™i vystoupili z auta. S pytli s potravinami v rukou prolezli dĂrou v brĂˇnÄ› a pokraÄŤovali dĂˇl po silnici pÄ›Ĺˇky.

Gabriel zahlĂ©dl v dĂˇlce jednu z AntoniovĂ˝ch vÄ›trnĂ˝ch turbĂn. HorkĂ˝ vzduch stoupajĂcĂ z pĂsku zpĹŻsoboval, Ĺľe se vÄ›Ĺľ zdĂˇnlivÄ› chvÄ›la a ohĂ˝bala. NeĹľ mohl zareagovat, pĹ™es cestu se pĹ™esmykl had. Byl dlouhĂ˝ asi metr a mÄ›l kulatou hlavu, ÄŤernĂ© tÄ›lo se smetanovÄ› bĂlĂ˝mi pĂˇsky. Maja se zastavila a poloĹľila ruku na pouzdro s meÄŤem.

â€žNenĂ jedovatĂ˝,â€ś ujiĹˇĹĄoval ji Gabriel. â€žMyslĂm, Ĺľe je to uĹľovka prouĹľkovanĂˇ nebo uĹľovka bĂ˝ÄŤĂ. Obvykle jsou dost plachĂ©.â€ś

â€žJe to korĂˇlovka pruhovanĂˇ,â€ś Ĺ™ekl Antonio. â€žA tady zrovna plachĂ© nejsou.â€ś

Ĺ li dĂˇl a uvidÄ›li dalĹˇĂ korĂˇlovku, jak se plazĂ v prachu, a vzĂˇpÄ›tĂ tĹ™etĂ, vyhĹ™ĂvajĂcĂ se na silnici. VĹˇechny mÄ›ly ÄŤernĂ© tÄ›lo, ale barva a vzory jejich pruhĹŻ byly rĹŻznĂ©. BĂlĂˇ.

KrĂ©movĂˇ. BledÄ› ĹľlutĂˇ.

Na silnici se objevovali dalĹˇĂ hadi a Gabriel uĹľ je pĹ™estal poÄŤĂtat. VĹˇude okolo se plazily a kroutily desĂtky hadĹŻ, rozhlĂĹľejĂcĂch se kolem sebe malĂ˝ma ÄŤernĂ˝ma oÄŤkama. Maja vypadala nervĂłznÄ› â€“ tĂ©mÄ›Ĺ™ vydÄ›ĹˇenÄ›.

â€žTobÄ› vadĂ hadi?â€ś

Maja spustila ruce a snaĹľila se uklidnit. â€žV Anglii jich ÄŤlovÄ›k moc nevidĂ.â€ś

KdyĹľ pĹ™iĹˇli blĂĹľ k vÄ›trnĂ© turbĂnÄ›, Gabriel uvidÄ›l, Ĺľe je postavena u jakĂ©si hranatĂ© betonovĂ© stavby, velkĂ© zhruba jako fotbalovĂ© hĹ™iĹˇtÄ›. Vypadalo to jako obrovitĂ˝ bunkr, kterĂ˝ tu armĂˇda zanechala. PĹ™Ămo na jih od betonovĂ© krabice stĂˇla malĂˇ aluminiovĂˇ maringotka odrĂˇĹľejĂcĂ pouĹˇtnĂ svÄ›tlo. Nad dĹ™evÄ›nĂ˝m piknikovĂ˝m stolem a plastikovĂ˝mi krabicemi s nĂˇstroji a zĂˇsobami kdosi na ochranu pĹ™ed sluncem rozprostĹ™el starĂ˝ padĂˇk.

UÄŤitel kleÄŤel u paty vÄ›trnĂ© turbĂny a autogenem k nĂ pĹ™ivĂˇĹ™el kovovou podpÄ›ru. MÄ›l na sobÄ› modrĂ© dĹľĂnsy, kostkovanou koĹˇili s dlouhĂ˝mi rukĂˇvy a na rukou tlustĂ© koĹľenĂ© rukavice. TvĂˇĹ™ mu zakrĂ˝vala svĂˇĹ™eÄŤskĂˇ helma, a zdĂˇlo se, Ĺľe se soustĹ™eÄŹuje na plamen spojujĂcĂ oba kusy kovu.

PĹ™es metr dlouhĂˇ korĂˇlovka pruhovanĂˇ se pĹ™eplazila kolem, mĂˇlem se dotkla ĹˇpiÄŤek GabrielovĂ˝ch bot. PĂsek po obou stranĂˇch silnice byl popsĂˇn tisĂci sotva znatelnĂ˝ch esĂÄŤek, stop pohybu plazĹŻ v pĂsÄŤitĂ©m terĂ©nu.

KdyĹľ pĹ™iĹˇli na deset metrĹŻ k turbĂnÄ›, Antonio zaÄŤal volat a mĂˇvat paĹľemi. UÄŤitel ho zaslechl, povstal a nadzvedl si kryt svĂˇĹ™eÄŤskĂ© helmy. Gabriel si nejdĹ™Ăv myslel, Ĺľe uÄŤitel je starĂ˝ muĹľ s bĂlĂ˝mi vlasy. KdyĹľ ale pĹ™iĹˇli blĂĹľ, pochopil, Ĺľe majĂ pĹ™ed sebou Ĺľenu. Muselo jĂ bĂ˝t pĹ™es sedmdesĂˇt. MÄ›la ĹˇirokĂ© ÄŤelo a rovnĂ˝ nos. JejĂ tvĂˇĹ™ vyjadĹ™ovala ohromnou sĂlu a ani stopu sentimentality.

â€žDobrĂ˝ den, Antonio. VidĂm, Ĺľe jsi dneska vzal s sebou pĹ™Ăˇtele.â€ś

â€žDoktorko BriggsovĂˇ, tohle je Gabriel Corrigan. Je to syn PoutnĂka a chtÄ›l by vÄ›dÄ›t, jestli â€“â€ś

â€žAno. JistÄ›. VĂtejte.â€ś Ĺľena mÄ›la ĂşseÄŤnĂ˝ novoanglickĂ˝ akcent. StĂˇhla si svĂˇĹ™eÄŤskĂ© rukavice a potĹ™Ăˇsla Gabrielovi rukou. â€žJsem Sophia BriggsovĂˇ.â€ś MÄ›la silnĂ˝ stisk a modrozelenĂ© oÄŤi si soustĹ™edÄ›nÄ› a kriticky prohlĂĹľely pĹ™ĂchozĂ. Gabrielovi pĹ™ipadalo, Ĺľe je hodnocen a zvaĹľovĂˇn, ale pak se od nÄ›j Ĺľena odvrĂˇtila. â€žA vy jsteâ€¦?â€ś

â€žMaja. Gabrielova kamarĂˇdka.â€ś

Doktorka BriggsovĂˇ si povĹˇimla ÄŤernĂ©ho kovovĂ©ho pouzdra visĂcĂho Maje pĹ™es rameno, a uhodla, co obsahuje.

â€žVelmi zajĂmavĂ©. Myslela jsem si, Ĺľe vy HarlekĂ˝ni uĹľ jste vĹˇichni dĂˇvno mrtvĂ, Ĺľe vĂˇs vyvraĹľdili v dĹŻsledku vaĹˇich sebevraĹľednĂ˝ch gest. MoĹľnĂˇ, Ĺľe jste na tuhle prĂˇci jeĹˇtÄ› moc mladĂˇ.â€ś

â€žA vy moĹľnĂˇ zase moc starĂˇ.â€ś

â€žTo je sprĂˇvnĂˇ odpovÄ›ÄŹ. Nedat se, to je ono. Tak se mi to lĂbĂ.â€ś Sophia poodeĹˇla ke svĂ© maringotce a odhodila autogen do plastovĂ© pĹ™epravky na mlĂ©ko leĹľĂcĂ na zemi. Dva velcĂ hadi vyruĹˇenĂ hlukem se vynoĹ™ili ze stĂnu za maringotkou a odplazili se k turbĂnÄ›.

â€žVĂtejte v krĂˇlovstvĂ Lampropeltis getula, nejÄŤastÄ›ji se vyskytujĂcĂ korĂˇlovky pruhovanĂ©. Jsou to ale mimoĹ™ĂˇdnĂ

tvorovĂ©. Jsou stateÄŤnĂ, chytĹ™Ă, zkrĂˇtka roztomilĂ plazi â€“ jeden z boĹľĂch darĹŻ po vyhnĂˇnĂ z rĂˇje. Ti, kterĂ© tady vidĂte, to je poddruh splendida, arizonskĂˇ pouĹˇtnĂ korĂˇlovka. ĹľivĂ se ploskolebci a chĹ™estĂ˝Ĺˇi, a taky ĹľĂˇbami, ptĂˇky a krysami. Ze vĹˇeho nejradÄ›ji hubĂ krysy. ZvlĂˇĹˇĹĄ ty velkĂ© hnusnĂ©.â€ś

â€žDoktorka BriggsovĂˇ totiĹľ vÄ›decky studuje hady,â€ś

poznamenal Antonio.

â€žJsem bioloĹľka se specializacĂ na hady. Osmadvacet let jsem uÄŤila na univerzitÄ› v New Hampshire, dokud mÄ› nedonutili odejĂt. MÄ›li jste vidÄ›t prezidenta Mitchella, mrĹ�avĂ©ho pitomce, kterĂ˝ sotva dokĂˇĹľe vyjĂt do schodĹŻ a funĂ a supĂ pĹ™itom jak lokomotiva, jak mi vyklĂˇdĂˇ, Ĺľe na uÄŤenĂ mĂˇm moc chatrnĂ© zdravĂ. NaprostĂ˝ nesmysl. Za pĂˇr tĂ˝dnĹŻ po veÄŤĂrku na oslavu odchodu do penze mi zaÄŤaly chodit e-maily od pĹ™Ăˇtel z internetu, Ĺľe Tabula zjistila, Ĺľe jsem HledaÄŤ cesty.â€ś

Antonio odloĹľil vak s potravinami na stĹŻl. â€žJenĹľe Sophia nechtÄ›la odejĂt.â€ś

â€žProÄŤ bych taky mÄ›la? Nejsem zrovna poseroutka.

VlastnĂm tĹ™i stĹ™elnĂ© zbranÄ› a umĂm je pouĹľĂvat. Pak se ale Antonio a Martin dozvÄ›dÄ›li o tomhle mĂstÄ› a nalĂˇkali mÄ› sem. Vy dva to s panĂ uÄŤitelkou umĂte.â€ś

â€žVÄ›dÄ›li jsme, Ĺľe tomuhle neodolĂˇĹˇ,â€ś usmĂˇl se Antonio.

â€žTo mĂˇĹˇ pravdu. PĹ™ed padesĂˇti lety vlĂˇda vyhodila stamiliony dolarĹŻ na stavbu tĂ©hle absurdnĂ raketovĂ©

zĂˇkladny.â€ś Sophia obeĹˇla maringotku a ukĂˇzala na zchĂˇtralou stavbu. Gabriel uvidÄ›l tĹ™i obrovitĂ© betonovĂ© disky zasazenĂ© do zrezivÄ›lĂ˝ch ocelovĂ˝ch rĂˇmĹŻ. â€žTamhleto jsou vĂka raketovĂ˝ch sil. ZevnitĹ™ se dajĂ otevĂrat a zavĂrat. Tam byly schovanĂ© rakety.â€ś

Pak se obrĂˇtila o sto osmdesĂˇt stupĹ�ĹŻ a ukĂˇzala na praĹˇnĂ˝ kopeÄŤek vzdĂˇlenĂ˝ asi pĹŻl kilometru. â€žKdyĹľ rakety odvezli, okresnĂ ĂşĹ™ad tady zĹ™Ădil smetiĹˇtÄ›. Pod dvaceti centimetry pĂsku a plastovou foliĂ je dvacet let hnijĂcĂho odpadu, kterĂ˝m se ĹľivĂ obrovskĂˇ populace krys. Krysy Ĺľerou odpad a mnoĹľĂ se. Hadi Ĺľerou krysy a pak jdou a ĹľijĂ a rozmnoĹľujĂ se v silech. Studuju tady poddruh splendida, zatĂm velmi ĂşspÄ›ĹˇnÄ›, Ĺ™ekla bych.â€ś

â€žTakĹľe co budeme dÄ›lat?â€ś zeptal se Gabriel.

â€žSamozĹ™ejmÄ› se naobÄ›dvĂˇme. RadĹˇi ten chleba snĂme, neĹľ

ztvrdne.â€ś

Sophia rozdÄ›lila Ăşkoly a spoleÄŤnÄ› si pĹ™ipravili obÄ›d z potravin podlĂ©hajĂcĂch zkĂˇze. Maja, kterĂˇ dostala za Ăşkol nakrĂˇjet chleba, se zatvĂˇĹ™ila otrĂˇvenÄ›, kdyĹľ zjistila, jak je nĹŻĹľ tupĂ˝. JĂdlo bylo prostĂ©, ale lahodnĂ©. ÄŚerstvĂˇ rajÄŤata pokapanĂˇ olejem a octem. TuÄŤnĂ˝ kozĂ sĂ˝r nakrĂˇjenĂ˝ na kousky. TmavĂ˝ chlĂ©b. Jahody. Potom Sophia vytĂˇhla belgickou ÄŤokolĂˇdu a dala kaĹľdĂ©mu dvÄ› kostiÄŤky jako dezert.

Hadi lezli ĂşplnÄ› vĹˇude. KdyĹľ se pletli do cesty, Sophia je popadla pevnou rukou a odnesla je na kousek vlhÄŤĂ pĹŻdy poblĂĹľ pĹ™ĂstĹ™eĹˇku. Maja sedÄ›la u stolu v jĂłginskĂ©m sedu, jako by jĂ nÄ›kterĂ˝ z hadĹŻ mohl vylĂ©zt po noze. BÄ›hem jĂdla se Gabriel o doktorce BriggsovĂ© dozvÄ›dÄ›l vĂc. DÄ›ti nemĂˇ.

Nikdy nebyla vdanĂˇ. PĹ™ed nÄ›kolika lety se dala pĹ™emluvit a nechala si voperovat endoprotĂ©zu kyÄŤle, ale jinak se doktorĹŻm snaĹľĂ vyhĂ˝bat.

KdyĹľ jĂ bylo kolem ÄŤtyĹ™icĂtky, zaÄŤala jezdit kaĹľdoroÄŤnÄ› do oblasti hadĂch doupat v Narcisse v ManitobÄ›, aby tam studovala

padesĂˇt

tisĂc

ÄŤervenobokĂ˝ch

uĹľovek

prouĹľkovanĂ˝ch, kterĂ© bÄ›hem pĂˇĹ™enĂ vylĂ©zaly z vĂˇpencovĂ˝ch jeskynĂ. Tehdy se dĹŻvÄ›rnÄ› spĹ™Ăˇtelila s jistĂ˝m katolickĂ˝m knÄ›zem, kterĂ˝ bydlel nedaleko, a ten jĂ po mnoha letech prozradil, Ĺľe je HledaÄŤ cesty.

â€žOtec Morrissey byl ĂşĹľasnĂ˝ ÄŤlovÄ›k,â€ś vyklĂˇdala Sophia.

â€žStejnÄ› jako vÄ›tĹˇina knÄ›ĹľĂ mÄ›l za sebou spoustu kĹ™tĹŻ, svateb i pohĹ™bĹŻ, ale takĂ© se doopravdy nÄ›co nauÄŤil ze zkuĹˇenosti.

Byl to vnĂmavĂ˝ ÄŤlovÄ›k. NesmĂrnÄ› moudrĂ˝. NÄ›kdy mi pĹ™ipadalo, Ĺľe mi ÄŤte myĹˇlenky.â€ś

â€žA proÄŤ si vybral zrovna vĂˇs?â€ś zeptal se Gabriel.

Sophia si natĂrala mÄ›kkĂ˝ kozĂ sĂ˝r na kus chleba.

â€žNejsem ĂşplnÄ› nejlepĹˇĂ v jednĂˇnĂ s lidmi. VlastnÄ› nemĂˇm lidi zase tak moc rĂˇda. Jsou hloupĂ a jeĹˇitnĂ. Ale nauÄŤila jsem se pozorovat. DokĂˇĹľu se soustĹ™edit na jednu vÄ›c a

nevĹˇĂmat si zavĂˇdÄ›jĂcĂch detailĹŻ. Otec Morrissey moĹľnĂˇ mohl najĂt nÄ›koho lepĹˇĂho, jenomĹľe dostal rakovinu lymfatickĂ˝ch uzlin a umĹ™el sedmnĂˇct tĂ˝dnĹŻ potĂ©, co se dozvÄ›dÄ›l diagnĂłzu. Vzala jsem si na celĂ˝ semestr volno a sedĂˇvala jsem v nemocnici u jeho postele, a on mi pĹ™edal svĂ© vÄ›domosti.â€ś

KdyĹľ vĹˇichni dojedli, Sophia se zvedla a pohlĂ©dla na Maju. â€žMyslĂm, Ĺľe je na ÄŤase, abyste odjela, mladĂˇ dĂˇmo.

MĂˇm v maringotce satelitnĂ telefon, kterĂ˝ vÄ›tĹˇinou funguje.

AĹľ skonÄŤĂme, zavolĂˇm Martinovi.â€ś

Antonio sebral prĂˇzdnĂ© plĂˇtÄ›nĂ© vaky a vydal se silnicĂ zpÄ›t k autu. Maja a Gabriel stĂˇli tÄ›snÄ› vedle sebe, ale ani jeden z nich nepromluvil. UvaĹľoval, co by jĂ mohl Ĺ™Ăct.

DĂˇvej na sebe pozor. DobĹ™e dojeÄŹ. Brzy se uvidĂme. ĹľĂˇdnĂˇ z obvyklĂ˝ch formulek na rozlouÄŤenou v pĹ™ĂpadÄ› HarlekĂ˝na jaksi nesedÄ›la.

â€žSbohem,â€ś Ĺ™ekla mu.

â€žSbohem.â€ś

Maja udÄ›lala pĂˇr krokĹŻ a pak se zastavila a ohlĂ©dla se.

â€žMÄ›j u sebe nefritovĂ˝ meÄŤ,â€ś Ĺ™ekla. â€žNezapomeĹ�. Je to talisman.â€ś

Pak odeĹˇla, jejĂ postava byla stĂˇle menĹˇĂ a menĹˇĂ, aĹľ

ĂşplnÄ› zmizela za ohybem silnice.

â€žMĂˇ tÄ› rĂˇda.â€ś

Gabriel se otoÄŤil a uvÄ›domil si, Ĺľe je Sophia pozorovala.

â€žCĂtĂme k sobÄ› navzĂˇjem Ăşctuâ€¦â€ś

â€žKdyby mi nÄ›co takovĂ©ho Ĺ™ekla ĹľenskĂˇ, myslela bych si, Ĺľe je mimoĹ™ĂˇdnÄ› nedovtipnĂˇ, ale ty jsi prostÄ› typickĂ˝ muĹľskĂ˝.â€ś Sophia se vrĂˇtila ke stolu a zaÄŤala sklĂzet ĹˇpinavĂ© nĂˇdobĂ. â€žMaja tÄ› mĂˇ rĂˇda, Gabrieli. CoĹľ je ovĹˇem pro HarlekĂ˝na absolutnĂ tabu. MajĂ obrovskou sĂlu. Za to ale platĂ tĂm, Ĺľe jsou patrnÄ› nejosamÄ›lejĹˇĂ lidi na svÄ›tÄ›. NemĹŻĹľe si dovolit, aby jakĂ©koli emoce zakalily jejĂ Ăşsudek.â€ś

ZatĂmco uklĂzeli potraviny a umĂ˝vali nĂˇdobĂ v plastovĂ©m dĹ™ezu, Sophia se vyptĂˇvala Gabriela na jeho rodinu. JejĂ vÄ›deckĂˇ prĹŻprava byla zjevnĂˇ v systematickĂ©m zpĹŻsobu zĂskĂˇvĂˇnĂ informacĂ. â€žJak to vĂĹˇ?â€ś ptala se neustĂˇle.

â€žProÄŤ si myslĂĹˇ, Ĺľe je to pravda?â€ś

Slunce se klonilo k zĂˇpadnĂmu obzoru. SkalnatĂ˝ terĂ©n zaÄŤĂnal chladnout a vĂtr zesiloval. PadĂˇk nad jejich hlavami pleskal a nadouval se jako plachta. Sophia se zatvĂˇĹ™ila pobavenÄ›, kdyĹľ jĂ Gabriel popisoval svĂ© neĂşspÄ›ĹˇnĂ© pokusy stĂˇt se PoutnĂkem. â€žNÄ›kteĹ™Ă PoutnĂci dokĂˇĹľou sami zjistit, jak se dostat do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ,â€ś Ĺ™ekla nakonec. â€žAle ne v naĹˇem hektickĂ©m svÄ›tÄ›.â€ś

â€žProÄŤ ne?â€ś

â€žNaĹˇe smysly jsou ohluĹˇeny vĹˇĂm tĂm rĂˇmusem a jasnĂ˝mi svÄ›tly kolem nĂˇs. V minulosti se potenciĂˇlnĂ PoutnĂk zpravidla uchĂ˝lil do jeskynÄ› nebo naĹˇel ĂştoÄŤiĹˇtÄ› v

kostele. MusĂĹˇ bĂ˝t v klidnĂ©m prostĹ™edĂ, jako je tĹ™eba naĹˇe raketovĂ© silo.â€ś Sophia zakryla bedny s potravinami a obrĂˇtila se k nÄ›mu. â€žChci, abys mi slĂbil, Ĺľe zĹŻstaneĹˇ v silu alespoĹ� osm dnĂ.â€ś

â€žTo je hodnÄ› dlouhĂˇ doba,â€ś vzdychl Gabriel. â€žMyslel jsem, Ĺľe poznĂˇte docela rychle, jestli mĂˇm schopnost pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

â€žNa to musĂĹˇ pĹ™ijĂt ty, mladĂ˝ muĹľi, ne jĂˇ. BuÄŹto pĹ™ijmeĹˇ pravidla, nebo se radĹˇi vraĹĄ do Los Angeles.â€ś

â€žTak dobĹ™e. Osm dnĂ. ĹľĂˇdnĂ˝ problĂ©m.â€ś Gabriel pĹ™eĹˇel ke stolu, aby si vzal svĹŻj batoh a nefritovĂ˝ meÄŤ. â€žChci to podniknout, doktorko BriggsovĂˇ. Je to pro mÄ› dĹŻleĹľitĂ©.

MoĹľnĂˇ se mi podaĹ™Ă navĂˇzat kontakt s mĂ˝m otcem a bratrem â€“â€ś

â€žNa to bych vĹŻbec nemyslela. To ti moc nepomĹŻĹľe.â€ś

Sophia smetla hada z bedĂ˝nky se zĂˇsobami a vzala do ruky propanbutanovou lampu. â€žVĂĹˇ, proÄŤ mĂˇm rĂˇda hady? BĹŻh je stvoĹ™il ÄŤistĂ© a krĂˇsnĂ© â€“ a neozdobenĂ©. KdyĹľ jsem zaÄŤala studovat hady, pĹ™imÄ›lo mÄ› to zbavit se v ĹľivotÄ› vĹˇeho moĹľnĂ©ho haraburdĂ a nesmyslĹŻ.â€ś

Gabriel se rozhlĂ©dl kolem po raketovĂ©m silu a pouĹˇtnĂ krajinÄ›. MÄ›l pocit, jako by mÄ›l vĹˇechno opustit a vydat se na dlouhou cestu. â€žUdÄ›lĂˇm, co bude tĹ™eba.â€ś

â€žFajn. VzhĹŻru do podzemĂ.â€ś

41

Od generĂˇtoru vÄ›trnĂ© turbĂny vedl do raketovĂ©ho sila tlustĂ˝ ÄŤernĂ˝ kabel. Sophia BriggsovĂˇ vykroÄŤila podle nÄ›j pĹ™es betonovou ploĹˇinu k rampÄ›, kterĂˇ vedla dolĹŻ do vnitĹ™nĂho prostoru s kovovĂ˝m roĹˇtem mĂsto podlahy.

â€žKdyĹľ tu jeĹˇtÄ› byly rakety, vstupovalo se sem nĂˇkladnĂm vĂ˝tahem. Ale kdyĹľ vlĂˇda areĂˇl prodala okresnĂmu ĂşĹ™adu, nechali vĂ˝tah odmontovat. Hadi se sem dostĂˇvajĂ rĹŻznĂ˝mi zpĹŻsoby, ale my musĂme pouĹľĂt nouzovĂ© schodiĹˇtÄ›.â€ś

Sophia postavila propanbutanovou lampu na zem a zapĂˇlila ji zĂˇpalkou. KdyĹľ se lampa rozhoĹ™ela bĂlĂ˝m plamenem, vysunula obÄ›ma rukama dveĹ™e prĹŻlezu. UvnitĹ™ bylo vidÄ›t kovovĂ© schodiĹˇtÄ› vedoucĂ do tmy. Gabriel vÄ›dÄ›l, Ĺľe korĂˇlovky nejsou lidem nebezpeÄŤnĂ©, ale byl trochu nesvĹŻj, kdyĹľ vidÄ›l, jak se jeden obrovskĂ˝ exemplĂˇĹ™ plazĂ po schodech dolĹŻ.

â€žKam asi mĂĹ™Ă?â€ś podivil se.

â€žMĹŻĹľe se plazit na nÄ›kolik rĹŻznĂ˝ch mĂst. V silu ĹľijĂ tĹ™i aĹľ

ÄŤtyĹ™i tisĂce jedincĹŻ poddruhu splendida. PrĂˇvÄ› tady se pĂˇĹ™Ă.â€ś

Sophia slezla o dva schody nĂĹľ a zastavila se. â€žZneklidĹ�ujĂ tÄ› ti hadi?â€ś

â€žNe. Ale je to pĹ™ece jenom trochu neobvyklĂ©.â€ś

â€žKaĹľdĂ˝ novĂ˝ zĂˇĹľitek je neobvyklĂ˝. Zbytek Ĺľivota prospĂme a strĂˇvĂme na schĹŻzĂch. A teÄŹ uĹľ pojÄŹ a zavĹ™i za sebou ty dveĹ™e.â€ś

Gabriel vteĹ™inu ÄŤi dvÄ› zavĂˇhal, ale pak zasunul dveĹ™e prĹŻlezu. StĂˇl na prvnĂm stupni schodiĹˇtÄ›, kterĂ© se spirĂˇlovitÄ› vinulo kolem vĂ˝tahovĂ© Ĺˇachty chrĂˇnÄ›nĂ© drĂˇtÄ›nou klecĂ. Na schodech pĹ™ed nĂm spoÄŤĂvaly dvÄ› korĂˇlovky a nÄ›kolik dalĹˇĂch vidÄ›l uvnitĹ™ vĂ˝tahovĂ© klece â€“ plazily se sem a tam po starĂ˝ch plastovĂ˝ch trubkĂˇch ukrĂ˝vajĂcĂch elektrickĂ© vedenĂ, jako by to byly odboÄŤky na hadĂ dĂˇlnici. NavzĂˇjem se mĂjely a jazĂ˝ÄŤky se jim jen kmitaly, jak ochutnĂˇvaly vzduch.

Gabriel schĂˇzel po schodiĹˇti za SophiĂ. â€žUĹľ jste nÄ›kdy Ĺˇkolila nÄ›koho, kdo se domnĂval, Ĺľe je PoutnĂk?â€ś

â€žZa poslednĂch tĹ™icet let jsem mÄ›la dva ĹľĂˇky â€“ jednu dĂvku a jednoho starĹˇĂho pĂˇna. Ani jeden pĹ™ejĂt nedokĂˇzal, ale moĹľnĂˇ to byla moje chyba.â€ś Sophia se ohlĂ©dla pĹ™es rameno. â€žNemĹŻĹľeĹˇ nikoho nauÄŤit bĂ˝t PoutnĂkem. Je to spĂĹˇ umÄ›nĂ neĹľ vÄ›da. HledaÄŤ cesty mĹŻĹľe udÄ›lat jen to, Ĺľe zvolĂ sprĂˇvnou techniku, aby adept mohl sĂˇm objevit svĂ© vlastnĂ schopnosti.â€ś

â€žA jak to dÄ›lĂˇte?â€ś

â€žPod vedenĂm otce Morrisseyho jsem se nauÄŤila nazpamÄ›ĹĄ DevÄ›tadevadesĂˇt cest. To je rukou psanĂ˝ manuĂˇl devadesĂˇti devĂti technik a cviÄŤenĂ, kterĂˇ v prĹŻbÄ›hu staletĂ vypracovali vizionĂˇĹ™i rĹŻznĂ˝ch nĂˇboĹľenstvĂ. Pokud bys nebyl

na tu knihu pĹ™ipravenĂ˝, mohl by sis myslet, Ĺľe jsou to jenom ÄŤĂˇry a blouznÄ›nĂ â€“ spousta nesmyslĹŻ, kterĂ© vymysleli kĹ™esĹĄanĹˇtĂ svatĂ, kabalistĂ©, buddhistiÄŤtĂ mniĹˇi atakdĂˇle. Ale DevÄ›tadevadesĂˇt cest, to vĹŻbec nenĂ mystika. Je to praktickĂ˝ seznam nĂˇpadĹŻ s jednĂm a tĂ˝mĹľ cĂlem â€“ uvolnit SvÄ›tlo z tÄ›la.â€ś

Sestoupili na ĂşpatĂ vĂ˝tahovĂ© Ĺˇachty a zastavili se pĹ™ed masivnĂmi bezpeÄŤnostnĂmi dveĹ™mi, dosud visĂcĂmi na jednom pantu. Sophia spojila dva konce elektrickĂ©ho kabelu a rozsvĂtila ĹľĂˇrovku u vyĹ™azenĂ©ho generĂˇtoru. OtevĹ™eli dveĹ™e, proĹˇli krĂˇtkou chodbou a vstoupili do tunelu tak ĹˇirokĂ©ho, Ĺľe by se do nÄ›j pohodlnÄ› veĹˇlo nĂˇkladnĂ auto.

ZrezivÄ›lĂ© nosnĂky lemovaly stÄ›ny jako Ĺľebra obrovitĂ©ho zvĂĹ™ete. Podlaha byla sloĹľena z plochĂ˝ch ocelovĂ˝ch desek.

Nad hlavami jim visely ventilaÄŤnĂ Ĺˇachty a vodovodnĂ trubky. FluorescenÄŤnĂ lampiÄŤky byly dĂˇvno odpojeny a jedinĂ© svÄ›tlo pochĂˇzelo od Ĺˇesti obyÄŤejnĂ˝ch ĹľĂˇrovek visĂcĂch na elektrickĂ©m kabelu.

â€žTohle je hlavnĂ tunel,â€ś vysvÄ›tlovala Sophia. â€žZ jednoho konce na druhĂ˝ mÄ›Ĺ™Ă asi kilometr a pĹŻl. CelĂ˝ ten prostor je jako obrovskĂ˝ jeĹˇtÄ›r pohĹ™benĂ˝ pod zemĂ. TeÄŹ stojĂme nÄ›kde uprostĹ™ed jeho pomyslnĂ©ho tÄ›la. KdyĹľ pĹŻjdeĹˇ na sever smÄ›rem k jeho hlavÄ›, dojdeĹˇ k raketovĂ©mu silu ÄŤĂslo jedna.

PĹ™ednĂ nohy vedou k silĹŻm ÄŤĂslo dvÄ› a tĹ™i, a obÄ› zadnĂ nohy vedou ke kontrolnĂmu stĹ™edisku a ubikacĂm. KdyĹľ pĹŻjdeĹˇ na

jih smÄ›rem k ocasu, najdeĹˇ tam rĂˇdiovou antĂ©nu uloĹľenou v podzemĂ.â€ś

â€žA kde jsou vĹˇichni ti hadi?â€ś

â€žPod podlahou nebo v prĹŻlezech nad tvou hlavou.â€ś

Sophia vedla Gabriela tunelem. â€žSnaĹľit se prozkoumat tenhle prostor, pokud nevĂĹˇ, kam jdeĹˇ, je straĹˇnÄ› nebezpeÄŤnĂ©.

VĹˇechny podlahy jsou dutĂ©, uloĹľenĂ© na ocelovĂ˝ch pruĹľinĂˇch, kterĂ© mohou absorbovat Ĺˇok pĹ™i odpĂˇlenĂ rakety.

Je tady mnoho ĂşrovnĂ nad sebou, a na nÄ›kterĂ˝ch mĂstech se mĹŻĹľeĹˇ propadnout do obrovskĂ© hloubky.â€ś

Zahnuli do postrannĂ chodby a veĹˇli do velkĂ© kruhovĂ© mĂstnosti. VnÄ›jĹˇĂ stÄ›ny tvoĹ™ily betonovĂ© bloky natĹ™enĂ© na bĂlo, a celĂ˝ prostor rozdÄ›lovaly ÄŤtyĹ™i polopĹ™ĂÄŤky jednotlivĂ˝ch boxĹŻ na spanĂ. V jednom z nich naĹˇli sklĂˇdacĂ lehĂˇtko se spacĂm pytlem, polĹˇtĂˇĹ™em a matracĂ z pÄ›novĂ© gumy. Kousek od lehĂˇtka stĂˇla dalĹˇĂ propanbutanovĂˇ lampa, vÄ›dro s pokliÄŤkou a tĹ™i lĂˇhve s vodou.

â€žTohle bĂ˝vala loĹľnice posĂˇdky. JĂˇ sama jsem tu pobyla nÄ›kolik tĂ˝dnĹŻ, kdyĹľ jsem poprvĂ© sÄŤĂtala populaci splendida.â€ś

â€žTady Ĺľe mĂˇm ĹľĂt?â€ś

â€žAno. Osm dnĂ.â€ś

Gabriel se rozhlĂ©dl po holĂ© mĂstnosti. PĹ™ipomĂnala mu vÄ›zenĂ. Jen si nestÄ›Ĺľuj, Ĺ™ekl si v duchu. ProstÄ› udÄ›lej, co ti Ĺ™ĂkĂˇ. OdloĹľil si batoh na podlahu a posadil se na lehĂˇtko.

â€žTak dobĹ™e. Dejme se do toho.â€ś

Sophia neklidnÄ› pĹ™echĂˇzela po mĂstnosti, tu a tam sebrala kousek rozbitĂ©ho betonu a hodila ho do kouta.

â€žNejdĹ™Ăv projdu zĂˇkladnĂ vÄ›ci. VĹˇechny ĹľivĂ© bytosti v sobÄ› majĂ zvlĂˇĹˇtnĂ druh energie, kterĂ© se Ĺ™ĂkĂˇ SvÄ›tlo. MĹŻĹľeĹˇ tomu Ĺ™Ăkat â€žduĹˇeâ€ś, jestli chceĹˇ. JĂˇ si s teologiĂ moc hlavu nelĂˇmu.

KdyĹľ ÄŤlovÄ›k umĹ™e, jeho SvÄ›tlo se vrĂˇtĂ k energii, kterĂˇ nĂˇs obklopuje. Ale s PoutnĂky je to jinak. Jejich SvÄ›tlo mĹŻĹľe opustit tÄ›lo zaĹľiva, a pak se do nÄ›j zase vrĂˇtit.â€ś

â€žMaja Ĺ™Ăkala, Ĺľe SvÄ›tlo putuje do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

â€žAno. Ĺ�ĂkĂˇ se tomu â€žsvÄ›tyâ€ś nebo â€žparalelnĂ vesmĂryâ€ś.

MĹŻĹľeĹˇ zase pouĹľĂvat termĂn, jakĂ˝ ti dĂˇvĂˇ smysl. PosvĂˇtnĂ© texty vĹˇech velkĂ˝ch nĂˇboĹľenstvĂ popisujĂ rĹŻznĂ© aspekty tÄ›chto svÄ›tĹŻ. Jsou pramenem mystickĂ˝ch vizĂ. MnozĂ svÄ›tci a proroci o nich psali, ale lamaistiÄŤtĂ mniĹˇi z Tibetu se jako prvnĂ pokusili jim porozumÄ›t. AĹľ do ÄŤĂnskĂ© invaze byl Tibet po vĂce neĹľ tisĂc let teokraciĂ. RolnĂci Ĺľivili mnichy a jeptiĹˇky, kteĹ™Ă tak mÄ›li moĹľnost zkoumat lĂÄŤenĂ PoutnĂkĹŻ a utĹ™Ădit Ăşdaje do systĂ©mu. OnÄ›ch Ĺˇest svÄ›tĹŻ ovĹˇem nenĂ lamaistickĂ˝ koncept. TibeĹĄanĂ© byli jenom prvnĂ, kdo to celĂ© popsal.â€ś

â€žTakĹľe jak se tam dostanu?â€ś

â€žSvÄ›tlo se musĂ uvolnit z tvĂ©ho tÄ›la. Aby se tenhle proces mohl nastartovat, musĂĹˇ se mĂrnÄ› pohybovat. PoprvĂ© je to hodnÄ› pĹ™ekvapivĂ© â€“ a dokonce i trochu bolestivĂ©. Pak

tvĂ© SvÄ›tlo musĂ projĂt ÄŤtyĹ™mi bariĂ©rami, aby se dostalo postupnÄ› do vĹˇech svÄ›tĹŻ. Ty bariĂ©ry tvoĹ™Ă voda, oheĹ�, zemÄ› a vzduch. NezĂˇleĹľĂ na tom, v jakĂ©m poĹ™adĂ jimi projdeĹˇ.

Jakmile si tvĂ© SvÄ›tlo najde cestu skrze nÄ›, uĹľ to budeĹˇ vĹľdycky umÄ›t.â€ś

â€žA pak vstoupĂ do Ĺˇesti svÄ›tĹŻ,â€ś Ĺ™ekl Gabriel. â€žJakĂ© ty svÄ›ty jsou?â€ś

â€žMy Ĺľijeme ve ÄŤtvrtĂ©m svÄ›tÄ›, Gabrieli. To je svÄ›t lidĂ.

JakĂ˝ je nĂˇĹˇ svÄ›t? KrĂˇsnĂ˝. DÄ›sivĂ˝. BolestnĂ˝. VzruĹˇujĂcĂ.â€ś

Sophia sebrala Ăşlomek betonu a hodila jĂm pĹ™es mĂstnost.

â€žJakĂˇkoli realita s korĂˇlovkami a mĂˇtovou zmrzlinou s ÄŤokolĂˇdovĂ˝mi vloÄŤkami mĂˇ svou pozitivnĂ strĂˇnku.â€ś

â€žAle co ty ostatnĂ svÄ›ty?â€ś

â€žKaĹľdĂ˝ ÄŤlovÄ›k mĹŻĹľe objevit stĹ™Ăpky tÄ›ch svÄ›tĹŻ v svĂ©m srdci. V kaĹľdĂ©m ze svÄ›tĹŻ pĹ™evlĂˇdĂˇ nÄ›jakĂˇ kvalita. V ĹˇestĂ©m svÄ›tÄ› bohĹŻ je hĹ™Ăchem pĂ˝cha. V pĂˇtĂ©m svÄ›tÄ› polobohĹŻ je hĹ™Ăchem ĹľĂˇrlivost. MusĂĹˇ ale pochopit, Ĺľe nemluvĂme o Bohu, o sĂle, kterĂˇ stvoĹ™ila tenhle vesmĂr. Podle TibeĹĄanĹŻ

jsou bohovĂ© a polobohovĂ© jako lidskĂ© bytosti z jinĂ© reality.â€ś

â€žA my Ĺľijeme ve ÄŤtvrtĂ©m svÄ›tÄ›â€¦â€ś

â€žKde je hĹ™Ăchem touha.â€ś Sophia se obrĂˇtila a pozorovala, jak se po trubce s elektrickĂ˝mi kabely plazĂ dolĹŻ korĂˇlovka.

â€žZvĂĹ™ata z tĹ™etĂho svÄ›ta si neuvÄ›domujĂ existenci ostatnĂch svÄ›tĹŻ. DruhĂ˝ svÄ›t je obĂ˝vĂˇn hladovĂ˝mi duchy, kteĹ™Ă nemohou nikdy bĂ˝t uspokojeni. PrvnĂ svÄ›t je krĂˇlovstvĂm

nenĂˇvisti a vzteku, vlĂˇdnou tu lidĂ© bez Ĺˇpetky soucitu. JinĂ© nĂˇzvy pro tenhle svÄ›t jsou Ĺ eol, HĂˇdes nebo Peklo.â€ś

Gabriel se postavil do pozoru jako odsouzenec chystajĂcĂ se pĹ™edstoupit pĹ™ed popravÄŤĂ ÄŤetu. â€žVy jste HledaÄŤka cesty.

Tak mi Ĺ™eknÄ›te, co mĂˇm dÄ›lat.â€ś

Sophia BriggsovĂˇ se zatvĂˇĹ™ila pobavenÄ›. â€žJsi unavenĂ˝, Gabrieli?â€ś

â€žMÄ›l jsem dneska dlouhĂ˝ den.â€ś

â€žV tom pĹ™ĂpadÄ› by ses mÄ›l vyspat.â€ś

Sophia vytĂˇhla z kapsy popisovaÄŤ a pĹ™istoupila ke zdi.

â€žMusĂĹˇ zruĹˇit rozdĂl mezi tĂmto svÄ›tem a svĂ˝mi sny. TeÄŹ ti ukĂˇĹľu osmdesĂˇtou prvnĂ cestu. Objevil ji jeden kabalistickĂ˝ uÄŤenec, kterĂ˝ kdysi Ĺľil v severnĂ Galileji ve mÄ›stÄ› Safed.â€ś

Nakreslila fixem na stÄ›nu ÄŤtyĹ™i hebrejskĂˇ pĂsmena.

â€žTohle je Tetragrammaton â€“ ÄŤtyĹ™i znaky, kterĂ© tvoĹ™Ă jmĂ©no BoĹľĂ. SnaĹľ se udrĹľet ta ÄŤtyĹ™i pĂsmena v mysli, aĹľ budeĹˇ usĂnat. Nemysli na sebe ani na mÄ› â€“ ani na splendidy. Ve spĂˇnku by ses mÄ›l tĹ™ikrĂˇt zeptat sĂˇm sebe: â€žBdĂm, anebo spĂm?â€ś NeotvĂrej oÄŤi, zĹŻstaĹ� ve svÄ›tÄ› snĹŻ a pozoruj, co se bude dĂt.â€ś

â€žA to je vĹˇechno?â€ś

Sophia se usmĂˇla a odchĂˇzela z mĂstnosti. â€žTo je zaÄŤĂˇtek.â€ś Gabriel si zul boty, ulehl na lehĂˇtko a upĹ™el pohled na ÄŤtyĹ™i hebrejskĂˇ pĂsmena. NeumÄ›l je pĹ™eÄŤĂst ani vyslovit, ale jejich tvary mu zaÄŤaly kmitat v mysli. Jedno pĂsmeno

vypadalo jako pĹ™ĂstĹ™eĹˇek pĹ™ed bouĹ™Ă. HĹŻlka. DalĹˇĂ pĹ™ĂstĹ™eĹˇek.

A pak malĂˇ zakroucenĂˇ linka, kterĂˇ vypadala jako had.

Upadl do hlubokĂ©ho spĂˇnku, a pak byl zase vzhĹŻru nebo napĹŻl vzhĹŻru â€“ nevÄ›dÄ›l to jistÄ›. DĂval se na Tetragrammaton vysypanĂ© ÄŤervenĂ˝m pĂskem na podlaze z ĹˇedĂ© bĹ™idlice.

NĂˇhlĂ˝ zĂˇvan vÄ›tru pĹ™ed jeho oÄŤima odvĂˇl BoĹľĂ jmĂ©no pryÄŤ.

Probudil se zalitĂ˝ potem. NÄ›co se stalo s ĹľĂˇrovkou v loĹľnici a mĂstnost tonula ve tmÄ›. SlabĂ© svÄ›tlo pĹ™ichĂˇzelo jen z chodby vedoucĂ k hlavnĂmu tunelu.

â€žHalĂł!â€ś zavolal. â€žSophie?â€ś

â€žUĹľ jdu.â€ś

Gabriel zaslechl kroky vstupujĂcĂ do loĹľnice. Sophia se tady zĹ™ejmÄ› dokĂˇzala orientovat i potmÄ›. â€žTohle se tu stĂˇvĂˇ poĹ™Ăˇd. Betonem prosĂˇkne voda a dostane se do elektrickĂ©ho vedenĂ.â€ś Sophia cvrnkla prstem do ĹľĂˇrovky a vlĂˇkno se rozsvĂtilo. â€žA je to.â€ś

PĹ™eĹˇla k lehĂˇtku a vzala do ruky petrolejku. â€žTady mĂˇĹˇ lampu. Kdyby zhaslo svÄ›tlo nebo kdybys chtÄ›l jĂt na prĹŻzkum, vezmi si ji s sebou.â€ś ZkoumavÄ› se zadĂvala na jeho tvĂˇĹ™. â€žJak jsi spal?â€ś

â€žDocela to Ĺˇlo.â€ś

â€žUvÄ›domoval sis svĹŻj sen?â€ś

â€žSkoro. Ale pak jsem v nÄ›m nemohl zĹŻstat.â€ś

â€žTo chce ÄŤas. PojÄŹ se mnou. A vezmi si s sebou ten meÄŤ.â€ś

Gabriel Ĺˇel za SophiĂ do hlavnĂho tunelu. NevÄ›dÄ›l ani, jak dlouho spal. Je uĹľ rĂˇno, nebo jeĹˇtÄ› noc? PovĹˇiml si, Ĺľe se svÄ›tlo ĹľĂˇrovek stĂˇle mÄ›nĂ. PÄ›tadvacet metrĹŻ nad nimi vĂtr chvÄ›l listy pouĹˇtnĂch stromĹŻ a pohyboval lopatkami vÄ›trnĂ© turbĂny. NÄ›kdy foukal silnĂ˝ vĂtr a ĹľĂˇrovky vesele svĂtily. Pak vĂtr ustal a jedinĂˇ elektĹ™ina zbĂ˝vala v bateriĂch, a vlĂˇkna ĹľĂˇrovek pak Ĺľhnula temnÄ› oranĹľovÄ› jako uhlĂky uhasĂnajĂcĂho ohnÄ›.

â€žChci, abys pracoval na sedmnĂˇctĂ© cestÄ›. PĹ™inesl sis s sebou meÄŤ, takĹľe mi to pĹ™ipadĂˇ jako dobrĂ˝ nĂˇpad. Tuhle cestu vynalezli v Japonsku nebo ÄŚĂnÄ› â€“ zkrĂˇtka v kultuĹ™e meÄŤe. MĂˇ tÄ› nauÄŤit, jak soustĹ™edit myĹˇlenky, aniĹľ bys pĹ™emĂ˝Ĺˇlel.â€ś

Zastavili se na konci tunelu a Sophia ukĂˇzala na mokrou skvrnu na zrezivÄ›lĂ˝ch ocelovĂ˝ch plĂˇtech. â€žTady to mĂˇmeâ€¦â€ś

â€žCo mĂˇm dÄ›lat?â€ś

â€žPodĂvej se nahoru, Gabrieli. PĹ™Ămo nad sebe.â€ś

Gabriel zvedl hlavu a uvidÄ›l, jak se na jednom obloukovĂ©m nosnĂku tvoĹ™Ă kapka vody. O tĹ™i vteĹ™iny pozdÄ›ji spadla z pilĂĹ™e a rozpleskla se na ocelovĂ© podlaze pĹ™ed nimi.

â€žTas meÄŤ a pĹ™esekni kapku vpĹŻli, neĹľ dopadne na zem.â€ś

Gabriel si na vteĹ™inu myslel, Ĺľe si z nÄ›j Sophia tropĂ Ĺľerty, kdyĹľ mu dĂˇvĂˇ nemoĹľnĂ˝ Ăşkol. Ale Sophia se neusmĂvala. Vytasil tedy nefritovĂ˝ meÄŤ. VyleĹˇtÄ›nĂˇ ÄŤepel se zablĂ˝skla v pĹ™ĂtmĂ. Uchopil zbraĹ� obÄ›ma rukama a postavil se do zĂˇkladnĂho postoje z kendĂł, a ÄŤekal na Ăştok. Kapka nad nĂm rostla a rostla, chvÄ›la se, a pak spadla. MĂˇchl meÄŤem a minul ji.

â€žNesmĂĹˇ pĹ™edjĂmat dÄ›j,â€ś nabĂˇdala Sophia. â€žJenom buÄŹ pĹ™ipravenĂ˝.â€ś

UÄŤitelka ho zanechala pod nosnĂkem o samotÄ›. Na pilĂĹ™i se utvĂˇĹ™ela novĂˇ kapka. Za dvÄ› vteĹ™iny spadne. Jedna vteĹ™ina. TeÄŹ. Kapka padala a on s nadÄ›jĂ a touhou mĂˇchl meÄŤem.

42

Po incidentu u Michaelova bytu se Hollis vrĂˇtil do svĂ© Ĺˇkoly bojovĂ˝ch umÄ›nĂ na Florence Avenue a jeĹˇtÄ› naposledy oduÄŤil svĂ© hodiny. Ĺ�ekl svĂ˝m dvÄ›ma nejlepĹˇĂm ĹľĂˇkĹŻm, Marku Martinezovi a Tommymu Wuovi, Ĺľe jim Ĺˇkolu pĹ™edĂˇvĂˇ. Marco bude uÄŤit pokroÄŤilĂ© a Tommy ty mĂ©nÄ› vyspÄ›lĂ©. VĂ˝lohy si prvnĂ rok budou dÄ›lit napĹŻl, a pak se rozhodnou, jestli chtÄ›jĂ pokraÄŤovat v partnerstvĂ.

â€žMoĹľnĂˇ mÄ› sem pĹ™ijdou hledat nÄ›jacĂ chlapi. MĹŻĹľou to bĂ˝t skuteÄŤnĂ policajti, anebo budou mĂt faleĹˇnĂ˝ prĹŻkazy.

Ĺ�eknÄ›te jim, Ĺľe jsem se rozhodl odjet do BrazĂlie a vrĂˇtit se k zĂˇpasenĂ.â€ś

â€žPotĹ™ebujeĹˇ penĂze?â€ś zeptal se Marco. â€žMĂˇm doma tĹ™i sta dolarĹŻ.â€ś

â€žNe. To je v poĹ™Ăˇdku. OÄŤekĂˇvĂˇm nÄ›jakĂ˝ honorĂˇĹ™ od nÄ›koho z Evropy.â€ś

Tommy a Marco se na sebe podĂvali. NejspĂĹˇ usoudili, Ĺľe dealuje drogy.

Hollis se cestou domĹŻ zastavil v obchodÄ› s potravinami.

ProchĂˇzel sem a tam uliÄŤkami a hĂˇzel jĂdlo do vozĂÄŤku.

ZaÄŤĂnal si uvÄ›domovat, Ĺľe vĹˇechno, co kdysi povaĹľoval za zĂˇsadnĂ rozhodnutĂ â€“ odejĂt z cĂrkve, cesta do BrazĂlie â€“ bylo

jen pĹ™Ăpravou na okamĹľik, kdy Viki s Majou vstoupily do jeho Ĺˇkoly. Mohl je odmĂtnout, ale jaksi by mu to nepĹ™ipadalo sprĂˇvnĂ©. CelĂ˝ jeho dosavadnĂ Ĺľivot byl pĹ™Ăpravou na tuhle bitvu.

Cestou domĹŻ vyhlĂĹľel z auta neznĂˇmĂ© lidi, kteĹ™Ă nezapadali do zdejĹˇĂho prostĹ™edĂ. PĹ™ipadal si zranitelnĂ˝, kdyĹľ

otevĂral branku a parkoval auto v garĂˇĹľi. A pak otevĹ™el zadnĂ dveĹ™e a veĹˇel do kuchynÄ›, a v Ĺˇeru se cosi pohnulo. UskoÄŤil, ale zasmĂˇl se, kdyĹľ uvidÄ›l svĂ©ho kocoura Garveye.

Touhle dobou uĹľ Tabula nepochybnÄ› vĂ, Ĺľe nÄ›jakĂ˝ ÄŤernoch vyĹ™Ădil ve vĂ˝tahu tĹ™i z jejich ĹľoldnĂ©Ĺ™ĹŻ. Hollisovi bylo jasnĂ©, Ĺľe jejich poÄŤĂtaÄŤĹŻm nebude trvat dlouho, neĹľ

zjistĂ jeho jmĂ©no. PastĂ˝Ĺ™ pouĹľil Viki, aby vyzvedla Maju na letiĹˇti. MaĹˇinerie nejspĂĹˇ mĂˇ jmĂ©na vĹˇech ÄŤlenĹŻ mĂstnĂ jonesistickĂ© cĂrkve. Hollis sice z cĂrkve pĹ™ed nÄ›kolika lety vystoupil, ale vĹˇichni ve sboru vÄ›dĂ, Ĺľe uÄŤĂ bojovĂˇ umÄ›nĂ.

PĹ™estoĹľe ho chce Tabula zabĂt, nebude utĂkat. MĂˇ pro to praktickĂ© dĹŻvody â€“ potĹ™ebuje vyinkasovat svĂ˝ch pÄ›t tisĂc dolarĹŻ od HarlekĂ˝nĹŻ, a navĂc zĹŻstat v Los Angeles, coĹľ

odpovĂdalo jeho bojovĂ©mu duchu. Hollis se Ĺ™Ădil heslem, Ĺľe nejlepĹˇĂ obrana je Ăştok. PĹ™i turnaji vĹľdycky nechal protivnĂka, aby na zaÄŤĂˇtku kaĹľdĂ©ho kola zaĂştoÄŤil. KdyĹľ

dostal rĂˇnu, dodalo mu to sĂlu a spravedlivĂ© rozhoĹ™ÄŤenĂ.

ChtÄ›l, aby padouĹˇi udÄ›lali prvnĂ tah, aby je mohl zniÄŤit.

Nabil puĹˇku a usadil se v zeĹˇeĹ™elĂ©m obĂ˝vacĂm pokoji.

Nezapnul rĂˇdio ani televizi a k veÄŤeĹ™i si dal ovesnĂ© vloÄŤky.

Garvey obÄŤas pĹ™iĹˇel s ocĂˇskem nahoru a vrhl na nÄ›j pochybovaÄŤnĂ˝ pohled. KdyĹľ se setmÄ›lo, Hollis se utĂˇboĹ™il na stĹ™eĹˇe s matracĂ z pÄ›novĂ© gumy a se spacĂm pytlem.

UkrytĂ˝ za agregĂˇtem klimatizace leĹľel na zĂˇdech a hledÄ›l na hvÄ›zdnou oblohu. Maja Ĺ™Ăkala, Ĺľe Tabula mĂˇ k dispozici termovizi, s jejĂĹľ pomocĂ mĹŻĹľe nahlĂĹľet skrze zdi. Hollis vÄ›dÄ›l, Ĺľe ve dne se dokĂˇĹľe ubrĂˇnit, ale nechtÄ›l, aby vÄ›dÄ›li, kde spĂ. Nechal klimatizaci puĹˇtÄ›nou a doufal, Ĺľe teplo, kterĂ© produkuje, zastĂnĂ teplo vydĂˇvanĂ© jeho tÄ›lem.

NĂˇsledujĂcĂho dne pĹ™inesl listonoĹˇ zĂˇsilku z NÄ›mecka â€“ dvÄ› knihy o orientĂˇlnĂch kobercĂch. Mezi strĂˇnkami nebylo nic, ale kdyĹľ rozĹ™Ăzl bĹ™itvou vazbu, naĹˇel tam pÄ›t tisĂc ve stodolarovkĂˇch. ÄŚlovÄ›k, kterĂ˝ mu penĂze poslal, pĹ™idal jeĹˇtÄ› vizitku jakĂ©hosi nÄ›meckĂ©ho nahrĂˇvacĂho studia. Na zadnĂ stranu kdosi napsal webovou adresu a pĹ™ĂˇtelskĂ˝ vzkaz. Jste osamÄ›lĂ˝? UĹľ na vĂˇs ÄŤekajĂ novĂ pĹ™ĂˇtelĂ©. Hollis se pro sebe usmĂˇl, a pĹ™itom poÄŤĂtal penĂze. ÄŚekajĂ na vĂˇs novĂ pĹ™ĂˇtelĂ©.

HarlekĂ˝ni. Tohle je naostro. No, pokud dojde na dalĹˇĂ stĹ™etnutĂ s ĹľoldĂˇky Tabuly, nÄ›jakĂˇ ta pomoc moĹľnĂˇ pĹ™ijde vhod.

PĹ™eskoÄŤil zeÄŹ a pohovoĹ™il se sousedem pĹ™es dvorek, bĂ˝valĂ˝m vĹŻdcem gangu jmĂ©nem Deshawn Fox, kterĂ˝ prodĂˇval na zakĂˇzku vyrĂˇbÄ›nĂ© obruby kol. Dal Deshawnovi

osmnĂˇct set dolarĹŻ za postarĹˇĂ nĂˇklaÄŹĂˇk s obytnĂ˝m pĹ™ĂvÄ›sem.

TĹ™i dny nato uĹľ nĂˇklaÄŹĂˇk parkoval na DeshawnovÄ› pĹ™ĂjezdovĂ©

cestÄ›

naloĹľenĂ˝

nĂˇhradnĂm

obleÄŤenĂm,

konzervami s jĂdlem a municĂ. ZatĂmco Hollis shledĂˇval tĂˇbornickou vĂ˝bavu, Garvey vlezl do ĂşloĹľnĂ©ho prostoru na pĹŻdÄ›. Hollis se kocoura snaĹľil vylĂˇkat ven na cviÄŤnou gumovou myĹˇ a misku tuĹ�Ăˇka, ale Garvey se rozhodl setrvat v Ăşkrytu mezi trĂˇmy.

Na rohu ulice se objevila dodĂˇvka z elektrĂˇrenskĂ© spoleÄŤnosti a tĹ™i muĹľi v helmĂˇch pĹ™edstĂrali, Ĺľe opravujĂ elektrickĂ© vedenĂ. TakĂ© se objevil novĂ˝ poĹˇĹĄĂˇk â€“ postarĹˇĂ bÄ›loch s vojenskĂ˝m sestĹ™ihem, kterĂ˝ nÄ›kolik minut tiskl zvonek, a pak odeĹˇel. Hned po zĂˇpadu slunce se Hollis pĹ™esunul na stĹ™echu s puĹˇkou a nÄ›kolika lahvemi vody.

PouliÄŤnĂ svÄ›tla a zneÄŤiĹˇtÄ›nĂ vzduchu zpĹŻsobovaly, Ĺľe nebylo vidÄ›t mnoho hvÄ›zd, ale Hollis leĹľel na zĂˇdech a pozoroval letadla nalĂ©tĂˇvajĂcĂ kruhem na losangeleskĂ© letiĹˇtÄ›. SnaĹľil se nemyslet na Viki, ale jejĂ tvĂˇĹ™ se mu neustĂˇle vznĂˇĹˇela pĹ™ed vnitĹ™nĂm zrakem. VÄ›tĹˇina jonesistek zĹŻstane pannami aĹľ do svatby. Hollis uvaĹľoval, jestli je to i jejĂ pĹ™Ăpad, nebo jestli mĂˇ tajnĂ©ho pĹ™Ătele.

Probudil se asi ve dvÄ› rĂˇno tichĂ˝m zavrzĂˇnĂm pĹ™ĂjezdovĂ© branky. NÄ›kolik osob pĹ™elezlo pĹ™es brĂˇnu a seskoÄŤilo na beton. Uplynulo pĂˇr vteĹ™in, naÄŤeĹľ ĹľoldĂˇci vykopli zadnĂ

dveĹ™e a vrazili do domu. â€žNenĂ tu!â€ś volaly hlasy. â€žNenĂ tady!â€ś Ozval se zvuk rozbĂjenĂ©ho talĂĹ™e a na podlahu dopadl hrnec.

Uplynulo deset nebo patnĂˇct minut. SlyĹˇel, jak se zadnĂ dveĹ™e s vrznutĂm zavĹ™ely, a pak zaslechl startovat a odjĂĹľdÄ›t dvÄ› auta. Znovu zavlĂˇdlo ticho. Hollis si hodil puĹˇku pĹ™es rameno a slezl ze stĹ™echy. KdyĹľ se dotkl nohama zemÄ›, odjistil puĹˇku.

StĂˇl v zĂˇhonu a poslouchal zduĹˇenĂ© basovĂ© tĂłny stereorĂˇdia projĂĹľdÄ›jĂcĂho auta. Chystal se pĹ™eskoÄŤit plot k Deshawnovu domu, kdyĹľ tu si vzpomnÄ›l na kocoura.

MoĹľnĂˇ, Ĺľe ho ĹľoldĂˇci vyhnali z pĹŻdiÄŤky, kdyĹľ prohledĂˇvali dĹŻm.

OtevĹ™el zadnĂ dveĹ™e a tiĹˇe veĹˇel do kuchynÄ›. Okny z ulice dopadalo jen trochu svÄ›tla, ale i tak vidÄ›l, Ĺľe ĹľoldĂˇci dĹŻm zdemolovali. DveĹ™e komory zely dokoĹ™Ăˇn a vĹˇechno nĂˇdobĂ z kredence leĹľelo nahĂˇzenĂ© na zemi. Hollis ĹˇlĂˇpl na stĹ™epy rozbitĂ©ho talĂĹ™e a lekl se skĹ™ĂpavĂ©ho zvuku. Jen klĂdek, Ĺ™Ăkal si. Ti grĂˇzlovĂ© jsou pryÄŤ.

KuchyĹ� byla situovanĂˇ na zadnĂ stranÄ› domu. KrĂˇtkou chodbou se Ĺˇlo do koupelny, loĹľnice a tÄ›locviÄŤny, kde skladoval nĂˇĹ™adĂ na cviÄŤenĂ. PoslednĂ dveĹ™e na konci chodby vedly do obĂ˝vacĂho pokoje ve tvaru pĂsmene L. Na delĹˇĂ stranÄ› poslouchal hudbu a dĂval se na televizi, kratĹˇĂ stranÄ› Ĺ™ĂkĂˇval â€žmuzeumâ€ś, protoĹľe tam mÄ›l vystaveny rodinnĂ©

fotografie a diplomy ze soutÄ›ĹľĂ v karate a album s fotografiemi a vĂ˝stĹ™iĹľky z brazilskĂ©ho turnĂ©.

OtevĹ™el dveĹ™e do chodby a ucĂtil odpornĂ˝ zĂˇpach.

PĹ™ipomĂnal mu nevyÄŤiĹˇtÄ›nou klec ve zvĂĹ™ecĂm Ăştulku.

â€žGarveyi?â€ś zaĹˇeptal, protoĹľe se opÄ›t upamatoval na kocoura. â€žKde ksakru jsi?â€ś OpatrnÄ› postupoval chodbou a narazil na cosi rozmazanĂ©ho na podlaze. Krev. CĂˇry koĹľeĹˇiny. Ti tabulistiÄŤtĂ hajzlovĂ© Garveye chytili a roztrhali ho na cucky.

Jak se blĂĹľil ke dveĹ™Ăm na konci chodby, zĂˇpach stĂˇle sĂlil. Asi minutu zĹŻstal stĂˇt a myslel na Garveye. A pak zaslechl vysokĂ˝ chechtavĂ˝ zvuk pĹ™ichĂˇzejĂcĂ z obĂ˝vĂˇku. Je to nÄ›jakĂ© zvĂĹ™e? UvaĹľoval. Nechali snad ĹľoldĂˇci v domÄ› hlĂdacĂho psa?

PĹ™iloĹľil puĹˇku na rameno, trhnutĂm otevĹ™el dveĹ™e a vstoupil do pokoje. SvÄ›tlo z ulice rozptylovala prostÄ›radla, kterĂˇ pouĹľĂval mĂsto zĂˇvÄ›sĹŻ, ale i v chabĂ©m svÄ›tle uvidÄ›l na vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂm konci pohovky vyÄŤkĂˇvavÄ› sedÄ›t ohromnĂ© zvĂĹ™e. KdyĹľ pĹ™iĹˇel blĂĹľ, s Ăşdivem zjistil, Ĺľe to nenĂ pes, ale hyena. MÄ›la ĹˇirokĂ˝ hrudnĂk, krĂˇtkĂ© a ĹˇirokĂ© uĹˇi a mohutnĂ© ÄŤelisti. KdyĹľ uvidÄ›la Hollise, vycenila zuby a zasmĂˇla se.

DruhĂˇ hyena s puntĂkovanou srstĂ vyĹˇla z pĹ™ĂtmĂ Hollisova domĂˇcĂho muzea. ZvĂĹ™ata na sebe pohlĂ©dla a vĹŻdce â€“ ten na pohovce â€“ hrdelnÄ› zavrÄŤel. Hollis se snaĹľil drĹľet od nich dĂˇl a postupoval k zamÄŤenĂ˝m pĹ™ednĂm dveĹ™Ăm.

NĂˇhle za sebou zaslechl ĹˇtÄ›kavĂ˝ zvuk â€“ nÄ›co jako nervĂłznĂ smĂch â€“ a otoÄŤil se na podpatku prĂˇvÄ› vÄŤas, aby zahlĂ©dl tĹ™etĂ hyenu, kterĂˇ vyĹˇla z chodby. TĹ™etĂ zvĂĹ™e zĹŻstalo v Ăşkrytu, dokud nevstoupil do obĂ˝vacĂho pokoje.

VĹˇechny tĹ™i hyeny postupovaly v trojĂşhelnĂkovĂ© formaci, v jejĂmĹľ stĹ™edu byl on. CĂtil jejich odpornĂ˝ pach a slyĹˇel ĹˇkrĂˇbĂˇnĂ jejich drĂˇpĹŻ na prknech podlahy. TÄ›Ĺľko se mu dĂ˝chalo. CelĂ˝m tÄ›lem mu projel poryv strachu. VĹŻdce smeÄŤky vydal rychlĂ˝ chechtavĂ˝ zvuk a znovu vycenil zuby.

â€žJdi do hajzlu!â€ś ucedil Hollis a vystĹ™elil.

Nejprve stĹ™elil vĹŻdce, pootoÄŤil se a vypĂˇlil dĂˇvku na puntĂkatou hyenu u domĂˇcĂho muzea. TĹ™etĂ zvĂĹ™e po nÄ›m skoÄŤilo, ale Hollis se vrhl stranou na zem. KdyĹľ dopadl na podlahu, ucĂtil prudkou bolest v pravĂ©m nadloktĂ. PĹ™ekulil se na bok a sledoval, jak se tĹ™etĂ hyena chystĂˇ zaĂştoÄŤit. Stiskl spouĹˇĹĄ a zasĂˇhl zvĂĹ™e v ĹˇikmĂ©m Ăşhlu. Kulky se zaryly do jeho hrudnĂku a odhodily je na zeÄŹ.

Hollis se zvedl ze zemÄ›, ohmatal si nadloktĂ a ucĂtil krev.

Hyena ho zĹ™ejmÄ› ve skoku zasĂˇhla drĂˇpy. TeÄŹ leĹľela na zemi a hvĂzdavÄ› dĂ˝chala a krev jĂ bublala z rĂˇny na prsou.

PodĂval se na predĂˇtora, ale radÄ›ji neĹˇel blĂĹľ. Hyena opÄ›tovala jeho pohled. V oÄŤĂch mÄ›la nenĂˇvist.

KonferenÄŤnĂ stolek leĹľel pĹ™evrĂˇcenĂ˝ na boku. ObeĹˇel ho a chtÄ›l ohledat vĹŻdce smeÄŤky. V hrudnĂku a pĹ™ednĂch nohou vidÄ›l dĂry po kulkĂˇch. ZvĂĹ™e mÄ›lo staĹľenĂ© pysky a vypadalo,

Ĺľe cenĂ zuby v ĂşsmÄ›vu. Hollis ĹˇlĂˇpl do kaluĹľe krve a rozmazal ji po podlaze. PuntĂkatĂ© hyenÄ› kulky prolĂ©tly hrdlem a mĂˇlem jĂ oddÄ›lily hlavu od tÄ›la. Hollis se sklonil a vidÄ›l, Ĺľe ĹľlutoÄŤernĂˇ srst kryje kĹŻĹľi tĂ©mÄ›Ĺ™ tak tlustou jako kravskĂˇ. OstrĂ© drĂˇpy. SilnĂ˝ ÄŤenich a zuby. DokonalĂ˝ vraĹľdĂcĂ stroj â€“ zcela nepodobnĂ˝ menĹˇĂm, opatrnĂ˝m zvĂĹ™atĹŻm, jakĂˇ vĂdĂˇval v zoologickĂ˝ch zahradĂˇch. Tahle obluda byla karikaturou pĹ™Ărody, nÄ›ÄŤĂm zĂˇmÄ›rnÄ› vypÄ›stovanĂ˝m ke ĹˇtvanĂ, ĂştoÄŤenĂ a zabĂjenĂ. Maja ho upozorĹ�ovala, Ĺľe vÄ›dci pracujĂcĂ pro Tabulu umÄ›jĂ poruĹˇit zĂˇkony genetiky. JakĹľe to Ĺ™Ăkala? SeĹˇĂvanci, to je ono.

V mĂstnosti se nÄ›co zmÄ›nilo. OdvrĂˇtil se od mrtvĂ©ho seĹˇĂvance a uvÄ›domil si, Ĺľe uĹľ nenĂ slyĹˇet hvĂzdavĂ˝ dech tĹ™etĂ hyeny. Zdvihal puĹˇku k rameni, kdyĹľ vtom zahlĂ©dl stĂn mihnuvĹˇĂ se po jeho levĂ© stranÄ›. ObrĂˇtil se prĂˇvÄ› v okamĹľiku, kdy se vĹŻdce zvedl na nohy a skoÄŤil po nÄ›m.

Hollis prudce stiskl spouĹˇĹĄ. Kulka zasĂˇhla zvĂĹ™e a odhodila je zpÄ›t. Tiskl spouĹˇĹĄ, dokud nevystĹ™Ălel vĹˇech tĹ™icet ran. Pak popadl puĹˇku za hlaveĹ� a zaÄŤal s hysterickou zuĹ™ivostĂ mlĂˇtit zvĂĹ™e, aĹľ mu rozdrtil lebku i ÄŤelisti. DĹ™evÄ›nĂˇ paĹľba praskla a odlomila se od kovovĂ©ho tÄ›la puĹˇky. StĂˇl ve stĂnu a svĂral to, co zbylo ze zbranÄ›.

Ozval se ĹˇkrĂˇbavĂ˝ zvuk. DrĂˇpy o podlahu. Dva metry od nÄ›j se tĹ™etĂ hyena zvedala na nohy. HrudnĂk stĂˇle jeĹˇtÄ› zakrvĂˇcenĂ˝, a uĹľ se opÄ›t chystala k Ăştoku. Hollis po nĂ hodil

puĹˇku a vybÄ›hl do chodby. Zabouchl za sebou dveĹ™e, ale hyena do nich v plnĂ© rychlosti narazila a vyrazila je.

Hollis vbÄ›hl do koupelny, zavĹ™el dveĹ™e, opĹ™el se o nÄ› celĂ˝m tÄ›lem a pevnÄ› drĹľel kliku. Napadlo ho vylĂ©zt oknem, ale uvÄ›domil si, Ĺľe dveĹ™e nevydrĹľĂ dĂ©le neĹľ pĂˇr vteĹ™in.

ZvĂĹ™e prudce narazilo do dveĹ™Ă. PootevĹ™ely se o pĂˇr centimetrĹŻ, ale Hollisovi se je podaĹ™ilo znovu pĹ™ibouchnout.

NajĂt zbraĹ�, pomyslel si. Cokoliv. ĹľoldĂˇci rozhĂˇzeli ruÄŤnĂky a toaletnĂ potĹ™eby po podlaze koupelny. StĂˇle zapĹ™enĂ˝ o dveĹ™e poklekl a zoufale ĹˇmĂˇtral v nepoĹ™Ăˇdku na zemi. ZvĂĹ™e podruhĂ© narazilo do dveĹ™Ă a rozrazilo je. Hollis zahlĂ©dl jeho zuby a zaslechl jeho zuĹ™ivĂ˝ smĂch, neĹľ se mu podaĹ™ilo vĹˇĂ silou dveĹ™e pĹ™ibouchnout. Na podlaze leĹľela plechovka laku na vlasy. Na poliÄŤce nad umyvadlem zapalovaÄŤ. Popadl oba pĹ™edmÄ›ty a klopĂ˝tl pozadu k oknu. DveĹ™e se rozlĂ©tly. Po dobu jednoho tepu srdce se dĂval do oÄŤĂ zvĂĹ™ete a ÄŤetl v nich intenzivnĂ touhu zabĂjet. Bylo to jako dotknout se ĹľivĂ©ho elektrickĂ©ho kabelu a ucĂtit zlovolnou energii prolĂ©tnuvĹˇĂ tÄ›lem.

NamĂĹ™il hyenÄ› do oÄŤĂ a stiskl tlaÄŤĂtko spreje a souÄŤasnÄ› cvakl zapalovaÄŤem. Oblak laku vzplĂˇl a oranĹľovĂ˝ plamen zasĂˇhl zvĂĹ™e. Hyena vydala bublavĂ© zavytĂ znÄ›jĂcĂ jako bolestnĂ˝ lidskĂ˝ nĂˇĹ™ek. V plamenech se odpotĂˇcela chodbou smÄ›rem ke kuchyni. Hollis vbÄ›hl do tÄ›locviÄŤny, popadl ocelovou tyÄŤ ÄŤinky a vydal se za seĹˇĂvancem do kuchynÄ›.

DĹŻm se naplnil pachem spĂˇlenĂ© srsti. Hollis se zastavil u dveĹ™Ă a zvedl zbraĹ�. Byl pĹ™ipraven zaĂştoÄŤit, ale hoĹ™ĂcĂ zvĂĹ™e vylo a bÄ›halo po mĂstnosti, aĹľ se nakonec zhroutilo pod stĹŻl a zdechlo.

43

Gabriel nevÄ›dÄ›l, jak dlouho uĹľ je v podzemĂ. MoĹľnĂˇ ÄŤtyĹ™i nebo pÄ›t dnĂ. MoĹľnĂˇ vĂc. PĹ™ipadal si oddÄ›lenĂ˝ od vnÄ›jĹˇĂho svÄ›ta a kaĹľdodennĂho cyklu stĹ™ĂdĂˇnĂ svÄ›tla a tmy.

ZeÄŹ, kterou si vybudoval mezi bdÄ›nĂm a snÄ›nĂm, zaÄŤĂnala mizet. Doma v Los Angeles bĂ˝valy jeho sny zmatenĂ© a nedĂˇvaly smysl. TeÄŹ mu pĹ™ipadaly jako jinĂˇ realita. KdyĹľ usĂnal soustĹ™edÄ›nĂ˝ na Tetragrammaton, dokĂˇzal zĹŻstat ve snech bdÄ›lĂ˝ a prochĂˇzet kolem nich jako nĂˇvĹˇtÄ›vnĂk. SnovĂ˝ svÄ›t byl nalĂ©havĂ˝ â€“ tĂ©mÄ›Ĺ™ k nesnesenĂ, a tak vÄ›tĹˇinu ÄŤasu klopil oÄŤi a dĂval se na svĂ© nohy, a jen obÄŤas vzhlĂ©dl, aby prozkoumal novĂ© prostĹ™edĂ, v nÄ›mĹľ se ocitl.

UvnitĹ™ jednoho snu krĂˇÄŤel po prĂˇzdnĂ© plĂˇĹľi, kde kaĹľdĂ© zrnko pĂsku byla maliÄŤkĂˇ hvÄ›zda. Zastavil se a zadĂval se na modrozelenĂ˝ oceĂˇn s tichĂ˝mi vlnami omĂ˝vajĂcĂmi bĹ™eh.

Jednou se octl v cizĂm mÄ›stÄ› s vousatĂ˝mi asyrskĂ˝mi sochami vestavÄ›nĂ˝mi do vysokĂ˝ch cihlovĂ˝ch zdĂ. UprostĹ™ed mÄ›sta byl park se stromoĹ™adĂm bĹ™Ăz, fontĂˇnou a zĂˇhonem modrĂ˝ch kosatcĹŻ. KaĹľdĂ˝ kvÄ›t, lĂstek ÄŤi stĂ©blo trĂˇvy byly dokonalĂ© a zĹ™etelnĂ© â€“ ideĂˇlnĂ stvoĹ™enĂ.

KdyĹľ se zase vrĂˇtil z jednoho z takovĂ˝ch vĂ˝letĹŻ, naĹˇel v plastovĂ© pĹ™epravce vedle svĂ©ho lehĂˇtka suchary, plechovky tuĹ�Ăˇka, a kousky ovoce. JĂdlo se objevovalo jako kouzlem a Gabriel si marnÄ› lĂˇmal hlavu, jak to Sophia dÄ›lĂˇ, Ĺľe dokĂˇĹľe vejĂt do loĹľnice bez jakĂ©hokoliv Ĺˇramotu. Najedl se dosyta, a pak vyĹˇel z loĹľnice a zamĂĹ™il do hlavnĂho tunelu. Pokud nenĂ Sophia nÄ›kde nablĂzku, vezme si petrolejku a vydĂˇ se na prĹŻzkum.

KorĂˇlovky obvykle prchaly pĹ™ed svÄ›tlem ĹľĂˇrovek v hlavnĂm tunelu, ale v postrannĂch mĂstnostech je vĹľdycky naĹˇel. NÄ›kdy byly propletenĂ© ve vlnĂcĂ se zmÄ›ti hlav, ocasĹŻ

a svĂjejĂcĂch se tÄ›l. NÄ›kdy pasivnÄ› leĹľely na zemi, zĹ™ejmÄ› trĂˇvily obzvlĂˇĹˇtÄ› velkou a tuÄŤnou krysu. Nikdy na Gabriela nesyÄŤely ani se nechovaly vĂ˝hrĹŻĹľnÄ›, ale pohled jejich oÄŤĂ, jasnĂ˝ch a pĹ™esnĂ˝ch jako ÄŤernĂ© drahokamy, byl ponÄ›kud znepokojivĂ˝.

Hadi mu nemohli ublĂĹľit, ale silo bylo nebezpeÄŤnĂ© samo o sobÄ›. ProhlĂ©dl si opuĹˇtÄ›nou Ĺ™ĂdicĂ kabinu, elektrickĂ˝ generĂˇtor a rĂˇdiovou antĂ©nu. GenerĂˇtor byl pokrytĂ˝ plĂsnĂ lnoucĂ ke kovu jako chlupatĂ˝ zelenĂ˝ koberec. PĹ™Ăstroje v Ĺ™ĂdicĂ kabinÄ› byly rozbitĂ© a vykradenĂ© a ze stropu visely elektrickĂ© kabely jako koĹ™eny v jeskyni.

VzpomnÄ›l si, Ĺľe v jednom z betonovĂ˝ch vĂk zakrĂ˝vajĂcĂch odpalovacĂ rampu, vidÄ›l malĂ˝ otvor. MoĹľnĂˇ se tudy dĂˇ vylĂ©zt ven na svÄ›tlo, ale oblast, kde kdysi byly

umĂstÄ›ny rakety, byla nejnebezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ z celĂ©ho podzemnĂho komplexu. Jednou se pokouĹˇel prozkoumat odpalovacĂ rampu, ale zabloudil ve spleti temnĂ˝ch chodeb a mĂˇlem propadl dĂrou v podlaze. Nedaleko prĂˇzdnĂ˝ch nĂˇdrĹľĂ na naftu do generĂˇtoru naĹˇel dvaaÄŤtyĹ™icet let starĂ˝ vĂ˝tisk phoenixskĂ˝ch novin ArizonskĂˇ republika. Noviny byly zaĹľloutlĂ© a na okrajĂch otĹ™epenĂ©, ale stĂˇle ÄŤitelnĂ©. Gabriel pak strĂˇvil nÄ›kolik hodin na lehĂˇtku ÄŤtenĂm zprĂˇv, inzerĂˇtĹŻ a svatebnĂch oznĂˇmenĂ. PĹ™edstavoval si, Ĺľe je nĂˇvĹˇtÄ›vnĂk z jinĂ©ho svÄ›ta a Ĺľe noviny jsou jeho jedinĂ˝m zdrojem informacĂ o lidstvu.

Ze strĂˇnek ArizonskĂ© republiky vyplĂ˝valo, Ĺľe jde o nĂˇsilnickou a krutou civilizaci. Ale naĹˇly se tu i pozitivnĂ vÄ›ci. LĂbil se mu ÄŤlĂˇnek o manĹľelskĂ©m pĂˇru z Phoenixu, kterĂ˝ oslavil padesĂˇtĂ© vĂ˝roÄŤĂ svatby. Tom Zimmerman byl elektrikĂˇĹ™ a bavily ho dÄ›tskĂ© vlĂˇÄŤky. Jeho Ĺľena Elisabeth bĂ˝vala uÄŤitelkou a angaĹľovala se v metodistickĂ© cĂrkvi.

HovÄ›l si na lehĂˇtku a prohlĂĹľel si vybledlou fotografii z oslavy. ManĹľelĂ© se usmĂvali do objektivu a drĹľeli se za ruce.

Gabriel chodil s nÄ›kolika dĂvkami z Los Angeles, ale vĹˇechno mu to pĹ™ipadalo straĹˇnÄ› vzdĂˇlenĂ©. Fotografie ZimmermanovĂ˝ch byla jistĂ˝m dĹŻkazem, Ĺľe lĂˇska mĹŻĹľe pĹ™ekonat i zbÄ›silost tohoto svÄ›ta.

StarĂ© noviny a myĹˇlenky na Maju mu byly jedinĂ˝m rozptĂ˝lenĂm. Obvykle se prochĂˇzel v hlavnĂm tunelu a

chodil Sophii naproti. PĹ™ed rokem se jĂ podaĹ™ilo spoÄŤĂtat vĹˇechny hady v silu, a teÄŹ provĂˇdÄ›la dalĹˇĂ sÄŤĂtĂˇnĂ, aby zjistila, jestli se populace rozrostla. S plechovkou neĹˇkodnĂ© barvy ve spreji v ruce vĹľdy naĹˇla nÄ›jakĂ©ho hada a oznaÄŤila ho, aby bylo vidÄ›t, Ĺľe uĹľ je spoÄŤtenĂ˝, takĹľe Gabriel pak vĂdal korĂˇlovky se svĂtivÄ› oranĹľovĂ˝m pruhem na ocase.

Ve snu Ĺˇel dlouhou chodbou a pak otevĹ™el oÄŤi a zjistil, Ĺľe leĹľĂ na svĂ© posteli. Napil se trochu vody a snÄ›dl hrst pĹˇeniÄŤnĂ˝ch sucharĹŻ. VyĹˇel z loĹľnice a zastihl Sophii v opuĹˇtÄ›nĂ© Ĺ™ĂdicĂ kabinÄ›. BioloĹľka se otoÄŤila a pĹ™ejela ho zkoumavĂ˝m pohledem. Gabriel si vĹľdycky pĹ™ipadal jako novĂ˝ student na jejĂm seminĂˇĹ™i.

â€žJak jsi spal?â€ś zeptala se.

â€žDobĹ™e.â€ś

â€žNaĹˇel jsi to jĂdlo, co jsem ti tu nechala?â€ś

â€žAno.â€ś

Sophia zahlĂ©dla korĂˇlovku pohybujĂcĂ se ve stĂnu.

PĹ™iskoÄŤila k nĂ a nasprejovala jĂ na ocas pruh a na pĹ™ĂruÄŤnĂm poÄŤĂtadle odklikla dalĹˇĂ exemplĂˇĹ™. â€žA copak je novĂ©ho s tou nĂˇdhernou kapkou? UĹľ jsi ji pĹ™esekl meÄŤem?â€ś

â€žJeĹˇtÄ› ne.â€ś

â€žNo tak moĹľnĂˇ, Ĺľe se to dneska povede, Gabrieli. Zkus to.â€ś

A uĹľ zase stĂˇl u vlhkĂ© skvrny na podlaze a zĂral na strop a proklĂnal devÄ›tadevadesĂˇt cest. Kapka byla pĹ™ĂliĹˇ malĂˇ a pĹ™ĂliĹˇ rychlĂˇ. ÄŚepel meÄŤe pĹ™ĂliĹˇ ĂşzkĂˇ. Tohle je pĹ™ece naprosto nemoĹľnĂ˝ Ăşkol.

Na zaÄŤĂˇtku se snaĹľil soustĹ™edit na udĂˇlost samu, zĂral na kapku, jak se tvoĹ™Ă, ohĂ˝bal svaly a svĂral meÄŤ jako hrĂˇÄŤ baseballu ÄŤekajĂcĂ na odpĂˇlenĂ˝ mĂÄŤ. JenĹľe v celĂ© tĂ© vÄ›ci nebyla ĹľĂˇdnĂˇ pravidelnost. NÄ›kdy kapka nespadla celĂ˝ch dvacet minut. NÄ›kdy spadly dvÄ› bÄ›hem deseti vteĹ™in. MĂˇchl meÄŤem a minul. Zamumlal kletbu a zkusil to znovu.

Vzedmul se v nÄ›m takovĂ˝ vztek, Ĺľe pomĂ˝Ĺˇlel na to, Ĺľe uteÄŤe ze sila a pĹŻjde pÄ›Ĺˇky do San Lucas. NenĂ ztracenĂ˝ princ z pohĂˇdek svĂ© matky, ale pĹ™itroublĂ˝ mladĂk, kterĂ©ho komanduje poloĹˇĂlenĂˇ staĹ™ena.

PĹ™ipadalo mu, Ĺľe dnes mĹŻĹľe jen pĹ™idat dalĹˇĂ k Ĺ™adÄ› neĂşspÄ›chĹŻ. KdyĹľ tam ale stĂˇl nÄ›kolik hodin sĂˇm s meÄŤem v ruce, postupnÄ› zapomnÄ›l sĂˇm na sebe i na svĂ© problĂ©my.

PĹ™estoĹľe stĂˇle drĹľel zbraĹ� v rukou, ani mu nepĹ™ipadalo, Ĺľe ji drĹľĂ vÄ›domÄ›. MeÄŤ byl jen prodlouĹľenĂm jeho mysli.

Kapka spadla, ale tentokrĂˇt mu pĹ™ipadalo, Ĺľe padĂˇ zpomalenÄ›. KdyĹľ mĂˇchl meÄŤem, byl o krok pozadu za svĂ˝m proĹľĂvĂˇnĂm, sledoval jak se ÄŤepel dotkla kapky a rozĹĄala ji vedvĂ. ÄŚas se v tu chvĂli zastavil a on vidÄ›l vĹˇechno jasnÄ› â€“ meÄŤ, svĂ© ruce a dvÄ› poloviny kapky odlĂ©tajĂcĂ opaÄŤnĂ˝m smÄ›rem.

Pak se ÄŤas dal znovu do pohybu a pocit se rozplynul.

UbÄ›hlo jen pĂˇr vteĹ™in, ale zdĂˇly se jako zĂˇblesk vÄ›ÄŤnosti.

Gabriel se otoÄŤil a utĂkal tunelem zpÄ›t. â€žSophie!â€ś volal.

â€žSophie!â€ś Jeho hlas se odrĂˇĹľel od betonovĂ˝ch zdĂ.

Byla stĂˇle jeĹˇtÄ› ve velĂnÄ› a zapisovala si nÄ›co do zĂˇpisnĂku v koĹľenĂ© vazbÄ›. â€žDÄ›je se nÄ›co?â€ś

Gabriel zaÄŤal koktat, jako by mu jazyk vypovÄ›dÄ›l sluĹľbu. â€žJĂˇ â€“ jĂˇ jsem pĹ™esekl kapku nefritovĂ˝m meÄŤem.â€ś

â€žFajn. Moc dobĹ™e.â€ś Sophia sklapla zĂˇpisnĂk. â€žDÄ›lĂˇĹˇ pokroky.â€ś

â€žBylo tam nÄ›co jinĂ©ho, ale tÄ›Ĺľko se to popisuje.

PĹ™ipadalo mi, Ĺľe se ÄŤas zpomalil, kdyĹľ se to dÄ›lo.â€ś

â€žA tys to vidÄ›l?â€ś

Gabriel sklopil oÄŤi k podlaze. â€žJĂˇ vĂm, Ĺľe to znĂ blĂˇznivÄ›.â€ś

â€žÄŚas nemĹŻĹľe zastavit nikdo,â€ś Ĺ™ekla Sophia. â€žAle ÄŤlovÄ›k mĹŻĹľe zaostĹ™it smysly daleko za obvyklĂ© hranice. MĹŻĹľe ti pĹ™ipadat, Ĺľe se celĂ˝ svÄ›t zpomaluje, ale ve skuteÄŤnosti se to dÄ›je v tvĂ©m mozku. Tvoje vnĂmĂˇnĂ se zrychlilo. GeniĂˇlnĂ sportovci to obÄŤas dokĂˇĹľou. Jsou schopnĂ pĹ™esnÄ› vidÄ›t hozenĂ˝ nebo nakopnutĂ˝ mĂÄŤ, jak letĂ vzduchem. HudebnĂci nÄ›kdy jsou s to slyĹˇet v tĂ©mĹľe okamĹľiku kaĹľdĂ˝ nĂˇstroj v symfonickĂ©m orchestru. MĹŻĹľe se to pĹ™ihodit i ĂşplnÄ› normĂˇlnĂm lidem, kdyĹľ meditujĂ nebo se modlĂ.â€ś

â€žStĂˇvĂˇ se to PoutnĂkĹŻm?â€ś

â€žPoutnĂci se liĹˇĂ od nĂˇs ostatnĂch tĂm, Ĺľe jsou schopni nauÄŤit se Ĺ™Ădit tenhle typ intenzivnÄ›jĹˇĂho vnĂmĂˇnĂ. DĂˇvĂˇ jim to moĹľnost vidÄ›t svÄ›t s ohromnou jasnostĂ.â€ś Sophia se zkoumavÄ› dĂvala na Gabrielovu tvĂˇĹ™, jako by v jeho oÄŤĂch mohla vyÄŤĂst odpovÄ›ÄŹ. â€žDokĂˇĹľeĹˇ to, Gabrieli? DokĂˇĹľeĹˇ cvaknout v mysli vypĂnaÄŤem, aby se svÄ›t zdĂˇnlivÄ› zpomalil a na chvĂli zastavil?â€ś

â€žNe. To se prostÄ› jen pĹ™ihodilo.â€ś

Sophia pĹ™ikĂ˝vla. â€žTakĹľe na tom musĂme pracovat dĂˇl.â€ś

Vzala do ruky petrolejku a vykroÄŤila z mĂstnosti. â€žZkusĂme sedmnĂˇctou cestu, abychom vylepĹˇili tvĹŻj smysl pro rovnovĂˇhu a pohyb. KdyĹľ se PoutnĂkovo tÄ›lo mĂrnÄ› pohybuje, pomĂˇhĂˇ to osvobozenĂ SvÄ›tla.â€ś

O pĂˇr minut pozdÄ›ji uĹľ stĂˇli na Ĺ™Ămse vybudovanĂ© v polovinÄ› vĂ˝Ĺˇky dvacetimetrovĂ©ho sila, kterĂ© kdysi ukrĂ˝valo rĂˇdiovou antĂ©nu. Prostor sila byl pĹ™emostÄ›n ocelovou traverzou Ĺˇirokou nÄ›jakĂ˝ch osm centimetrĹŻ. Sophia zvedla lampu a ukĂˇzala mu, Ĺľe pod traverzou zeje desetimetrovĂˇ hloubka s hromadou starĂ©ho haraburdĂ na dnÄ›.

â€žUprostĹ™ed tĂ© traverzy je pÄ›tnĂk. Dojdi pro nÄ›j.â€ś

â€žKdyĹľ spadnu, tak si zlĂˇmu nohy.â€ś

ZdĂˇlo se, Ĺľe Sophii to nijak zvlĂˇĹˇĹĄ nevzruĹˇuje. â€žJistÄ›, mĹŻĹľeĹˇ si zlĂˇmat nohy. Ale myslĂm, Ĺľe je pravdÄ›podobnÄ›jĹˇĂ, Ĺľe si zlomĂĹˇ oba kotnĂky. SamozĹ™ejmÄ›, kdyĹľ spadneĹˇ na hlavu, zabijeĹˇ se.â€ś Sklonila lampu a kĂ˝vla. â€žTak bÄ›Ĺľ.â€ś

Gabriel se zhluboka nadechl a vstoupil bokem na traverzu, takĹľe spoÄŤĂval plnou vahou na klenbÄ› nohou.

OpatrnÄ› se zaÄŤal sunout po nosnĂku.

â€žDÄ›lĂˇĹˇ to ĹˇpatnÄ›,â€ś napomenula ho Sophia. â€žMusĂĹˇ jĂt ĹˇpiÄŤkami dopĹ™edu.â€ś

â€žTakhle je to bezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ.â€ś

â€žNe, nenĂ. MusĂĹˇ rozpĹ™Ăˇhnout ruce v pravĂ©m Ăşhlu k traverze. SoustĹ™eÄŹ se na dech, ne na svĹŻj strach.â€ś

Gabriel otoÄŤil hlavu a chtÄ›l nÄ›co Ĺ™Ăct, ale ztratil rovnovĂˇhu. ChvĂli se kymĂˇcel dopĹ™edu a dozadu, a pak si dĹ™epl a chytil se obÄ›ma rukama traverzy. Znovu mĂˇlem spadl, a nakonec natĂˇhl nohy a sedl si obkroÄŤmo na trĂˇm.

Trvalo mu dvÄ› minuty, neĹľ se dokĂˇzal vrĂˇtit na Ĺ™Ămsu.

â€žTo bylo ubohĂ©, Gabrieli. Zkus to znova.â€ś

â€žNe.â€ś

â€žJestli chceĹˇ bĂ˝t PoutnĂk â€“â€ś

â€žNechci se zabĂt! PĹ™estaĹ� po mnÄ› chtĂt vÄ›ci, kterĂ© sama nedokĂˇĹľeĹˇ.â€ś

Sophia postavila lampu na Ĺ™Ămsu. Vstoupila na traverzu jako provazochodec, rychle pĹ™eĹˇla doprostĹ™ed trĂˇmu, sehnula se a zvedla minci. Pak vyskoÄŤila nÄ›kolik desĂtek centimetrĹŻ

do vzduchu, otoÄŤila se a dopadla na nohy. Rychle se vrĂˇtila na Ĺ™Ămsu a hodila minci po Gabrielovi.

â€žOdpoÄŤiĹ� si, Gabrieli. Byl jsi vzhĹŻru mnohem dĂ©le, neĹľ

si myslĂĹˇ.â€ś Vzala lampu a Ĺˇla zpĂˇtky do hlavnĂho tunelu. â€žAĹľ

se vrĂˇtĂm dolĹŻ, zkusĂme dvacĂˇtou sedmou cestu. To je starĂˇ metoda, kterou vymyslela ve dvanĂˇctĂ©m stoletĂ nÄ›meckĂˇ jeptiĹˇka jmĂ©nem Hildegarda von Bingen.â€ś

Gabriel zlostnÄ› zahodil minci a Ĺˇlapal za nĂ. â€žJak dlouho uĹľ jsem tady?â€ś

â€žTĂm se netrap.â€ś

â€žJĂˇ se netrĂˇpĂm. Jen to chci vÄ›dÄ›t. Jak dlouho uĹľ jsem tady a kolik dnĂ mi jeĹˇtÄ› zbĂ˝vĂˇ?â€ś

â€žBÄ›Ĺľ spĂˇt. A nezapomeĹ� na sny.â€ś

Gabriel uvaĹľoval o tom, Ĺľe odejde, ale pak se rozhodl, Ĺľe zĹŻstane. Kdyby odeĹˇel pĹ™edÄŤasnÄ›, musel by svĂ© rozhodnutĂ vysvÄ›tlit Maje. KdyĹľ zĹŻstane jeĹˇtÄ› pĂˇr dnĂ a nebude ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝, nikdo mu nemĹŻĹľe nic vyÄŤĂtat.

SpĂˇnek. DalĹˇĂ sen. KdyĹľ zvedl oÄŤi, stĂˇl na dvoĹ™e velkĂ© cihlovĂ© budovy. Vypadala jako nÄ›jakĂ˝ klĂˇĹˇter nebo Ĺˇkola, ale nikdo tam nebyl. VĹˇude po zemi byly pohĂˇzenĂ© papĂry a poletovaly ve vÄ›tru. Gabriel se otoÄŤil, proĹˇel otevĹ™enĂ˝mi dveĹ™mi a vstoupil do dlouhĂ© chodby lemovanĂ© po pravĂ© stranÄ› rozbitĂ˝mi okny. Nebyla tu nikde ĹľĂˇdnĂˇ krev ani mrtvĂˇ tÄ›la, ale okamĹľitÄ› vÄ›dÄ›l, Ĺľe se tady bojovalo. VĂtr profukoval prĂˇzdnĂ˝mi okennĂmi rĂˇmy. Po podlaze se honil list linkovanĂ©ho papĂru. ProĹˇel chodbou na konec a zahnul za roh a uvidÄ›l na zemi sedÄ›t Ĺľenu s dlouhĂ˝mi ÄŤernĂ˝mi vlasy.

Na klĂnÄ› drĹľela hlavu nÄ›jakĂ©ho leĹľĂcĂho muĹľe. KdyĹľ pĹ™iĹˇel

blĂĹľ, zjistil, Ĺľe je to jeho vlastnĂ tÄ›lo. OÄŤi mÄ›l zavĹ™enĂ© a zdĂˇlo se, Ĺľe nedĂ˝chĂˇ.

Ĺľena zvedla hlavu a odhrnula si dlouhĂ© vlasy z obliÄŤeje.

Byla to Maja. Ĺ aty mÄ›la potĹ™ĂsnÄ›nĂ© krvĂ a zlomenĂ˝ meÄŤ jĂ leĹľel na zemi u nohou. PevnÄ› objĂmala jeho tÄ›lo a houpala je v nĂˇruÄŤĂ. Ale nejdÄ›sivÄ›jĹˇĂ na celĂ© vÄ›ci bylo, Ĺľe HarlekĂ˝nka plakala.

Gabriel se probudil do tmy tak naprostĂ©, Ĺľe bylo tÄ›ĹľkĂ© odhadnout, jestli je ĹľivĂ˝ nebo mrtvĂ˝. â€žHalĂł!â€ś zavolal a zvuk jeho hlasu se odrĂˇĹľel od betonovĂ˝ch stÄ›n mĂstnosti. NÄ›co se muselo stĂˇt s elektrickĂ˝m kabelem nebo s generĂˇtorem.

VĹˇechny ĹľĂˇrovky zhasly a on byl zajatcem tmy. SnaĹľil se nepropadat panice a sĂˇhl vedle postele a nahmĂˇtl lampu a zĂˇpalky. Plamen zĂˇpalky ho zaskoÄŤil nĂˇhlĂ˝m jasem. ZapĂˇlil knot a mĂstnost se naplnila svÄ›tlem.

Srovnal sklenÄ›nĂ˝ cylindr lampy a nĂˇhle zaslechl ostrĂ˝ drnÄŤivĂ˝ zvuk. OtoÄŤil se doleva a pĹŻl metru od jeho nohy se vztyÄŤil chĹ™estĂ˝Ĺˇ. Plaz se nÄ›jak dostal do sila a zĹ™ejmÄ› ho pĹ™ilĂˇkalo teplo Gabrielova tÄ›la. Had rychle kmital ocasem a vysunul hlavu vpĹ™ed, pĹ™ipraven zaĂştoÄŤit.

NĂˇhle, bez nejmenĹˇĂho varovĂˇnĂ vylĂ©tla ze stĂnu ohromnĂˇ korĂˇlovka pruhovanĂˇ jako ÄŤernĂ˝ blesk a zakousla se chĹ™estĂ˝Ĺˇovi pĹ™Ămo do zĂˇtylku. Oba hadi spadli na betonovou podlahu a korĂˇlovka obtoÄŤila tÄ›lo kolem koĹ™isti.

Gabriel popadl lampu a vyklopĂ˝tal z mĂstnosti. V celĂ©m hlavnĂm tunelu nesvĂtilo svÄ›tlo, takĹľe mu trvalo pÄ›t minut, neĹľ naĹˇel ĂşnikovĂ© schodiĹˇtÄ›, kterĂ© vedlo zpĂˇtky na povrch.

Jeho boty vydĂˇvaly dunivĂ˝ zvuk, kdyĹľ stoupal po kovovĂ©m schodiĹˇti ke dveĹ™Ăm prĹŻlezu. DoĹˇel na odpoÄŤĂvadlo, vĹˇĂ silou se opĹ™el do dveĹ™Ă a zjistil, Ĺľe je zamÄŤenĂ˝.

â€žSophie!â€ś zakĹ™iÄŤel. â€žSophie!â€ś Ale nikdo neodpovĂdal.

VrĂˇtil se do hlavnĂho tunelu a zĹŻstal stĂˇt pod Ĺ™adou tmavĂ˝ch ĹľĂˇrovek. Selhal na celĂ© ÄŤĂˇĹ™e, nestal se PoutnĂkem. PĹ™ipadalo mu zbyteÄŤnĂ© pokraÄŤovat v dalĹˇĂch pokusech. Jestli Sophia zamkla prĹŻlez, bude se muset dostat do odpalovacĂch ramp a najĂt jinĂ˝ vĂ˝chod. SpÄ›ĹˇnÄ› vykroÄŤil hlavnĂm tunelem na sever a vydal se bludiĹˇtÄ›m postrannĂch cest. Sila byla projektovĂˇna tak, aby dokĂˇzala absorbovat vĂ˝buch a plameny pĹ™i odpĂˇlenĂ raket, takĹľe neustĂˇle narĂˇĹľel na vÄ›tracĂ Ĺˇachty, kterĂ© nikam nevedly. KoneÄŤnÄ› se zastavil a zadĂval se na lampu ve svĂ© ruce. Plamen se kaĹľdou chvĂli zachvÄ›l, jako pod nĂˇporem vÄ›tĹ™Ăku. Pomalu vykroÄŤil tĂm smÄ›rem, aĹľ

ucĂtil chladnĂ˝ vzduch vanoucĂ tunelem. ProtĂˇhl se mezi tÄ›ĹľkĂ˝mi ocelovĂ˝mi dveĹ™mi a ohnutĂ˝m rĂˇmem a zjistil, Ĺľe je na ploĹˇinÄ› vyÄŤnĂvajĂcĂ ze stÄ›ny prostĹ™ednĂho odpalovacĂho sila.

Silo bylo tvoĹ™eno mohutnou vertikĂˇlnĂ Ĺˇtolou s betonovĂ˝mi zdmi. PĹ™ed mnoha lety vlĂˇda nechala odvĂ©zt vĹˇechny zbranÄ› namĂĹ™enĂ© na SovÄ›tskĂ˝ svaz, ale v hloubce,

asi sto metrĹŻ pod sebou, vidÄ›l sotva znatelnĂ˝ obrys raketovĂ© ploĹˇiny. Ze dna sila k otvoru nahoĹ™e stoupalo toÄŤitĂ© schodiĹˇtÄ›. A ano, koneÄŤnÄ›! â€“ dĂrou ve vĂku sila pronikl sluneÄŤnĂ paprsek.

NÄ›co mu kĂˇplo na tvĂˇĹ™. Trhlinami v betonovĂ© zdi prĂ˝Ĺˇtila spodnĂ voda. S lampou v ruce zaÄŤal stoupat po schodiĹˇti ke svÄ›tlu. SchodiĹˇtÄ› pĹ™i kaĹľdĂ©m jeho kroku zavibrovalo. Voda odkapĂˇvajĂcĂ padesĂˇt let na schodiĹˇtÄ› zpĹŻsobila, Ĺľe nĂ˝ty pĹ™idrĹľujĂcĂ konstrukci ke zdi ĂşplnÄ› zrezivÄ›ly.

Pomalu, Ĺ™Ăkal si v duchu. MusĂĹˇ bĂ˝t opatrnĂ˝. Ale schodiĹˇtÄ› se zaÄŤalo chvÄ›t jako ĹľivĂ˝ tvor. Ze zdi se nĂˇhle uvolnil nĂ˝t, prolĂ©tl vzduchem a padal do temnĂ© hlubiny.

Gabriel se zastavil a poslouchal, jak se nĂ˝t odrĂˇĹľĂ od schodĹŻ.

A pak se ozval zvuk jako dĂˇvka ze samopalu a celĂˇ Ĺ™ada nĂ˝tĹŻ vystĹ™elila z betonu a schodiĹˇtÄ› se zaÄŤalo odtrhĂˇvat od zdi.

Gabriel pustil lampu a obÄ›ma rukama se chytil zĂˇbradlĂ, zatĂmco celĂˇ hornĂ polovina schodiĹˇtÄ› padala smÄ›rem k nÄ›mu. VĂˇha hroutĂcĂ se konstrukce vytrhla ze zdi dalĹˇĂ nĂ˝ty, a on letÄ›l vzduchem a zarazil se o beton asi pÄ›t metrĹŻ pod vstupnĂ ploĹˇinou. ZĂˇbradlĂ drĹľelo uĹľ jen na jednom nĂ˝tu.

Gabriel chvĂli visel na zĂˇbradlĂ a nemohl se strachy pohnout. Pod nĂm zela hlubina sila jako brĂˇna do nekoneÄŤnĂ© temnoty. Zvolna zaÄŤal Ĺˇplhat po zĂˇbradlĂ, a pak se mu v

uĹˇĂch ozval hlasitĂ˝ hukot. NÄ›co bylo v nepoĹ™Ăˇdku s pravou stranou jeho tÄ›la. PĹ™ipadalo mu jako ochrnutĂ©. SnaĹľil se udrĹľet a najednou zahlĂ©dl, jak se z jeho tÄ›la vynoĹ™uje pĹ™ĂzraÄŤnĂˇ ruka sloĹľenĂˇ z drobnĂ˝ch svÄ›telnĂ˝ch bodĹŻ, zatĂmco jeho pravĂˇ ruka mu nehybnÄ› visela po boku. DrĹľel se jednou rukou, ale nebyl schopen udÄ›lat nic jinĂ©ho neĹľ zĂrat na svÄ›tlo.

â€žDrĹľ se!â€ś zavolal Sophiin hlas. â€žJsem pĹ™Ămo nad tebou!â€ś

Zvuk uÄŤitelÄŤina hlasu zpĹŻsobil, Ĺľe pĹ™ĂzraÄŤnĂˇ ruka zmizela. Gabriel nevidÄ›l, kde Sophia stojĂ, ale dolĹŻ se sneslo nylonovĂ© lano a plesklo o betonovou zeÄŹ. Taktak po nÄ›m staÄŤil hrĂˇbnout a popadnout je, kdyĹľ vtom povolil poslednĂ nĂ˝t a vytrhl se z betonu. ZĂˇbradlĂ prolĂ©tlo kolem nÄ›j a hluÄŤnÄ› dopadlo na dno sila.

Gabriel se vyhoupl na vstupnĂ ploĹˇinu a zĹŻstal chvĂli leĹľet a lapal po dechu. Sophia stĂˇla nad nĂm s lampou v ruce.

â€žJsi v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žNe.â€ś

â€žByla jsem nahoĹ™e, kdyĹľ generĂˇtor vypadl. Nahodila jsem ho a okamĹľitÄ› jsem Ĺˇla dolĹŻ.â€ś

â€žTy â€“ tys mÄ› tam zamkla.â€ś

â€žOvĹˇem. ChybÄ›l uĹľ jenom den.â€ś

Gabriel vstal a vykroÄŤil chodbou zpÄ›t. Sophia Ĺˇla za nĂm.

â€žVidÄ›la jsem, co se stalo, Gabrieli.â€ś

â€žJo. MĂˇlem jsem se zabil.â€ś

â€žTo nemyslĂm. TvĂˇ pravĂˇ ruka nÄ›kolik vteĹ™in nehybnÄ› visela. NevidÄ›la jsem ji, ale zato jsem vidÄ›la, jak z tvĂ©ho tÄ›la vyĹˇlo SvÄ›tlo.â€ś

â€žNevĂm jistÄ›, jestli je den nebo noc, jestli spĂm nebo bdĂm.â€ś

â€žJsi PoutnĂk jako tvĹŻj otec. Copak to nechĂˇpeĹˇ?â€ś

â€žNa to zapomeĹ�. MnÄ› se to ani trochu nelĂbĂ. Chci prostÄ› vĂ©st normĂˇlnĂ Ĺľivot.â€ś

Sophia k nÄ›mu bez jedinĂ©ho dalĹˇĂho slova pĹ™iskoÄŤila.

NatĂˇhla ruku, popadla ho za pĂˇsek u kalhot a prudce Ĺˇkubla.

Gabrielovi pĹ™ipadalo, jako by se nÄ›co trhalo, jako by v nÄ›m nÄ›co praskalo. A pak ucĂtil, jak se SvÄ›tlo uvolnilo ze svĂ©ho vÄ›zenĂ a vzneslo se vzhĹŻru, zatĂmco jeho tÄ›lo se zhroutilo tvĂˇĹ™Ă na zem. Byl hrĹŻzou bez sebe, zoufale se chtÄ›l vrĂˇtit ke znĂˇmĂ© skuteÄŤnosti.

PodĂval se na svĂ© ruce a vidÄ›l, Ĺľe se promÄ›nily ve stovky svÄ›telnĂ˝ch bodĹŻ, jeden kaĹľdĂ˝ jasnÄ› ohraniÄŤenĂ˝ jako hvÄ›zda.

Sophia poklekla vedle jeho odhozenĂ©ho tÄ›la, a PoutnĂk se vznĂˇĹˇel vzhĹŻru a prolĂ©tl betonovĂ˝m stropem.

HvÄ›zdy jako by se navzĂˇjem pĹ™iblĂĹľily, aĹľ se stal koncentrovanĂ˝m bodem energie. Byl oceĂˇnem obsaĹľenĂ˝m v kapce vody, horou stlaÄŤenou do zrnka pĂsku. A pak ÄŤĂˇstice obsahujĂcĂ jeho energii, jeho skuteÄŤnĂ© vÄ›domĂ, vstoupila do jakĂ©hosi kanĂˇlu nebo prĹŻchodu, kterĂ˝ ho tĂˇhl vpĹ™ed.

Ten okamĹľik mohl trvat tisĂc let, anebo po dobu jedinĂ©ho Ăşderu srdce â€“ ztratil vÄ›domĂ ÄŤasu. VÄ›dÄ›l jen to, Ĺľe se velmi rychle pohybuje a Ĺ™ĂtĂ se temnotou po zakĹ™ivenĂ©m okraji uzavĹ™enĂ©ho prostoru. A pak pohyb skonÄŤil a nastala promÄ›na. JedinĂ˝ nĂˇdech, dĹŻkladnÄ›jĹˇĂ a pronikavÄ›jĹˇĂ neĹľ

kyslĂk v plicĂch, naplnil celou jeho bytost.

TeÄŹ. Najdi cestu.

44

Gabriel otevĹ™el oÄŤi a zjistil, Ĺľe padĂˇ modrĂ˝m nebem.

PodĂval se dolĹŻ, pak se rozhlĂ©dl ze strany na stranu, ale nevidÄ›l nic. Pod nĂm nebyla ĹľĂˇdnĂˇ zemÄ›. ĹľĂˇdnĂˇ pĹ™istĂˇvacĂ plocha ani cĂl. Tohle je bariĂ©ra vzduchu. UvÄ›domil si, Ĺľe o jejĂ existenci vĹľdycky vÄ›dÄ›l. KdyĹľ se houpal na padĂˇku, snaĹľil se obdobnĂ˝ pocit vytvoĹ™it ve svĂ©m vlastnĂm svÄ›tÄ›.

Ale teÄŹ byl osvobozen od seskoku z letadla a od nevyhnutelnĂ©ho sestupu na zem. Na chvĂli zavĹ™el oÄŤi, pak je znovu otevĹ™el. MĂrnÄ› zakulatil zĂˇda a rozpĹ™Ăˇhl paĹľe, aby mohl Ĺ™Ădit pohyb vzduchem. Hledej prĹŻchod. Tak mu to Sophia Ĺ™Ăkala. Existuje prĹŻchod, kterĂ˝ vede pĹ™es vĹˇechny ÄŤtyĹ™i bariĂ©ry do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. Naklonil se doprava a zaÄŤal klesat po spirĂˇle, jako sokol pĂˇtrajĂcĂ po koĹ™isti.

ÄŚas plynul, a nĂˇhle uvidÄ›l v dĂˇlce tenkou ÄŤernou linku jako stĂn. RozpĹ™Ăˇhl ruce, vymanil se z ĂşzkĂ© spirĂˇly, a po ĂşhlopĹ™ĂÄŤce prudce padal doleva. StĂn vyrostl do ovĂˇlnĂ©ho tvaru a Gabriel vplul do jeho tmavĂ©ho stĹ™edu.

A znovu proĹľĂval zahuĹˇtÄ›nĂ svÄ›tla, pohyb vpĹ™ed a ĹľivotodĂˇrnĂ© nadechnutĂ. KdyĹľ otevĹ™el oÄŤi, zjistil, Ĺľe stojĂ uprostĹ™ed pouĹˇtÄ›, ÄŤervenĂˇ praĹˇnĂˇ pĹŻda pukala, jako by lapala

po vzduchu. OtoÄŤil se o stoosmdesĂˇt stupĹ�ĹŻ a prohlĂĹľel si novĂ© prostĹ™edĂ. Nebe nad hlavou bylo safĂrovÄ› modrĂ©.

PĹ™estoĹľe slunce zmizelo, svÄ›tlo plĂˇlo ze vĹˇech stran obzoru.

ĹľĂˇdnĂ© skĂˇly ani rostliny. ĹľĂˇdnĂˇ ĂşdolĂ ani hory. Byl uvÄ›znÄ›n v bariĂ©Ĺ™e zemÄ› jako jedinĂˇ vertikĂˇla v dokonale plochĂ©m svÄ›tÄ›.

VykroÄŤil. KdyĹľ se zastavil a rozhlĂ©dl se kolem sebe, jeho perspektiva se nezmÄ›nila. Poklekl a promnul ÄŤervenou hlĂnu mezi prsty. PotĹ™eboval druhĂ˝ bod v krajinÄ›, nÄ›jakĂ˝ tvar, kterĂ˝ by potvrdil jeho vlastnĂ existenci. Kopal a hrabal v zemi, aĹľ vytvoĹ™il asi ÄŤtvrt metru vysokou hromĂˇdku zemÄ›.

Jako dĂtÄ›, kterĂ© shodĂ hrnek, aby zmÄ›nilo svÄ›t, nÄ›kolikrĂˇt obeĹˇel svou hromĂˇdku, aby se ujistil, Ĺľe tam stĂˇle jeĹˇtÄ› je.

Znovu vykroÄŤil a poÄŤĂtal kroky. PadesĂˇt. OsmdesĂˇt. Sto. Ale kdyĹľ se ohlĂ©dl zpĂˇtky, hromĂˇdka zmizela.

PocĂtil, jak se ho zmocĹ�uje panika. Posadil se, zavĹ™el oÄŤi a odpoÄŤĂval, pak znovu vstal a pokraÄŤoval v chĹŻzi. StĂˇle vyhlĂĹľel prĹŻchod, ale zaÄŤĂnal pociĹĄovat beznadÄ›j a pĹ™ipadal si ztracenĂ˝. ChvĂli kopal do zemÄ› ĹˇpiÄŤkou boty. Hrudky praĹˇnĂ© zemÄ› vyletovaly do vzduchu, padaly zpÄ›t a byly okamĹľitÄ› vstĹ™ebĂˇny touto novou realitou.

OhlĂ©dl se pĹ™es rameno a pĹ™Ămo za sebou uvidÄ›l tmavou skvrnu. Byl to jeho vlastnĂ stĂn, kterĂ˝ ho vÄ›rnÄ› sledoval na jeho bezcĂlnĂ© cestÄ›, ale tentokrĂˇt mÄ›l neobvyklou hloubku a ostrost, jako by ho nÄ›kdo vyhloubil do zemÄ›. Je snad tohle

cesta ven? Byla tady celou tu dobu? ZavĹ™el oÄŤi a skĂˇcel se dozadu, a byl vtaĹľen do prĹŻchodu.

DĂ˝chej, Ĺ™Ăkal si. Nadechni se jeĹˇtÄ› jednou. KleÄŤel na praĹˇnĂ© ulici, kterĂˇ prochĂˇzela stĹ™edem mÄ›sta. OpatrnÄ› vstal, napĹŻl oÄŤekĂˇval, Ĺľe se mu pĹŻda pod nohama propadne a vrhne ho do vzduchu, vody nebo na neplodnou pouĹˇĹĄ. Dupl nohou do zemÄ›, jako trucovitĂ© dĂtÄ›, ale novĂˇ realita drĹľela pohromadÄ› a odmĂtala zmizet.

MÄ›steÄŤko pĹ™ipomĂnalo pionĂ˝rskĂ© osady ze starĂ˝ch westernĹŻ, ÄŤlovÄ›k by zrovna ÄŤekal, Ĺľe tu potkĂˇ kovboje, Ĺˇerify a barovĂ© taneÄŤnice. Domy byly jednopatrovĂ© a dvoupatrovĂ©, postavenĂ© z plochĂ˝ch prken a ĹˇindelĹŻ. Ulici po obou stranĂˇch lemovaly dĹ™evÄ›nĂ© chodnĂky, jako by stavitelĂ© chtÄ›li zabrĂˇnit, aby blĂˇto vniklo do vchodĹŻ domĹŻ. Ale ĹľĂˇdnĂ© blĂˇto tu nebylo, ĹľĂˇdnĂ© stopy po deĹˇti a nikde ani kapka vody. PĂˇr stromĹŻ v ulici vypadalo mrtvÄ› â€“ listy mÄ›ly hnÄ›dĂ© a suchĂ© jako troud.

Vytasil nefritovĂ˝ meÄŤ, a pevnÄ› ho svĂraje vykroÄŤil po dĹ™evÄ›nĂ©m chodnĂku. Zkusil vzĂt za kliku jednÄ›ch dveĹ™Ă.

Nebyly zamÄŤenĂ©, a tak vstoupil do holiÄŤskĂ© oficĂny se tĹ™emi kĹ™esly. Na zdech visela zrcadla a Gabriel v nich uvidÄ›l svou vlastnĂ tvĂˇĹ™ a meÄŤ ve svĂ© ruce. Vypadal vydÄ›ĹˇenÄ›, jako ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ oÄŤekĂˇvĂˇ, Ĺľe bude kaĹľdou chvĂli napaden.

Rychle pryÄŤ. Honem. A uĹľ byl znovu na ulici s jasnĂ˝m nebem a mrtvĂ˝mi stromy.

VĹˇechny dveĹ™e byly odemÄŤenĂ©, a tak zaÄŤal postupnÄ› prohledĂˇvat vĹˇechny domy. Jeho boty dunÄ›ly po dĹ™evÄ›nĂ©m chodnĂku. Objevil obchod s textilem plnĂ˝ ĹˇtĹŻÄŤkĹŻ lĂˇtek. Nad obchodem byl byt. Bylo tu umyvadlo s ruÄŤnĂ pumpiÄŤkou a litinovĂˇ kamna. Na stole prostĹ™enĂ© talĂĹ™e a ĹˇĂˇlky pro tĹ™i osoby, ale police a ledniÄŤka prĂˇzdnĂ©. V dalĹˇĂm domÄ› objevil bednĂˇĹ™skou dĂlnu s dĹ™evÄ›nĂ˝mi sudy v rĹŻznĂ©m stadiu dohotovenĂ.

MÄ›steÄŤko mÄ›lo jen dvÄ› ulice, kterĂ© se protĂnaly na mĂstnĂm nĂˇmÄ›stĂ s parkovĂ˝mi laviÄŤkami a kamennĂ˝m obeliskem. Na pomnĂku vĹˇak nebyl ĹľĂˇdnĂ˝ nĂˇpis, jen sled geometrickĂ˝ch obrazcĹŻ â€“ kruh, trojĂşhelnĂk a pÄ›tiĂşhelnĂk.

DoĹˇel ulicĂ aĹľ tam, kde mÄ›sto zmizelo a kde narazil na neprostupnou zmÄ›ĹĄ mrtvĂ˝ch stromĹŻ a trnitĂ©ho houĹˇtĂ. ChvĂli hledal cestu dĂˇl, ale pak to vzdal a vrĂˇtil se na nĂˇmÄ›stĂ.

â€žHalĂł!â€ś volal. â€žJe tu nÄ›kdo?â€ś Ale nikdo mu neodpovĂdal. S meÄŤem v ruce si nĂˇhle zaÄŤal pĹ™ipadat jako zbabÄ›lec, a tak ho zasunul zpÄ›t do pochvy.

DĹŻm u nĂˇmÄ›stĂ mÄ›l okrouhlou kupolovitou stĹ™echu a vchodovĂ© dveĹ™e z masivnĂho tmavĂ©ho dĹ™eva s ĹľeleznĂ˝mi panty. ProĹˇel dveĹ™mi a octl se v kostele s lavicemi a barevnĂ˝mi okny sloĹľenĂ˝mi z rĹŻznĂ˝ch geometrickĂ˝ch tvarĹŻ.

VpĹ™edu stĂˇl dĹ™evÄ›nĂ˝ oltĂˇĹ™.

NepĹ™ĂtomnĂ obyvatelĂ© mÄ›sta ozdobili oltĂˇĹ™ rĹŻĹľemi, kterĂ© uĹľ byly suchĂ© a vybledlĂ© a mÄ›ly jen slabĂ˝ nĂˇdech pĹŻvodnĂ barvy. UprostĹ™ed suchĂ© obÄ›tiny stĂˇla ÄŤernĂˇ svĂce, jejĂĹľ jasnĂ˝ plamen se tĹ™epetal. KromÄ› nÄ›ho to byla jedinĂˇ znĂˇmka Ĺľivota v celĂ©m mÄ›stÄ›.

PĹ™ikroÄŤil k oltĂˇĹ™i a poĹ™ĂˇdnÄ› se nadechl, jako by zhluboka vzdychl. ÄŚernĂˇ svĂce vypadla z kovovĂ©ho svĂcnu a plamen pĹ™eskoÄŤil na suchĂ© kvÄ›ty a listy. Jedna rĹŻĹľe vzplanula a plamen se ĹˇĂĹ™il po stonku a pĹ™eskoÄŤil na dalĹˇĂ kvÄ›t. Gabriel se zaÄŤal rozhlĂĹľet, hledal nÄ›jakou lĂˇhev vody nebo vÄ›dro s pĂskem, cokoli, co by plamen udusilo. Nic. KdyĹľ se otoÄŤil zpĂˇtky, uĹľ hoĹ™el i oltĂˇĹ™. Plameny se vinuly kolem sloupĹŻ a uĹľ olizovaly okraje zĂˇvitnic.

VybÄ›hl ven a zĹŻstal stĂˇt uprostĹ™ed ulice. OtvĂral pusu, ale nevydal ani hlĂˇsku. Kde se mĂˇ schovat? Najde tu nÄ›jakĂ© ĂştoÄŤiĹˇtÄ›? SnaĹľil se ovlĂˇdnout strach, rozbÄ›hl se ulicĂ kolem holiÄŤstvĂ a obchodu s lĂˇtkami. KdyĹľ dobÄ›hl na kraj mÄ›sta, zastavil se a rozhlĂĹľel se, kde je les. VĹˇechny stromy hoĹ™ely a kouĹ™ stoupal k obloze jako masivnĂ ĹˇedĂˇ zeÄŹ.

ÄŚĂˇsteÄŤka popela mu spadla na tvĂˇĹ™ a Gabriel ji smetl.

VÄ›dÄ›l, Ĺľe nenĂ Ăşniku, ale bÄ›Ĺľel zpÄ›t ke kostelu. Ze skulin kolem dveĹ™Ă se valil kouĹ™. BarevnĂˇ okna zĂˇĹ™ila ĹľĂˇrem uvnitĹ™.

PĹ™ed jeho oÄŤima se v prostĹ™ednĂm oknÄ› objevila prasklina, kterĂˇ se stĂˇle zvÄ›tĹˇovala, jako rĂˇna na nÄ›ÄŤĂ kĹŻĹľi. Vzduch uvnitĹ™ budovy se vzedmul a okno prasklo a na ulici se

vysypala tĹ™ĂĹˇĹĄ rozbitĂ©ho skla. Plameny Ĺˇlehaly z okennĂch rĂˇmĹŻ a ÄŤernĂ˝ kouĹ™ se valil kolem kupole.

BÄ›Ĺľel ulicĂ na druhou stranu mÄ›sta a uvidÄ›l, jak doutnajĂcĂ strom vzplĂˇl jasnĂ˝mi plameny. OtoÄŤ se, Ĺ™Ăkal si v duchu. UtĂkej. TeÄŹ uĹľ ale hoĹ™ely vĹˇechny budovy.

IntenzivnĂ ĹľĂˇr vyvolal vĂtr, v nÄ›mĹľ ÄŤĂˇsteÄŤky popela vĂĹ™ily jako listĂ v podzimnĂ bouĹ™i.

NÄ›kde v tĂ©to zkĂˇze je skryta cesta ven, temnĂ˝ prĹŻchod, kterĂ˝ ho zavede zpÄ›t do lidskĂ©ho svÄ›ta. Ale oheĹ� zaplaĹˇil vĹˇechny stĂny a ÄŤernĂ˝ kouĹ™ promÄ›nil den v noc. Je tu moc horko, myslel si. NemĹŻĹľu dĂ˝chat. VrĂˇtil se na nĂˇmÄ›stĂ a poklekl vedle obelisku. ParkovĂ© laviÄŤky i suchĂ˝ porost hoĹ™ely plamenem. Plameny zachvĂˇtily vĹˇechno. Gabriel si zakryl hlavu rukama a stoÄŤil se do klubĂÄŤka. OheĹ� ho obklopil a snaĹľil se proniknout jeho kĹŻĹľĂ.

A pak to nĂˇhle pĹ™estalo. KdyĹľ otevĹ™el oÄŤi, zjistil, Ĺľe je obklopen ohoĹ™enĂ˝mi troskami mÄ›steÄŤka a zbytky lesa. VelkĂ© kusy dĹ™eva jeĹˇtÄ› hoĹ™ely a pramĂ©nky kouĹ™e stoupaly k bĹ™idlicovÄ› ĹˇedĂ©mu nebi.

Gabriel vyĹˇel z nĂˇmÄ›stĂ a zvolna krĂˇÄŤel ulicĂ. Kostel, bednĂˇĹ™stvĂ i obchod s lĂˇtkami i s bytem nad nĂm shoĹ™ely. O

chvĂli pozdÄ›ji doĹˇel na okraj mÄ›steÄŤka a ke zbytkĹŻm lesa.

NÄ›kterĂ© stromy padly na zem, ale nÄ›kterĂ© dosud stĂˇly jako ÄŤernĂ© vyÄŤouhlĂ© postavy s pokroucenĂ˝mi paĹľemi.

Vracel se zpÄ›t stejnou cestou ulicemi pokrytĂ˝mi popelem a vidÄ›l, Ĺľe uprostĹ™ed zkĂˇzy stĂˇle stojĂ sloup podpĂrajĂcĂ stĹ™ĂĹˇku nad vchodem. NatĂˇhl ruku a pĹ™ejel jĂ po jeho hladkĂ©m povrchu. Je to moĹľnĂ©? Jak to mohl pĹ™eĹľĂt?

PostĂˇval u sloupu, a snaĹľil se pochopit, co to znamenĂˇ, a najednou uvidÄ›l nÄ›jakĂ˝ch pÄ›t metrĹŻ pĹ™ed sebou bĂle omĂtnutou zeÄŹ. Ta zeÄŹ tu jeĹˇtÄ› pĹ™ed pĂˇr minutami nebyla â€“ anebo byl moĹľnĂˇ tak omrĂˇÄŤenĂ˝, Ĺľe ji nevidÄ›l. Ĺ el dĂˇl a uprostĹ™ed popela naĹˇel holiÄŤskĂ˝ krĂˇmek. Byl naprosto reĂˇlnĂ˝. Mohl se vĹˇeho dotknout, ohmatat zelenou kĹŻĹľi na kĹ™eslech i dĹ™evÄ›nĂ© opÄ›rky na ruce.

UvÄ›domil si, Ĺľe mÄ›sto vstane z popela v pĹ™esnÄ› stejnĂ© podobÄ› jako pĹ™edtĂm. Znovu se zcelĂ, jen aby znovu shoĹ™elo â€“ a celĂ˝ proces se bude donekoneÄŤna opakovat. Tohle bylo prokletĂ bariĂ©ry ohnÄ›. Jestli nenajde cestu ven, bude navÄ›ky uvÄ›znÄ›n v tomto nekoneÄŤnĂ©m cyklu znovuzrozenĂ a zĂˇniku.

MĂsto aby hledal stĂn, vrĂˇtil se na nĂˇmÄ›stĂ a opĹ™el se zĂˇdy o obelisk. PĹ™ed jeho oÄŤima se objevily masivnĂ vstupnĂ dveĹ™e, pak kousek dĹ™evÄ›nĂ©ho chodnĂku. MÄ›sto se zaÄŤalo obnovovat a nabĂ˝vat tvaru, rostlo jako ĹľivĂˇ bytost. KouĹ™ se rozplynul a nebe bylo zase modrĂ©. VĹˇechno se zmÄ›nilo, ale vĹˇechno bylo stĂˇle stejnĂ©, a ÄŤĂˇsteÄŤky popela tĂˇly ve sluneÄŤnĂm svÄ›tle jako vloÄŤky ĹˇpinavĂ©ho snÄ›hu.

KoneÄŤnÄ› byl cyklus dokonÄŤen. Obklopilo ho mÄ›sto s prĂˇzdnĂ˝mi domy a mrtvĂ˝mi stromy. Teprve pak se mu

vrĂˇtilo trochu jasnĂ© uvaĹľovĂˇnĂ. ZapomeĹ� na zĂˇkruty filozofie. ExistujĂ jen dva stavy bytĂ â€“ rovnovĂˇha a pohyb.

Tabula zboĹľnila ideĂˇl politickĂ© a sociĂˇlnĂ kontroly, iluzi, Ĺľe vĹˇechno mĹŻĹľe bĂ˝t stĂˇle stejnĂ©. Ale to je studenĂˇ prĂˇzdnota vesmĂru, nikoli energie SvÄ›tla.

Gabriel vybÄ›hl ze svĂ©ho ĂştoÄŤiĹˇtÄ› a zaÄŤal hledat stĂn. Jako detektiv hledajĂcĂ stopy vstoupil do kaĹľdĂ©ho domu a zotvĂral vĹˇechny skĹ™ĂnÄ› a prĂˇzdnĂ© kredence. Nakukoval pod postele a snaĹľil se podĂvat se na kaĹľdĂ˝ pĹ™edmÄ›t z rĹŻznĂ˝ch ĂşhlĹŻ.

MoĹľnĂˇ Ĺľe prĹŻchod uvidĂ ze sprĂˇvnĂ© pozice.

KdyĹľ se vrĂˇtil na ulici, vzduch se zdĂˇl o nÄ›co teplejĹˇĂ.

MÄ›sto bylo ĂşplnÄ› novĂ© a celĂ©, ale uĹľ nabĂralo sil k dalĹˇĂ explozi plamenĹŻ. Gabriel zaÄŤĂnal mĂt vztek na nevyhnutelnost cyklu. ProÄŤ nemĹŻĹľe zastavit to, co se bude dĂt? ZaÄŤal si hvĂzdat vĂˇnoÄŤnĂ koledu a tÄ›Ĺˇil se ze slabouÄŤkĂ©ho zvuku v absolutnĂm tichu. VrĂˇtil se do kostela, prudce otevĹ™el dveĹ™e a pĹ™ipochodoval k dĹ™evÄ›nĂ©mu oltĂˇĹ™i.

Znovu se na nÄ›m objevila ÄŤernĂˇ svĂce, jako by se nikdy nic nestalo, hoĹ™ela jasnĂ˝m plamenem v kovovĂ©m svĂcnu.

Gabriel si naslinil palec a ukazovĂˇÄŤek a natĂˇhl ruku, aby plamen uhasil. V okamĹľiku, kdy se svĂÄŤky dotkl, se plamen oddÄ›lil od knotu a zaÄŤal se mu tĹ™epetat kolem hlavy jako pestrĂ˝ ĹľlutĂ˝ motĂ˝l. Usadil se na stonku rĹŻĹľe a suchĂˇ rostlina zaÄŤala hoĹ™et. SnaĹľil se oheĹ� uhasit dlanĂ, ale jiskĹ™iÄŤky mu unikly a usadily se na zbytku oltĂˇĹ™e.

MĂsto aby pĹ™ed ohnÄ›m utekl, sedl si do jednĂ© z prostĹ™ednĂch lavic. MĹŻĹľe tady zahynout? A pokud bude jeho tÄ›lo zniÄŤeno, objevĂ se znovu spolu s oltĂˇĹ™em a holiÄŤstvĂm?

ZaÄŤal pociĹĄovat intenzivnĂ ĹľĂˇr, ale pokouĹˇel se novou realitu popĹ™Ăt. MoĹľnĂˇ je to jen sen, dalĹˇĂ konstrukce jeho mysli.

KouĹ™ se nahromadil u stropu a zaÄŤal se valit pryÄŤ, tĂˇhl se k otevĹ™enĂ˝m dveĹ™Ăm. Gabriel vstal a chystal se kostel opustit, kdyĹľ vtom se oltĂˇĹ™ zmÄ›nil v jedinĂ˝ sloup ohnÄ›. KouĹ™ mu naplnil plĂce. RozkaĹˇlal se a bezdÄ›ky stoÄŤil pohled doleva. V jednom z barevnĂ˝ch oken se objevil stĂn. Byl ÄŤernĂ˝ a hlubokĂ˝ â€“ pohupoval se vpĹ™ed a vzad jako kmitajĂcĂ skvrna noci. Gabriel popadl kostelnĂ lavici a pĹ™itĂˇhl ji ke zdi.

VyĹˇvihl se na ni a pak se vyĹˇkrĂˇbal na Ăşzkou Ĺ™Ămsu pod oknem.

Vytasil meÄŤ a bodl do stĂnu. Jeho pravĂˇ ruka zmizela v ÄŤernoÄŤernĂ© ÄŤerni. SkoÄŤ, Ĺ™Ăkal si v duchu. ZachraĹ� se. ZaÄŤal padat do temnĂ© chodby, taĹľen do prostoru. V poslednĂ chvĂli se ohlĂ©dl a spatĹ™il ve dveĹ™Ăch kostela stĂˇt Michaela.

45

S Gabrielovou motorkou v nĂˇkladnĂm prostoru dodĂˇvky se Maja rozjela na sever do Las Vegas. Cestou minula spousty cedulĂ inzerujĂcĂch kasina, a pak uvidÄ›la shluk pestrĂ˝ch vĂ˝ĹˇkovĂ˝ch budov vyÄŤnĂvajĂcĂch na obzoru. Projela kolem nÄ›kolika motelĹŻ za mÄ›stem, a nakonec se ubytovala v HraniÄŤĂˇĹ™skĂ©m srubu â€“ v jednĂ© z deseti chatiÄŤek, kterĂ© mÄ›ly vypadat jako sruby. SprchovĂ˝ kout byl plnĂ˝ zelenĂ˝ch skvrn ĹˇĂĹ™ĂcĂch se od vodovodnĂho kohoutku a matrace byla provÄ›ĹˇenĂˇ, ale Maja poloĹľila meÄŤ vedle sebe a prospala dvanĂˇct hodin.

VÄ›dÄ›la, Ĺľe kasina majĂ bezpeÄŤnostnĂ kamery a nÄ›kterĂ© z nich mohou bĂ˝t napojeny na poÄŤĂtaÄŤe Tabuly.

KdyĹľ se probudila, vytĂˇhla injekÄŤnĂ stĹ™ĂkaÄŤku s jehlou a vpĂchla si kortikoidy do rtĹŻ a do kĹŻĹľe pod oÄŤima. RĂˇzem vypadala jako tlustĂˇ a vyĹľilĂˇ Ĺľena, kterĂˇ mĂˇ vĂˇĹľnĂ˝ problĂ©m s alkoholem.

Zajela do nĂˇkupnĂho stĹ™ediska a koupila si tam levnĂ© kĹ™iklavĂ© obleÄŤenĂ â€“ tĹ™ĂÄŤtvrteÄŤnĂ kalhoty, rĹŻĹľovĂ© triÄŤko a sandĂˇly, a pak navĹˇtĂvila obchod, kde obstaroĹľnĂ Ĺľena prodĂˇvala mejkap a paruky z umÄ›lĂ˝ch vlĂˇken. Maja ukĂˇzala

za pult na blonÄŹatou paruku posazenou na polystyrenovĂ© hlavÄ›.

â€žTo je model Ĺ ampaĹ�skĂˇ blondĂ˝nka, drahouĹˇku. Chcete ji zabalit, nebo si ji vezmete na sebe?â€ś

â€žHned si ji nasadĂm.â€ś

ProdavaÄŤka souhlasnÄ› pĹ™ikyvovala. â€žMuĹľskĂ˝ na tudle blonÄŹatou zrovna letĂ. ĂšplnÄ› z nĂ blĂˇznÄ›j.â€ś

KoneÄŤnÄ› byla Maja pĹ™ipravena. Projela po hlavnĂm bulvĂˇru, zaboÄŤila doprava u Eiffelovky poloviÄŤnĂ velikosti a zaparkovala dodĂˇvku na parkoviĹˇti hotelu PaĹ™ĂĹľ â€“ Las Vegas. Hotel byl pouĹĄovou verzĂ slavnĂ©ho MÄ›sta svÄ›tel.

NabĂzel zmenĹˇenou verzi VĂtÄ›znĂ©ho oblouku a barevnĂ© fasĂˇdy pĹ™ipomĂnajĂcĂ Louvre i paĹ™ĂĹľskou Operu. Kasino v pĹ™ĂzemĂ byla ohromnĂˇ ratejna s kupolovitĂ˝m stropem, kterĂ˝ plĂˇl temnÄ› modrou barvou pĹ™ipomĂnajĂcĂ nekoneÄŤnĂ˝ paĹ™ĂĹľskĂ˝ soumrak. DlĂˇĹľdÄ›nĂ˝mi ulicemi prochĂˇzeli turistĂ© ke stolĹŻm s blackjackem a k Ĺ™adĂˇm hracĂch automatĹŻ. Maja proĹˇla ulicĂ k dalĹˇĂmu hotelu, kde spatĹ™ila gondoliĂ©ry vozĂcĂ turisty po kanĂˇlu, kterĂ˝ nikam nevedl. AÄŤkoli kaĹľdĂ˝ hotel byl vÄ›novĂˇn jinĂ©mu tĂ©matu, byly vĹˇechny v zĂˇsadÄ› stejnĂ©.

ĹľĂˇdnĂˇ herna nemÄ›la hodiny ani okna. HostĂ© byli tam a souÄŤasnÄ› nikde. KdyĹľ Maja poprvĂ© veĹˇla do kasina, jejĂ silnÄ› vyvinutĂ˝ smysl pro rovnovĂˇhu jĂ prozradil nÄ›co, co si vÄ›tĹˇina turistĹŻ vĹŻbec neuvÄ›domovala. Podlaha se mĂrnÄ›

svaĹľovala, takĹľe gravitace nĂˇvĹˇtÄ›vnĂky nepozorovatelnÄ› tĂˇhla z hotelovĂ© ÄŤĂˇsti k automatĹŻm a hracĂm stolĹŻm.

Pro vÄ›tĹˇinu lidĂ je Las Vegas mĂstem radovĂˇnek, kde mohou pĂt co hrdlo rĂˇÄŤĂ a hazardnÄ› hrĂˇt a dĂvat se na zvlĂˇĹˇtnĂ Ĺľeny, jak odklĂˇdajĂ Ĺˇatstvo. Toto mÄ›sto rozkoĹˇĂ vĹˇak je trojrozmÄ›rnou iluzĂ. BezpeÄŤnostnĂ kamery neustĂˇle sledujĂ vĹˇechny pĹ™ĂtomnĂ© a poÄŤĂtaÄŤe monitorujĂ hru, a celĂ© pluky strĂˇĹľnĂ˝ch s americkĂ˝mi vlajkami naĹˇitĂ˝mi na rukĂˇvech dĂˇvajĂ pozor, aby se nĂˇhodou nepĹ™ihodilo nic skuteÄŤnÄ› neobvyklĂ©ho. PĹ™esnÄ› takovĂ˝ je i cĂl Tabuly â€“ zdĂˇnĂ svobody zakrĂ˝vajĂcĂ realitu nesvobody.

V takovĂ©m peÄŤlivÄ› naorganizovanĂ©m prostĹ™edĂ bude tÄ›ĹľkĂ© oĹˇĂˇlit vedenĂ. Maja strĂˇvila celĂ˝ Ĺľivot na ĂştÄ›ku pĹ™ed MaĹˇineriĂ, ale teÄŹ na sebe musĂ upozornit vĹˇemi moĹľnĂ˝mi prostĹ™edky, a pĹ™itom uniknout a nenechat se chytit. Byla si jista, Ĺľe poÄŤĂtaÄŤe Tabuly prohledĂˇvajĂ MaĹˇinerii a pĂˇtrajĂ po rĹŻznĂ˝ch ĂşdajĂch â€“ vÄŤetnÄ› pouĹľitĂ Michaelovy kreditnĂ karty.

JestliĹľe je karta nahlĂˇĹˇena jako ukradenĂˇ, pak by mohla mĂt problĂ©m s bezpeÄŤnostnĂmi agenturami, kterĂ© s Tabulou nemajĂ nic spoleÄŤnĂ©ho. HarlekĂ˝ni se snaĹľĂ neublĂĹľit obÄŤanĹŻm ani manuĂˇlĹŻm, ale nÄ›kdy je to k pĹ™eĹľitĂ nezbytnĂ©.

KdyĹľ obhlĂ©dla zbylĂ© hotely v ulici, usoudila, Ĺľe hotel New York â€“ New York jĂ poskytuje nejvĂc moĹľnostĂ Ăşniku.

Odpoledne strĂˇvila v obchodu vedenĂ©m ArmĂˇdou spĂˇsy, kde si opatĹ™ila dva kufry a pĂˇnskĂ© obleÄŤenĂ. Koupila si takĂ©

toaletnĂ nesesĂ©r, kterĂ˝ zaplnila holicĂ pÄ›nou, poloprĂˇzdnou zubnĂ pastou a zubnĂm kartĂˇÄŤkem, kterĂ˝ oĹˇoupala o beton za svou chatiÄŤkou. NejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ byl poslednĂ detail: silniÄŤnĂ atlas s vyznaÄŤenout trasou, jejĂmĹľ cĂlem byl New York.

Gabriel nechal v dodĂˇvce svou helmu, rukavice a motorkĂˇĹ™skou bundu. Maja si v motelu oblĂ©kla jeho vĂ˝stroj.

PĹ™ipadalo jĂ, jako by ji obklopila jeho pĹ™Ătomnost, jako by si oblĂ©kla jeho kĹŻĹľi. KdyĹľ jeĹˇtÄ› Ĺľila v LondĂ˝nÄ›, jezdĂvala na skĂştru, ale italskĂˇ motorka byla mohutnĂˇ a mÄ›la silnĂ˝ motor.

Nebylo snadnĂ© ji Ĺ™Ădit, a vĹľdycky, kdyĹľ Ĺ™adila, ozval se skĹ™ĂpavĂ˝ zvuk.

Toho veÄŤera nechala motorku na parkoviĹˇti hotelu New York â€“ New York a z automatu na mince si telefonicky objednala pokoj. O dvacet minut pozdÄ›ji veĹˇla do masivnĂ hotelovĂ© haly a se zavazadly v rukou pĹ™istoupila k recepÄŤnĂmu pultu.

â€žMĹŻj manĹľel tady u vĂˇs rezervoval apartmĂˇ,â€ś oslovila ĂşĹ™ednĂka za pultem. â€žManĹľel pĹ™iletĂ v noci.â€ś

RecepÄŤnĂ byl svalnatĂ˝ mladĂk s raĹˇĂcĂm blonÄŹatĂ˝m strniĹˇtÄ›m na hlavÄ›. Vypadal, Ĺľe by spĂĹˇ mÄ›l vĂ©st letnĂ sportovnĂ tĂˇbor nÄ›kde ve Ĺ vĂ˝carsku. â€žDoufĂˇm, Ĺľe si oba tenhle vĂkend pÄ›knÄ› uĹľijete,â€ś popĹ™Ăˇl jĂ a pak poĹľĂˇdal o nÄ›jakĂ˝ doklad.

Maja mu podala svĹŻj faleĹˇnĂ˝ pas a Michaelovu kreditku.

Z poÄŤĂtaÄŤe na recepÄŤnĂm pultu putovala sĂ©rie ÄŤĂsel do

hlavnĂho hotelovĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe a z nÄ›j pak do serveru kdesi ve svÄ›tÄ›. Maja peÄŤlivÄ› pozorovala ĂşĹ™ednĂkovu tvĂˇĹ™, ÄŤekala, jestli se na nĂ objevĂ mĂrnĂ© napÄ›tĂ, coĹľ by mohlo signalizovat souslovĂ kradenĂˇ karta na obrazovce. Byla pĹ™ipravena lhĂˇt, utĂkat, anebo zabĂjet, bude-li to nutnĂ© â€“ ale recepÄŤnĂ se usmĂˇl a dal jĂ plastikovou pĹ™Ăstupovou kartu k pokoji. KdyĹľ

nastoupila do vĂ˝tahu, musela projet kartu ĹˇtÄ›rbinou a stisknout tlaÄŤĂtko s ÄŤĂslem patra. TeÄŹ hotelovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ vÄ›dÄ›l pĹ™esnÄ›, kde je â€“ ve vĂ˝tahu a jede do tĹ™inĂˇctĂ©ho patra.

DvoupokojovĂ© apartmĂˇ bylo vybaveno obrovskou televizĂ. NĂˇbytek i vybavenĂ koupelny byly mnohem vÄ›tĹˇĂ neĹľ cokoli, co se vyskytuje v britskĂ˝ch hotelĂch. AmeriÄŤanĂ© zĹ™ejmÄ› dorĹŻstajĂ znaÄŤnĂ© velikosti, pomyslela si Maja. Ale nebylo v tom jen to â€“ bylo tu znĂˇt i pĹ™ĂˇnĂ ohromit hosta velkolepĂ˝m zaĹ™ĂzenĂm.

NĂˇhle uslyĹˇela zajeÄŤenĂ a pak hlubokĂ˝ hrÄŤivĂ˝ zvuk. KdyĹľ

rozhrnula zĂˇvÄ›sy, uvidÄ›la na stĹ™eĹˇe budovy nÄ›jakĂ˝ch sto padesĂˇt metrĹŻ od svĂ©ho okna horskou drĂˇhu. AniĹľ vÄ›novala atrakci dalĹˇĂ pozornost, natoÄŤila vodu do vany a do umyvadla, pouĹľila mĂ˝dlo a namoÄŤila pĂˇr ruÄŤnĂkĹŻ. V

obĂ˝vacĂm pokoji pohodila na stolek silniÄŤnĂ atlas a tuĹľku.

PĹ™ed televizĂ nechala leĹľet papĂrovĂ˝ pytlĂk s mastnĂ˝mi obaly od hamburgerĹŻ. KaĹľdĂ˝m kusem odpadkĹŻ ÄŤi obleÄŤenĂ budovala pĹ™ĂbÄ›h, kterĂ˝ budou ĹľoldĂˇci Tabuly luĹˇtit a interpretovat. Uplynulo zhruba deset minut od chvĂle, kdy

Ăşdaje z kreditnĂ karty pĹ™evzala MaĹˇinerie. Maja se vrĂˇtila do loĹľnice, otevĹ™ela kufry a uloĹľila do zĂˇsuvek pĂˇr kusĹŻ Ĺˇatstva.

VytĂˇhla z kufru malou nÄ›meckou automatickou pistoli, kterou pĹ™ed ÄŤasem zĂskala v AutodĂlech jako znovuzrozenĂ˝ch, a vsunula ji pod sloĹľenou koĹˇili.

Pistole mÄ›la bĂ˝t nezvratnĂ˝m dĹŻkazem, Ĺľe byla v hotelu.

Tabula nikdy neuvÄ›Ĺ™Ă, Ĺľe by se HarlekĂ˝n dobrovolnÄ› vzdal zbranÄ›. Pokud policie zbraĹ� najde, bude registrovĂˇna v jejĂ databĂˇzi a poÄŤĂtaÄŤe Tabuly neustĂˇle prohledĂˇvajĂcĂ internet, ji okamĹľitÄ› vypĂˇtrajĂ.

PrĂˇvÄ›

se

zabĂ˝vala

muchlĂˇnĂm

prostÄ›radel

a

rozhazovĂˇnĂm pĹ™ikrĂ˝vek, kdyĹľ uslyĹˇela v pĹ™edsĂĹ�ce tichĂ© cvaknutĂ. NÄ›kdo vsunul kartu do zĂˇmku dveĹ™Ă a teÄŹ otevĂrĂˇ dveĹ™e.

PravĂˇ ruka jĂ sjela k pouzdru s meÄŤem. MÄ›la v sobÄ› harlekĂ˝nskou touhu ĂştoÄŤit â€“ vĹľdycky ĂştoÄŤit â€“ a zlikvidovat hrozbu. Ale to by nesplnilo cĂl â€“ zmĂˇst Tabulu faleĹˇnĂ˝mi stopami. RozhlĂ©dla se po mĂstnosti a pak uvidÄ›la zasouvacĂ dveĹ™e na balkon. VytĂˇhla dĂ˝ku a pĹ™iskoÄŤila k zĂˇclonĂˇm a bÄ›hem dvou vteĹ™in odĹ™Ăzla dva pruhy lĂˇtky.

V obĂ˝vacĂm pokoji zavrzala podlaha â€“ vetĹ™elec tiĹˇe naĹˇlapoval po koberci. Ten, kdo byl za dveĹ™mi loĹľnice, se na chvĂli zarazil, a Maja zauvaĹľovala, jestli sbĂrĂˇ odvahu k Ăştoku.

S pruhy lĂˇtky v rukou otevĹ™ela dveĹ™e na balkon. Obklopil ji horkĂ˝ pouĹˇtnĂ vzduch. HvÄ›zdy jeĹˇtÄ› nevyĹˇly, ale dole na ulici svĂtily zelenĂ© a ÄŤervenĂ© neonovĂ© nĂˇpisy. NenĂ ÄŤas uplĂ©st lano. UvĂˇzala oba kusy na zĂˇbradlĂ a pĹ™ehoupla se pĹ™es nÄ›.

JenĹľe zĂˇclony byly z tenkĂ© bavlnÄ›nĂ© lĂˇtky a neunesly jejĂ vĂˇhu. KdyĹľ se na nÄ› povÄ›sila, jeden kus se roztrhl po dĂ©lce a pak se utrhl ĂşplnÄ›. KymĂˇcela se ve vzduchu, ale nepouĹˇtÄ›la se druhĂ©ho kusu, a tak pokraÄŤovala v sestupu o patro nĂĹľ.

Shora se ozval hlas. MoĹľnĂˇ ji vidÄ›l.

Ale nebyl ÄŤas na Ăşvahy ani na strach. Chytila se kovovĂ©ho zĂˇbradlĂ a pĹ™itĂˇhla se na balkon. Znovu vytĂˇhla dĂ˝ku a zjistila, Ĺľe si poĹ™ezala dlaĹ�. Zatraceni skrze tÄ›lo.

Spaseni krvĂ. Odsunula zasouvacĂ dveĹ™e a probÄ›hla prĂˇzdnĂ˝m pokojem.

46

JednĂm z dĹŻvodĹŻ, proÄŤ Michaela pobyt ve vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku bavil, byl zpĹŻsob, jĂmĹľ zamÄ›stnanci centra jakoby pĹ™edjĂmali jeho potĹ™eby. KdyĹľ se poprvĂ© vrĂˇtil z bariĂ©r, cĂtil se slabĂ˝ a jako omĂˇmenĂ˝, ne zcela jistĂ˝ realitou svĂ©ho vlastnĂho tÄ›la. Po nÄ›kolika vyĹˇetĹ™enĂch a testech ho doktor Richardson a Lawrence Takawa pĹ™ivedli do uzavĹ™enĂ© galerie v prvnĂm patĹ™e ke generĂˇlu Nashovi. Michael poĹľĂˇdal o pomeranÄŤovĂ˝ dĹľus, a oba muĹľi se za pÄ›t minut vrĂˇtili s litrovou papĂrovou krabicĂ, nejspĂĹˇ zabavenou vrĂˇtnĂ©mu, kterĂ˝ si ji pĹ™inesl k obÄ›du.

TeÄŹ se vracel z druhĂ© cesty pĹ™es bariĂ©ry a vĹˇe bylo pĹ™ichystĂˇno pro jeho pohodlĂ. Na stolku v zasklenĂ© galerii ÄŤekala karafa s chlazenou pomeranÄŤovou ĹˇĹĄĂˇvou. Vedle nĂ podnos s ÄŤerstvÄ› napeÄŤenĂ˝mi kolĂˇÄŤky s kousky ÄŤokolĂˇdy, jako by se tu na jeho nĂˇvrat domĹŻ nachystal celĂ˝ tĂ˝m ozĂˇstÄ›rovanĂ˝ch mamin.

Kennard Nash sedÄ›l naproti nÄ›mu v ÄŤernĂ©m kĹ™esle a usrkĂˇval ze sklenky vĂno. PĹ™i jejich prvnĂm rozhovoru Michaela pĹ™ekvapilo, Ĺľe si generĂˇl nedÄ›lĂˇ ĹľĂˇdnĂ© poznĂˇmky.

TeÄŹ uĹľ pochopil, Ĺľe bezpeÄŤnostnĂ kamery vĹˇe neustĂˇle sledujĂ. Michaela bavilo, Ĺľe vĹˇechno, co Ĺ™ekne a udÄ›lĂˇ, je tak

dĹŻleĹľitĂ©, Ĺľe to musĂ bĂ˝t zaznamenĂˇno a analyzovĂˇno.

OvlĂˇdal vlastnÄ› celĂ© tohle vĂ˝zkumnĂ© pracoviĹˇtÄ›.

Nash se pĹ™edklonil a vemlouvavÄ› zahovoĹ™il. â€žA pak zaÄŤalo vĹˇechno hoĹ™et?â€ś

â€žJo. ZaÄŤaly hoĹ™et stromy. Zrovna jsem naĹˇel cestu, kterĂˇ vedla do mÄ›sta v pustinÄ›. VĹˇechny domy tam taky hoĹ™ely.â€ś

â€žByl tam nÄ›kdo?â€ś vyptĂˇval se generĂˇl. â€žNebo jste tam byl sĂˇm?â€ś

â€žNejdĹ™Ăv jsem myslel, Ĺľe mÄ›sto je liduprĂˇzdnĂ©. Ale pak jsem doĹˇel do malĂ©ho kostela a zahlĂ©dl jsem tam svĂ©ho bratra. Nemluvili jsme spolu. PrĂˇvÄ› mizel v prĹŻchodu, kterĂ˝ patrnÄ› vedl zpĂˇtky do naĹˇeho svÄ›ta.â€ś

Nash vytĂˇhl z kapsy obleku mobilnĂ telefon, stiskl tlaÄŤĂtko a krĂˇtce promluvil s Lawrencem Takawou.

â€žZkopĂrujte poslednĂch pÄ›t vteĹ™in naĹˇeho rozhovoru a poĹˇlete to panu Booneovi. PotĹ™ebuje ty Ăşdaje co nejdĹ™Ăv.â€ś

GenerĂˇl sklapl telefon a znovu se chopil sklenky. â€žVĂˇĹˇ bratr je dosud vÄ›znÄ›n teroristickou skupinou zvanou HarlekĂ˝ni. EvidentnÄ› ho vyĹˇkolili, jak mĂˇ pĹ™echĂˇzet na druhou stranu.â€ś

â€žGabriel mÄ›l u sebe otcĹŻv japonskĂ˝ meÄŤ. Jak je to moĹľnĂ©?â€ś

â€žNaĹˇe reĹˇerĹˇe ukazujĂ, Ĺľe PoutnĂci mohou u sebe mĂt jistĂ© pĹ™edmÄ›ty zvanĂ© talismany.â€ś

â€žMnÄ› je to jedno, jak se tomu Ĺ™ĂkĂˇ. SeĹľeĹ�te mi taky takovĂ˝. Chci mĂt zbraĹ�, aĹľ budu zase pĹ™echĂˇzet.â€ś

GenerĂˇl kvapnÄ› pĹ™ikĂ˝vl, jako by chtÄ›l Ĺ™Ăci, splnĂme cokoliv, co si pĹ™ejete, pane Corrigane. Ĺ˝ĂˇdnĂ˝ problĂ©m. To zaĹ™ĂdĂme. Michael se opĹ™el o opÄ›radlo kĹ™esla. CĂtil se dostateÄŤnÄ› jistĂ˝, aby mohl vyslovit dalĹˇĂ poĹľadavek.

â€žTotiĹľ â€“ pokud se rozhodnu jinĂ© svÄ›ty navĹˇtĂvit.â€ś

â€žVy je samozĹ™ejmÄ› navĹˇtĂvĂte.â€ś

â€žNevyhroĹľujte mi, generĂˇle. Nejsem vĂˇĹˇ podĹ™ĂzenĂ˝.

Jestli mÄ› chcete zabĂt, klidnÄ› si posluĹľte. PĹ™ijdete o nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ souÄŤĂˇst vaĹˇeho projektu.â€ś

â€žJestli chcete penĂze, Michaeli â€“â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe chci penĂze. Ale to nenĂ to hlavnĂ. Co doopravdy chci, jsou informace. PĹ™i naĹˇem prvnĂm setkĂˇnĂ jste mi vyklĂˇdal, Ĺľe vĂˇm pomĹŻĹľu uskuteÄŤnit zĂˇsadnĂ technickĂ˝ prĹŻlom. Ĺ�Ăkal jste, Ĺľe zmÄ›nĂme historii jednou provĹľdy. Tak fajn, teÄŹ jsem PoutnĂk. Tak proÄŤ mĂˇm drĂˇty v mozku? JakĂ˝ smysl mĂˇ tohle vĹˇechno?â€ś

Nash pĹ™eĹˇel k postrannĂmu stolku a vzal si ÄŤokolĂˇdovĂ˝ kolĂˇÄŤek. â€žPojÄŹte se mnou, Michaeli, musĂm vĂˇm nÄ›co ukĂˇzat.â€ś

Oba muĹľi vyĹˇli z galerie a dali se chodbou k vĂ˝tahu.

â€žCelĂˇ tahle zĂˇleĹľitost zaÄŤala pĹ™ed nÄ›kolika lety, kdyĹľ jsem jeĹˇtÄ› pĹŻsobil v BĂlĂ©m domÄ› a vypracoval jsem program OsvobozenĂ od strachu. KaĹľdĂ˝ ÄŤlovÄ›k v Americe mÄ›l mĂt

OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek. Znamenalo by to definitivnĂ konec kriminality a terorismu.â€ś

â€žAle nefungovalo to,â€ś konstatoval Michael.

â€žV tĂ© dobÄ› nebyla technika jeĹˇtÄ› tak vyspÄ›lĂˇ. NemÄ›li jsme k dispozici poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ systĂ©m, kterĂ˝ by dokĂˇzal vĹˇechna ta data zpracovat.â€ś

VyĹˇli z budovy a dva strĂˇĹľci vykroÄŤili za nimi pĹ™es ÄŤtvercovĂ© nĂˇdvoĹ™Ă uvnitĹ™ areĂˇlu vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska.

Vzduch byl chladnĂ˝ a vlhkĂ˝ a noÄŤnĂ oblohu halila hustĂˇ oblaÄŤnost. Michaela pĹ™ekvapilo, Ĺľe jdou do poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho centra. Tam smÄ›li jen nÄ›kteĹ™Ă provÄ›Ĺ™enĂ technici.

â€žKdyĹľ jsem se ujal vedenĂ BratĹ™Ă, zaÄŤal jsem nalĂ©hat na vĂ˝voj kvantovĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe. VÄ›dÄ›l jsem, Ĺľe bude dostateÄŤnÄ› vĂ˝konnĂ˝, aby mohl Ĺ™eĹˇit sloĹľitĂ© problĂ©my a zpracovat obrovskĂ© mnoĹľstvĂ dat. Se sadou kvantovĂ˝ch poÄŤĂtaÄŤĹŻ

bychom mohli sledovat a monitorovat kaĹľdodennĂ ÄŤinnost doslova vĹˇech lidĂ na svÄ›tÄ›. PĂˇr lidĂ samozĹ™ejmÄ› mĹŻĹľe mĂt nĂˇmitky, ale vÄ›tĹˇina z nĂˇs se jistÄ› rĂˇda vzdĂˇ troĹˇky soukromĂ vĂ˝mÄ›nou za naprostĂ© bezpeÄŤĂ. Jen pomyslete na ty vĂ˝hody.

UĹľ ĹľĂˇdnĂ© deviantnĂ chovĂˇnĂ. ĹľĂˇdnĂˇ nepĹ™ĂjemnĂˇ pĹ™ekvapenĂ â€“ â€ś

â€žĹľĂˇdnĂ PoutnĂci,â€ś dodal Michael.

GenerĂˇl se zasmĂˇl. â€žAno. To pĹ™iznĂˇvĂˇm. Zbavit se lidĂ, jako jsou PoutnĂci, bylo souÄŤĂˇstĂ plĂˇnu. Ale to vĹˇechno se zmÄ›nilo. TeÄŹ jste ÄŤlenem naĹˇeho tĂ˝mu.â€ś

StrĂˇĹľnĂ zĹŻstali venku, kdeĹľto Michael s Nashem vstoupili do prĂˇzdnĂ© haly poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho centra. â€žObyÄŤejnĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ funguje na zĂˇkladÄ› binĂˇrnĂho principu. AĹĄ je jakkoli velkĂ˝ ÄŤi silnĂ˝, mĂˇ jen dva stavy vÄ›domĂ â€“ nula nebo jedna.

Tyhle poÄŤĂtaÄŤe mohou bĂ˝t velmi rychlĂ© nebo se mohou propojit, ale stĂˇle jsou omezeny tÄ›mito dvÄ›ma moĹľnostmi.

KvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ je zaloĹľen na kvantovĂ© mechanice.

NĂˇm se zdĂˇ logickĂ©, Ĺľe se atom mĹŻĹľe otĂˇÄŤet nahoru nebo dolĹŻ â€“ nula nebo jedna. Zase tu mĂˇme binĂˇrnĂ princip. Ale kvantovĂˇ mechanika nĂˇm pravĂ, Ĺľe atom mĹŻĹľe bĂ˝t otoÄŤenĂ˝ nahoru nebo dolĹŻ, anebo v obou stavech souÄŤasnÄ›. V

dĹŻsledku tohoto faktu mohou souÄŤasnÄ› probĂhat rĹŻznĂ© vĂ˝poÄŤty, a to velkou rychlostĂ. A protoĹľe kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ pouĹľĂvĂˇ kvantovĂ© spĂnaÄŤe mĂsto obyÄŤejnĂ˝ch konvenÄŤnĂch, mĂˇ obrovskĂ˝ vĂ˝kon.â€ś

Vstoupili do malĂ© mĂstnosti bez oken a ocelovĂ© dveĹ™e za nimi zaklaply. Nash pĹ™itiskl ruku na sklenÄ›nĂ˝ panel. DalĹˇĂ dveĹ™e se s tichĂ˝m zasyÄŤenĂm otevĹ™ely a oba muĹľi veĹˇli do spoĹ™e osvÄ›tlenĂ©ho sĂˇlu.

UprostĹ™ed stĂˇla na mohutnĂ©m ocelovĂ©m podstavci vodotÄ›snĂˇ sklenÄ›nĂˇ nĂˇdrĹľ asi pĹŻldruhĂ©ho metru vysokĂˇ a metr dvacet ĹˇirokĂˇ. Od podstavce se k panelu s binĂˇrnĂmi poÄŤĂtaÄŤi, instalovanĂ˝mi u jednĂ© zdi, plazily tlustĂ© ÄŤernĂ© kabely. Kolem sklenÄ›nĂ© nĂˇdrĹľe se pohybovali tĹ™i technici v

bĂlĂ˝ch plĂˇĹˇtĂch jako zasvÄ›cenci kolem oltĂˇĹ™e, ale kdyĹľ na nÄ› generĂˇl vrhl zlobnĂ˝ pohled, okamĹľitÄ› zmizeli.

NĂˇdrĹľ obsahovala hustou zelenkavou tekutinu, kterĂˇ se mĂrnÄ› pohybovala a vĂĹ™ila. Na nÄ›kterĂ˝ch mĂstech se odehrĂˇvaly drobnĂ© exploze, jakoby miniaturnĂ Ăşdery blesku.

Michael slyĹˇel slabĂ© hĹ™mÄ›nĂ a ve vzduchu bylo cĂtit spĂˇleninu, jako kdyby nÄ›kdo zapĂˇlil hrst suchĂ©ho listĂ.

â€žTak tohle je nĂˇĹˇ kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ,â€ś oznĂˇmil slavnostnÄ› Nash. â€žJe to soubor elektronĹŻ vznĂˇĹˇejĂcĂch se v superchlazenĂ©m tekutĂ©m heliu. Energie prochĂˇzejĂcĂ heliem pĹ™inutĂ elektrony k interakci, pĹ™imÄ›je je vykonĂˇvat logickĂ© operace.â€ś

â€žVypadĂˇ to jako velkĂ© akvĂˇrium.â€ś

â€žAno. AĹľ na to, Ĺľe mĂsto rybiÄŤek tu jsou subatomovĂ© ÄŤĂˇstice. KvantovĂˇ teorie nĂˇm ukĂˇzala, Ĺľe hmotnĂ© ÄŤĂˇstice mohou na velmi krĂˇtkĂ© ÄŤasovĂ© Ăşseky pĹ™echĂˇzet do jinĂ˝ch dimenzĂ, a pak se zase vrĂˇtit.â€ś

â€žStejnÄ› jako PoutnĂci.â€ś

â€žA pĹ™esnÄ› to se takĂ© stalo, Michaeli. BÄ›hem naĹˇeho prvnĂho experimentu s kvantovĂ˝m poÄŤĂtaÄŤem jsme zaÄŤali pĹ™ijĂmat zprĂˇvy z jinĂ©ho svÄ›ta. ZpoÄŤĂˇtku jsme nevÄ›dÄ›li, co se dÄ›je. Mysleli jsme si, Ĺľe jde o chybu softwarovĂ©ho programu. Pak si ale jeden z naĹˇich vÄ›dcĹŻ uvÄ›domil, Ĺľe jsme pĹ™ijali binĂˇrnĂ verzi standardnĂch matematickĂ˝ch rovnic.

KdyĹľ jsme vyslali podobnĂ˝ vzkaz, zaÄŤali jsme dostĂˇvat

nĂˇkresy, kterĂ© nĂˇm ukazovaly, jak mĂˇme postavit jeĹˇtÄ› mnohem silnÄ›jĹˇĂ poÄŤĂtaÄŤ.â€ś

â€žA tak jste vyrobili tenhle stroj?â€ś

â€žTohle je vlastnÄ› uĹľ tĹ™etĂ generace. Evoluce probĂhĂˇ neustĂˇle. PokaĹľdĂ©, kdyĹľ vylepĹˇĂme poÄŤĂtaÄŤ, mĹŻĹľeme pĹ™ijĂmat pokroÄŤilejĹˇĂ informace. Bylo to jako stavÄ›nĂ silnĂ˝ch radiopĹ™ijĂmaÄŤĹŻ. S kaĹľdĂ˝m dalĹˇĂm pĹ™ijĂmaÄŤem slyĹˇĂte vĂce slov, zĂskĂˇte vĂc informacĂ. A dozvÄ›dÄ›li jsme se i jinĂ© vÄ›ci neĹľ o poÄŤĂtaÄŤĂch. NaĹˇi novĂ pĹ™ĂˇtelĂ© nĂˇs nauÄŤili, jak mĂˇme manipulovat chromozomy a vytvĂˇĹ™et rĹŻznĂ© hybridnĂ druhy.â€ś

â€žA co za to chtÄ›jĂ?â€ś zeptal se Michael.

â€žTahle civilizace vĂ o PoutnĂcĂch, a jĂˇ mĂˇm dojem, Ĺľe trochu ĹľĂˇrlĂ.â€ś Nash se zatvĂˇĹ™il pobavenÄ›. â€žOni jsou uvÄ›znÄ›nĂ ve svĂ©m svÄ›tÄ›, ale chtÄ›li by navĹˇtĂvit ten nĂˇĹˇ.â€ś

â€žJe to moĹľnĂ©?â€ś

â€žKvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ vĂˇs sledoval, kdyĹľ jste pĹ™ekraÄŤoval bariĂ©ry. Proto jsme zavedli do vaĹˇeho mozku drĂˇty. Jste vlastnÄ› prĹŻzkumnĂk, kterĂ˝ sestavĂ pro naĹˇe novĂ© pĹ™Ăˇtele jakousi mapu. Za to, Ĺľe pĹ™ejdete do jinĂ©ho svÄ›ta, nĂˇm slĂbili nĂˇvod na jeĹˇtÄ› vĂ˝konnÄ›jĹˇĂ stroj.â€ś

Michael pĹ™ikroÄŤil ke kvantovĂ©mu poÄŤĂtaÄŤi blĂĹľ a pozoroval drobnĂ© zĂˇblesky. Nash se domnĂvĂˇ, Ĺľe vĂ vĹˇechno o moci ve vĹˇech jejĂch podobĂˇch, ale Michael si nĂˇhle uvÄ›domil, jak je generĂˇlova pĹ™edstavivost omezenĂˇ. BratĹ™Ă jsou tak posedlĂ ovlĂˇdĂˇnĂm spoleÄŤnosti, Ĺľe si nevidĂ ani na

ĹˇpiÄŤku nosu. JĂˇ tady hlĂdĂˇm brĂˇnu, pomyslel si Michael. JĂˇ jsem ten, kdo rozhoduje, co se stane. Jestli se mĂˇ tahle neznĂˇmĂˇ civilizace dostat na nĂˇĹˇ svÄ›t, budu to jĂˇ, kdo urÄŤĂ, jak se to stane.

Zhluboka se nadechl a pak odstoupil od nĂˇdrĹľe s kvantovĂ˝m poÄŤĂtaÄŤem. â€žVelmi impozantnĂ, generĂˇle.

SpoleÄŤnÄ› dokĂˇĹľeme velkĂ© vÄ›ci.â€ś

47

Maja si spletla odboÄŤku v pouĹˇti a pĹ™i hledĂˇnĂ opuĹˇtÄ›nĂ© raketovĂ© zĂˇkladny zabloudila. KdyĹľ koneÄŤnÄ› dojela k plotu z ostnatĂ©ho drĂˇtu a zborcenĂ© brĂˇnÄ›, odpoledne uĹľ znaÄŤnÄ› pokroÄŤilo.

Obvykle se cĂtila pĹ™ĂjemnÄ› v tmavĂ©m na mĂru ĹˇitĂ©m obleÄŤenĂ, ale v tomto prostĹ™edĂ by to budilo zbyteÄŤnou pozornost. V Las Vegas zaĹˇla do obchodu ArmĂˇdy spĂˇsy a koupila si tam kalhoty se ĹˇĹ�ĹŻrkou na staĹľenĂ v pase, suknÄ› a topy â€“ nic tÄ›snĂ©ho kolem ramen a nohou. To odpoledne si oblĂ©kla bavlnÄ›nĂ˝ svetĹ™Ăk a sklĂˇdanou sukni â€“ obleÄŤenĂ jako pro britskou ĹˇkolaÄŤku. Na nohou mÄ›la bytelnĂ© polobotky s okovanou ĹˇpiÄŤkou â€“ velmi uĹľiteÄŤnĂ©, kdyĹľ je potĹ™eba zasadit poĹ™ĂˇdnĂ˝ kopanec.

Vystoupila z auta, hodila si pouzdro s meÄŤem pĹ™es rameno a pak se na sebe podĂvala do zpÄ›tnĂ©ho zrcĂˇtka. To byla chyba. RozcuchanĂ© vlasy mÄ›la jak vrabÄŤĂ hnĂzdo. To je pĹ™ece jedno, Ĺ™Ăkala si. Jsem tu od toho, abych ho chrĂˇnila.

VykroÄŤila k brĂˇnÄ›, pak zavĂˇhala, a nakonec to nevydrĹľela a vrĂˇtila se k autu. Byla zuĹ™ivostĂ bez sebe â€“ mĂˇlem by zaÄŤala vzteky kĹ™iÄŤet â€“ kdyĹľ si kartĂˇÄŤovala vlasy. BlĂˇznivko, nadĂˇvala si v duchu. ZatracenĂˇ blĂˇznivko. Jsi pĹ™ece HarlekĂ˝n. VĹŻbec mu na tobÄ› nezĂˇleĹľĂ. KdyĹľ skonÄŤila, vztekle mrskla kartĂˇÄŤem do auta.

PouĹˇtnĂ vzduch uĹľ chladl a desĂtky korĂˇlovek pruhovanĂ˝ch vylĂ©zaly ven a plazily se po alfaltovĂ© silnici.

Nikdo ji nevidÄ›l, a tak vytĂˇhla meÄŤ a drĹľela ho v ruce pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by se nÄ›kterĂ˝ plaz pĹ™ĂliĹˇ pĹ™iblĂĹľil. Takhle projevit strach, to bylo jeĹˇtÄ› o nÄ›co horĹˇĂ neĹľ epizoda s kartĂˇÄŤem.

Nejsou pĹ™ece nebezpeÄŤnĂ, Ĺ™Ăkala si. NebuÄŹ zbabÄ›lĂˇ.

Ale zlostnĂ© myĹˇlenky se rĂˇzem rozplynuly, kdyĹľ doĹˇla k maringotce zaparkovanĂ© u vÄ›trnĂ© turbĂny. Gabriel sedÄ›l u piknikovĂ©ho stolu pod padĂˇkem. KdyĹľ ji uvidÄ›l, vyskoÄŤil a zamĂˇval jĂ. Maja zkoumala jeho tvĂˇĹ™. VypadĂˇ jinak? ZmÄ›nil se nÄ›jak? Gabriel se usmĂval, jako by se prĂˇvÄ› vrĂˇtil z dlouhĂ© cesty. ZdĂˇlo se, Ĺľe je rĂˇd, Ĺľe ji zase vidĂ.

â€žUĹľ je to devÄ›t dnĂ,â€ś Ĺ™ekl na uvĂtanou. â€žUĹľ jsem si zaÄŤĂnal dÄ›lat starosti, kdyĹľ jsi vÄŤera nepĹ™ijela.â€ś â€žMartin Greenwald mi poslal zprĂˇvu po internetu.

Sophia se mu neozvala, takĹľe usoudil, Ĺľe je vĹˇechno v poĹ™Ăˇdku.â€ś DveĹ™e maringotky se rozlĂ©tly a doktorka BriggsovĂˇ vyĹˇla ven s plastikovĂ˝m dĹľbĂˇnem a ĹˇĂˇlky. â€žA v tuhle chvĂli taky vĹˇechno v poĹ™Ăˇdku je. DobrĂ© odpoledne, Majo. VĂtĂˇm tÄ› zpĂˇtky.â€ś Sophia postavila dĹľbĂˇn na stĹŻl a pohlĂ©dla na Gabriela. â€žUĹľ jsi jĂ to Ĺ™ekl?â€ś â€žNe.â€ś

â€žProĹˇel vĹˇemi ÄŤtyĹ™mi bariĂ©rami,â€ś oznĂˇmila Sophia. â€žOd tĂ©to chvĂle chrĂˇnĂĹˇ PoutnĂka.â€ś V prvnĂ chvĂli Maja pocĂtila zadostiuÄŤinÄ›nĂ. VĹˇechny ty obÄ›ti tedy nebyly nadarmo, kdyĹľ teÄŹ chrĂˇnĂ PoutnĂka. Ale pak se jĂ do mysli vloudily mnohem temnÄ›jĹˇĂ scĂ©nĂˇĹ™e. Otec mÄ›l pravdu â€“ Tabula je dnes pĹ™ĂliĹˇ mocnĂˇ. Nakonec Gabriela stejnÄ› najdou a zabijĂ ho. VĹˇechno, co aĹľ doposud udÄ›lala â€“ to, Ĺľe ho vyhledala a pĹ™ivedla ho k uÄŤitelce â€“ ho jen posunulo blĂĹľ k nevyhnutelnĂ© zkĂˇze.

â€žTo je skvÄ›lĂ©,â€ś Ĺ™ekla nahlas. â€žDnes rĂˇno jsem kontaktovala svĂ©ho pĹ™Ătele v PaĹ™ĂĹľi. NĂˇĹˇ informĂˇtor mu sdÄ›lil, Ĺľe Michael takĂ© pĹ™eĹˇel.â€ś Sophia pĹ™ikĂ˝vla. â€žVÄ›dÄ›li jsme to dokonce jeĹˇtÄ› dĹ™Ăv neĹľ ty. Gabriel ho zahlĂ©dl, neĹľ opustil bariĂ©ru ohnÄ›.â€ś

*

A tak tu spoleÄŤnÄ› sedÄ›li pĹ™i zĂˇpadu slunce a pili instantnĂ citronovou limonĂˇdu. Sophia se nabĂzela, Ĺľe uvaĹ™Ă veÄŤeĹ™i, ale Maja odmĂtla. Gabriel uĹľ je tu pĹ™ĂliĹˇ dlouho a je nejvyĹˇĹˇĂ ÄŤas, aby odeĹˇel. Sophia vzala do ruky zbloudilou korĂˇlovku a odnesla ji k silu. KdyĹľ se vrĂˇtila, vypadala unavenÄ› a trochu smutnÄ›.

â€žSbohem, Gabrieli. PĹ™ijeÄŹ nÄ›kdy, kdyĹľ budeĹˇ moct.â€ś â€žPokusĂm se.â€ś

â€žKdyĹľ se ve starĂ©m Ĺ�ĂmÄ› vrĂˇtil ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝ vojevĹŻdce z vĂˇlky, uspoĹ™Ăˇdali mu triumfĂˇlnĂ prĹŻvod mÄ›stem. PĹ™ed nĂm nesli zbroj muĹľĹŻ, kterĂ© zabil, pak vedli zajatce â€“ bojovnĂky i s jejich rodinami. Potom pochodovala armĂˇda a nakonec sĂˇm velkĂ˝ muĹľ na zlatĂ©m voze. Jeden sluha koÄŤĂroval konÄ› a dalĹˇĂ stĂˇl za vĂtÄ›zem a Ĺˇeptal mu do ucha: Jsi smrtelnĂ˝â€¦ Jsi jen pouhĂ˝ smrtelnĂkâ€¦â€ś â€žTo mĂˇ bĂ˝t varovĂˇnĂ, Sophie?â€ś

â€žCesta do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ nemusĂ ÄŤlovÄ›ka nutnÄ› nauÄŤit soucitu. ChladnĂ˝ PoutnĂk je ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ se vydal Ĺˇpatnou cestou. TakovĂ uĹľĂvajĂ svĂ˝ch schopnostĂ k tomu, aby do svÄ›ta vnesli jeĹˇtÄ› vĂc utrpenĂ.â€ś Maja s Gabrielem doĹˇli k dodĂˇvce a pak se rozjeli Ăşzkou silnicĂ protĂnajĂcĂ pouĹˇĹĄ. Na zĂˇpadnĂm horizontu zĂˇĹ™ila svÄ›tla Phoenixu, ale nebe nad nimi bylo jasnĂ© a svĂtil na nÄ›m MÄ›sĂc pĹ™ed ĂşplĹ�kem a jasnĂˇ zĂˇĹ™e MlĂ©ÄŤnĂ© drĂˇhy.

Maja za jĂzdy vysvÄ›tlovala svĹŻj plĂˇn. V tuto chvĂli potĹ™ebujĂ penĂze, bezpeÄŤnĂ˝ Ăşkryt a rĹŻznĂ© typy faleĹˇnĂ˝ch dokladĹŻ. Lipka posĂlĂˇ dolary kontaktĹŻm v Los Angeles.

StĂˇle jeĹˇtÄ› tam jsou Hollis a Viki, a bylo by dobrĂ© mĂt spojence.

â€žNeĹ™Ăkej jim spojenci,â€ś pokĂˇral ji Gabriel. â€žJsou to pĹ™ece kamarĂˇdi.â€ś Maja mÄ›la chuĹĄ Ĺ™Ăct mu, Ĺľe oni dva nemohou mĂt doopravdy ĹľĂˇdnĂ© kamarĂˇdy. On pĹ™edstavuje jejĂ nejpĹ™ednÄ›jĹˇĂ

povinnost. MĹŻĹľe riskovat Ĺľivot jen pro jednoho ÄŤlovÄ›ka.

Gabrielovou hlavnĂ povinnostĂ je vyhĂ˝bat se Tabule a pĹ™eĹľĂt.

â€žAle oni jsou kamarĂˇdi,â€ś opakoval Gabriel. â€žChĂˇpeĹˇ to pĹ™ece. Nebo ne?â€ś Maja se rozhodla zmÄ›nit tĂ©ma. â€žJakĂ© to tam bylo?â€ś

zeptala se. â€žJakĂ© to je prochĂˇzet bariĂ©rami?â€ś

Gabriel popisoval nekoneÄŤnĂ© nebe, pouĹˇĹĄ a nesmĂrnĂ˝ oceĂˇn. Nakonec jĂ vyprĂˇvÄ›l, jak zahlĂ©dl v hoĹ™ĂcĂm kostele bratra.

â€žMluvil jsi s nĂm?â€ś

â€žChtÄ›l jsem, ale uĹľ jsem byl v prĹŻchodu. KdyĹľ jsem se vrĂˇtil, Michael uĹľ tam nebyl.â€ś â€žNĂˇĹˇ informĂˇtor z Tabuly Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe prĂ˝ velmi ochotnÄ› spolupracuje.â€ś â€žNemĹŻĹľeĹˇ vÄ›dÄ›t, jestli je to pravda. ProstÄ› se snaĹľĂ pĹ™eĹľĂt.â€ś â€žNejde jen o pĹ™eĹľitĂ. On jim pomĂˇhĂˇ.â€ś

â€žA ty se obĂˇvĂˇĹˇ, Ĺľe by se mohl stĂˇt ChladnĂ˝m PoutnĂkem?â€ś â€žMohlo by se to stĂˇt. ChladnĂ˝ PoutnĂk je ÄŤlovÄ›k zkaĹľenĂ˝ mocĂ. MĹŻĹľe v tomto svÄ›tÄ› napĂˇchat velkĂ© Ĺˇkody.â€ś DalĹˇĂch patnĂˇct kilometrĹŻ mlÄŤeli. Maja se kaĹľdou chvĂli dĂvala do zpÄ›tnĂ©ho zrcĂˇtka, ale nikdo je nesledoval.

â€žChrĂˇnĂ HarlekĂ˝ni ChladnĂ© PoutnĂky?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ› Ĺľe ne.â€ś

â€žZabĂjĂte je?â€ś

GabrielĹŻv hlas znÄ›l zvlĂˇĹˇtnÄ›, a Maja k nÄ›mu otoÄŤila hlavu. DĂval se na ni se soustĹ™edÄ›nĂ˝m zĂˇjmem v oÄŤĂch.

â€žZabĂjĂte je?â€ś opakoval svou otĂˇzku.

â€žNÄ›kdy. Pokud mĂˇme pĹ™ĂleĹľitost.â€ś

â€žZabila bys mĂ©ho bratra?â€ś

â€žKdyby to bylo nutnĂ©.â€ś

â€žA co jĂˇ? Mne bys zabila?â€ś

â€žTo jsou vĹˇechno jenom spekulace, Gabrieli. PojÄŹme se o tom nebavit.â€ś â€žNelĹľi mi. StejnÄ› to vĂm.â€ś

Maja svĂrala volant a neodvaĹľovala se na nÄ›ho podĂvat.

NÄ›jakĂ˝ch sto metrĹŻ pĹ™ed nimi se pĹ™es silnici mihl jakĂ˝si tmavĂ˝ obrys a zmizel v podrostu.

â€žJĂˇ tu schopnost mĂˇm, ale neumĂm ji ovlĂˇdat,â€ś zaĹˇeptal Gabriel. â€žDokĂˇĹľu na okamĹľik urychlit svĂ© vnĂmĂˇnĂ a vidÄ›t vĹˇechno jasnÄ›.â€ś â€žMĹŻĹľeĹˇ vidÄ›t, co chceĹˇ, ale jĂˇ ti nehodlĂˇm lhĂˇt. Pokud by ses stal ChladnĂ˝m PoutnĂkem, zabila bych tÄ›. NemÄ›la bych na vybranou.â€ś OpatrnĂˇ solidarita, kterĂˇ mezi nimi vlĂˇdla, i radost, Ĺľe se zase shledali, se rĂˇzem rozplynuly. MlÄŤky jeli prĂˇzdnou silnicĂ dĂˇl.

48

Lawrence Takawa poloĹľil pravou ruku na kuchyĹ�skĂ˝ stĹŻl a pozoroval malĂ˝ hrbolek tvoĹ™enĂ˝ OchrannĂ˝m ÄŤlĂˇnkem voperovanĂ˝m pod kĹŻĹľi. Vzal do levĂ© ruky bĹ™itvu a prohlĂĹľel si jejĂ ostrĂ˝ okraj. UdÄ›lej to, Ĺ™Ăkal si v duchu. TvĹŻj otec se nebĂˇl. Zatajil dech a udÄ›lal krĂˇtkĂ˝, ale hlubokĂ˝ Ĺ™ez. Z rĂˇny se vyĹ™inula krev a zaÄŤala odkapĂˇvat na stĹŻl.

Nathan Boone zkoumal zĂˇbÄ›ry z bezpeÄŤnostnĂch kamer poĹ™ĂzenĂ© v recepci hotelu New York â€“ New York v Las Vegas. Bylo zjevnĂ©, Ĺľe mladĂˇ blondĂ˝na, kterĂˇ se tam ubytovala a pouĹľila kreditnĂ kartu Michaela Corrigana, je Maja. Do hotelu byl okamĹľitÄ› vyslĂˇn ĹľoldnĂ©Ĺ™, ale HarlekĂ˝nka unikla. O ÄŤtyĹ™iadvacet hodin pozdÄ›ji naĹˇel jeden z BooneovĂ˝ch bezpeÄŤnostnĂch tĂ˝mĹŻ Gabrielovu motorku na hotelovĂ©m parkoviĹˇti. Je Gabriel s nĂ? Nebo to byla jen maskovacĂ operace?

Boone se rozhodl, Ĺľe zaletĂ do Nevady a osobnÄ› vyslechne kaĹľdĂ©ho, kdo se s dĂvkou setkal. Byl na cestÄ› na westchesterskĂ© letiĹˇtÄ›, kdyĹľ vtom mu zavolal Simon Leutner, hlavnĂ Ĺ™editel tajnĂ©ho poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho centra BratĹ™Ă v LondĂ˝nÄ›.

â€žDobrĂ˝ den, pane. Tady Leutner.â€ś

â€žCo se dÄ›je? NaĹˇli jste Maju?â€ś

â€žNe, pane. VolĂˇm kvĹŻli nÄ›ÄŤemu jinĂ©mu. PĹ™ed tĂ˝dnem jste nĂˇs poĹľĂˇdal, abychom provÄ›Ĺ™ili vĹˇechny zamÄ›stnance ZelenĂ© zemÄ›. KromÄ› standardnĂ kontroly telefonnĂch hovorĹŻ

a kreditnĂch karet jsme se podĂvali, jestli nÄ›kdo pouĹľil svĹŻj pĹ™ĂstupovĂ˝ kĂłd a pokusil se dostat do naĹˇeho systĂ©mu.â€ś

â€žTo by jistÄ› byl logickĂ˝ cĂl.â€ś

â€žPoÄŤĂtaÄŤ mÄ›nĂ pĹ™ĂstupovĂ© kĂłdy kaĹľdĂ˝ch ÄŤtyĹ™iadvacet hodin. PrĂˇvÄ› jsme zjistili, Ĺľe zamÄ›stnanec provÄ›Ĺ™enĂ˝ na tĹ™etĂ stupeĹ� jmĂ©nem Lawrence Takawa vstoupil do nepovolenĂ©ho sektoru dat.â€ś

â€žJĂˇ s panem Takawou spolupracuji. Jste si jist, Ĺľe nejde o omyl?â€ś

â€žV ĹľĂˇdnĂ©m pĹ™ĂpadÄ›. PouĹľil pĹ™ĂstupovĂ˝ kĂłd generĂˇla Nashe, ale informace Ĺˇla pĹ™Ămo do Takawova osobnĂho poÄŤĂtaÄŤe. Ĺ�ekl bych, Ĺľe nevÄ›dÄ›l, Ĺľe jsme tady minulĂ˝ tĂ˝den zavedli schopnost urÄŤit cĂlovou stanici.â€ś

â€žA co bylo pĹ™edmÄ›tem zĂˇjmu pana Takawy?â€ś

â€žHledal speciĂˇlnĂ zĂˇsilky z Japonska doruÄŤenĂ© do naĹˇeho administrativnĂho centra v New Yorku.â€ś

â€žKde se dotyÄŤnĂ˝ zamÄ›stnanec nachĂˇzĂ v tuto chvĂli?

OvÄ›Ĺ™ili jste polohu jeho OchrannĂ©ho ÄŤlĂˇnku?â€ś

â€žJe ve svĂ©m bydliĹˇti ve Westchester County. Z knihy dochĂˇzek vyplĂ˝vĂˇ, Ĺľe dnes rĂˇno se hlĂˇsil s virĂłzou a do prĂˇce nepĹ™ijde.â€ś

â€žDejte mi vÄ›dÄ›t, pokud vyjde z domu.â€ś

Boone zavolal pilotovi ÄŤekajĂcĂmu na letiĹˇti a odloĹľil svĹŻj let. Pokud Lawrence Takawa pomĂˇhĂˇ HarlekĂ˝nĹŻm, pak doĹˇlo k zĂˇvaĹľnĂ©mu poruĹˇenĂ bezpeÄŤnostnĂch pĹ™edpisĹŻ BratĹ™Ă.

ZrĂˇdce je jako tumor skrytĂ˝ kdesi uvnitĹ™ tÄ›la. Je zapotĹ™ebĂ chirurga â€“ nÄ›koho, jako je on, Boone â€“, kterĂ˝ se nebojĂ vyĹ™Ăznout zhoubnou tkĂˇĹ�.

Nadace ZelenĂˇ zemÄ› vlastnila celou kancelĂˇĹ™skou budovu na Manhattanu na rohu ÄŚtyĹ™iapadesĂˇtĂ© a Madison Avenue. DvÄ› tĹ™etiny budovy vyuĹľĂvali oficiĂˇlnĂ zamÄ›stnanci nadace, kteĹ™Ă dozĂrali na udĂlenĂ grantĹŻ a Ĺ™Ădili nadaci jako takovou. Tito zamÄ›stnanci â€“ pĹ™ezdĂvanĂ BerĂˇnci â€“ nemÄ›li nejmenĹˇĂ tuĹˇenĂ o skuteÄŤnĂ© podstatÄ› BratĹ™Ă a o jejich aktivitĂˇch.

BratĹ™Ă pak mÄ›li k dispozici osm hornĂch poschodĂ budovy, pĹ™ĂstupnĂ˝ch pouze zvlĂˇĹˇtnĂmi vĂ˝tahy. V internĂm telefonnĂm seznamu byly tyto prostory vedeny jako ĂşstĹ™edĂ neziskovĂ© organizace NĂˇrody za spoleÄŤnou bezpeÄŤnost, kterĂˇ ĂşdajnÄ› mÄ›la pomĂˇhat zemĂm tĹ™etĂho svÄ›ta zdokonalovat protiteroristickĂˇ opatĹ™enĂ. Na jednĂ© konferenci BratĹ™Ă v LondĂ˝nÄ› pĹ™ed dvÄ›ma lety se Lawrence Takawa

seznĂˇmil s jednou mladou Ĺ vĂ˝carkou, kterĂˇ zvedala telefony a odpovĂdala na e-maily zaslanĂ© NĂˇrodĹŻm za spoleÄŤnou bezpeÄŤnost. Byla to odbornice na zdvoĹ™ile vyhĂ˝bavĂ© odpovÄ›di, jimiĹľ odvĂˇdÄ›la od organizace pozornost. Vyslanec republiky Togo u SpojenĂ˝ch nĂˇrodĹŻ napĹ™Ăklad dĂky jejĂ obratnosti uvÄ›Ĺ™il, Ĺľe NĂˇrody za spoleÄŤnou bezpeÄŤnost chtÄ›jĂ jeho zemi udÄ›lit grant ve znaÄŤnĂ© vĂ˝Ĺˇi na zakoupenĂ rentgenovĂ˝ch pĹ™ĂstrojĹŻ na letiĹˇtÄ›.

Lawrence vÄ›dÄ›l, Ĺľe budova mĂˇ jedno slabĂ© mĂsto â€“ strĂˇĹľnĂ v pĹ™ĂzemĂ jsou BerĂˇnci, kteĹ™Ă o rozsĂˇhlĂ© agendÄ› BratĹ™Ă nic nevÄ›dĂ. Zaparkoval auto na OsmaÄŤtyĹ™icĂˇtĂ© a po Madison Avenue doĹˇel k budovÄ› a vstoupil do haly. PĹ™estoĹľe bylo venku docela zima, nechal kabĂˇt i sako v autÄ›. ĹľĂˇdnĂˇ sloĹľka v ruce â€“ jen kelĂmek s kĂˇvou z rychlĂ©ho obÄŤerstvenĂ a hnÄ›dĂˇ obĂˇlka. To bylo souÄŤĂˇstĂ jeho plĂˇnu.

UkĂˇzal prĹŻkazku starĹˇĂmu hlĂdaÄŤi v recepci a usmĂˇl se.

â€žDo kancelĂˇĹ™e NĂˇrodĹŻ za spoleÄŤnou bezpeÄŤnost ve dvaadvacĂˇtĂ©m.â€ś

â€žPostavte se na ten ĹľlutĂ˝ ÄŤtverec, pane Takawo.â€ś

Lawrence se postavil ke skeneru snĂmajĂcĂmu duhovku oka. Byla to velkĂˇ ĹˇedĂˇ bedna instalovanĂˇ na bezpeÄŤnostnĂ pĹ™epĂˇĹľce. HlĂdaÄŤ stiskl knoflĂk a objektiv vyfotografoval Lawrencovy oÄŤi, naÄŤeĹľ porovnal nedokonalosti jeho duhovky s Ăşdaji v bezpeÄŤnostnĂm archivu. RozsvĂtilo se zelenĂ© svÄ›tlo. StarĹˇĂ strĂˇĹľnĂ˝ kĂ˝vl na mladĂ©ho HispĂˇnce

stojĂcĂho u pĹ™epĂˇĹľky. â€žEnrique, doprovoÄŹ pana Takawu, jede do dvaadvacĂˇtĂ©ho.â€ś

MladĂk odvedl Lawrence k vĂ˝tahĹŻm, projel kartu bezpeÄŤnostnĂm senzorem, a pak nĂˇvĹˇtÄ›vnĂka opustil. Cestou ve vĂ˝tahu Lawrence otevĹ™el hnÄ›dou obĂˇlku a vytĂˇhl z nĂ sloĹľku s klipsem obsahujĂcĂ nÄ›jakĂ© oficiĂˇlnÄ› vyhlĂĹľejĂcĂ papĂry.

Kdyby mÄ›l na sobÄ› sako nebo v ruce aktovku, nÄ›kdo z mĂstnĂch zamÄ›stnancĹŻ by ho cestou na chodbÄ› mohl zastavit a zeptat se, kam jde. Ale peÄŤlivÄ› obleÄŤenĂ˝ a sebevÄ›domÄ› se tvĂˇĹ™ĂcĂ mladĂ˝ muĹľ se sloĹľkou s klipsem v ruce urÄŤitÄ› bude jejich kolega. MoĹľnĂˇ by mohl bĂ˝t novĂ˝ zamÄ›stnanec z oddÄ›lenĂ poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ch sluĹľeb, kterĂ˝ si jenom odskoÄŤil na kĂˇvu. ZlodÄ›ji pĹ™ece nepobĂhajĂ po budovĂˇch s kelĂmky latte v rukou.

Lawrence rychle naĹˇel mĂstnost, kam chodĂ poĹˇta, a projel senzorem prĹŻkazku, aby se dostal dovnitĹ™. U zdĂ byly nasklĂˇdĂˇny krabice a klasickĂˇ poĹˇta uĹľ byla rozdÄ›lena do jednotlivĂ˝ch pĹ™ihrĂˇdek. ZamÄ›stnanec, kterĂ˝ mÄ›l poĹˇtu na starosti, patrnÄ› rozvĂˇĹľĂ vozĂÄŤkem poĹˇtu po chodbÄ› a co nevidÄ›t se vrĂˇtĂ. Lawrence musĂ najĂt balĂÄŤek a co nejrychleji zmizet z budovy.

KdyĹľ se Kennard Nash zmĂnil, Ĺľe bude tĹ™eba sehnat talisman v podobÄ› meÄŤe, Lawrence jen posluĹˇnÄ› kĂ˝vl a slĂbil, Ĺľe nÄ›co vymyslĂ. Za nÄ›kolik dnĂ zavolal generĂˇlovi a

podal mu co nejneurÄŤitÄ›jĹˇĂ informace. V datovĂ©m systĂ©mu je zĂˇznam o HarlekĂ˝novi jmĂ©nem Vrabec, kterĂ˝ byl zabit pĹ™i incidentu v hotelu Ă“saka. Je jistĂˇ Ĺˇance, Ĺľe japonĹˇtĂ BratĹ™Ă zĂskali jeho meÄŤ.

Nash slĂbil, Ĺľe oslovĂ svĂ© pĹ™Ăˇtele v Tokiu. VÄ›tĹˇinou jsou to vlivnĂ obchodnĂci, kteĹ™Ă jsou pĹ™esvÄ›dÄŤeni, Ĺľe PoutnĂci podrĂ˝vajĂ stabilitu japonskĂ© spoleÄŤnosti. O ÄŤtyĹ™i dny pozdÄ›ji Lawrence pouĹľil NashĹŻv pĹ™ĂstupovĂ˝ kĂłd, aby se dostal do generĂˇlovy elektronickĂ© poĹˇty. ObdrĹľeli jsme vaĹˇi ĹľĂˇdost.

RĂˇdi vĂˇm vyhovĂme. PoĹľadovanĂ˝ pĹ™edmÄ›t byl zaslĂˇn do administrativnĂho centra v New Yorku.

Lawrence pĹ™ekroÄŤil nĂzkou zĂdku a uvidÄ›l plastikovĂ˝ kontejner s nĂˇlepkou s japonskĂ˝mi znaky a celnĂm prohlĂˇĹˇenĂm, kterĂ© popisovalo obsah jako samurajskĂˇ rekvizita urÄŤenĂˇ pro prĂ©miĂ©ru filmu. NenĂ pĹ™ece tĹ™eba vyklĂˇdat vlĂˇdnĂm ĂşĹ™ednĂkĹŻm, Ĺľe posĂlajĂ vzĂˇcnĂ˝ meÄŤ z tĹ™inĂˇctĂ©ho stoletĂ, poklad vytvoĹ™enĂ˝ jednĂm z DĹľu-tecu.

Na pultu leĹľel Ĺ™ezaÄŤ kartonĹŻ a Lawrence jĂm rozĹ™Ăzl lepicĂ pĂˇsku na balĂku i celnĂ peÄŤeti. OtevĹ™el krabici a ke svĂ©mu zklamĂˇnĂ vevnitĹ™ naĹˇel laminĂˇtovĂ© brnÄ›nĂ do filmu o samurajĂch. PrsnĂ plĂˇt. Helma. Rukavice. A pak, skoro aĹľ na dnÄ›, meÄŤ zabalenĂ˝ v hnÄ›dĂ©m papĂru.

Lawrence vzal meÄŤ do ruky a bylo mu jasnĂ©, Ĺľe je pĹ™ĂliĹˇ tÄ›ĹľkĂ˝, aby mohl bĂ˝t laminĂˇtovĂ˝. Rychle strhl papĂr z jĂlce a

vidÄ›l, Ĺľe je z nĂˇdhernÄ› leĹˇtÄ›nĂ©ho zlata. OtcĹŻv meÄŤ.

Talisman.

Boone byl vĹľdycky podezĹ™ĂvavĂ˝, kdyĹľ se nÄ›kdo z problematickĂ˝ch zamÄ›stnancĹŻ nedostavil do prĂˇce. PÄ›t minut po hovoru s londĂ˝nskĂ˝m centrem vyslal pĹ™ĂsluĹˇnĂka svĂ©ho bezpeÄŤnostnĂho oddÄ›lenĂ do Takawova domu. KdyĹľ

tam dorazil Boone sĂˇm, na protÄ›jĹˇĂ stranÄ› ulice uĹľ parkovala sledovacĂ dodĂˇvka. Vlezl do nĂˇkladnĂho prostoru, kde technik jmĂ©nem Dorfman Ĺľmoulal kukuĹ™iÄŤnĂ© lupĂnky a zĂral na obrazovku termovize.

â€žTakawa je stĂˇle v domÄ›, pane. Dnes rĂˇno volal do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska a tvrdil, Ĺľe mĂˇ chĹ™ipku.â€ś

Boone poklekl na podlahu dodĂˇvky a zkoumal obraz.

MĂ©nÄ› zĹ™etelnĂ© ÄŤĂˇry vyznaÄŤovaly stÄ›ny a potrubĂ. V jednĂ© mĂstnosti vidÄ›l jasnÄ› svĂtĂcĂ skvrnu ÄŤehosi teplĂ©ho.

â€žTo je loĹľnice,â€ś hlĂˇsil Dorfman. â€žA tady je nĂˇĹˇ nemocnĂ˝ zamÄ›stnanec. OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek je stĂˇle aktivnĂ.â€ś

LeĹľĂcĂ tÄ›lo nĂˇhle pĹ™ed jejich oÄŤima seskoÄŤilo z postele a podle vĹˇeho se plazilo k otevĹ™enĂ˝m dveĹ™Ăm. Na okamĹľik zavĂˇhalo, naÄŤeĹľ se vrĂˇtilo na postel. Po celou tu dobu se vĹˇak nezvedlo vĂce neĹľ ĹˇedesĂˇt aĹľ devadesĂˇt centimetrĹŻ nad zem.

Boone rozrazil dveĹ™e dodĂˇvky a seskoÄŤil na ulici.

â€žMyslĂm, Ĺľe je na ÄŤase posvĂtit si na pana Takawu â€“ nebo na to, co leĹľĂ v jeho posteli.â€ś

*

Vyrazit dveĹ™e Takawova domu trvalo pĹ™esnÄ› ÄŤtyĹ™icet pÄ›t vteĹ™in a za dalĹˇĂch deset stĂˇli v jeho loĹľnici. Na posteli byly rozsypanĂ© psĂ suĹˇenky a mezi nimi trĹŻnil podvraĹĄĂˇk ĹľvĂ˝kajĂcĂ hovÄ›zĂ kost. ZvĂĹ™e mĂrnÄ› zakĹ�uÄŤelo, kdyĹľ se k nÄ›mu Boone pĹ™iblĂĹľil. â€žHodnĂ˝ pejsek,â€ś zamumlal. â€žHodnĂ˝ pejsek.â€ś Pes mÄ›l na obojku pĂˇskou pĹ™ilepenĂ˝ mikrotenovĂ˝ sĂˇÄŤek. Boone ho strhl a otevĹ™el a uvnitĹ™ naĹˇel OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek zbrocenĂ˝ krvĂ.

Lawrence jel po DruhĂ© avenue smÄ›rem na jih. NĂˇhle se mu na pĹ™ednĂm skle rozpleskla deĹˇĹĄovĂˇ kapka. Nebe bylo zataĹľenĂ© temnÄ› ĹˇedĂ˝mi mraÄŤny a americkĂˇ vlajka na stoĹľĂˇru se divoce tĹ™epetala. Bude poĹ™ĂˇdnĂˇ bouĹ™ka. MusĂ jet opatrnÄ›.

Pravou ruku mÄ›l zafaÄŤovanou, ale rĂˇna stĂˇle bolela. SnaĹľil se bolest ignorovat a ohlĂ©dl se na zadnĂ sedadlo. Den pĹ™edtĂm si koupil sadu golfovĂ˝ch holĂ i s cestovnĂm vakem.

MeÄŤ v pochvÄ› byl schovanĂ˝ mezi holemi.

Jet autem na letiĹˇtÄ› bylo zvĂˇĹľenĂ© riziko. NejdĹ™Ăv uvaĹľoval, Ĺľe si koupĂ starĹˇĂ auto bez GPS navigace, ale bezpeÄŤnostnĂ systĂ©m Tabuly by mohl koupi zaregistrovat.

PoslednĂ, co teÄŹ potĹ™ebuje, by byly vĹˇeteÄŤnĂ© otĂˇzky

poÄŤĂtaÄŤe: ProÄŤ jste si koupil dalĹˇĂ auto, pane Takawo? Co je v nepoĹ™Ăˇdku s vaĹˇĂm vozidlem, kterĂ© mĂˇte na leasing od nadace ZelenĂˇ zemÄ›?

NejlepĹˇĂ maskovĂˇnĂ je tvĂˇĹ™it se co nejnormĂˇlnÄ›ji. Pojede na Kennedyho letiĹˇtÄ›, odtud poletĂ letadlem do Mexika, a v osm veÄŤer uĹľ bude v letovisku Acapulco. Od toho okamĹľiku zmizĂ ze zornĂ©ho pole MaĹˇinerie. Neubytuje se v hotelu, ale najme si mexickĂ©ho Ĺ™idiÄŤe a vydĂˇ se na jih do Guatemaly.

Ĺ�idiÄŤe bude stĹ™Ădat tak po sto padesĂˇti kilometrech, bydlet bude v malĂ˝ch penzionech a za pĂˇr hodin si zase najde dalĹˇĂho Ĺ™idiÄŤe. TakovĂ˝ zpĹŻsob pĹ™esunu StĹ™ednĂ Amerikou mu umoĹľnĂ obejĂt skenery tvĂˇĹ™Ă a program Karnivora.

V podĹˇĂvce nepromokavĂ©ho plĂˇĹˇtÄ› mÄ›l zaĹˇitĂ˝ch dvanĂˇct tisĂc dolarĹŻ. NemÄ›l pĹ™edstavu, jak dlouho mu penĂze vydrĹľĂ.

MoĹľnĂˇ bude muset podplĂˇcet ĂşĹ™ady nebo si koupit domek nÄ›kde na venkovÄ›. HotovĂ© penĂze jsou jeho jedinĂ© finance.

PouĹľitĂ Ĺˇeku nebo kreditnĂ karty by mÄ›lo za nĂˇsledek, Ĺľe ho Tabula okamĹľitÄ› najde.

Na sklo dopadly dalĹˇĂ kapky, dvÄ› aĹľ tĹ™i souÄŤasnÄ›.

Lawrence ÄŤekal na ÄŤervenĂ© a vidÄ›l, Ĺľe lidĂ© s deĹˇtnĂky spÄ›chajĂ, aby se schovali, neĹľ zaÄŤne bouĹ™ka. ZaboÄŤil doleva a smÄ›Ĺ™oval na vĂ˝chod ke Queens Midtown tunelu. Je nejvyĹˇĹˇĂ ÄŤas zaÄŤĂt novĂ˝ Ĺľivot, Ĺ™Ăkal si. ZahoÄŹ ten starĂ˝. StĂˇhl okĂ©nko a zaÄŤal vyhazovat kreditnĂ karty na ulici. Pokud je nÄ›kdo najde a pouĹľije, jen to zvĂ˝ĹˇĂ zmatek.

KdyĹľ Boone dorazil do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska, uĹľ na nÄ›j ÄŤekal vrtulnĂk. Vystoupil z auta, spÄ›ĹˇnÄ› pĹ™eĹˇel pĹ™es trĂˇvnĂk a nastoupil. HelikoptĂ©ra se zvolna zvedala do vzduchu a Boone zastrÄŤil konektor svĂ˝ch sluchĂˇtek do zdĂĹ™ky komunikĂˇtoru a uslyĹˇel LeutnerĹŻv hlas.

â€žTakawa byl pĹ™ed dvaceti minutami v administrativnĂm stĹ™edisku na Manhattanu. Na svou identifikaÄŤnĂ kartu se dostal do mĂstnosti s poĹˇtou a po Ĺˇesti minutĂˇch zase odeĹˇel.â€ś

â€žMĹŻĹľeme zjistit, co tam hledal?â€ś

â€žV tuto chvĂli ne, pane. Ale inventura zĂˇsilek, kterĂ© mohly bĂ˝t v mĂstnosti, uĹľ probĂhĂˇ.â€ś

â€žOkamĹľitÄ› zahajte intenzivnĂ pĂˇtrĂˇnĂ po Takawovi. Jeden z tĂ˝mĹŻ aĹĄ se soustĹ™edĂ na jeho platebnĂ kartu a operace na bankovnĂm kontu.â€ś

â€žUĹľ jsme to rozjeli. VÄŤera si vybral Ăşspory.â€ś

â€žZorganizujte dalĹˇĂ tĂ˝m, kterĂ˝ se dostane do poÄŤĂtaÄŤĹŻ

leteckĂ˝ch spoleÄŤnostĂ, hledejte rezervaci letenek.â€ś

â€žAno, pane.â€ś

â€žHlavnĂ ĂşsilĂ zamÄ›Ĺ™te na nalezenĂ jeho auta. V tomto okamĹľiku mĂˇme jednu vĂ˝hodu. Takawa nÄ›kam jede, ale myslĂm, Ĺľe nevĂ, Ĺľe uĹľ ho hledĂˇme.â€ś

Boone vyhlĂĹľel postrannĂm okĂ©nkem helikoptĂ©ry. Pod sebou vidÄ›l dvouproudovĂ© asfaltky Westchester County a v

dĂˇli dĂˇlnici protĂnajĂcĂ stĂˇt New York. OsobnĂ auta a jinĂˇ vozidla mĂĹ™ila k rĹŻznĂ˝m cĂlĹŻm. Ĺ kolnĂ autobus. DodĂˇvka spoleÄŤnosti FedEx. ZelenĂ˝ sportovnĂ vĹŻz pĹ™edjĂĹľdÄ›jĂcĂ ostatnĂ provoz.

V minulosti museli lidĂ© zaplatit pÄ›knĂ© penĂze, aby si dali do auta nainstalovat GlobĂˇlnĂ poziÄŤnĂ systĂ©m, kterĂ˝ se dnes uĹľ stĂˇval standardnĂ vĂ˝bavou vozĹŻ. GPS pomĂˇhĂˇ Ĺ™idiÄŤi v orientaci a policii zase najĂt kradenĂˇ auta. UmoĹľĹ�uje odemknout dveĹ™e nebo bliknout pĹ™ednĂmi svÄ›tly, kdyĹľ

nemĹŻĹľete najĂt auto na parkoviĹˇti, ale souÄŤasnÄ› ÄŤinĂ z auta velkĂ˝ pohyblivĂ˝ cĂl, kterĂ˝ mĹŻĹľe bĂ˝t monitorovĂˇn MaĹˇineriĂ.

VÄ›tĹˇina obÄŤanĹŻ si takĂ© neuvÄ›domuje, Ĺľe jejich vĹŻz je vybaven ÄŤernou skĹ™ĂĹ�kou, kterĂˇ zaznamenĂˇvĂˇ informace o tom, co se ve vozidle dÄ›lo pĹ™ed nehodou. VĂ˝robci pneumatik zabudovĂˇvajĂ do gumovĂ©ho povrchu mikroÄŤipy, kterĂ© mohou bĂ˝t zaznamenĂˇny vzdĂˇlenĂ˝mi senzory. Senzory pĹ™iĹ™adĂ pneumatikĂˇm poznĂˇvacĂ znaÄŤku a jmĂ©no majitele.

ZatĂmco se Boone vznĂˇĹˇel nad stĂˇtem New York, bratrskĂ© poÄŤĂtaÄŤe v LondĂ˝nÄ› si vynucovaly pĹ™Ăstup do chrĂˇnÄ›nĂ˝ch datovĂ˝ch systĂ©mĹŻ. Jako digitĂˇlnĂ duchovĂ© prochĂˇzely stÄ›nami a objevovaly se v zamÄŤenĂ˝ch mĂstnostech. VnÄ›jĹˇĂ svÄ›t vypadal napohled stĂˇle stejnÄ›, ale duchovĂ© vidÄ›li skrytĂ© vÄ›Ĺľe a stÄ›ny VirtuĂˇlnĂho Panoptikonu.

Tou dobou, kdy Lawrence vyjel z tunelu, uĹľ vydatnÄ› prĹˇelo. Kapky se rozstĹ™ikovaly o chodnĂk a rachotily o stĹ™echu auta. Doprava se ĂşplnÄ› zastavila a pak se znovu dala do pohybu jako unavenĂˇ armĂˇda. Spolu se ĹˇĹ�ĹŻrou dalĹˇĂch aut vyjel na Grand Central Parkway. PĹ™ed sebou vidÄ›l jen proudy deĹˇtÄ› hnanĂ© vÄ›trem. S oÄŤima upĹ™enĂ˝ma na brzdovĂˇ svÄ›tla auta pĹ™ed sebou vytoÄŤil ÄŤĂslo, kterĂ© mu kdysi pĹ™i setkĂˇnĂ v PaĹ™ĂĹľi Lipka dal pro pĹ™Ăpad nouze. Nikdo to nezvedl. MĂsto toho uslyĹˇel, jak zĂˇznamnĂk odĹ™ĂkĂˇvĂˇ nÄ›co o prĂˇzdninĂˇch ve Ĺ panÄ›lsku â€“ nechte nĂˇm vzkaz a my se vĂˇm ozveme.

â€žTady je vĂˇĹˇ americkĂ˝ pĹ™Ătel,â€ś Ĺ™ekl Lawrence a udal datum a ÄŤas. â€žOdjĂĹľdĂm na velmi dlouhou cestu a uĹľ se nevrĂˇtĂm. MÄ›li byste vÄ›dÄ›t, Ĺľe mĹŻj zamÄ›stnavatel vĂ, Ĺľe pracuji pro konkurenci. ZnamenĂˇ to, Ĺľe provÄ›Ĺ™Ă vĹˇechny mĂ© dĹ™ĂvÄ›jĹˇĂ kontakty a vĹˇechny poĹľadavky na datovĂ˝ systĂ©m.

ZmizĂm ze SĂtÄ›, ale mÄ›li byste vÄ›dÄ›t, Ĺľe starĹˇĂ bratr je stĂˇle v naĹˇem vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku. Experiment se podaĹ™ilâ€¦â€ś

Dost, pomyslel si. UĹľ nic neĹ™Ăkej. Ale bylo mu zatÄ›Ĺľko hovor ukonÄŤit. â€žHodnÄ› ĹˇtÄ›stĂ. Bylo mi ctĂ se s vĂˇmi setkat.

DoufĂˇm, Ĺľe vaĹˇi pĹ™ĂˇtelĂ© pĹ™eĹľijĂ.â€ś

Stiskl tlaÄŤĂtko zabudovanĂ© v opÄ›rce pro ruku a stĂˇhl okĂ©nko. Do auta zaÄŤalo prĹˇet, kapky mu cĂˇkaly na obliÄŤej a na ruce. Odhodil telefon na silnici a pokraÄŤoval v jĂzdÄ›.

VrtulnĂk zmĂtanĂ˝ bouĹ™Ă smÄ›Ĺ™oval na jih. DĂ©ĹˇĹĄ hluÄŤnÄ› narĂˇĹľel do plastovĂ©ho pĹ™ednĂho skla, znÄ›lo to jako by na nÄ› padaly hroudy hlĂny. Boone vytĂˇÄŤel rĹŻznĂˇ telefonnĂ ÄŤĂsla a obÄŤas ztrĂˇcel signĂˇl. VrtulnĂk se propadl dĂrou ve vzduchu o sto metrĹŻ, ale pak znovu nabyl rovnovĂˇhy.

â€žCĂl prĂˇvÄ› pouĹľil mobilnĂ telefon,â€ś hlĂˇsil Leutner.

â€žLokalizovali jsme ho. Je v Queens. NĂˇjezd na Van Wyckovu dĂˇlnici. GlobĂˇlnĂ poziÄŤnĂ systĂ©m v jeho autÄ› Ăşdaj potvrzuje.â€ś

â€žJede na Kennedyho letiĹˇtÄ›,â€ś Ĺ™ekl Boone. â€žBudu tam do dvaceti minut. NÄ›kdo z naĹˇich pĹ™Ăˇtel tam na mÄ› bude ÄŤekat.â€ś

â€žCo chcete udÄ›lat?â€ś

â€žMĂˇte pĹ™Ăstup k vyhledĂˇvacĂmu zaĹ™ĂzenĂ jeho auta?â€ś

â€žTo je pro nĂˇs snadnĂ©.â€ś Z Leutnerova hlasu bylo slyĹˇet, Ĺľe je na sebe pyĹˇnĂ˝. â€žTo zvlĂˇdnu bÄ›hem pÄ›ti minut.â€ś

Lawrence si vzal lĂstek z automatu a zamĂĹ™il na parkoviĹˇtÄ› pro dlouhodobĂ© parkovĂˇnĂ. Bude tu muset auto nechat. Jakmile se BratĹ™Ă dozvĂ o jeho zradÄ›, uĹľ se nebude moci nikdy vrĂˇtit do Ameriky.

DĂ©ĹˇĹĄ se dĂˇl lil z oblohy a na parkoviĹˇti se v budkĂˇch ÄŤekĂˇren choulilo pĂˇr opÄ›ĹˇalĂ˝ch cestujĂcĂch ÄŤekajĂcĂch na autobus, kterĂ˝ je odveze k letiĹˇtnĂ hale. Lawrence si naĹˇel volnĂ© mĂsto a zajel mezi vybledlĂ© bĂlĂ© ÄŤĂˇry. PohlĂ©dl na hodinky â€“ do odletu jeho letadla do Mexika zbĂ˝valy dvÄ› a

pĹŻl hodiny. Spousta ÄŤasu, aby zkontroloval zavazadla a golfovĂ© hole, proĹˇel bezpeÄŤnostnĂ prohlĂdkou a dal si ĹˇĂˇlek kĂˇvy v letiĹˇtnĂ restauraci.

PoloĹľil ruku na kliku dveĹ™Ă a tlaÄŤĂtka zĂˇmkĹŻ dveĹ™Ă pĹ™ed jeho oÄŤima nĂˇhle sjela dolĹŻ. Ozvalo se hlasitĂ© cvaknutĂ.

Ticho. Kdosi sedĂcĂ nÄ›kde daleko u poÄŤĂtaÄŤe prĂˇvÄ› zamkl vĹˇechny dveĹ™e jeho auta.

VrtulnĂk s Boonem na palubÄ› dosedl na pĹ™istĂˇvacĂ plochu u soukromĂ©ho terminĂˇlu pĹ™ilĂ©hajĂcĂho ke Kennedyho letiĹˇti.

HlavnĂ vrtule se jeĹˇtÄ› pomalu otĂˇÄŤela a Boone uĹľ bÄ›Ĺľel deĹˇtÄ›m k sedanu znaÄŤky Ford ÄŤekajĂcĂmu na kraji rozjezdovĂ© drĂˇhy. Ĺ kubnutĂm otevĹ™el zadnĂ dveĹ™e a skoÄŤil do auta.

VpĹ™edu sedÄ›li detektivovĂ© Mitchell a Krause, popĂjeli pivo a jedli sendviÄŤe.

â€žPĹ™ipravte archu,â€ś zahlaholil Mitchell, â€žpotopa uĹľ zaÄŤala â€“â€ś

â€žJedeme. GPS lokĂˇtor Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe Takawovo auto je na parkoviĹˇti ÄŤĂslo jedna nebo dvÄ› u odletovĂ© haly.â€ś

Krause pohlĂ©dl na svĂ©ho partnera, a pak zakoulel oÄŤima.

â€žAuto tam moĹľnĂˇ je, Boone. Ale on uĹľ bude nejspĂĹˇ v hĂˇji.â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe ne. PrĂˇvÄ› jsme ho zamkli v autÄ›.â€ś

Detektiv Mitchell nastartoval a rozjel se k hlĂdanĂ©mu vĂ˝jezdu. â€žNa tÄ›ch parkoviĹˇtĂch jsou tisĂce aut. Bude nĂˇm to trvat hodiny, neĹľ ho najdeme.â€ś

Boone si nasadil sluchĂˇtka a vytoÄŤil ÄŤĂslo na mobilnĂm telefonu. â€žO to se taky postarĂˇm.â€ś

Lawrence se snaĹľil vytĂˇhnout knoflĂky zĂˇmku dveĹ™Ă a silou pohnout klikou. Nic. PĹ™ipadal si, jako by byl zatluÄŤenĂ˝ v rakvi. MoĹľnĂˇ ho sledujĂ uĹľ celĂ© hodiny. Zamnul si rukama obliÄŤej. Uklidni se, naĹ™izoval si. SnaĹľ se chovat jako HarlekĂ˝n. ZatĂm tÄ› jeĹˇtÄ› nemajĂ.

NĂˇhle zaÄŤal klakson auta troubit a reflektory se rozsvÄ›covaly a zhasĂnaly. PĹ™eruĹˇovanĂ˝ ryk ho bodal do celĂ©ho tÄ›la jako ostrĂ˝ hrot noĹľe. Propadl panice a zaÄŤal pÄ›stmi buĹˇit do postrannĂho okna, ale bezpeÄŤnostnĂ sklo rozbĂt nemohl.

OtoÄŤil se dozadu, pĹ™elezl na zadnĂ sedadlo a ĹˇkubnutĂm otevĹ™el cestovnĂ vak s golfovĂ˝mi holemi. VytĂˇhl jednu hĹŻl a udeĹ™il do pĹ™ednĂho skla, a pak znovu a znovu. Na skle se objevily praskliny jako sloĹľitĂˇ krajkovĂˇ vĂ˝Ĺˇivka, a koneÄŤnÄ› kovovĂˇ hĹŻl prolĂ©tla stĹ™edem skla.

KdyĹľ se oba detektivovĂ© blĂĹľili k autu, vytĂˇhli pistole, ale Boone uĹľ zahlĂ©dl rozbitĂ© okno a nylonovĂ˝ vak pohozenĂ˝ v kaluĹľi.

â€žNic,â€ś konstatoval Krause, kdyĹľ nakoukl do auta.

â€žMÄ›li bychom objet parkoviĹˇtÄ›,â€ś Ĺ™ekl Mitchell. â€žMoĹľnĂˇ nĂˇm v tuhle chvĂli utĂkĂˇ.â€ś

Boone se vrĂˇtil do auta a znovu navĂˇzal komunikaci s tĂ˝mem v LondĂ˝nÄ›. â€žUnikl z vozidla. VypnÄ›te alarm a zahajte skenovĂˇnĂ tvĂˇĹ™Ă vĹˇemi letiĹˇtnĂmi kamerami. HlavnĂ pozornost vÄ›nujte zĂłnÄ› pĹ™ed vstupem do odletovĂ© haly.

Pokud si Takawa vezme taxĂk, chci jeho poznĂˇvacĂ znaÄŤku.â€ś

PodzemnĂ drĂˇha sebou Ĺˇkubla, ocelovĂˇ kola zaskĹ™ĂpÄ›la a vlak vyjel ze stanice Howard Beach. Lawrence s mokrĂ˝mi vlasy a v promoklĂ©m plĂˇĹˇti sedÄ›l na jednom konci vagonu.

MeÄŤ mÄ›l na klĂnÄ›, s pochvou a zlatĂ˝m jĂlcem dosud zabalenĂ˝mi v hnÄ›dĂ©m papĂru.

VÄ›dÄ›l, Ĺľe ho sejmuly dvÄ› letiĹˇtnĂ kamery, kdyĹľ

nastupoval do autobusu, kterĂ˝ vozil cestujĂcĂ ke stanici podzemnĂ drĂˇhy. DalĹˇĂ kamery byly nainstalovanĂ© u vchodu do podzemky, u budky s jĂzdenkami a na nĂˇstupiĹˇti. Tabula pouĹľije zĂˇbÄ›ry tÄ›chto kamer a poĹˇle je do svĂ˝ch vlastnĂch poÄŤĂtaÄŤĹŻ a bude ho hledat pomocĂ techniky skenovĂˇnĂ tvĂˇĹ™Ă.

V tuto chvĂli uĹľ pravdÄ›podobnÄ› vÄ›dĂ, Ĺľe jede linkou A na Manhattan.

Ale tahle informace jim nenĂ k niÄŤemu, pokud zĹŻstane ve vlaku a bude se neustĂˇle pohybovat. SpleĹĄ tras newyorskĂ© podzemnĂ drĂˇhy tvoĹ™ila obrovskou sĂĹĄ, mnoho stanic mÄ›lo nÄ›kolik ĂşrovnĂ a rĹŻznĂ© vĂ˝chody. Lawrence se bavil pĹ™edstavou, Ĺľe bude po zbytek Ĺľivota ĹľĂt v podzemnĂ drĂˇze.

Nathan Boone se svĂ˝mi ĹľoldĂˇky bude bezmocnÄ› postĂˇvat na

nĂˇstupiĹˇtĂch mĂstnĂch tras, zatĂmco on se kolem nich bude Ĺ™Ătit v expresnĂm vlaku.

NedokĂˇĹľu to, pomyslel si. Nakonec ho stejnÄ› najdou a poÄŤĂhajĂ si na nÄ›j. MusĂ najĂt cestu z mÄ›sta, kterou nemĹŻĹľe MaĹˇinerie monitorovat. MeÄŤ v rukou mu pĹ™ipadal nebezpeÄŤnĂ˝; jeho vĂˇha, jeho tĂha mu dodĂˇvaly pocit, Ĺľe je stateÄŤnĂ˝. Myslel si, Ĺľe se ztratĂ ve tĹ™etĂm svÄ›tÄ›, a teÄŹ si musĂ najĂt podobnĂˇ mĂsta v Americe. Na Manhattanu byly taxĂky registrovanĂ©, ale na pĹ™edmÄ›stĂch se najdou ÄŤernĂ© nĂˇjemnĂ vozy. TakovĂ˝ ÄŤernĂ˝ taxĂk pohybujĂcĂ se po povrchu bude tÄ›ĹľkĂ© vystopovat. Kdyby ho Ĺ™idiÄŤ vzal pĹ™es Ĺ™eku do Newarku, moĹľnĂˇ by se mohl nepozorovanÄ› dostat do autobusu na jih.

Na stanici East New York vystoupil a spÄ›chal po schodech vzhĹŻru na linku Z na dolnĂ Manhattan. Z roĹˇtu na stropÄ› kapala voda a vzduch byl cĂtit vlhkostĂ a plesnivinou.

OsamÄ›le vyÄŤkĂˇval na nĂˇstupiĹˇti, aĹľ se v tunelu objevĂ svÄ›tla vlaku. Pohybuj se. MusĂĹˇ bĂ˝t neustĂˇle v pohybu. To je jedinĂˇ moĹľnost Ăşniku.

Nathan Boone sedÄ›l s obÄ›ma detektivy ve vrtulnĂku zaparkovanĂ©m na letiĹˇtnĂ ploĹˇe. DĂ©ĹˇĹĄ stĂˇle buĹˇil do betonu letiĹˇtnĂ plochy. Oba detektivovĂ© se zatvĂˇĹ™ili otrĂˇvenÄ›, kdyĹľ

jim Boone zakĂˇzal kouĹ™it. Boone je ignoroval, pĹ™ivĹ™el oÄŤi a naslouchal hlasĹŻm pĹ™ichĂˇzejĂcĂm do sluchĂˇtek.

InternetovĂ˝ tĂ˝m BratĹ™Ă zĂskal pĹ™Ăstup k bezpeÄŤnostnĂm kamerĂˇm dvanĂˇcti rĹŻznĂ˝ch vlĂˇdnĂch a komerÄŤnĂch organizacĂ. LidĂ© spÄ›chali po newyorskĂ˝ch chodnĂcĂch a nastupovali do autobusĹŻ, a klĂÄŤovĂ© body jejich tvĂˇĹ™Ă byly pĹ™itom pĹ™emÄ›Ĺ�ovĂˇny na obalovĂ© rovnice a Ĺ™ady ÄŤĂsel. Ty byly tĂ©mÄ›Ĺ™ okamĹľitÄ› porovnĂˇvĂˇny s algoritmem vyjadĹ™ujĂcĂm osobnost Lawrence Takawy.

Boonea tÄ›Ĺˇila tato pĹ™edstava neustĂˇlĂ©ho proudu informacĂ plynoucĂho jako temnĂˇ a studenĂˇ voda kabely a poÄŤĂtaÄŤovĂ˝mi sĂtÄ›mi. SamĂˇ ÄŤĂsla, pomyslel si. To je naĹˇe pravĂˇ podstata â€“ jsme jen ÄŤĂsla. OtevĹ™el oÄŤi, kdyĹľ k nÄ›mu zaÄŤal hovoĹ™it Simon Leutner.

â€žHalĂł. PrĂˇvÄ› jsme se dostali k bezpeÄŤnostnĂmu systĂ©mu Citibanky. Na Canal Street je bankovnĂ automat s bezpeÄŤnostnĂ kamerou. CĂl prĂˇvÄ› proĹˇel kolem kamery smÄ›rem k ManhattanskĂ©mu mostu.â€ś LeutnerĹŻv hlas znÄ›l, jako by se jeho pĹŻvodce usmĂval. â€žVsadĂm se, Ĺľe si tĂ© kamery nevĹˇiml. UĹľ se staly samozĹ™ejmou souÄŤĂˇstĂ mÄ›sta.â€ś

Odmlka.

â€žHalĂł. V tuto chvĂli jde cĂl po pĹ™echodu pro chodce pĹ™es most. UĹľ jsme se dostali do bezpeÄŤnostnĂho systĂ©mu pĹ™ĂstavnĂ administrativy. Kamery jsou nahoĹ™e na vÄ›ĹľĂch s reflektory, nejsou zdola vidÄ›t. MĹŻĹľeme ho sledovat pĹ™es celĂ˝ most.â€ś

â€žKam jde?â€ś zeptal se Boone.

â€žDo Brooklynu. CĂl se pohybuje rychle a v pravĂ© ruce nese nÄ›jakou tyÄŤ nebo hĹŻl.â€ś

Odmlka.

â€žDoĹˇel na konec mostu.â€ś

Odmlka.

â€žCĂl jde smÄ›rem ke Flatbush Avenue. Ne. PoÄŤkat. MĂˇvĂˇ na oznaÄŤenĂ˝ taxĂk se zahrĂˇdkou pĹ™ivaĹ™enou na stĹ™eĹˇe vozidla.â€ś

Boone natĂˇhl ruku a pĹ™epnul interkom na komunikaci s pilotem. â€žMĂˇme ho,â€ś Ĺ™ekl. â€žĹ�eknu vĂˇm, kam poletĂme.â€ś

Ĺ�idiÄŤ ÄŤernĂ©ho taxĂku byl postarĹˇĂ HaiĹĄan v plastovĂ©m prĹˇiplĂˇĹˇti a baseballovĂ© ÄŤepici Yankees. Do auta zatĂ©kalo stĹ™echou a zadnĂ sedadlo bylo mokrĂ©. Lawrence cĂtil, jak se studenĂ˝ a vlhkĂ˝ povrch dotĂ˝kĂˇ jeho tÄ›la.

â€žKam chcete?â€ś

â€žDo Newarku v New Jersey. VezmÄ›te to pĹ™es Verrazano.

ZaplatĂm mĂ˝tnĂ©.â€ś

StaĹ™Ăk se na takovĂ˝ nĂˇpad tvĂˇĹ™il skepticky. â€žMoc kilometrĹŻ a ĹľĂˇdnĂ˝ pasaĹľĂ©r zpĂˇtky. V Newarku nikdo nechce do Fort Greene.â€ś

â€žKolik stojĂ jedna cesta?â€ś

â€žÄŚtyĹ™icet pÄ›t dolarĹŻ.â€ś

â€žDĂˇm vĂˇm stovku. Jedeme.â€ś

Staroch potÄ›ĹˇenĂ˝ dobrĂ˝m ritem zaĹ™adil rychlost a omlĂˇcenĂ˝ chevrolet odsupÄ›l ulicĂ. Ĺ�idiÄŤ si zaÄŤal pobrukovat kreolskou pĂsniÄŤku a prsty na volantu bubnoval do rytmu.

â€žTi chĂ©ri. Ti chĂ©riâ€¦â€ś

Shora se ozvalo zaburĂˇcenĂ a Lawrence vidÄ›l, jak prudkĂ˝ vichr vrhĂˇ dĂ©ĹˇĹĄ na auta. StaĹ™Ăk dupl na brzdy, uĹľaslĂ˝ vĂ˝jevem pĹ™ed nimi â€“ helikoptĂ©ra pĹ™istĂˇvajĂcĂ na kĹ™iĹľovatce Flatbush a Tillary Street.

Lawrence popadl meÄŤ a vykopl dveĹ™e.

Boone utĂkal deĹˇtÄ›m. KdyĹľ se ohlĂ©dl pĹ™es rameno, vidÄ›l, Ĺľe oba detektivovĂ© uĹľ popadajĂ dech a mĂˇvajĂ rukama.

Takawa byl necelĂ˝ch dvÄ› stÄ› metrĹŻ pĹ™ed nimi, bÄ›Ĺľel po Myrtle Avenue a zaboÄŤil na St. Edwards. Boone probÄ›hl kolem obchodu se staĹľenĂ˝mi roletami, zubaĹ™skĂ© ordinace a malĂ©ho butiku s nevkusnĂ˝m rĹŻĹľovofialovĂ˝m vĂ˝vÄ›snĂm ĹˇtĂtem.

VÄ›Ĺľe sĂdliĹˇtÄ› Fort Greene ÄŤnÄ›ly na obzoru jako rozbitĂˇ zeÄŹ. KdyĹľ lidĂ© na chodnĂku vidÄ›li tĹ™i bÄ›lochy honĂcĂ mladĂ©ho Asiata, instinktivnÄ› se schovĂˇvali ve vchodech nebo spÄ›ĹˇnÄ› pĹ™echĂˇzeli. Ĺ ĹĄĂˇra na drogy, Ĺ™Ăkali si. Policajti.

NepleĹĄme se do toho.

Boone dobÄ›hl k St. Edwards a rozhlĂ©dl se ulicĂ. DeĹˇĹĄovĂ© kapky dopadaly na chodnĂk a zaparkovanĂˇ auta. Voda tekla ĹľlĂˇbkem u chodnĂku a hromadila se na kĹ™iĹľovatkĂˇch. Tamhle

se nÄ›kdo pohybuje. Ne. Jenom starĂˇ Ĺľena s deĹˇtnĂkem.

Takawa zmizel.

MĂsto aby ÄŤekal na detektivy, pokraÄŤoval v bÄ›hu. Minul dva zchĂˇtralĂ© ÄŤinĹľĂˇky, pak nahlĂ©dl do postrannĂ uliÄŤky a zahlĂ©dl Takawu, prĂˇvÄ› kdyĹľ proklouzl dĂrou ve zdi. Boone pĹ™ekraÄŤoval plastovĂ© pytle odpadkĹŻ a vyhozenĂ© matrace, aĹľ

doĹˇel k dĂĹ™e s odchlĂplĂ˝m kusem pozinkovanĂ©ho plechu, jĂmĹľ byly dveĹ™e kdysi zabednÄ›ny. NÄ›kdo, nejspĂĹˇ mĂstnĂ narkomani, plech odehnul, a tudy se Takawa dostal dovnitĹ™.

Mitchell a Krause dobÄ›hli k ĂşstĂ uliÄŤky. â€žUzavĹ™ete vĂ˝chody!â€ś zavolal na nÄ›. â€žJĂˇ jdu po nÄ›m!â€ś

OpatrnÄ› odehnul kovovĂ˝ plĂˇt a vlezl do dlouhĂ© mĂstnosti s betonovou podlahou a vysokĂ˝m stropem. VĹˇude odpadky.

RozbitĂ© Ĺľidle. PĹ™ed mnoha lety byla budova pouĹľĂvĂˇna jako autoopravna. U jednĂ© stÄ›ny dosud stĂˇl ponk, a montĂˇĹľnĂ jĂˇma v podlaze byla plnĂˇ ÄŤernĂ© olejnatĂ© vody a v chabĂ©m svÄ›tle vypadala, jako by mohla vĂ©st do vzdĂˇlenĂ© jeskynÄ›.

Boone se zastavil u paty betonovĂ©ho schodiĹˇtÄ› a poslouchal.

SlyĹˇel kapat vodu na beton a pak se shora ozval Ĺˇramot.

â€žLawrenci! Tady je Nathan Boone! VĂm, Ĺľe tam jste!â€ś

Lawrence stĂˇl sĂˇm v prvnĂm patĹ™e budovy. PlĂˇĹˇĹĄ mÄ›l nasĂˇklĂ˝ vodou, a navĂc ztÄ›ĹľklĂ˝ nÄ›kolika tisĂci dolarĹŻ

schovanĂ˝mi v podĹˇĂvce. Strhl kabĂˇt a odhodil ho. DĂ©ĹˇĹĄ se

mu Ĺ™inul na ramena, ale jemu to bylo jedno. PĹ™ipadalo mu, jako by nÄ›kdo z jeho tÄ›la sejmul nesmĂrnou tĂhu.

â€žPojÄŹte dolĹŻ!â€ś zavolal Boone. â€žKdyĹľ sejdete okamĹľitÄ›, nic se vĂˇm nestane!â€ś

Lawrence strhl balicĂ papĂr z pochvy otcova meÄŤe, vytasil zbraĹ� a zkoumal mlĹľnĂ˝ povlak na jeho ÄŤepeli. ZlatĂ˝ meÄŤ. MeÄŤ DĹľu-tecu. ZakalenĂ˝ ohnÄ›m a pĹ™edloĹľenĂ˝ jako obÄ›tina bohĹŻm. Kapka vody mu znovu skanula po tvĂˇĹ™i.

PryÄŤ. VĹˇechno je pryÄŤ. Odhozeno. VĹˇechno zahodil. PrĂˇci i postavenĂ. Budoucnost. JedinĂ© dvÄ› vÄ›ci, kterĂ© doopravdy vlastnĂ, jsou jeho meÄŤ a jeho vlastnĂ stateÄŤnost.

OdloĹľil pochvu na vlhkou podlahu a pak, s obnaĹľenĂ˝m meÄŤem v ruce, vykroÄŤil ke schodiĹˇti. â€žZĹŻstaĹ�te tam!â€ś

zavolal. â€žUĹľ jdu!â€ś

SebÄ›hl po schodech pokrytĂ˝ch smetĂm a odpadky. S

kaĹľdĂ˝m krokem ztrĂˇcel dalĹˇĂ tĂhu, dalĹˇĂ iluze, kterĂ© tĂĹľily jeho srdce. Nakonec porozumÄ›l osamÄ›losti, kterou vidÄ›l na fotografii svĂ©ho otce. StĂˇt se HarlekĂ˝nem je souÄŤasnÄ› osvobozenĂ i pĹ™ijetĂ vlastnĂ smrti.

DoĹˇel do pĹ™ĂzemĂ. Boone stĂˇl uprostĹ™ed mĂstnosti plnĂ© odpadkĹŻ s automatickou pistolĂ v ruce. â€žOdhoÄŹte zbraĹ�!â€ś

zaĹ™val Boone. â€žHoÄŹte ji na zem!â€ś

CelĂ˝ Ĺľivot Ĺľil Lawrence pod rĹŻznĂ˝mi maskami, a teÄŹ koneÄŤnÄ› odhodil i tu poslednĂ. VrabcĹŻv syn se zlatĂ˝m meÄŤem v ruce bÄ›ĹľĂ nepĹ™Ăteli vstĹ™Ăc. PĹ™ipadal si svobodnĂ˝,

prostĂ˝ vĹˇech pochybnostĂ a vĂˇhĂˇnĂ â€“ ve chvĂli, kdy Boone zvedl zbraĹ� a stĹ™elil ho do srdce.

49

Viki byla zajatkynĂ v domÄ› svĂ© matky. NejenĹľe ji sledovala Tabula, ale takĂ© na ni upĂrala zraky celĂˇ kongregace jejĂ cĂrkve. DodĂˇvka elektrĂˇrenskĂ© spoleÄŤnosti sice zmizela, ale objevily se dalĹˇĂ sledovacĂ tĂ˝my. Dva montĂ©Ĺ™i z televiznĂ spoleÄŤnosti zaÄŤali zniÄŤehonic vymÄ›Ĺ�ovat dekodĂ©ry na vrĹˇcĂch telefonnĂch sloupĹŻ. V noci se ani nepokouĹˇeli nÄ›co pĹ™edstĂrat. Jeden ÄŤernoch a jeden bÄ›loch sedÄ›li v dĹľĂpu zaparkovanĂ©m pĹ™es ulici. Jednou vedle dĹľĂpu zastavilo policejnĂ auto a oba pochĹŻzkĂˇĹ™i chvĂli hovoĹ™ili s posĂˇdkou. Viki sledovala ĹˇkvĂrou mezi zĂˇclonami, jak ĹľoldĂˇci zamĂˇvali prĹŻkazkami, a nakonec si s policisty potĹ™Ăˇsli rukama.

JejĂ matka poĹľĂˇdala cĂrkev o ochranu. V noci u nich v obĂ˝vacĂm pokoji obvykle pĹ™espĂˇvali jeden nebo dva ÄŤlenovĂ© cĂrkve. RĂˇno noÄŤnĂ smÄ›na odeĹˇla a nastoupili dva novĂ ÄŤlenovĂ©, aby strĂˇvili v domÄ› celĂ˝ den. JonesistĂ© sice odmĂtali nĂˇsilĂ, ale povaĹľovali se za obrĂˇnce vĂry vyzbrojenĂ© ProrokovĂ˝m slovem. Pokud na dĹŻm nÄ›kdo zaĂştoÄŤĂ, budou zpĂvat hymny a lehat si pĹ™ed auta.

Viki strĂˇvila celĂ˝ tĂ˝den sledovĂˇnĂm televize, ale nakonec pĹ™ijĂmaÄŤ vypnula. Jakmile ÄŤlovÄ›k zjistĂ, co se dÄ›je pod

povrchem, musĂ mu vÄ›tĹˇina poĹ™adĹŻ pĹ™ipadat dÄ›tinskĂˇ nebo prolhanĂˇ. Od diĂˇkona si opatĹ™ila nÄ›jakĂ© ÄŤinky a kaĹľdĂ© odpoledne cviÄŤila v garĂˇĹľi s ÄŤinkami, aĹľ ji bolely svaly.

ZĹŻstĂˇvala vzhĹŻru dlouho do noci a hledala na internetu tajnĂ© webovĂ© strĂˇnky vytvoĹ™enĂ© v Polsku, JiĹľnĂ Koreji nebo Ĺ panÄ›lsku, kde se hovoĹ™ilo o PoutnĂcĂch a MaĹˇinerii. VÄ›tĹˇina z nich se shodovala, Ĺľe vĹˇichni PoutnĂci uĹľ zmizeli z povrchu zemskĂ©ho, vyhladila je Tabula a jejĂ ĹľoldĂˇci.

Jako malĂˇ se Viki vĹľdycky tÄ›Ĺˇila na nedÄ›lnĂ bohosluĹľbu v kostele. BudĂvala se brzy, navonÄ›la si vlasy a oblĂ©kla si svĂˇteÄŤnĂ bĂlĂ© ĹˇateÄŤky. Dnes jĂ vĹˇechny dny v tĂ˝dnu pĹ™ipadaly stejnĂ©. V nedÄ›li rĂˇno jeĹˇtÄ› leĹľela v posteli, kdyĹľ do jejĂho pokoje veĹˇla Josetta.

â€žDÄ›lej, nachystej se, Viki. PoĹˇlou pro nĂˇs auto.â€ś

â€žJĂˇ nikam nejdu.â€ś

â€žNenĂ se ÄŤeho bĂˇt. Kongregace tÄ› ochrĂˇnĂ.â€ś

â€žJĂˇ se nebojĂm Tabuly. DÄ›lĂˇm si starosti kvĹŻli svĂ˝m kamarĂˇdĹŻm.â€ś

Josetta stiskla rty a Viki vÄ›dÄ›la, co si matka myslĂ: Nejsou to tvĂ kamarĂˇdi. StĂˇla vedle postele, dokud Viki nevstala a neoblĂ©kla se.

â€žIsaac Jones kdysi Ĺ™ekl svĂ©mu bratrovi â€“â€ś

â€žNecituj mi Proroka, mami. Ĺ�ekl spoustu vÄ›cĂ, kterĂ© si obÄŤas odporujĂ. KdyĹľ se podĂvĂˇĹˇ na zĂˇkladnĂ myĹˇlenky, je jasnĂ©, Ĺľe Isaac Jones vÄ›Ĺ™il ve svobodu a soucit a nadÄ›ji.

NemĹŻĹľeme jenom opakovat jeho slova a Ĺ™Ăkat si, Ĺľe mÄ›l pravdu. Je potĹ™eba zmÄ›nit svĹŻj Ĺľivot.â€ś

O hodinu pozdÄ›ji sedÄ›la vedle svĂ© matky v kostele.

VĹˇechno bylo stejnĂ© â€“ znĂˇmĂ© pĂsnÄ›, rozvrzanĂ© lavice i tvĂˇĹ™e kolem nĂ â€“, ale ona mÄ›la pocit, Ĺľe k celĂ©mu obĹ™adu nepatĹ™Ă.

CelĂˇ kongregace vÄ›dÄ›la, Ĺľe VĂtÄ›zstvĂ nad hĹ™Ăchem FraserovĂˇ se zapletla s Hollisem Wilsonem a neblahou HarlekĂ˝nkou jmĂ©nem Maja. CivÄ›li na Viki a pĹ™i veĹ™ejnĂ© zpovÄ›di vyjadĹ™ovali svĂ© obavy.

VeĹ™ejnĂˇ zpovÄ›ÄŹ byla jedineÄŤnĂ˝m prvkem jonesistickĂ© cĂrkve, byla to zvlĂˇĹˇtnĂ smÄ›sice baptistickĂ©ho revivalu a kvakerskĂ˝ch setkĂˇnĂ. Toho rĂˇna probĂhala zcela typicky.

Reverend J. T. Morganfield nejprve pronesl kĂˇzĂˇnĂ o manÄ› na pouĹˇti, coĹľ nebyla pouze potrava, kterou Hospodin poskytoval IzraelitĹŻm, ale takĂ© poklady, kterĂ© jsou dostupnĂ© vĹˇem vÄ›Ĺ™ĂcĂm. Potom zaÄŤala s neodolatelnĂ˝m gospelovĂ˝m rytmem hrĂˇt tĹ™ĂÄŤlennĂˇ kapela a shromĂˇĹľdÄ›nĂ zapÄ›lo â€žVyvolej svou vĂruâ€ś, starobylĂ˝ jonesistickĂ˝ hymnus. Za zpÄ›vu lidĂ©, a na konci kaĹľdĂ©ho refrĂ©nu vstĂˇvali, aby vyĹ™Ăkali to, co je trĂˇpilo.

Skoro vĹˇichni se zmĂnili o Viki FraserovĂ©. DÄ›lali si kvĹŻli nĂ starosti, mÄ›li strach, ale vÄ›dÄ›li, Ĺľe ji BĹŻh ochrĂˇnĂ. Viki upĂrala zrak pĹ™Ămo pĹ™ed sebe a snaĹľila se nedat na sobÄ› znĂˇt, Ĺľe je jĂ to trapnĂ©. Z jejich Ĺ™eÄŤi vyplĂ˝valo, Ĺľe je to v zĂˇsadÄ› jejĂ vina, protoĹľe vÄ›Ĺ™Ă v NesplacenĂ˝ dluh. DalĹˇĂ refrĂ©n. DalĹˇĂ

zpovÄ›ÄŹ. RefrĂ©n. ZpovÄ›ÄŹ. MÄ›la chuĹĄ vyskoÄŤit a utĂ©ct z kostela, ale vÄ›dÄ›la, Ĺľe by vĹˇichni Ĺˇli za nĂ.

ZpÄ›v byl stĂˇle hlasitÄ›jĹˇĂ, a nĂˇhle se diĂˇkonovy dveĹ™e u oltĂˇĹ™e otevĹ™ely, a z nich vyĹˇel Hollis Wilson. VĹˇichni rĂˇzem pĹ™estali zpĂvat, ale jeho to evidentnÄ› nevyvedlo z mĂry.

Postavil se pĹ™ed lavice, sĂˇhl do kapsy saka a vytĂˇhl v kĹŻĹľi vĂˇzanĂ˝ vĂ˝tisk SebranĂ˝ch dopisĹŻ Isaaka T. Jonese.

â€žI jĂˇ chci uÄŤinit zpovÄ›ÄŹ,â€ś oznĂˇmil. â€žMĂˇm pro vĂˇs vĹˇechny svÄ›dectvĂ. Ve ÄŤtvrtĂ©m dopise, psanĂ©m z Meridianu ve stĂˇtÄ› Mississippi, Prorok Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe neexistuje ĹľĂˇdnĂ˝ skuteÄŤnÄ› padlĂ˝ muĹľ ÄŤi Ĺľena. KaĹľdĂ˝, i ten nejbĂdnÄ›jĹˇĂ hĹ™ĂĹˇnĂk, mĹŻĹľe uÄŤinit rozhodnutĂ vrĂˇtit se k Bohu a do kruhu vÄ›rnĂ˝ch.â€ś

Hollis pohlĂ©dl na reverenda Morganfielda a pastor odpovÄ›dÄ›l, tĂ©mÄ›Ĺ™ automaticky: â€žAmen, bratĹ™e.â€ś

CelĂ© shromĂˇĹľdÄ›nĂ se zhluboka nadechlo a zjevnÄ› se mu ulevilo. Ano, pĹ™ed oltĂˇĹ™em sice stojĂ nebezpeÄŤnĂ˝ muĹľ, ale zpĹŻsob jeho zpovÄ›di je jim srozumitelnĂ˝. Hollis se poprvĂ© za celou dobu podĂval na Viki a neznatelnÄ› kĂ˝vl, jako by potvrzoval jejich spojenĂ.

â€žMnoho let jsem bloudil.â€ś Ĺ™ekl Hollis. â€žĹľil jsem neukĂˇznÄ›nĂ˝m Ĺľivotem v neposluĹˇnosti a hĹ™Ăchu. OmlouvĂˇm se vĹˇem, kterĂ˝m jsem snad ublĂĹľil nebo se jich dotkl, ale neĹľĂˇdĂˇm odpuĹˇtÄ›nĂ. Ve svĂ©m devĂˇtĂ©m dopise nĂˇm Isaac Jones pravĂ, Ĺľe jen BĹŻh mĹŻĹľe odpouĹˇtÄ›t â€“ coĹľ takĂ© ÄŤinĂ a

odpouĹˇtĂ stejnÄ› vĹˇem muĹľĹŻm i ĹľenĂˇm, vĹˇem rasĂˇm i nĂˇrodĹŻm pod sluncem.â€ś Hollis otevĹ™el zelenou knihu a zaÄŤal z nĂ ÄŤĂst. â€žMy, kdoĹľ jsme stejnÄ› dobĹ™Ă v oÄŤĂch BoĹľĂch, bychom mÄ›li bĂ˝t stejnÄ› dobĹ™Ă i v oÄŤĂch lidstva.â€ś

â€žAmen,â€ś dodala jedna starĂˇ panĂ.

â€žNeĹľĂˇdĂˇm odpuĹˇtÄ›nĂ ani za to, Ĺľe jsem se spojil s HarlekĂ˝nkou a postavil se proti Tabule. UdÄ›lal jsem to zpoÄŤĂˇtku pro penĂze â€“ jako najatĂ˝ zabijĂˇk. Ale pak mi spadly klapky z oÄŤĂ a jĂˇ jsem uvidÄ›l moc Tabuly a pochopil jsem jejich plĂˇny na ovlĂˇdnutĂ a manipulaci lidu NovĂ©ho Babylonu.

Po mnoho let tuto cĂrkev rozdÄ›lovalo tĂ©ma NesplacenĂ©ho dluhu. Jsem z hloubi duĹˇe pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe tento spor ztratil vĂ˝znam. Zachary Goldman, Lev ChrĂˇmu, zemĹ™el spolu s Prorokem. To je fakt, kterĂ˝ nikdo nemĹŻĹľe popĹ™Ăt. Co je vĹˇak podstatnÄ›jĹˇĂ, je skuteÄŤnost, Ĺľe zlo je pĂˇchĂˇno v tuto chvĂli, Ĺľe Tabula je ochotna zradit lidstvo. Jak pravil Prorok: spravedlivĂ musejĂ bojovat s Drakem ve tmÄ› i na svÄ›tleâ€�.â€ś

Viki se rozhlĂ©dla po kostele. Hollis si zĂskal nÄ›kterĂ© z pĹ™ĂtomnĂ˝ch, ale reverenda Morganfielda rozhodnÄ› ne. StarĹˇĂ vÄ›Ĺ™ĂcĂ pokyvovali, modlili se a Ĺˇeptali â€žAmenâ€ś.

â€žMusĂme podporovat HarlekĂ˝ny a jejich spojence, a to nejen svĂ˝mi modlitbami, ale i svĂ˝mi syny a dcerami. Proto jsem sem dnes pĹ™iĹˇel. NaĹˇe armĂˇda potĹ™ebuje pomoc

VĂtÄ›zstvĂ nad hĹ™Ăchem FraserovĂ©. ĹľĂˇdĂˇm ji, aby se k nĂˇm pĹ™ipojila a sdĂlela s nĂˇmi vĹˇechny strĂˇznÄ›.â€ś

Hollis zdvihl pravou ruku, jako by chtÄ›l Ĺ™Ăci: PojÄŹ se mnou. Viki vÄ›dÄ›la, Ĺľe je to nejvÄ›tĹˇĂ rozhodnutĂ v jejĂm ĹľivotÄ›. PohlĂ©dla na svou matku a zjistila, Ĺľe Josetta plĂˇÄŤe.

â€žDej mi svĂ© poĹľehnĂˇnĂ,â€ś zaĹˇeptala Viki.

â€žNechoÄŹ. Zabijou tÄ›.â€ś

â€žJe to mĹŻj Ĺľivot, mami. Moje rozhodnutĂ. Ty dobĹ™e vĂĹˇ, Ĺľe tady nemĹŻĹľu zĹŻstat.â€ś

Josetta, dosud plaÄŤĂcĂ, dceru objala. Viki cĂtila, jak ji matka pevnÄ› svĂrĂˇ v objetĂ, ale pak ji pustila. VĹˇechny pohledy se upĂraly na Viki, jak vychĂˇzĂ z lavice a jde k oltĂˇĹ™i, kde se postavila Hollisovi po bok.

â€žSbohem,â€ś Ĺ™ekla vĹˇem shromĂˇĹľdÄ›nĂ˝m. JejĂ hlas ji samotnou pĹ™ekvapil. ZnÄ›la v nÄ›m sĂla a sebedĹŻvÄ›ra. â€žV

nadchĂˇzejĂcĂch nÄ›kolika tĂ˝dnech moĹľnĂˇ nÄ›kterĂ© z vĂˇs poĹľĂˇdĂˇm o pomoc nebo podporu. BÄ›Ĺľte domĹŻ a modlete se.

RozhodnÄ›te se, jestli chcete stĂˇt pĹ™i nĂˇs.â€ś

Hollis ji chytil za ruku a spoleÄŤnÄ› krĂˇÄŤeli ke dveĹ™Ăm.

DodĂˇvka s pĹ™ĂvÄ›sem byla zaparkovanĂˇ v postrannĂ uliÄŤce.

KdyĹľ nastoupili, Hollis vytĂˇhl automatickou pistoli, kterou mÄ›l za pasem a poloĹľil ji na sedadlo mezi nÄ›. â€žDva ĹľoldĂˇci Tabuly jsou vepĹ™edu, pĹ™es ulici,â€ś Ĺ™ekl. â€žDoufejme, Ĺľe tu nemajĂ jeĹˇtÄ› druhou skupinu, kterĂˇ nĂˇs sleduje.â€ś Zvolna se rozjel uliÄŤkou k praĹˇnĂ© nĂˇjezdovĂ© cestÄ› mezi dvÄ›ma Ĺ™adami

domĹŻ. NÄ›kolikrĂˇt zatoÄŤil, aĹľ dojeli na dlĂˇĹľdÄ›nou ulici nÄ›kolik blokĹŻ od kostela.

â€žJsi v poĹ™Ăˇdku?â€ś Viki se letmo podĂvala na Hollise, a ten se usmĂˇl.

â€žMÄ›l jsem menĹˇĂ potyÄŤku se tĹ™emi seĹˇĂvanĂ˝mi, ale o tom ti povĂm pozdÄ›ji. PoslednĂch pĂˇr dnĂ jsem jezdil po mÄ›stÄ›, chodil do veĹ™ejnĂ˝ch knihoven a pouĹľĂval jejich poÄŤĂtaÄŤe.

Kontaktoval jsem toho HarlekĂ˝na ve Francii, jmenuje se Lipka. Je to Majin pĹ™Ătel, ten, co mi poslal penĂze.â€ś

â€žKdo jeĹˇtÄ› je v tĂ© â€šarmĂˇdÄ›â€�, o kterĂ© jsi mluvil?â€ś

â€žV tuhle chvĂli jenom jĂˇ, ty, Maja a Gabriel. Maja ho pĹ™ivezla zpĂˇtky do Los Angeles. Ale nÄ›co ti povĂmâ€¦â€ś

Hollis zabouchal pÄ›stĂ do volantu. â€žGabriel proĹˇel bariĂ©rami! Je PoutnĂk! DoopravdickĂ˝.â€ś

NajĂĹľdÄ›li na dĂˇlnici a Viki sledovala provoz. TisĂce lidĂ sedÄ›ly o samotÄ›, kaĹľdĂ˝ zvlĂˇĹˇĹĄ zavĹ™enĂ˝ ve svĂ© malĂ© krabiÄŤce na kolech. ObÄŤanĂ© upĂrali zraky na nĂˇraznĂky pĹ™ed sebou, naslouchali zvukĹŻm ze svĂ˝ch rĂˇdiĂ a domnĂvali se, Ĺľe tato chvĂle a toto mĂsto jsou jedinĂˇ skuteÄŤnĂˇ existujĂcĂ realita. Ve VikinĂ˝ch oÄŤĂch se vĹˇechno zmÄ›nilo. PoutnĂk pĹ™ekonal pouta, kterĂˇ ho vĂˇzala k tomuto svÄ›tu. DĂˇlnice se vĹˇemi auty a Ĺ™idiÄŤi nenĂ koneÄŤnou odpovÄ›dĂ, ale jen jednou z moĹľnostĂ.

â€žDĂky, Ĺľes pĹ™iĹˇel do kostela, Hollisi. To bylo hodnÄ› odvĂˇĹľnĂ©.â€ś

â€žVÄ›dÄ›l jsem, Ĺľe tam budeĹˇ, a vzpomnÄ›l jsem si na tu postrannĂ uliÄŤku. KromÄ› toho jsem potĹ™eboval svolenĂ kongregace. MyslĂm, Ĺľe vÄ›tĹˇina z nich je na mojĂ stranÄ›.â€ś

â€žO jakĂ©m svolenĂ to mluvĂĹˇ?â€ś

Hollis se opĹ™el zĂˇdy o opÄ›radlo a zasmĂˇl se.

â€žSchovĂˇvĂˇme se v ArkĂˇdii.â€ś

ArkĂˇdie byl cĂrkevnĂ letnĂ tĂˇbor v kopcĂch severozĂˇpadnÄ› od Los Angeles. Jedna bĂlĂˇ dĂˇma jmĂ©nem Rosemary KulmovĂˇ, kterĂˇ rĂˇda zpĂvala zboĹľnĂ© pĂsnÄ› v jonesistickĂ©m kostele, vÄ›novala kongregaci ÄŤtyĹ™icet akrĹŻ ze svĂ©ho ranÄŤe v Malibu. Viki i Hollis jako dÄ›ti do ArkĂˇdie jezdĂvali, chodili tam na vĂ˝lety, plavali v bazĂ©nu a zpĂvali u sobotnĂho tĂˇborĂˇku. PĹ™ed nÄ›kolika lety tam ale vyschla studna, a mĂstnĂ ĂşĹ™ady pro rĹŻznĂ© dalĹˇĂ prohĹ™eĹˇky proti pĹ™edpisĹŻm zakĂˇzaly zaĹ™ĂzenĂ pouĹľĂvat. JonesistickĂˇ cĂrkev se snaĹľila pozemek prodat, zatĂmco dÄ›ti Rosemary KuhnovĂ© se s nĂ soudily, aby dostaly majetek zpĂˇtky.

Hollis se vydal po dĂˇlnici ÄŤĂslo jedna podĂ©l pobĹ™eĹľĂ, a pak odboÄŤil po dvouproudovĂ© silnici vedoucĂ kaĹ�onem Topanga. Od zatĂˇÄŤky u poĹˇty v Topanze uĹľ byla silnice hodnÄ› ĂşzkĂˇ a pĹ™ĂkrĂˇ. Silnici po obou stranĂˇch lemovaly duby a hustĂ˝ kĹ™ovitĂ˝ podrost chaparralu. KoneÄŤnÄ› projeli pod dĹ™evÄ›nĂ˝m obloukem s nĂˇpisem KĂ�DIE na zniÄŤenĂ© dĹ™evÄ›nĂ© tabuli a vyjeli na vrchol ĂşĹľlabiny. DlouhĂˇ praĹˇnĂˇ pĹ™ĂjezdovĂˇ

cesta, vymletĂˇ pĹ™Ăvaly vody, je zavedla na ĹˇtÄ›rkem vysypanĂ© parkoviĹˇtÄ›.

Budovy tĂˇbora se za poslednĂch dvacet let pĹ™ĂliĹˇ nezmÄ›nily. Byly tu chlapeckĂ© a dĂvÄŤĂ loĹľnice, prĂˇzdnĂ˝ bazĂ©n a pavilon u nÄ›j, nĂˇdrĹľ na vodu a velkĂˇ spoleÄŤenskĂˇ budova, kde se spoleÄŤnÄ› jedlo a konaly bohosluĹľby. DlouhĂ© bĂlĂ© stavby mÄ›ly ÄŤervenĂ© taĹˇkovĂ© stĹ™echy ve ĹˇpanÄ›lskĂ©m stylu.

ZĂˇhony s kvÄ›tinami a zeleninovĂˇ zahrada, kdysi peÄŤlivÄ› oĹˇetĹ™ovanĂ© jonesistkami, byly teÄŹ zarostlĂ© plevelem.

VĹˇechna okna byla rozbitĂˇ a vĹˇude po zemi se vĂˇlely plechovky od piva. Z vrcholu ĂşĹľlabiny bylo vidÄ›t na jednĂ© stranÄ› hory a na druhĂ© TichĂ˝ oceĂˇn.

Viki se domnĂvala, Ĺľe jsou tu sami, kdyĹľ vtom ze spoleÄŤenskĂ© budovy vyĹˇli Maja s Gabrielem a Ĺˇli jim na parkoviĹˇtÄ› naproti. Maja vypadala poĹ™Ăˇd stejnÄ› â€“ silnĂˇ a agresivnĂ. Viki se zadĂvala na Gabriela, pĂˇtrala po nÄ›jakĂ˝ch vnÄ›jĹˇĂch zmÄ›nĂˇch. MÄ›l stĂˇle stejnĂ˝ ĂşsmÄ›v, ale jeho oÄŤi si ji prohlĂĹľely s novou intenzitou. Byla trochu nervĂłznĂ, dokud jĂ Gabriel neĹ™ekl ahoj a neobjal ji.

â€žDÄ›lali jsme si o tebe starosti, Viki. Jsem rĂˇd, Ĺľe jsi tady.â€ś

Hollis zajel do obchodu s armĂˇdnĂmi pĹ™ebytky a nakoupil tam sklĂˇdacĂ lehĂˇtka a spacĂ pytle do obou loĹľnic.

Do kuchynÄ› ve spoleÄŤenskĂ© budovÄ› pĹ™ivezl tĂˇbornickĂˇ kamĂnka, lĂˇhve s vodou a konzervy s jĂdlem. NaĹˇli starĂ˝

smetĂˇk a trochu zametli nĂˇnosy prachu, a pak se usadili u jednoho z dlouhĂ˝ch stolĹŻ. Maja zapnula poÄŤĂtaÄŤ a ukĂˇzala jim Ăşdaje americkĂ˝ch obÄŤanĹŻ v jejich vÄ›ku, kteĹ™Ă zahynuli pĹ™i dopravnĂch nehodĂˇch. BÄ›hem nÄ›kolika nĂˇsledujĂch tĂ˝dnĹŻ

dostanou rodnĂ© listy tÄ›chhle lidĂ, a pak i Ĺ™idiÄŤskĂ© prĹŻkazy, a koneÄŤnÄ› pasy rĹŻznĂ˝ch zemĂ. Nakonec odjedou pĹ™es hranici do Mexika a najdou si nÄ›jakĂ© bezpeÄŤnĂ© ĂştoÄŤiĹˇtÄ›.

â€žAle jĂˇ nechci skonÄŤit v mexickĂ©m kriminĂˇle,â€ś

protestoval Hollis. â€žPokud mĂˇme odjet ze zemÄ›, budeme potĹ™ebovat penĂze.â€ś

Maja jim vysvÄ›tlila, Ĺľe Lipka poslal do Ameriky tisĂce dolarĹŻ ukrytĂ© ve staroĹľitnĂ© soĹˇce Buddhy. ZĂˇsilka je uschovanĂˇ u jednoho staroĹľitnĂka ve West Hollywoodu.

PosĂlat penĂze a vyzvedĂˇvat balĂÄŤky je nebezpeÄŤnĂ©, kdyĹľ

ÄŤlovÄ›ka hledĂˇ Tabula. Hollis se nabĂdl, Ĺľe bude hlĂdat zadnĂ vchod, a ona pĹŻjde pĹ™ednĂmi dveĹ™mi.

â€žNemĹŻĹľu nechat Gabriela samotnĂ©ho.â€ś

â€žMnÄ› se nic nestane,â€ś ujiĹˇĹĄoval ji Gabriel. â€žO tomhle mĂstÄ› nikdo nevĂ. A i kdyby se o nĂˇs Tabula dozvÄ›dÄ›la, budou muset pĹ™ijet touhle dlouhou klikatou silnicĂ. Budeme mĂt deset minut, neĹľ sem dojedou.â€ś

BÄ›hem obÄ›da Maja dvakrĂˇt zmÄ›nila rozhodnutĂ, ale nakonec usoudila, Ĺľe vyzvednout penĂze je dĹŻleĹľitĂ©. Viki a Gabriel stĂˇli na parkoviĹˇti a sledovali, jak se HollisĹŻv nĂˇklaÄŹĂˇÄŤek Ĺˇine silnicĂ dolĹŻ.

â€žCo si myslĂĹˇ o Maje?â€ś zeptal se Gabriel.

â€žJe moc stateÄŤnĂˇ.â€ś

â€žJejĂ otec jĂ dal pÄ›knÄ› zabrat, neĹľ ji vycviÄŤil na HarlekĂ˝nku. MyslĂm, Ĺľe nevÄ›Ĺ™Ă nikomu.â€ś

â€žProrok jednou napsal dopis svĂ© dvanĂˇctiletĂ© neteĹ™i EvangelĂnÄ›. Ĺ�ĂkĂˇ v nÄ›m, Ĺľe naĹˇi rodiÄŤe nĂˇm dajĂ do Ĺľivota brnÄ›nĂ, a jak stĂˇrneme, pĹ™idĂˇvĂˇme dalĹˇĂ. KdyĹľ dospÄ›jeme, rĹŻznĂ© kusy brnÄ›nĂ do sebe nezapadajĂ, takĹľe nĂˇs ĂşplnÄ› nechrĂˇnĂ.â€ś

â€žMaja je urÄŤitÄ› dobĹ™e chrĂˇnÄ›nĂˇ.â€ś

â€žAno. Ale vespod je ĂşplnÄ› stejnĂˇ. VĹˇichni jsme stejnĂ.â€ś

Viki vzala koĹˇtÄ› a zametla podlahu ve spoleÄŤenskĂ© budovÄ›. ObÄŤas vyhlĂ©dla z okna a vidÄ›la, jak Gabriel chodĂ po parkoviĹˇti sem a tam. Vypadal neklidnÄ› a nespokojenÄ›. O

nÄ›ÄŤem pĹ™emĂ˝Ĺˇlel a snaĹľil se vyĹ™eĹˇit nÄ›jakĂ˝ problĂ©m. Viki skonÄŤila se zametĂˇnĂm a prĂˇvÄ› vlhkĂ˝m hadĹ™Ăkem otĂrala stoly, kdyĹľ se ve dveĹ™Ăch objevil Gabriel.

â€žRozhodl jsem se pĹ™ejĂt na druhou stranu.â€ś

â€žProÄŤ zrovna teÄŹ?â€ś

â€žMusĂm najĂt svĂ©ho bratra. PropĂˇsl jsem ho v ohnivĂ© bariĂ©Ĺ™e, ale moĹľnĂˇ Ĺľe bude v nÄ›kterĂ©m z jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ.â€ś

â€žMyslĂĹˇ, Ĺľe pomĂˇhĂˇ Tabule?â€ś

â€žTo mi prĂˇvÄ› dÄ›lĂˇ starosti, Viki. MoĹľnĂˇ, Ĺľe ho k tomu nutĂ.â€ś

Viki Ĺˇla za Gabrielem do chlapeckĂ© loĹľnice a sledovala, jak se usazuje na jednom lehĂˇtku, s nohama nataĹľenĂ˝ma pĹ™ed sebe. â€žMĂˇm jĂt pryÄŤ?â€ś zeptala se.

â€žNe. To je v poĹ™Ăˇdku. Moje tÄ›lo tady zĹŻstane. ĹľĂˇdnĂ© plameny ani andÄ›lĂ©.â€ś

Uchopil nefritovĂ˝ meÄŤ obÄ›ma rukama a nÄ›kolikrĂˇt se zhluboka nadechl. NĂˇhle prudce spadl hornĂ ÄŤĂˇstĂ tÄ›la dozadu. RychlĂ˝m pohybem jako by se vĹˇechno zmÄ›nilo.

JeĹˇtÄ› jednou se nadechl, a pak Viki uvidÄ›la jeho promÄ›nu.

TÄ›lo se zachvÄ›lo a zĹŻstalo bezvlĂˇdnÄ› leĹľet. TeÄŹ jĂ pĹ™ipomĂnal kamennĂ©ho rytĂĹ™e na nĂˇhrobku, kterĂ©ho kdysi vidÄ›la na obrĂˇzku.

Je Gabriel nad nĂ? VznĂˇĹˇĂ se v prostoru? RozhlĂĹľela se kolem sebe, ale nevidÄ›la nic neĹľ betonovĂ© stÄ›ny se skvrnami po vodÄ› a ĹˇpinavĂ˝ strop. BoĹľe, opatruj ho, pomodlila se.

MilĂ˝ BoĹľe, prosĂm ochraĹ�uj tohoto PoutnĂka.

50

Gabriel pĹ™eĹˇel na druhou stranu. Jeho SvÄ›tlo proniklo vĹˇemi ÄŤtyĹ™mi bariĂ©rami. KdyĹľ otevĹ™el oÄŤi, zjistil, Ĺľe stojĂ nahoĹ™e na schodech ve starĂ©m domÄ›. Byl sĂˇm. V domÄ› vlĂˇdlo ticho. ĂšzkĂ˝m oknem se dovnitĹ™ linulo slabĂ© ĹˇedavĂ© svÄ›tlo.

Na odpoÄŤĂvadle za sebou vidÄ›l starĂ˝ parĂˇdnĂ stĹŻl. Na nÄ›m stĂˇla vĂˇza s hedvĂˇbnou rĹŻĹľĂ a Gabriel se dotkl tuhĂ˝ch a hebkĂ˝ch okvÄ›tnĂch lĂstkĹŻ. RĹŻĹľe ve vĂˇze i pokoj, kterĂ˝ ho obklopoval, byly stejnÄ› faleĹˇnĂ© jako pĹ™edmÄ›ty v jeho vlastnĂm svÄ›tÄ›. Jen SvÄ›tlo je vÄ›ÄŤnĂ© a skuteÄŤnĂ©. Jeho tÄ›lo a jeho odÄ›v byly jako pĹ™Ăzraky, kterĂ© se spolu s nĂm dostaly na toto mĂsto.

PovytĂˇhl nefritovĂ˝ meÄŤ o pĂˇr centimetrĹŻ z pochvy a ocelovĂˇ ÄŤepel blĂ˝skla stĹ™Ăbrnou energiĂ.

Odhrnul krajkovĂ© zĂˇclony a vyhlĂ©dl z okna. Byl ÄŤasnĂ˝ veÄŤer, tÄ›snÄ› po zĂˇpadu slunce. Byl ve mÄ›stÄ› s chodnĂky a stinnĂ˝mi stromy. Na protÄ›jĹˇĂ stranÄ› ulice stĂˇly Ĺ™adovĂ© domy, pĹ™ipomĂnaly mu newyorskĂ© nebo baltimorskĂ© ÄŤtvrti s domy z hnÄ›dĂ©ho pĂskovce. V nÄ›kolika pĹ™ĂbytcĂch se svĂtilo a okna zĂˇĹ™ila mÄ›kkou ĹľlutĂ jako kusy pergamenu.

Gabriel si srovnal meÄŤ, takĹľe mÄ›l Ĺ™emen pĹ™es rameno a pochva se dotĂ˝kala zad. Co nejtiĹˇeji seĹˇel po schodech o patro nĂĹľ. OtevĹ™el jedny dveĹ™e v oÄŤekĂˇvĂˇnĂ, Ĺľe na nÄ›ho nÄ›kdo zaĂştoÄŤĂ, ale objevil jen prĂˇzdnou loĹľnici. VĹˇechen nĂˇbytek byl masivnĂ a tmavĂ˝ â€“ mohutnĂˇ komoda s mosaznĂ˝m kovĂˇnĂm, a postel s vyĹ™ezĂˇvanĂ˝mi ÄŤely. Pokoj vypadal jako ze starĂ˝ch ÄŤasĹŻ â€“ pĹ™ipomĂnal mu filmy z dvacĂˇtĂ˝ch let. Nikde nevidÄ›l ĹľĂˇdnĂ© hodiny, rĂˇdio ani televizi, nic novĂ©ho a nablĂ˝skanĂ©ho. Zaslechl zvuk klavĂru pĹ™ichĂˇzejĂcĂ zdola. Byla to pomalĂˇ a smutnĂˇ skladba â€“ jednoduchĂˇ melodie opakujĂcĂ se v mĂrnĂ˝ch variacĂch.

Gabriel schĂˇzel dolĹŻ a snaĹľil se, aby pod nĂm schody nezavrzaly. OtevĹ™enĂ© dveĹ™e v pĹ™ĂzemĂ vedly do jĂdelny s dlouhĂ˝m stolem a Ĺˇesti Ĺľidlemi s vysokĂ˝mi opÄ›radly. Na kredenci stĂˇla mĂsa s voskovĂ˝m ovocem. PĹ™eĹˇel pĹ™es halu a proĹˇel studovnu s koĹľenĂ˝mi klubovkami a osamÄ›le stojĂcĂ lampou na ÄŤtenĂ, a pak vstoupil do zadnĂho salonu.

U pianina tam zĂˇdy ke dveĹ™Ăm sedÄ›la a hrĂˇla jakĂˇsi Ĺľena.

MÄ›la ĹˇedĂ© vlasy a na sobÄ› dlouhou ÄŤernou sukni a levandulovÄ› fialovou blĹŻzu s nabranĂ˝mi rukĂˇvy. KdyĹľ k nĂ Gabriel vykroÄŤil, podlaha zavrzala a Ĺľena se ohlĂ©dla pĹ™es rameno. Pohled na jejĂ tvĂˇĹ™ ho pĹ™ekvapil a zarazil. Byla bledĂˇ a vyhublĂˇ, jako by ji nÄ›kdo zamkl v domÄ› a nechal ji tu hladovÄ›t. Jen oÄŤi mÄ›la ĹľivĂ©, upĂraly se na nÄ›ho, bystrĂ© a

hlubokĂ©. Byla pĹ™ekvapena, ale rozhodnÄ› ne vydÄ›Ĺˇena, Ĺľe se v domÄ› objevil nÄ›kdo cizĂ.

â€žKdo jste?â€ś zeptala se. â€žNikdy jsem vĂˇs nevidÄ›la.â€ś

â€žJmenuju se Gabriel. Mohla byste mi Ĺ™Ăct, jak se jmenuje tohle mÄ›sto?â€ś

Vstala a pĹ™istoupila k nÄ›mu a ÄŤernĂˇ suknÄ› jĂ zaĹˇustila.

â€žVypadĂˇte jinĂ˝, Gabrieli. MusĂte tu bĂ˝t novĂ˝.â€ś

â€žAno. Tak to nejspĂĹˇ bude.â€ś Ustupoval pĹ™ed nĂ, ale ona Ĺˇla stĂˇle za nĂm. â€žPromiĹ�te, Ĺľe jsem ve vaĹˇem domÄ›.â€ś

â€žAle to se vĹŻbec nemusĂte omlouvat.â€ś NeĹľ jĂ v tom mohl zabrĂˇnit, popadla jeho pravou ruku. Na tvĂˇĹ™i se jĂ objevil uĹľaslĂ˝ vĂ˝raz. â€žMĂˇte teplou kĹŻĹľi. Jak je to moĹľnĂ©?â€ś Gabriel se jĂ chtÄ›l vytrhnout, ale Ĺľena ho drĹľela silou, kterĂˇ jako by neodpovĂdala jejĂmu kĹ™ehkĂ©mu tÄ›lu. MĂrnÄ› se chvÄ›la, kdyĹľ

se sklĂˇnÄ›la k jeho ruce, aby ji polĂbila. Gabriel vnĂmal, jak se jeho kĹŻĹľe dotkly chladnĂ© rty, a pak ucĂtil ostrou bolest.

VyĹˇkubl jĂ ruku a vidÄ›l, Ĺľe trochu krvĂˇcĂ.

V koutku ĹľeninĂ˝ch Ăşst vidÄ›l kapku krve â€“ svĂ© krve.

Dotkla se krĹŻpÄ›je ukazovĂˇÄŤkem, prohlĂĹľela si jejĂ jasnÄ› ÄŤervenou barvu, a pak vsunula prst do Ăşst. V zĂˇchvatu rozkoĹˇe se extaticky zachvÄ›la a zavĹ™ela oÄŤi. Gabriel vybÄ›hl z pokoje a namĂĹ™il si to chodbou k pĹ™ednĂm dveĹ™Ăm. Chvilku se potĂ˝kal se zĂˇvorou a uĹľ byl na ulici.

NeĹľ mohl najĂt nÄ›jakĂ˝ Ăşkryt, ulicĂ zvolna projel ÄŤernĂ˝ automobil. PĹ™ipomĂnal ÄŤtyĹ™dveĹ™ovĂ˝ sedan z dvacĂˇtĂ˝ch let,

ale tvarovÄ› byl ponÄ›kud neurÄŤitĂ˝. Vypadal jako idea auta, spĂĹˇ jako gesto neĹľ jako skuteÄŤnĂ˝ stroj vyrobenĂ˝ v tovĂˇrnÄ›.

Za volantem sedÄ›l vyhublĂ˝ a scvrklĂ˝ staĹ™ec. KdyĹľ mĂjel Gabriela, upĹ™enÄ› na nÄ›j civÄ›l.

Gabriel se nazdaĹ™bĹŻh toulal potemnÄ›lĂ˝mi ulicemi. DalĹˇĂ auta uĹľ nepotkal. DoĹˇel na nĂˇmÄ›stĂ s parÄŤĂkem a laviÄŤkami, pĂłdiem pro kapelu a nÄ›kolika stromy. V pĹ™ĂzemĂ dvoupatrovĂ˝ch domĹŻ vidÄ›l vĂ˝kladnĂ skĹ™ĂnÄ› obchodĹŻ. Z

hornĂch pater prosvĂtalo okny svÄ›tlo. Po nĂˇmÄ›stĂ se plouĹľila asi desĂtka lidĂ. Na sobÄ› mÄ›li staromĂłdnĂ spoleÄŤenskĂ© obleÄŤenĂ stejnÄ› jako Ĺľena hrajĂcĂ na pianino â€“ tmavĂ© obleky, dlouhĂ© suknÄ›, klobouky a kabĂˇty, kterĂ© zakrĂ˝valy vyhublĂˇ tÄ›la.

Gabriel si ve svĂ˝ch modrĂ˝ch dĹľĂnsech a mikinÄ› pĹ™ipadal nĂˇpadnĂ˝. SnaĹľil se drĹľet ve stĂnu domĹŻ. VĂ˝kladnĂ skĹ™ĂnÄ› mÄ›ly silnĂ© sklo a ocelovĂ© rĂˇmy, jakĂ© bĂ˝vajĂ v klenotnictvĂch.

KaĹľdĂ˝ obchod mÄ›l jednu vĂ˝lohu a v kaĹľdĂ© vĂ˝loze byl vystaven jeden pĹ™edmÄ›t, jasnÄ› ozĂˇĹ™enĂ˝ ĹľĂˇrovkami. Minul hubenĂ©ho holohlavĂ©ho muĹľe, kterĂ©mu Ĺˇkubalo ve tvĂˇĹ™i. MuĹľ

zĂral na staroĹľitnĂ© zlatĂ© hodinky ve vĂ˝loze. Vypadal trochu omĂˇmenÄ›, tĂ©mÄ›Ĺ™ jako zhypnotizovanĂ˝. O dva domy dĂˇl bylo staroĹľitnictvĂ s bĂlou mramorovou sochou nahĂ©ho chlapce ve vĂ˝loze. V tÄ›snĂ© blĂzkosti pĹ™ed vĂ˝lohou stĂˇla Ĺľena namalovanĂˇ temnÄ› rudou rtÄ›nkou a zĂrala na sochu. KdyĹľ

kolem nĂ Gabriel prochĂˇzel, naklonila se a polĂbila tlustĂ© sklo.

Na konci bloku objevil obchod s potravinami. Nebyl to modernĂ obchod se ĹˇirokĂ˝mi uliÄŤkami a zasklenĂ˝mi chladniÄŤkami, ale vĹˇechno vypadalo ÄŤistĂ© a naklizenĂ©.

ZĂˇkaznĂci s ÄŤervenĂ˝mi drĂˇtÄ›nĂ˝mi koĹˇĂÄŤky v rukou se potulovali mezi policemi se zboĹľĂm. Za pokladnou stĂˇla mladĂˇ Ĺľena v dlouhĂ© bĂlĂ© ĹˇatovĂ© zĂˇstÄ›Ĺ™e.

KdyĹľ veĹˇel, prodavaÄŤka na nÄ›j zĹŻstala civÄ›t, a tak radÄ›ji zaĹˇel do uliÄŤky, aby se vyhnul jejĂmu zvÄ›davĂ©mu pohledu. V

policĂch byly srovnĂˇny sklenice a lĂˇhve, ale nebylo na nich nic napsĂˇno. MĂsto toho mÄ›ly na sobÄ› barevnĂ© obrĂˇzky produktĹŻ, kterĂ© ukrĂ˝valy. KreslenĂ© dÄ›ti a rodiÄŤe se vesele usmĂvali pojĂdajĂce ovesnĂ© vloÄŤky a rajÄŤatovou polĂ©vku.

Gabriel vzal do ruky krabiÄŤku suĹˇenek â€“ tĂ©mÄ›Ĺ™ nic nevĂˇĹľila. Vzal dalĹˇĂ krabiÄŤku, roztrhl na hornĂ stranÄ› obal, a zjistil, Ĺľe je uvnitĹ™ prĂˇzdnĂˇ. ZabrĂˇn do prohlĂĹľenĂ dalĹˇĂch krabic a sklenic doĹˇel do dalĹˇĂ uliÄŤky, kde kleÄŤel na podlaze drobnĂ˝ muĹľĂk a doplĹ�oval zĂˇsoby. NaĹˇkrobenĂˇ bĂlĂˇ prodavaÄŤskĂˇ zĂˇstÄ›ra a ÄŤervenĂ˝ motĂ˝lek mu dodĂˇvaly vzezĹ™enĂ Ăşpravnosti a spoĹ™Ăˇdanosti. Pracoval velmi preciznÄ›, dĂˇval pozor, aby vĹˇechny krabice byly srovnĂˇny etiketou ven.

â€žCo to znamenĂˇ?â€ś zeptal se Gabriel. â€žVĹˇechno je prĂˇzdnĂ©.â€ś

MuĹľĂk vstal a pozornÄ› se na Gabriela zadĂval. â€žMusĂte tu bĂ˝t novĂ˝.â€ś

â€žJak mĹŻĹľete prodĂˇvat prĂˇzdnĂ© krabice?â€ś

â€žProtoĹľe vĹˇichni chtÄ›jĂ to, co je uvnitĹ™. VĹˇichni to chceme.â€ś

ProdavaÄŤe evidentnÄ› pĹ™itahovalo teplo Gabrielova tÄ›la.

DychtivÄ› k nÄ›mu pĹ™istoupil, ale Gabriel ho odstrÄŤil. SnaĹľil se nepropadat panice. VybÄ›hl z obchodu a vrĂˇtil se na nĂˇmÄ›stĂ. Srdce mu prudce buĹˇilo a tÄ›lem mu projela vlna strachu. Sophia mu o tomhle mĂstÄ› vyprĂˇvÄ›la. Je ve DruhĂ©m svÄ›tÄ› hladovĂ˝ch duchĹŻ. Jsou to ztracenĂ© duĹˇe, stĹ™Ăpky SvÄ›tla, kterĂ© neustĂˇle hledajĂ nÄ›co, ÄŤĂm by zaplnily svou bolestnou prĂˇzdnotu. Bude tu muset zĹŻstat navĹľdy, jestli nenajde cestu ven.

SpÄ›chal ulicĂ, ale pĹ™ekvapilo ho, kdyĹľ narazil na Ĺ™eznictvĂ. JehnÄ›ÄŤĂ kotlety, vepĹ™ovĂˇ peÄŤenÄ› a hovÄ›zĂ bok leĹľely na kovovĂ˝ch podnosech v jasnÄ› osvÄ›tlenĂ©m krĂˇmÄ›.

UvnitĹ™ stĂˇl bytelnÄ› stavÄ›nĂ˝ svÄ›tlovlasĂ˝ Ĺ™eznĂk se svĂ˝m pomocnĂkem, asi dvacetiletĂ˝m mladĂkem. Chlapec v pĂˇnskĂ© zĂˇstÄ›Ĺ™e peÄŤlivÄ› zametal bĂlĂ© dlaĹľdice na podlaze. JĂdlo bylo skuteÄŤnĂ©. Oba muĹľi i chlapec vypadali zdravÄ›. Gabriel poloĹľil ruku na mosaznou kliku. ChvĂli vĂˇhal, a pak vstoupil.

â€žVy tu urÄŤitÄ› nejste dlouho,â€ś vĂtal ho Ĺ™eznĂk s veselĂ˝m ĂşsmÄ›vem. â€žZnĂˇm tady kaĹľdĂ©ho, ale vĂˇs jsem tu nikdy nevidÄ›l.â€ś

â€žMĂˇte nÄ›co k jĂdlu?â€ś zeptal se Gabriel. â€žCo tĹ™eba tyhle Ĺˇunky?â€ś

UkĂˇzal na tĹ™i uzenĂ© Ĺˇunky visĂcĂ na hĂˇcĂch za pultem.

Ĺ�eznĂk se zatvĂˇĹ™il pobavenÄ› a jeho pomocnĂk se posmÄ›ĹˇnÄ› uĹˇklĂbl. AniĹľ poĹľĂˇdal o dovolenĂ, Gabriel natĂˇhl ruku a dotkl se jednĂ© Ĺˇunky. Byla na pohmat divnĂˇ. NÄ›co tu nenĂ v poĹ™Ăˇdku. StĂˇhl Ĺˇunku z hĂˇku a hodil ji na podlahu a vidÄ›l, jak se keramickĂˇ atrapa rozbila na tisĂc kusĹŻ. VĹˇechno v obchodÄ› bylo faleĹˇnĂ© â€“ imaginĂˇrnĂ potrava vystavenĂˇ jako opravdovĂ© jĂdlo.

Zaslechl hlasitĂ© cvaknutĂ a prudce se otoÄŤil. Chlapec zamkl dveĹ™e zevnitĹ™. OtoÄŤil se zpÄ›t a uvidÄ›l Ĺ™eznĂka a jeho pomocnĂka, jak vyĹˇli zpoza pultu a blĂĹľĂ se k nÄ›mu.

PomocnĂk vytĂˇhl z koĹľenĂ©ho pouzdra, kterĂ© mÄ›l uvĂˇzanĂ© kolem pasu, dvaceticentimetrovĂ˝ nĹŻĹľ. Majitel obchodu tĹ™Ămal obrovskĂ˝ sekĂˇÄŤek. Gabriel tasil meÄŤ a ustoupil, aby stĂˇl zĂˇdy ke zdi. Chlapec odloĹľil koĹˇtÄ› a vytĂˇhl tenkĂ˝ zahnutĂ˝ nĹŻĹľ, jakĂ˝m se odĹ™ezĂˇvajĂ kotlety od kosti.

PomocnĂk, stĂˇle s ĂşsmÄ›vem, hodil svou zbranĂ. Gabriel se uhnul doleva a nĹŻĹľ se zabodl do dĹ™evÄ›nĂ©ho ostÄ›nĂ. TeÄŹ zaĂştoÄŤil Ĺ™eznĂk, mĂˇval a krouĹľil tÄ›ĹľkĂ˝m sekĂˇÄŤkem. Gabriel markĂ˝roval vĂ˝pad na hlavu, ale pak meÄŤ vedl o nÄ›co nĂĹľe a

poranil Ĺ™eznĂkovi ruku. Duch se zazubil a ukĂˇzal rĂˇnu: rozĹĄatĂˇ kĹŻĹľe, svalovina a kost, ale krev nikde ĹľĂˇdnĂˇ.

Gabriel zaĂştoÄŤil. SekĂˇÄŤek letÄ›l vzhĹŻru a zablokoval jeho meÄŤ. DvÄ› ostĹ™Ă o sebe zaskĹ™Ăpala, vydĂˇvala zvuk jako lapenĂ˝ ptĂˇk. Gabriel uskoÄŤil na stranu, dostal se za Ĺ™eznĂka, mĂˇchl meÄŤem nĂzko nad zemĂ a uĹĄal duchovi levou nohu pod kolenem. Ĺ�eznĂk se skĂˇcel dopĹ™edu a svalil se na dlaĹľdice.

LeĹľel na bĹ™iĹˇe, stĂ©nal a napĹ™ahoval ruce, jako by se pokouĹˇel plavat na suchu.

PomocnĂk popadl z prkna nĹŻĹľ na porcovĂˇnĂ masa a Gabriel se hotovil k obranÄ›. Ale pomocnĂk pĹ™iklekl ke svĂ©mu ĹˇĂ©fovi a bodl ho do zad. Zakrojil hluboko a vedl Ĺ™ez svalovinou aĹľ k boku. Chlapec dychtivÄ› pĹ™ibÄ›hl a pĹ™ipojil se k Ăştoku, odkrajoval kusy suchĂ©ho masa a cpal si je do Ăşst.

Gabriel odemkl dveĹ™e a vybÄ›hl ven. PĹ™ebÄ›hl na druhou stranu ulice do parÄŤĂku ve stĹ™edu nĂˇmÄ›stĂ a uvÄ›domil si, Ĺľe z okolnĂch domĹŻ vychĂˇzejĂ lidĂ©. Poznal Ĺľenu, kterĂˇ hrĂˇla na pianino, a malĂ©ho prodavaÄŤe s motĂ˝lkem. DuchovĂ© vÄ›dĂ, Ĺľe je v jejich mÄ›stÄ›. HledajĂ ho, protoĹľe doufajĂ, Ĺľe by mohl zaplnit jejich vnitĹ™nĂ prĂˇzdnotu.

Gabriel stĂˇl sĂˇm u pĂłdia pro kapelu. MÄ›l by pĹ™ed nimi utĂ©ct? Je moĹľnĂ© se odsud dostat? Zaslechl motor auta, otoÄŤil se a uvidÄ›l reflektory blĂĹľĂcĂ se jednou z postrannĂch ulic.

KdyĹľ auto pĹ™ijelo blĂĹľ, zjistil, Ĺľe je to starĂ˝ taxĂk s rozsvĂcenĂ˝m ĹľlutĂ˝m svÄ›tlem na stĹ™eĹˇe. Kdosi uvnitĹ™ zaÄŤal

troubit, znovu a znovu, a pak vĹŻz zastavil u chodnĂku. Ĺ�idiÄŤ stĂˇhl okĂ©nko a zasmĂˇl se â€“ byl to Michael.

â€žNaskoÄŤ!â€ś

Gabriel neobratnÄ› vlezl do auta a jeho bratr se rozjel kolem nĂˇmÄ›stĂ, troubil na klakson a vyhĂ˝bal se duchĹŻm.

Zahnul do postrannĂ ulice a trochu zrychlil. â€žByl jsem na stĹ™eĹˇe jednoho domu, a kdyĹľ jsem se podĂval dolĹŻ, uvidÄ›l jsem tÄ› na nĂˇmÄ›stĂ.â€ś

â€žJak jsi pĹ™iĹˇel k tomu taxĂku?â€ś

â€žBÄ›Ĺľel jsem dolĹŻ na ulici, a vtom pĹ™ijel taxĂk. TaxikĂˇĹ™ byl hubenĂ˝ starĂ˝ chlap, poĹ™Ăˇd se mÄ› ptal, jestli jsem â€žnovĂ˝â€ś

â€“ i kdyĹľ nevĂm, co to znamenĂˇ. VytĂˇhl jsem ho z auta, dal mu jednu do zubĹŻ, a ujel jsem.â€ś Michael se hlasitÄ› zasmĂˇl.

â€žNevĂm sice, kde to jsme, ale pochybuju, Ĺľe by mÄ› zavĹ™eli za krĂˇdeĹľ auta.â€ś

â€žJsme ve DruhĂ©m svÄ›tÄ› hladovĂ˝ch duchĹŻ.â€ś

â€žTo by odpovĂdalo. JĂˇ jsem se vynoĹ™il v restauraci, kde sedÄ›li ÄŤtyĹ™i lidi v boxech. Nikde ĹľĂˇdnĂ© jĂdlo. Jenom prĂˇzdnĂ© talĂĹ™e.â€ś

Michael Ĺˇkubl volantem a zajel do postrannĂ ulice.

â€žRychle,â€ś pobĂzel bratra. â€žMusĂme se dostat do tohohle domu, neĹľ nĂˇs nÄ›kdo zahlĂ©dne.â€ś

Oba bratĹ™i vystoupili z auta. Michael mÄ›l v ruce meÄŤ se zlatĂ˝m trojĂşhelnĂkem inkrustovanĂ˝m v jĂlci.

â€žOdkud mĂˇĹˇ tohle?â€ś zeptal se Gabriel.

â€žOd pĹ™Ăˇtel.â€ś

â€žJe to talisman.â€ś

â€žJĂˇ vĂm. V tÄ›chhle konÄŤinĂˇch je dobĹ™e mĂt zbraĹ�.â€ś

BratĹ™i Corriganovi vyĹˇli z uliÄŤky a spÄ›ĹˇnÄ› krĂˇÄŤeli po chodnĂku k tĹ™ĂpatrovĂ©mu domu obloĹľenĂ©mu leĹˇtÄ›nou Ĺľulou.

MohutnĂ© vstupnĂ dveĹ™e byly vyrobeny z tmavĂ©ho kovu a rozdÄ›leny do ÄŤtvercĹŻ s basreliĂ©fnĂmi obrazy obilĂ, jablek a jinĂ˝ch potravin. Michael dveĹ™e otevĹ™el a oba vklouzli dovnitĹ™. Octli se v dlouhĂ© hale bez oken s podlahou z ÄŤernĂ˝ch a bĂlĂ˝ch ÄŤtvercĹŻ a s lampami zavÄ›ĹˇenĂ˝mi na mosaznĂ˝ch Ĺ™etÄ›zech. Michael probÄ›hl halou a zastavil se pĹ™ed jednÄ›mi dveĹ™mi s nĂˇpisem KNIHOVNA. â€žA je to.

NejbezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ mĂsto ve mÄ›stÄ›.â€ś

Gabriel veĹˇel za bratrem do dvouposchoÄŹovĂ© mĂstnosti s barevnĂ˝m oknem na jednom konci. PodĂ©l vĹˇech stÄ›n visely dubovĂ© police nacpanĂ© knihami. Na zĂˇvÄ›sech na zdi byly upevnÄ›ny posunovatelnĂ© ĹľebĹ™Ăky, a kolem celĂ© mĂstnosti bÄ›Ĺľela ve vĂ˝Ĺˇi tĹ™Ă metrĹŻ lĂˇvka umoĹľĹ�ujĂcĂ pĹ™Ăstup k dalĹˇĂm policĂm. UprostĹ™ed mĂstnosti stĂˇly masivnĂ dĹ™evÄ›nĂ© Ĺľidle a ÄŤtecĂ stolky potaĹľenĂ© zelenou kĹŻĹľĂ a osvÄ›tlenĂ© zelenĂ˝mi ÄŤtecĂmi lampami. Knihovna inspirovala Gabriela k myĹˇlenkĂˇm na historii a tradici. Tady je moĹľno najĂt jakoukoli moudrou knihu.

Michael se tu zaÄŤal prochĂˇzet, jako by byl odjakĹľiva knihovnĂk. â€žPÄ›knĂ©, co?â€ś

â€žA nikdo sem nepĹ™ijde?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ› Ĺľe ne. ProÄŤ by to dÄ›lali?â€ś

â€žAby si nÄ›co pĹ™eÄŤetli.â€ś

â€žAni nĂˇhodou.â€ś Michael vzal do ruky tlustou knihu v ÄŤernĂ© koĹľenĂ© vazbÄ› a hodil ji bratrovi. â€žJen se podĂvej.â€ś

Gabriel otevĹ™el knihu. Nebylo v nĂ nic, jen prĂˇzdnĂ© strĂˇnky. Odhodil ji na stĹŻl a vytĂˇhl z police jinou. Zase prĂˇzdnĂ© strĂˇnky. Michael se zasmĂˇl.

â€žHledal jsem Bibli a slovnĂk. VĹˇechno je prĂˇzdnĂ©. Lidi, co tu Ĺľijou, nemĹŻĹľou jĂst, pĂt ani ÄŤĂst. VsadĂm se, Ĺľe nemajĂ ani sex, ani nemĹŻĹľou spĂˇt. Jestli je tohle sen, tak je to tedy noÄŤnĂ mĹŻra.â€ś

â€žNenĂ to sen. Jsme oba tady.â€ś

â€žTo je pravda. Jsme oba PoutnĂci.â€ś Michael pĹ™ikĂ˝vl a vzal bratra za paĹľi. â€žMÄ›l jsem o tebe starosti, Gabe. Jsem rĂˇd, Ĺľe jsi v poĹ™Ăˇdku.â€ś

â€žOtec je naĹľivu.â€ś

â€žJak to vĂĹˇ?â€ś

â€žByl jsem v osadÄ› NovĂˇ Harmonie v jiĹľnĂ ArizonÄ›. PĹ™ed osmi lety se otec setkal s nÄ›jakĂ˝mi lidmi a inspiroval je k tomu, aby si zaloĹľili komunitu, kterĂˇ existuje mimo SĂĹĄ.

MĹŻĹľe bĂ˝t v naĹˇem svÄ›tÄ› â€“ v tomhle svÄ›tÄ› â€“ kdekoli.â€ś

Michael pĹ™echĂˇzel sem a tam mezi dvÄ›ma stolky. Vzal do ruky knihu, jako by v nĂ mohl najĂt odpovÄ›ÄŹ, a pak ji odhodil. â€žTak dobĹ™e,â€ś Ĺ™ekl. â€žOtec Ĺľije. To je zajĂmavĂ˝ fakt,

ale nenĂ relevantnĂ. MusĂme se soustĹ™edit na nĂˇĹˇ souÄŤasnĂ˝ problĂ©m.â€ś

â€žA to je co?â€ś

â€žV tuhle chvĂli leĹľĂ moje tÄ›lo na stole ve vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku poblĂĹľ New Yorku. Kde jsi ty, Gabe?â€ś

â€žJĂˇ jsem v opuĹˇtÄ›nĂ©m cĂrkevnĂm tĂˇboĹ™e v kopcĂch u Malibu.â€ś

â€žHlĂdajĂ tÄ› strĂˇĹľe?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe ne.â€ś

â€žAĹľ se vrĂˇtĂm do normĂˇlnĂho svÄ›ta, Ĺ™eknu jim, kde jsi â€“â€ś

â€žZblĂˇznil ses?â€ś Gabriel udÄ›lal krok k bratrovi. â€žTebe zajala Tabula. Jsou to ti samĂ lidĂ©, co zaĂştoÄŤili na nĂˇĹˇ dĹŻm a zapĂˇlili ho.â€ś

â€žTohle vĹˇechno jĂˇ vĂm, Gabe. Jeden ÄŤlovÄ›k, jmenuje se Kennard Nash, mi vĹˇechno vysvÄ›tlil. Tohle vĹˇechno je minulost. Oni teÄŹ potĹ™ebujĂ PoutnĂka. NavĂˇzali kontakt s vyspÄ›lou civilizacĂ.â€ś

â€žCo to mÄ›nĂ? ChtÄ›jĂ pĹ™ece zniÄŤit jakoukoli individuĂˇlnĂ svobodu.â€ś

â€žTo platĂ pro obyÄŤejnĂ© lidi, ale ne pro nĂˇs. To nenĂ otĂˇzka dobra nebo zla. ProstÄ› se to stane. Tomu nezabrĂˇnĂĹˇ.

BratĹ™Ă uĹľ tenhle systĂ©m zavĂˇdÄ›jĂ.â€ś

â€žNaĹˇi rodiÄŤe to tak nevidÄ›li.â€ś

â€žA kam jsme se dĂky tomu dostali? NemÄ›li jsme ĹľĂˇdnĂ© penĂze. NemÄ›li jsme ĹľĂˇdnĂ© pĹ™Ăˇtele. Nemohli jsme ani ĹľĂt pod

vlastnĂm jmĂ©nem a trĂˇvili jsme Ĺľivot na ĂştÄ›ku. SĂti se vyhnout nemĹŻĹľeĹˇ. Tak proÄŤ se nepĹ™idat k tÄ›m, co vlĂˇdnou?â€ś

â€žTabula ti vymyla mozek.â€ś

â€žNe, Gabe. Je to pĹ™esnÄ› naopak. JĂˇ jsem odjakĹľiva jedinĂ˝ z rodiny, kdo vidĂ vÄ›ci realisticky.â€ś

â€žTentokrĂˇt ne.â€ś

Michael poloĹľil ruku na jĂlec zlatĂ©ho meÄŤe. Oba PoutnĂci si pohlĂ©dli do oÄŤĂ. â€žChrĂˇnil jsem tÄ›, kdyĹľ jsme vyrĹŻstali,â€ś

Ĺ™ekl Michael. â€žMyslĂm, Ĺľe to musĂm udÄ›lat znova.â€ś OtoÄŤil se na podpatku a spÄ›ĹˇnÄ› vyĹˇel z mĂstnosti.

Gabriel zĹŻstal stĂˇt mezi dvÄ›ma stolky. â€žVraĹĄ se!â€ś

zavolal. â€žMichaeli!â€ś NÄ›kolik vteĹ™in vyÄŤkĂˇval, a pak vybÄ›hl do haly. Byla prĂˇzdnĂˇ. Nikde nikdo. DveĹ™e se za nĂm s tichĂ˝m vrznutĂm zavĹ™ely.

51

Michael sedÄ›l na operaÄŤnĂm stole uprostĹ™ed Hrobky.

Doktor Richardson s anesteziologem odstoupili a pĹ™ihlĂĹľeli, jak mu sleÄŤna YangovĂˇ snĂmĂˇ elektrody z tÄ›la. KdyĹľ

oĹˇetĹ™ovatelka skonÄŤila, vzala pĹ™ipravenou flauĹˇovou mikinu a podĂˇvala mu ji na napĹ™aĹľenĂ˝ch rukou. Michael ji pĹ™ijal a pomalu se oblĂ©kal. CĂtil se vyÄŤerpanĂ˝ a byla mu hroznĂˇ zima.

â€žMoĹľnĂˇ byste nĂˇm mÄ›l povÄ›dÄ›t, co se stalo.â€ś DoktorĹŻv hlas znÄ›l ustaranÄ›.

â€žKde je generĂˇl Nash?â€ś

â€žOkamĹľitÄ› jsme mu volali,â€ś odpovÄ›dÄ›l doktor Lau. â€žJe v administrativnĂm centru.â€ś

Michael vzal do ruky pochvu s meÄŤem, leĹľĂcĂm vedle nÄ›j na vyĹˇetĹ™ovacĂm stole. Jako strĂˇĹľnĂ˝ duch s nĂm meÄŤ putoval skrz bariĂ©ry. LesknoucĂ se ÄŤepel i zlatĂ˝ jĂlec byly pĹ™esnÄ› stejnĂ© i ve DruhĂ©m svÄ›tÄ›.

DveĹ™e se pootevĹ™ely a ĂşzkĂ˝ paprsek svÄ›tla dopadl na temnou podlahu. Michael odloĹľil meÄŤ zpÄ›t na stĹŻl, a Kennard Nash uĹľ k nÄ›mu spÄ›chal pĹ™es rozlehlĂ˝ sĂˇl.

â€žJe vĹˇechno v poĹ™Ăˇdku, Michaeli? PrĂ˝ jste se mnou chtÄ›l mluvit.â€ś

â€žPoĹˇlete tyhle lidi pryÄŤ.â€ś

Nash jen kĂ˝vl hlavou. Doktor Richardson, doktor Lau a sleÄŤna YangovĂˇ posluĹˇnÄ› odeĹˇli dveĹ™mi laboratoĹ™e pod severnĂ ÄŤĂˇstĂ galerie. PoÄŤĂtaÄŤovĂ technici stĂˇle pĹ™ihlĂĹľeli z oken galerie.

â€žTo je vĹˇechno!â€ś zavolal Nash hlasitÄ›. â€žA prosĂm vypnÄ›te mikrofony! DÄ›kuji mnohokrĂˇt!â€ś

Technici reagovali jako ĹˇkolĂˇci pĹ™istiĹľenĂ, jak nakukujĂ do kabinetu. OkamĹľitÄ› se stĂˇhli od oken a vrĂˇtili se k zĂˇĹ™ĂcĂm svÄ›tlĹŻm monitorĹŻ.

â€žTak kam jste se dostal, Michaeli? Do novĂ©ho svÄ›ta?â€ś

â€žTo vĂˇm povĂm pozdÄ›ji. MĂˇm nÄ›co mnohem dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂho. Setkal jsem se s bratrem.â€ś

GenerĂˇl Nash pokroÄŤil blĂĹľ ke stolu. â€žAle to je skvÄ›lĂ©!

Mluvili jste spolu?â€ś

Michael se otoÄŤil tak, Ĺľe sedÄ›l na stole s nohama dolĹŻ.

KdyĹľ kdysi s Gabrielem spoleÄŤnÄ› cestovali po celĂ© zemi, trĂˇvil celĂ© hodiny tĂm, Ĺľe se z okĂ©nka dĂval na mĂjejĂcĂ krajinu. NÄ›kdy se soustĹ™edil na jeden objekt u silnice a podrĹľel ten obraz nÄ›kolik vteĹ™in ve svĂ© mysli, dokud nezmizel. TeÄŹ se mu ten pocit vrĂˇtil v mnohem silnÄ›jĹˇĂ podobÄ›. Obrazy mu pĹ™etrvĂˇvaly v mysli a on je mohl analyzovat do nejmenĹˇĂho detailu.

â€žKdyĹľ jsme byli jeĹˇtÄ› kluci, Gabriel se nikdy nedĂval dopĹ™edu ani nedÄ›lal ĹľĂˇdnĂ© plĂˇny. VĹľdycky jsem to byl jĂˇ, kdo musel vymyslet, co bude.â€ś

â€žOvĹˇem, Michaeli, chĂˇpu vĂˇs.â€ś NashĹŻv hlas znÄ›l mÄ›kce a konejĹˇivÄ›. â€žJste zkrĂˇtka starĹˇĂ bratr.â€ś

â€žGabe mĂˇ spousty blĂˇznivĂ˝ch nĂˇpadĹŻ. JĂˇ potĹ™ebuju bĂ˝t objektivnĂ. SprĂˇvnÄ› se rozhodnout.â€ś

â€žHarlekĂ˝ni urÄŤitÄ› vyklĂˇdali vaĹˇemu bratrovi vĹˇechny ty svĂ© praĹˇtÄ›nĂ© legendy. On nechĂˇpe celĂ˝ kontext. NenĂ jako vy.â€ś

Bylo to, jako by se ÄŤas zpomalil. AniĹľ by o to Michael nÄ›jak usiloval, vidÄ›l, jak se vĂ˝raz Nashovy tvĂˇĹ™e ve zlomku vteĹ™iny mÄ›nĂ. NormĂˇlnÄ› pĹ™i bÄ›ĹľnĂ© konverzaci se vĹˇechno dÄ›je velmi rychle. Jeden mluvĂ a druhĂ˝ vyÄŤkĂˇvĂˇ, aby mu mohl odpovÄ›dÄ›t. A kolem toho je spousta zvukĹŻ, pohybĹŻ, zkrĂˇtka zmatek, a vĹˇechny tyto faktory napomĂˇhajĂ tÄ›m, kdo se snaĹľĂ skrĂ˝t svĂ© pravĂ© pocity. TeÄŹ bylo vĹˇechno jasnĂ©.

VzpomĂnal si, jak se jeho otec choval v pĹ™Ătomnosti cizĂch lidĂ, jak je peÄŤlivÄ› pozoroval, kdyĹľ mluvili. Tak to je ten trik, pomyslel si. Otec jim neÄŤetl myĹˇlenky, ÄŤetl jen vĂ˝raz jejich obliÄŤeje.

â€žJste v poĹ™Ăˇdku?â€ś zeptal se Nash.

â€žKdyĹľ jsme si promluvili, nechal jsem tam bratra a naĹˇel jsem cestu zpĂˇtky. Gabriel je stĂˇle jeĹˇtÄ› ve DruhĂ©m svÄ›tÄ›,

ale jeho tÄ›lo leĹľĂ v cĂrkevnĂm letnĂm tĂˇboĹ™e v kopcĂch u Malibu.â€ś

â€žTo je skvÄ›lĂˇ zprĂˇva. OkamĹľitÄ› tam vyĹˇlu svoje lidi.â€ś

â€žTo neznamenĂˇ, Ĺľe mu musĂte ublĂĹľit. Jenom ho prostÄ› dostaĹ�te pod kontrolu.â€ś

Nash sklopil pohled, jako by se chystal zatajit pravdu.

NepatrnÄ› pohnul hlavou a vycenil zuby v nucenĂ©m ĂşsmÄ›vu.

Michael zamrkal a vĹˇechno bylo zase normĂˇlnĂ. ÄŚas opÄ›t plynul dopĹ™edu a kaĹľdĂ˝ dalĹˇĂ okamĹľik padal do budoucnosti jako Ĺ™ada dominovĂ˝ch kostek.

â€žNedÄ›lejte si starosti. UdÄ›lĂˇme vĹˇechno pro to, abychom vaĹˇeho bratra ochrĂˇnili. DÄ›kuji vĂˇm, Michaeli. UdÄ›lal jste sprĂˇvnou vÄ›c.â€ś

GenerĂˇl se obrĂˇtil a spÄ›ĹˇnÄ› proĹˇel stĂny k vĂ˝chodu.

Podpatky jeho spoleÄŤenskĂ˝ch bot ostĹ™e klapaly po betonovĂ© podlaze. Klap klap. Klap klap. Zvuk se odrĂˇĹľel od stÄ›n Hrobky.

Michael zvedl zlatĂ˝ meÄŤ a pevnÄ› ho sevĹ™el.

52

Bylo uĹľ k pĂˇtĂ© odpoledne, a Hollis s Majou se stĂˇle nevraceli. Viki si pĹ™ipadala jako HarlekĂ˝nka chrĂˇnĂcĂ PoutnĂka, kterĂ˝ leĹľel na lehĂˇtku pĹ™ed nĂ. KaĹľdĂ˝ch nÄ›kolik minut mu pĹ™iloĹľila prsty na krk. KĹŻĹľi mÄ›l teplou, ale ĹľĂˇdnĂ˝ pulz nenahmatala.

SedÄ›la pĂˇr desĂtek centimetrĹŻ od nÄ›j a ÄŤetla si nÄ›jakĂ© mĂłdnĂ ÄŤasopisy, kterĂ© naĹˇla ve skĹ™Ăni. V ÄŤasopisech se psalo o obleÄŤenĂ a lĂÄŤidlech a o hledĂˇnĂ muĹľĹŻ a rozchĂˇzenĂ se s muĹľi a o tom, Ĺľe je toho tĹ™eba hodnÄ› vÄ›dÄ›t o sexu. NÄ›kterĂ© ÄŤlĂˇnky ji uvĂˇdÄ›ly do trapnĂ˝ch rozpakĹŻ, tak je jen zbÄ›ĹľnÄ› prolistovala. UvaĹľovala o tom, jestli by se cĂtila nepĹ™ĂjemnÄ›, kdyby mÄ›la na sobÄ› tÄ›snĂ© Ĺˇaty, kterĂ© by odhalovaly jejĂ tÄ›lo.

Hollisovi by tĹ™eba pĹ™ipadala pĹ™itaĹľlivÄ›jĹˇĂ, ale moĹľnĂˇ by se pak stala jednou z dĂvek, kterĂ© dostaly nĂˇhradnĂ kartĂˇÄŤek na zuby a pĹ™ĂĹˇtĂ rĂˇno byly odvezeny domĹŻ. Reverend Morganfield neustĂˇle mluvil o nestydatĂ˝ch modernĂch ĹľenĂˇch a o nevÄ›stkĂˇch u cest. â€žNestydatost,â€ś zaĹˇeptala.

â€žNestydatost.â€ś To slovo mohlo znĂt jako peĹ™ĂÄŤko nebo jako slizkĂ˝ had.

Odhodila ÄŤasopis do koĹˇe na odpadky, vyĹˇla ven a pohlĂ©dla z vrĹˇku dolĹŻ. KdyĹľ se vrĂˇtila do loĹľnice, Gabriel

mÄ›l bledou a studenou kĹŻĹľi. MoĹľnĂˇ se dostal do nÄ›jakĂ©ho nebezpeÄŤnĂ©ho svÄ›ta. Mohli by ho zabĂt dĂ©moni nebo hladovĂ duchovĂ©. Do mysli jĂ pronikl strach jako tichĂ˝ hlas, kterĂ˝ znĂ stĂˇle hlasitÄ›ji a hlasitÄ›ji. Gabriel oÄŤividnÄ› slĂˇbl. UmĂral. A ona ho nemĹŻĹľe zachrĂˇnit.

Rozepla mu koĹˇili, naklonila se nad nÄ›j a pĹ™itiskla mu ucho k hrudnĂku. Cekala, jestli uslyĹˇĂ tlukot srdce. NĂˇhle se ozval dunivĂ˝ zvuk, ale Viki si uvÄ›domila, Ĺľe pĹ™ichĂˇzĂ zvenÄŤĂ.

Nechala tÄ›lo leĹľet tam, kde bylo, a vybÄ›hla ven. UvidÄ›la, jak na plĂˇcku u prĂˇzdnĂ©ho bazĂ©nu pĹ™istĂˇvĂˇ helikoptĂ©ra. Z nĂ vyskoÄŤila skupinka muĹľĹŻ s helmami na hlavĂˇch a s neprĹŻstĹ™elnĂ˝mi ĹˇtĂty a neprĹŻstĹ™elnĂ˝mi vestami, ve kterĂ˝ch vypadali jako roboti.

Viki se rozbÄ›hla zpÄ›t do loĹľnice. Vzala Gabriela kolem krku a snaĹľila se ho zvednout, ale byl na ni pĹ™ĂliĹˇ tÄ›ĹľkĂ˝.

LehĂˇtko se pĹ™evrĂˇtilo a ona ho musela stĂˇhnout na podlahu.

StĂˇle jeĹˇtÄ› ho objĂmala, kdyĹľ do dveĹ™Ă vrazil ozbrojenec.

â€žPusĹĄ ho!â€ś zaĹ™val a namĂĹ™il na ni lehkĂ˝ kulomet.

Viki se nepohnula.

â€žUstup a sloĹľ ruce za hlavu!â€ś

MuĹľĹŻv prst zaÄŤal tisknout spouĹˇĹĄ a Viki uĹľ jen ÄŤekala na kulku. ZemĹ™e vedle PoutnĂka, tak jako Lev ChrĂˇmu vedle Isaaka Jonese. Po vĹˇech tÄ›ch letech bude dluh splacen.

O zlomek vteĹ™iny pozdÄ›ji vkroÄŤil do mĂstnosti PastĂ˝Ĺ™, elegantnĂ jako vĹľdy, s napomĂˇdovanĂ˝mi blond vlasy najeĹľenĂ˝mi do ĹˇpiÄŤek a v na mĂru ĹˇitĂ©m obleku. â€žTo staÄŤĂ,â€ś

Ĺ™ekl. â€žTo nenĂ nutnĂ©.â€ś

BiĹ™ic sklonil puĹˇku. PastĂ˝Ĺ™ spokojenÄ› kĂ˝vl, naÄŤeĹľ

pĹ™istoupil k Viki, jako by se potkali na veÄŤĂrku. â€žNazdar Viki. Hledal jsem tÄ›.â€ś Naklonil se nad PoutnĂkovo tÄ›lo, odejmul mu meÄŤ, a pĹ™itiskl prsty na Gabrielovu krÄŤnĂ tepnu.

â€žVypadĂˇ to, jako kdyby se nĂˇm pan Corrigan vydal do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. To nevadĂ. DĹ™Ăv nebo pozdÄ›ji se stejnÄ› musĂ vrĂˇtit.â€ś

â€žVy jste bĂ˝val HarlekĂ˝n,â€ś Ĺ�ekla Viki. â€žPracovat pro Tabulu je hĹ™Ăch.â€ś

â€žHĹ™Ăch je takovĂ© hloupĂ© staromĂłdnĂ slovo. Vy jonesovskĂ© holky jste ovĹˇem vĹľdycky bĂ˝valy sto let za opicemi.â€ś

â€žJste grĂˇzl,â€ś odsekla Viki. â€žChĂˇpete vĂ˝znam toho slova?â€ś

PastĂ˝Ĺ™ se shovĂvavÄ› usmĂˇl. â€žZkus o tomhle vĹˇem uvaĹľovat jako o sloĹľitĂ© hĹ™e. JĂˇ jsem si prostÄ› vybral stranu, kterĂˇ vyhrĂˇvĂˇ.â€ś

53

Maja s Hollisem byli asi pÄ›t kilometrĹŻ od tĂˇbora, kdyĹľ

zahlĂ©dli helikoptĂ©ru Tabuly. Zvedla se do vzduchu a zakrouĹľila nad tĂˇborem jako dravec pĂˇtrajĂcĂ po koĹ™isti.

Hollis sjel s nĂˇklaÄŹĂˇkem ze silnice a zaparkoval v durmanovĂ©m houĹˇtĂ poblĂĹľ kamennĂ© zĂdky. Oba pak vykukovali mezi vÄ›tvemi dubu a sledovali, jak helikoptĂ©ra odlĂ©tĂˇ pĹ™es hĹ™eben kopce.

â€žCo udÄ›lĂˇme teÄŹ?â€ś zeptal se Hollis.

Maja mÄ›la chuĹĄ vyrazit okno, kopat a kĹ™iÄŤet â€“ cokoliv, co by uvolnilo jejĂ vztek. Ale vecpala emoce do malĂ© komĹŻrky v mozku a zabouchla dveĹ™e. KdyĹľ byla malĂˇ, Trn ji postavil do kouta a pak na ni pĹ™edstĂranÄ› zaĂştoÄŤil meÄŤem, noĹľem nebo pÄ›stĂ. KdyĹľ se pohnula nebo se lekla, otec se zatvĂˇĹ™il zklamanÄ›. KdyĹľ zachovala klid, pochvĂˇlil ji, Ĺľe je silnĂˇ.

â€žOni ho nezabijĂ hned. NejdĹ™Ăv ho budou vyslĂ˝chat, budou chtĂt zjistit, co vĹˇechno vĂ. MezitĂm nechajĂ v tĂˇboĹ™e pĂˇr lidĂ, aby chytli toho, kdo se tam vrĂˇtĂ.â€ś

Hollis vyhlĂ©dl z okĂ©nka. â€žChceĹˇ Ĺ™Ăct, Ĺľe tam na nĂˇs nÄ›kdo ÄŤĂhĂˇ, aby nĂˇs zabil?â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak.â€ś Maja si nasadila sluneÄŤnĂ brĂ˝le, aby jĂ Hollis nevidÄ›l oÄŤi. â€žAle to se nestaneâ€¦â€ś

Slunce zapadlo kolem ĹˇestĂ© hodiny a Maja se zaÄŤala plĂĹľit do kopce smÄ›rem k ArkĂˇdii. Kopec byl pokrytĂ˝ chaparralem, divokou zmÄ›tĂ suchĂ© vegetace, kterĂˇ vydĂˇvala intenzivnĂ sladkou vĹŻni divokĂ©ho anĂ˝zu. Pro Maju bylo obtĂĹľnĂ© udrĹľet pĹ™ĂmĂ˝ smÄ›r. PĹ™ipadalo jĂ, jako by jĂ vÄ›tve a Ăşponky chĹ�apaly po nohou a snaĹľily se jĂ stĂˇhnout pouzdro s meÄŤem z ramene. V polovinÄ› kopce narazila na neprostupnou houĹˇtinu medvÄ›dice a zakrslĂ˝ch dubĹŻ, a musela hledat snadnÄ›jĹˇĂ cestu.

KoneÄŤnÄ› dorazila k drĂˇtÄ›nĂ©mu plotu, jĂmĹľ byl tĂˇbor obehnĂˇn. Chytila se za hornĂ okraj a pĹ™ehoupla se na druhou stranu. V mÄ›sĂÄŤnĂm svÄ›tle jasnÄ› vidÄ›la obÄ› loĹľnice, okolĂ bazĂ©nu, nĂˇdrĹľ na vodu i spoleÄŤenskou budovu. ĹľoldĂˇci musĂ bĂ˝t nÄ›kde tady, schovanĂ ve stĂnu. NejspĂĹˇ usoudili, Ĺľe jedinĂ˝ pĹ™Ăstup je po pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ› vinoucĂ se kopcem vzhĹŻru. KonvenÄŤnĂ velitel by rozestavil svĂ© muĹľe na parkoviĹˇtÄ› do trojĂşhelnĂkovĂ© formace.

Vytasila meÄŤ a vzpomnÄ›la si, co se o tichĂ© chĹŻzi nauÄŤila od svĂ©ho otce. ÄŚlovÄ›k se musĂ pohybovat, jako by chtÄ›l pĹ™ejĂt po tenkĂ©m ledu pĹ™es rybnĂk â€“ natĂˇhnout nohu, prozkoumat terĂ©n, a nakonec poloĹľit nohu a pĹ™enĂ©st vĂˇhu.

DoĹˇla do tmavĂ©ho kouta u nĂˇdrĹľe s vodou a spatĹ™ila postavu schoulenou vedle pavilonu u bazĂ©nu. Byl to menĹˇĂ chlap se ĹˇirokĂ˝mi rameny a s lehkĂ˝m kulometem v ruce.

KdyĹľ se k nÄ›mu odzadu pĹ™iplĂĹľila, zaslechla, jak ĹˇeptĂˇ do mikrofonu vysĂlaÄŤky.

â€žMĂˇĹˇ jeĹˇtÄ› nÄ›jakou vodu? MnÄ› uĹľ doĹˇla.â€ś Na chvĂli se odmlÄŤel, a pak Ĺ™ekl otrĂˇvenÄ›: â€žJĂˇ to chĂˇpu, Frankie. Ale jĂˇ jsem si na rozdĂl od tebe dvÄ› flaĹˇky vody nepĹ™ines.â€ś

Maja ukroÄŤila vlevo, rozbÄ›hla se a mĂˇchla meÄŤem k jeho zĂˇtylku. MuĹľ pĹ™epadl dopĹ™edu jako stĹ™elenĂ˝ jelen. JedinĂ˝ zvuk zpĹŻsobila jeho zbraĹ�, kdyĹľ dopadla na beton. Maja se nahnula nad mrtvĂ˝m a stĂˇhla mu z hlavy sluchĂˇtka. Nasadila si je a uslyĹˇela ĹˇeptajĂcĂ hlasy.

â€žUĹľ jsou tu,â€ś Ĺ™Ăkal hlas s jihoafrickĂ˝m akcentem. â€žVidĂĹˇ svÄ›tla? Jedou sem nahoruâ€¦â€ś

Hollis v nĂˇklaÄŹĂˇku pĹ™ijel na parkoviĹˇtÄ› a vypnul motor.

V mÄ›sĂÄŤnĂm svÄ›tle byla vidÄ›t jen jeho silueta v kabinÄ›.

â€žCo teÄŹ?â€ś ptal se americkĂ˝ hlas.

â€žVidĂĹˇ Ĺ�Ăˇkou Ĺľenskou?â€ś

â€žNe.â€ś

â€žZabij toho chlapa, jestli vyleze z auta. KdyĹľ zĹŻstane vevnitĹ™, poÄŤkej na tu HarlekĂ˝nku. Boone povĂdal, Ĺľe tu Ĺľenskou mĂˇm odprĂˇsknout, jak ji uvidĂm.â€ś

â€žVidim jenom toho chlapa,â€ś Ĺ™ekl AmeriÄŤan. â€žCo ty, Richarde?â€ś

Ale mrtvĂ˝ neodpovĂdal. Maja nechala jeho zbraĹ� leĹľet na zemi a spÄ›chala ke spoleÄŤenskĂ© budovÄ›.

â€žRicharde? SlyĹˇĂĹˇ mÄ›?â€ś

ĹľĂˇdnĂˇ odpovÄ›ÄŹ.

Hollis zĹŻstal sedÄ›t v autÄ› a odvĂˇdÄ›l pozornost od skuteÄŤnĂ©ho nebezpeÄŤĂ. Maja naĹˇla dalĹˇĂho ĹľoldĂˇka na druhĂ©m vrcholu trojĂşhelnĂku. KleÄŤel u spoleÄŤenskĂ© budovy a mĂĹ™il na nĂˇklaÄŹĂˇk ostĹ™elovaÄŤskou puĹˇkou. Majiny kroky na udusanĂ© pĹŻdÄ› byly tichĂ©, ale zĹ™ejmÄ› vycĂtil jejĂ pĹ™Ătomnost.

PootoÄŤil se, a jejĂ meÄŤ ho ze strany zasĂˇhl do krku. Z pĹ™eĹĄatĂ© tepny vystĹ™Ăkla krev a muĹľ se zhroutil na zem.

â€žMyslĂm, Ĺľe vystupuje z auta,â€ś ozval se JihoafriÄŤan.

â€žRicharde? Frankie? Jste tam?â€ś

Maja se rozhodla, jako sprĂˇvnĂ˝ HarlekĂ˝n v boji, a rozbÄ›hla se k dĂvÄŤĂm loĹľnicĂm. A skuteÄŤnÄ›, na rohu budovy stĂˇl tĹ™etĂ muĹľ. Byl tak vystraĹˇenĂ˝, Ĺľe zaÄŤal mluvit nahlas.

â€žSlyĹˇĂte mÄ›? OdstĹ™elte toho chlapa v nĂˇklaÄŹĂˇku!â€ś

Maja se vynoĹ™ila ze stĂnu a sekla po jeho pravĂ© ruce.

MuĹľ upustil puĹˇku a Maja zaĂştoÄŤila znovu. TentokrĂˇt mu pĹ™eĹĄala Ĺˇlachy pod levĂ˝m kolenem. PĹ™epadl dopĹ™edu a zaÄŤal Ĺ™vĂˇt bolestĂ.

Tak to bychom skoro mÄ›li. PĹ™ikroÄŤila k leĹľĂcĂmu muĹľi a ukazovala mu meÄŤem. â€žKde jsou zajatci? Kam jste je odvezli?â€ś

ĹľoldĂˇk se pokouĹˇel uniknout, ale Maja znovu mĂˇchla meÄŤem a pĹ™eĹĄala mu Ĺˇlachy pod druhĂ˝m kolenem. ZĹŻstal leĹľet na bĹ™iĹˇe, plazil se jako zvĂĹ™e zarĂ˝vaje prsty do mÄ›kkĂ© zemÄ›.

â€žKde jsou?â€ś

â€žVezli je na Van Nuysovo letiĹˇtÄ›. NaloĹľili je doâ€¦â€ś

ZastĂ©nal a jeho tÄ›lo sebou Ĺˇkublo, â€žâ€¦soukromĂ©ho letadla.â€ś

â€žKam letÄ›li?â€ś

â€žWestchester County, nedaleko New Yorku. VĂ˝zkumnĂ© stĹ™edisko nadace ZelenĂˇ zemÄ›.â€ś MuĹľ se pĹ™evalil na zĂˇda a zdvihl ruce. â€žPĹ™ĂsahĂˇm, Ĺľe mluvĂm pravdu. Je to ZelenĂˇâ€¦â€ś

Tmou se kmitla ÄŤepel meÄŤe.

54

Hollis sjĂĹľdÄ›l klikatĂcĂ se silnicĂ z cĂrkevnĂho tĂˇbora a paprsky reflektorĹŻ jeho nĂˇkladnĂho auta neposednÄ› pĹ™ebĂhaly po silnici.

Maja se opĂrala o dveĹ™e a harlekĂ˝nskĂ˝ meÄŤ jĂ leĹľel na klĂnÄ›. Od chvĂle, kdy vystoupila na americkou pĹŻdu, neustĂˇle bojuje nebo je na ĂştÄ›ku, a teÄŹ selhala na celĂ© ÄŤĂˇĹ™e.

V tuto chvĂli odvĂˇĹľejĂ Gabriela s Viki soukromĂ˝m letadlem na vĂ˝chodnĂ pobĹ™eĹľĂ. A Tabula se zmocnila obou PoutnĂkĹŻ.

â€žMusĂme zaĂştoÄŤit na vĂ˝zkumnĂ© stĹ™edisko ZelenĂ© zemÄ›,â€ś

rozhodla se. â€žJsme sice jen dva, ale jinou moĹľnost nevidĂm.

JeÄŹ na letiĹˇtÄ›, chytĂme letadlo do New Yorku.â€ś

â€žTo nenĂ dobrĂ˝ nĂˇpad,â€ś odporoval Hollis. â€žJĂˇ nemĂˇm faleĹˇnĂ© doklady a pĹ™evĂ©zt naĹˇe zbranÄ› by bylo hodnÄ› obtĂĹľnĂ©. To tys mÄ› pouÄŤovala o MaĹˇinerii. Experti Tabuly se patrnÄ› nabourali do vĹˇech policejnĂch poÄŤĂtaÄŤĹŻ, co jich ve StĂˇtech je, a vpaĹˇovali tam naĹˇe fotky do kategorie â€žHledanĂâ€ś.

â€žMĹŻĹľeme jet vlakem?â€ś

â€žV Americe nenĂ systĂ©m rychlovlakĹŻ jako v EvropÄ› nebo v Japonsku. Cesta vlakem by nĂˇm klidnÄ› mohla trvat pÄ›t dnĂ.â€ś

Maja se ozvala hlasitÄ› a navztekanÄ›. â€žTak co mĂˇme dÄ›lat, Hollisi? MusĂme okamĹľitÄ› reagovat.â€ś

â€žPojedeme autem. UĹľ jsem to pĂˇrkrĂˇt jel. TrvĂˇ to tak dvaasedmdesĂˇt hodin.â€ś

â€žTo je straĹˇnÄ› dlouho.â€ś

â€žDejme tomu, Ĺľe by nĂˇs kouzelnĂ˝ koberec pĹ™enesl pĹ™Ămo do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska. StejnÄ› bychom museli pĹ™ijĂt na nÄ›jakĂ˝ zpĹŻsob, jak se dostat dovnitĹ™.â€ś UsmĂˇl se na Maju ve snaze pĹŻsobit optimisticky. â€žVĹˇechno, co potĹ™ebujeĹˇ na to, abys pĹ™ejela Ameriku, je kofein, benzin a trocha dobrĂ˝ muziky. A cestou mĂˇĹˇ tĹ™i dny na to, abys vymyslela nÄ›jakĂ˝ plĂˇn.â€ś

Maja zĂrala bez mĹľiknutĂ pĹ™ednĂm sklem do tmy, a pak neznatelnÄ› pĹ™ikĂ˝vla. RozÄŤilovalo ji, Ĺľe jejĂ rozhodnutĂ moĹľnĂˇ ovlivĹ�ujĂ emoce. Hollis mĂˇ pravdu â€“ to on tady uvaĹľuje jako HarlekĂ˝n.

Na sedadle mezi nimi leĹľelo nÄ›kolik krabic od bot plnĂ˝ch hudebnĂch cĂ©dĂ©ÄŤek. Auto bylo vybaveno dvÄ›ma velkĂ˝mi reproduktory a dvÄ›ma CD pĹ™ehrĂˇvaÄŤi na sobÄ›.

KdyĹľ zahnuli na dĂˇlnici, Hollis nastrkal do pĹ™ehrĂˇvaÄŤĹŻ disky a stiskl knoflĂk. Maja oÄŤekĂˇvala nÄ›co jako house music s dunivĂ˝m rytmem, ale uslyĹˇela zvuk kytary â€“ cikĂˇnskĂ˝ kytarista Django Reinhardt hrĂˇl â€žSweet Georgia Brownâ€ś.

Hollis dokĂˇzal vystihnout skrytĂ© souvislosti mezi jazzem, rapem, klasickou hudbou a world music. Cestou po

dĂˇlnici Ĺ™Ădil levou rukou a pravou listoval cĂ©dĂ©ÄŤky v krabicĂch. Nastartoval tak souvislĂ˝ tok hudby, kterĂ˝ je doprovĂˇzel na jejich cestÄ› a v nÄ›mĹľ jedna pĂsniÄŤka pĹ™echĂˇzela do druhĂ©, takĹľe saxofonovĂ© sĂłlo Charlieho Parkera plynule pĹ™echĂˇzelo ve zpÄ›v pravoslavnĂ˝ch mnichĹŻ a ten opÄ›t v Ăˇrii z Madame Butterfly v podĂˇnĂ Marie CallasovĂ©.

Hory a pouĹˇtÄ› americkĂ©ho ZĂˇpadu kolem nich ubĂhaly jako krĂˇsnĂ˝ sen o otevĹ™enosti a svobodÄ›. Realismus nenĂ souÄŤĂˇstĂ americkĂ© krajiny â€“ vĹˇednĂ realita se pĹ™ipomĂnala jen v podobÄ› mohutnĂ˝ch tahaÄŤĹŻ, kterĂ© se Ĺ™Ătily dĂˇlnicĂ a unĂˇĹˇely neznĂˇmo kam benzin, Ĺ™ezivo ÄŤi stovku vydÄ›ĹˇenĂ˝ch prasat vystrkujĂcĂch rypĂˇky z kontejneru.

Ĺ�Ădil vÄ›tĹˇinou Hollis, Maja sedÄ›la vedle nÄ›j a komunikovala pomocĂ satelitnĂho telefonu a laptopu pĹ™es internet. Zastihla Lipku na jednom chatu a pomocĂ obezĹ™etnĂ˝ch slov mu vysvÄ›tlila, kam jede. FrancouzskĂ˝ HarlekĂ˝n mÄ›l kontakty s novĂ˝mi kmeny vznikajĂcĂmi v Americe, EvropÄ› a Asii â€“ byli to vÄ›tĹˇinou mladĂ lidĂ©, kteĹ™Ă vedli boj s MaĹˇineriĂ. Jedna takovĂˇ skupina se schĂˇzela na webovĂ˝ch strĂˇnkĂˇch pod nĂˇzvem StuttgartskĂ˝ spoleÄŤenskĂ˝ klub. PĹ™estoĹľe nikdo z tÄ›chto hackerĹŻ ve skuteÄŤnosti ve Stuttgartu nebydlel, klub chrĂˇnil jejich identitu a umoĹľĹ�oval jim okamĹľitou komunikaci. Lipka jim Ĺ™ekl, Ĺľe je nalĂ©havÄ›

nutnĂ© zjistit vĹˇechno o vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku nadace ZelenĂˇ zemÄ› ve mÄ›stÄ› Purchase ve stĂˇtÄ› New York.

StuttgartskĂ˝ spoleÄŤenskĂ˝ klub Maje nejprve poslal novinovĂ© ÄŤlĂˇnky o nadaci ZelenĂˇ zemÄ›. O pĂˇr hodin pozdÄ›ji ÄŤlenovĂ© klubu pronikli do poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ch systĂ©mĹŻ tĂ©to instituce i vlĂˇdy. Jeden ĹˇpanÄ›lskĂ˝ hacker jmĂ©nem Hercules se naboural do poÄŤĂtaÄŤe firmy architektĹŻ, kteĹ™Ă vĂ˝zkumnĂ© stĹ™edisko navrhli, a na obrazovce Majina poÄŤĂtaÄŤe se zaÄŤaly objevovat elektronickĂ© vĂ˝kresy budovy.

â€žJe to velkĂˇ budova v pĹ™edmÄ›stskĂ© ÄŤtvrti,â€ś konstatovala Maja a projĂĹľdÄ›la informace. â€žJsou tam ÄŤtyĹ™i velkĂ© budovy postavenĂ© kolem ÄŤtvercovĂ©ho nĂˇdvoĹ™Ă mezi nimi. UprostĹ™ed stojĂ stavba bez oken.â€ś

â€žJak to vypadĂˇ z bezpeÄŤnostnĂho hlediska?â€ś zajĂmal se Hollis.

â€žJe to nÄ›co jako modernĂ hrad. TĹ™ĂmetrovĂˇ zeÄŹ.

BezpeÄŤnostnĂ kamery.â€ś

â€žMĂˇme jednu vĂ˝hodu. VsadĂm se, Ĺľe ti z Tabuly jsou tak namyĹˇlenĂ a tak si vÄ›Ĺ™Ă, Ĺľe by rozhodnÄ› neÄŤekali, Ĺľe na stĹ™edisko nÄ›kdo zaĂştoÄŤĂ. DĂˇ se nÄ›jak dostat dovnitĹ™, aniĹľ by se spustilo poplaĹˇnĂ© zaĹ™ĂzenĂ?â€ś

â€žBudova, kterĂˇ byla projektovĂˇna pro genetickĂ˝ vĂ˝zkum, mĂˇ ÄŤtyĹ™i podzemnĂ patra. Je tam vodovodnĂ potrubĂ a Ĺˇachty klimatizace, kterĂ© vedou nÄ›jakĂ˝m podzemnĂm tunelem.

Jeden z pĹ™ĂstupĹŻ pro ĂşdrĹľbu ventilaÄŤnĂho systĂ©mu je asi dva metry za obvodovou zdĂ.â€ś

â€žTo znĂ slibnÄ›.â€ś

â€žBudeme potĹ™ebovat nĂˇstroje, abychom se tam mohli vloupat.â€ś

Hollis zasunul do pĹ™Ăstroje novĂ˝ disk a z reproduktorĹŻ ve dveĹ™Ăch se vyvalila tlakovĂˇ vlna taneÄŤnĂ hudby provozovanĂ© skupinou Funkadelic. â€žĹľĂˇdnĂ˝ problĂ©m!â€ś zahulĂˇkal a ryÄŤnĂˇ muzika je pohĂˇnÄ›la vpĹ™ed nesmĂrnou krajinou.

55

Byla uĹľ tĂ©mÄ›Ĺ™ pĹŻlnoc, kdyĹľ bylo Gabrielovo tÄ›lo pĹ™ineseno do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska. StrĂˇĹľnĂ˝ zaĹĄukal na dveĹ™e Richardsonova pokoje v administrativnĂm centru a Ĺ™ekl mu, aby se rychle oblĂ©kl. Neurolog vsunul do kapsy saka stetoskop a nechal se odvĂ©st ven na nĂˇdvoĹ™Ă. Byla studenĂˇ podzimnĂ noc, ale obloha byla jasnĂˇ. Hrobka byla osvÄ›tlena zevnitĹ™, skoro to vypadalo, jako by se masivnĂ krychle vznĂˇĹˇela ve tmÄ›.

Doktor Richardson a jeho doprovod se u hlavnĂ brĂˇny setkali se soukromou ambulancĂ a ÄŤernĂ˝m mikrobusem, a zaĹ™adili se na konec konvoje jako truchlĂcĂ krĂˇÄŤejĂcĂ v pohĹ™ebnĂm prĹŻvodu. KdyĹľ obÄ› vozidla dojela k budovÄ› genetickĂ©ho vĂ˝zkumu, vystoupili z mikrobusu dva zamÄ›stnanci nadace s ÄŤernou dĂvkou. MladĹˇĂ z muĹľĹŻ se pĹ™edstavil jako Dennis Prichett. MÄ›l na starosti celĂ˝ transfer a byl odhodlĂˇn neudÄ›lat ĹľĂˇdnou chybu. StarĹˇĂ muĹľ mÄ›l vlasy upravenĂ© do napomĂˇdovanĂ˝ch ĹˇpiÄŤek a ochablĂ˝ obliÄŤej zpustoĹˇenĂ˝ pĹ™ĂliĹˇ mnoha radovĂˇnkami. Prichett ho neustĂˇle oslovoval â€žPastĂ˝Ĺ™iâ€ś â€“ jako by ĹľĂˇdnĂ© jinĂ© jmĂ©no nemÄ›l.

PastĂ˝Ĺ™ovi visel pĹ™es rameno ÄŤernĂ˝ kovovĂ˝ vĂˇlec a v ruce nesl japonskĂ˝ meÄŤ v pochvÄ›.

MladĂˇ ÄŤernoĹˇka se upĹ™enÄ› dĂvala na doktora Richardsona, ale ten odvrĂˇtil oÄŤi. VytuĹˇil, Ĺľe to dÄ›vÄŤe bude nÄ›co jako zajatkynÄ›, ale nemohl jĂ nijak pomoci. Jestli zaĹˇeptĂˇ: â€žProsĂm, pomozte mi,â€ś pak bude muset pĹ™iznat, Ĺľe sĂˇm je zajatec â€“ a Ĺľe je zbabÄ›lĂ˝.

Prichett otevĹ™el zadnĂ dveĹ™e ambulance. Doktor uvidÄ›l Gabriela Corrigana pĹ™ivĂˇzanĂ©ho na nosĂtkĂˇch silnĂ˝mi plĂˇtÄ›nĂ˝mi popruhy, jakĂ© se uĹľĂvajĂ ke zklidnÄ›nĂ zuĹ™ivĂ˝ch pacientĹŻ na pohotovosti. Gabriel byl v bezvÄ›domĂ. KdyĹľ

zĹ™Ăzenci vytĂˇhli nosĂtka z ambulance, hlava se mu klimbala ze strany na stranu.

DĂvka se pokouĹˇela dostat ke Gabrielovi, ale PastĂ˝Ĺ™ ji popadl za nadloktĂ a pevnÄ› ji sevĹ™el. â€žTo pusĹĄ z hlavy,â€ś Ĺ™ekl jĂ. â€žMusĂme ho dopravit dovnitĹ™.â€ś

NosĂtka zavezli na vozĂku k budovÄ› genetickĂ©ho vĂ˝zkumu, kde uvĂzli. Nikdo nemÄ›l OchrannĂ˝ ÄŤlĂˇnek potĹ™ebnĂ© ĂşrovnÄ›, aby mohli do budovy vstoupit. Prichett musel zavolat mobilnĂm telefonem bezpeÄŤnost, zatĂmco skupinka postĂˇvala ve studenĂ©m noÄŤnĂm vzduchu. KoneÄŤnÄ› technik usazenĂ˝ u poÄŤĂtaÄŤe kdesi v LondĂ˝nÄ› provÄ›Ĺ™il jejich identifikaÄŤnĂ karty a udÄ›lil jim povolenĂ ke vstupu. Prichett projel s vozĂkem dveĹ™mi a celĂ˝ prĹŻvod nĂˇsledoval.

Od tĂ© doby, co si doktor nedopatĹ™enĂm pĹ™eÄŤetl laboratornĂ zprĂˇvu o hybridnĂch zvĂĹ™atech, byl nesmĂrnÄ› zvÄ›davĂ˝ na tajnosti budovy genetickĂ©ho vĂ˝zkumu. Na

laboratoĹ™Ăch v pĹ™ĂzemĂ nebylo nic pozoruhodnĂ©ho. Na stropech zĂˇĹ™ivky. LedniÄŤky a laboratornĂ stoly. ElektronovĂ˝ mikroskop. V celĂ© budovÄ› to smrdÄ›lo jako v rasovnÄ›, ale ĹľĂˇdnĂˇ zvĂĹ™ata nebylo nikde vidÄ›t â€“ natoĹľ pak nÄ›co, co by odpovĂdalo nĂˇzvu â€žseĹˇĂvanĂâ€ś. PastĂ˝Ĺ™ kamsi odvĂˇdÄ›l dĂvku chodbou, kdeĹľto Gabriela zavezli do prĂˇzdnĂ© mĂstnosti.

Prichett stĂˇl vedle jeho bezduchĂ©ho tÄ›la. â€žDomnĂvĂˇme se, Ĺľe pan Corrigan pĹ™eĹˇel do jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ. GenerĂˇl Nash chce vÄ›dÄ›t, jestli je jeho tÄ›lo zranÄ›no nebo ne.â€ś

â€žNemĂˇm nic neĹľ stetoskop.â€ś

â€žDÄ›lejte, co umĂte, ale pospÄ›Ĺˇte si. Nash tu bude za pĂˇr minut.â€ś

Richardson pĹ™iloĹľil ĹˇpiÄŤky prstĹŻ na GabrielĹŻv krk a hledal pulz. Nic. VytĂˇhl z kapsy tuĹľku a pĂchl mladĂka do chodidla. SvalovĂˇ reakce byla v poĹ™Ăˇdku. PĹ™ed PrichettovĂ˝ma oÄŤima doktor rozepnul Gabrielovi koĹˇili a pĹ™itiskl mu stetoskop na hrudnĂk. Deset vteĹ™in. Dvacet vteĹ™in. A pak, koneÄŤnÄ›, jedinĂ˝ Ăşder srdce.

Z chodby se ozvaly hlasy. Richardson odstoupil od Gabrielova tÄ›la a do sĂˇlu veĹˇli generĂˇl Nash s Michaelem v PastĂ˝Ĺ™ovÄ› doprovodu.

â€žTak co?â€ś zeptal se generĂˇl. â€žJe v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žJe naĹľivu. NemĹŻĹľu Ĺ™Ăct, jestli doĹˇlo k nÄ›jakĂ©mu neurologickĂ©mu poĹˇkozenĂ.â€ś

Michael pĹ™istoupil k vozĂku a dotkl se bratrovy tvĂˇĹ™e.

â€žGabe je poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› ve DruhĂ©m svÄ›tÄ› a hledĂˇ cestu ven. JĂˇ jsem ji naĹˇel, ale neĹ™ekl jsem mu o nĂ.â€ś

â€žTo bylo moudrĂ© rozhodnutĂ,â€ś kĂ˝vl generĂˇl.

â€žKde je bratrĹŻv talisman? JaponskĂ˝ meÄŤ?â€ś

PastĂ˝Ĺ™ se zatvĂˇĹ™il, jako by ho obvinili z krĂˇdeĹľe. Podal Michaelovi meÄŤ a ten ho poloĹľil bratrovi na hrudnĂk.

â€žNemĹŻĹľete ho nechat pĹ™ivĂˇzanĂ©ho donekoneÄŤna,â€ś

protestoval Richardson. â€žUdÄ›lajĂ se mu proleĹľeniny jako pacientĹŻm s poruĹˇenou mĂchou. ZaÄŤnou mu atrofovat svaly.â€ś

GenerĂˇl se zatvĂˇĹ™il znechucenÄ›, Ĺľe si nÄ›kdo dovolĂ vyslovit nĂˇmitku. â€žS tĂm bych si starosti nedÄ›lal, doktore.

MusĂ zĹŻstat pod kontrolou, dokud ho nepĹ™imÄ›jeme, aby zmÄ›nil svĂ© nĂˇzory.â€ś

PĹ™ĂĹˇtĂ den rĂˇno se Richardson snaĹľil zĹŻstat stranou v neurologickĂ© laboratoĹ™i umĂstÄ›nĂ© v suterĂ©nu knihovny. Byl mu povolen pĹ™Ăstup k online ĹˇachovĂ© partii probĂhajĂcĂ na mĂstnĂm serveru, a hra ho fascinovala. Jeho ÄŤernĂ© figurky a bĂlĂ© figurky poÄŤĂtaÄŤe byly animovanĂ© postaviÄŤky s obliÄŤejem a konÄŤetinami. Pokud se zrovna nepohybovaly po Ĺˇachovnici, stĹ™elci â€“ biskupovĂ© â€“ si ÄŤetli v breviĂˇĹ™Ăch a jezdci krotili svĂ© konÄ›. UnudÄ›nĂ pÄ›ĹˇĂˇci neustĂˇle zĂvali, drbali se a usĂnali.

KdyĹľ si koneÄŤnÄ› zvykl, Ĺľe figurky jsou ĹľivĂ©, propracoval se k ÄŤemusi, ÄŤemu se Ĺ™Ăkalo druhĂˇ interaktivnĂ ĂşroveĹ�. Na tĂ©to Ăşrovni si figury vymÄ›Ĺ�ovaly urĂˇĹľky, anebo doktorovi pĹ™edklĂˇdaly svĂ© nĂˇvrhy. KdyĹľ udÄ›lal chybnĂ˝ tah, figury se s nĂm hĂˇdaly o strategii, a pak se neochotnÄ› pĹ™esunuly na dalĹˇĂ polĂÄŤko. Na tĹ™etĂ interaktivnĂ Ăşrovni nebylo tĹ™eba nic dÄ›lat, staÄŤilo se jen dĂvat. Figury se pohybovaly samy a silnÄ›jĹˇĂ vraĹľdili slabĹˇĂ, mlĂˇtili je kyji nebo je bodali meÄŤi.

â€žMĂˇte napilno, doktore?â€ś

Richardson se ohlĂ©dl a ve dveĹ™Ăch uvidÄ›l stĂˇt Nathana Boonea. â€žJen jsem chvĂli hrĂˇl Ĺˇachy.â€ś

â€žFajn.â€ś Boone pĹ™ipochodoval k laboratornĂmu stolu.

â€žVĹˇichni si potĹ™ebujeme neustĂˇle udrĹľovat postĹ™eh. TĹ™Ăbit si mysl.â€ś

Usedl naproti doktorovi. Kdyby nÄ›kdo v tu chvĂli nahlĂ©dl do mĂstnosti, pomyslel by si, Ĺľe tu dva kolegovĂ© debatujĂ o odbornĂ˝ch otĂˇzkĂˇch.

â€žJak se vede, doktore? Dlouho jsme spolu nemluvili.â€ś

Richardson pohlĂ©dl na obrazovku poÄŤĂtaÄŤe. Figury se spolu bavily a pĹ™ipravovaly se k Ăştoku. Doktor uvaĹľoval, jestli si figury myslĂ, Ĺľe jsou skuteÄŤnĂ©. MoĹľnĂˇ, Ĺľe se modlĂ a snĂ a uĹľĂvajĂ si svĂˇ drobnĂˇ vĂtÄ›zstvĂ, a neuvÄ›domujĂ si, Ĺľe je to on, kdo mĂˇ nad nimi moc.

â€žJĂˇ â€“ jĂˇ bych chtÄ›l domĹŻ.â€ś

â€žMy vĂˇs chĂˇpeme.â€ś Boone vykouzlil chĂˇpavĂ˝ ĂşsmÄ›v.

â€žÄŚasem se budete moct vrĂˇtit k uÄŤenĂ, ale v tuto chvĂli jste dĹŻleĹľitĂ˝ ÄŤlen naĹˇeho tĂ˝mu. Byl jsem informovĂˇn, Ĺľe jste byl pĹ™i tom, kdyĹľ pĹ™ivezli Gabriela Corrigana.â€ś

â€žJen jsem ho zbÄ›ĹľnÄ› vyĹˇetĹ™il. To je vĹˇechno. Je stĂˇle naĹľivu.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak. Je tady, je naĹľivu, a teÄŹ se s nĂm musĂme vypoĹ™Ăˇdat. CoĹľ pĹ™edstavuje docela zvlĂˇĹˇtnĂ problĂ©m â€“ je vĹŻbec moĹľnĂ© zavĹ™Ăt PoutnĂka v mĂstnosti? Podle toho, co Ĺ™ĂkĂˇ Michael, kdyĹľ ho nechĂˇme ĂşplnÄ› pĹ™ivĂˇzanĂ©ho, nemĹŻĹľe se dostat z tÄ›la ven. A navĂc to mĹŻĹľe vĂ©st k fyzickĂ˝m problĂ©mĹŻm.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak. Ĺ�Ăkal jsem to generĂˇlu Nashovi.â€ś

Boone se pĹ™edklonil a stiskl knoflĂk na laptopu. Ĺ achovĂˇ partie i se vĹˇemi figurami zmizela. â€žPoslednĂch pÄ›t let ZelenĂˇ zemÄ› sponzorovala vĂ˝zkum neurologickĂ©ho zpracovĂˇnĂ bolesti. Jak jistÄ› vĂte, bolest je velmi sloĹľitĂ˝ fenomĂ©n.â€ś

â€žBolest je zpracovĂˇna nÄ›kolika oblastmi mozku a jejĂ vnĂmĂˇnĂ se ĹˇĂĹ™Ă po paralelnĂch nervovĂ˝ch drahĂˇch,â€ś

vysvÄ›tloval Richardson. â€žTo znamenĂˇ, Ĺľe i kdyĹľ je nÄ›jakĂˇ ÄŤĂˇst mozku vyĹ™azena, pĹ™esto mĹŻĹľeme reagovat na zranÄ›nĂ.â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›, doktore. Ale naĹˇi vÄ›dci zjistili, Ĺľe lze implantovat drĂˇtky do pÄ›ti oblastĂ mozku, z nichĹľ

nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ je cerebellum a thalamus. PodĂvejte se na

tohle.â€ś Boone vytĂˇhl z kapsy DVD a vloĹľil disk do Richardsonova poÄŤĂtaÄŤe. â€žTohle bylo natoÄŤeno pĹ™ed rokem v SevernĂ Koreji.â€ś

Na obrazovce se objevila ĹľlutohnÄ›dĂˇ opiÄŤka druhu makak rhesus. SedÄ›la v kleci a z hlavy jĂ vyÄŤuhovaly drĂˇty.

DrĂˇty byly pĹ™ipevnÄ›ny k vysĂlaÄŤce pĹ™ipoutanĂ© k tÄ›lĂÄŤku zvĂĹ™ete. â€žVidĂte to? Nikdo ho neĹ™eĹľe ani mu nepĂˇlĂ kĹŻĹľi.

StaÄŤĂ jen zmĂˇÄŤknout knoflĂk aâ€¦â€ś

OpiÄŤka zavĹ™eĹˇtÄ›la a zhroutila se s vĂ˝razem nesmĂrnĂ© bolesti v obliÄŤejĂku. ZĹŻstala leĹľet na podlaze klece, svĂjela se a tiĹˇe kĹ�uÄŤela.

â€žVidĂte, co se stane? ĹľĂˇdnĂ© fyzickĂ© trauma, ale nervovĂˇ soustava je zahlcena masivnĂm neurologickĂ˝m vjemem.â€ś

Richardson tĂ©mÄ›Ĺ™ nebyl schopen promluvit. â€žProÄŤ mi to ukazujete?â€ś

â€žTo je snad jasnĂ©, doktore, ne? Chceme, abyste zavedl do Gabrielova mozku drĂˇty. AĹľ se vrĂˇtĂ z jinĂ˝ch svÄ›tĹŻ, uvolnĂme mu pouta. Budeme s nĂm dobĹ™e zachĂˇzet a pokusĂme se zmÄ›nit jeho rebelantskĂ© nĂˇzory v jistĂ˝ch otĂˇzkĂˇch. Ale v okamĹľiku, kdy se nĂˇm pokusĂ utĂ©ct, nÄ›kdo zmĂˇÄŤkne knoflĂk a â€“â€ś

â€žTo neudÄ›lĂˇm,â€ś vyhrkl Richardson. â€žTo je pĹ™ece muÄŤenĂ.â€ś

â€žTo je nesprĂˇvnĂ˝ vĂ˝raz. My jen inscenujeme negativnĂ dĹŻsledky jistĂ˝ch nesprĂˇvnĂ˝ch rozhodnutĂ.â€ś

â€žJsem lĂ©kaĹ™. Byl jsem veden, abych pomĂˇhal lidem.

Tohle â€“ tohle je ĹˇpatnĂ©.â€ś

â€žBudete muset zapracovat na svĂ©m slovnĂku, doktore.

Ten postup nenĂ ĹˇpatnĂ˝. Je nutnĂ˝.â€ś

Boone se zvedl a vykroÄŤil ke dveĹ™Ăm. â€žProstudujte si informace na tom DVD. V nejbliĹľĹˇĂch dnech vĂˇm poĹˇleme dalĹˇĂ Ăşdaje.â€ś Znovu se usmĂˇl a pak zmizel v chodbÄ›.

Doktor Richardson si pĹ™ipadal jako ÄŤlovÄ›k, kterĂ©mu prĂˇvÄ› sdÄ›lili, Ĺľe mĂˇ rakovinu, Ĺľe se mu zhoubnĂ© buĹ�ky ĹˇĂĹ™Ă krvĂ a kostmi. Strach a ambice mu znemoĹľĹ�ovaly vidÄ›t symptomy vÄŤas, a teÄŹ uĹľ je pozdÄ›.

SedÄ›l v laboratoĹ™i a sledoval na obrazovce poÄŤĂtaÄŤe rĹŻznĂ© opiÄŤky. MÄ›ly by utĂ©ct z klece, pomyslel si. MÄ›ly by utĂ©ct a schovat se. Ale rozkaz byl vydĂˇn, nÄ›kdo stiskl knoflĂk a zvĂĹ™Ăˇtka byla donucena k posluĹˇnosti.

56

VnikĂˇnĂ do budov bylo povaĹľovĂˇno za vedlejĹˇĂ, avĹˇak dĹŻleĹľitou harlekĂ˝nskou dovednost. KdyĹľ byla Maja jeĹˇtÄ› pubertĂˇlnĂ dÄ›vÄŤe, strĂˇvila u Lipky tĹ™i dny instruktĂˇĹľĂ o zĂˇmcĂch, bezpeÄŤnostnĂch kartĂˇch a uzavĹ™enĂ˝ch televiznĂch okruzĂch. Na konci tohoto neformĂˇlnĂho seminĂˇĹ™e se spoleÄŤnÄ› vloupali do budovy LondĂ˝nskĂ© univerzity.

Potulovali se prĂˇzdnĂ˝mi chodbami a vsunuli pohlednici do kapsy ÄŤernĂ©ho kabĂˇtu halĂcĂho kostru Jeremyho Benthama.

Na elektronickĂ©m plĂˇnu vĂ˝zkumnĂ©ho zaĹ™ĂzenĂ bylo patrnĂ© ventilaÄŤnĂ potrubĂ, kterĂ© vedlo do podzemĂ do suterĂ©nu budovy genetickĂ©ho vĂ˝zkumu. Na rĹŻznĂ˝ch mĂstech vĂ˝kresu pĹ™ipsal architekt malĂ˝mi pĂsmeny â€žPIDPâ€ś, coĹľ

znamenalo ÄŤidla systĂ©mu pasivnĂho infraÄŤervenĂ©ho detektoru pohybu. ExistujĂ zpĹŻsoby, jak se vypoĹ™Ăˇdat i s tĂmhle problĂ©mem, ale Maje dÄ›lalo starosti, jestli mezitĂm do budovy nepĹ™idali nÄ›jakĂ© dalĹˇĂ bezpeÄŤnostnĂ zaĹ™ĂzenĂ.

Hollis zastavil u nĂˇkupnĂ galerie zĂˇpadnÄ› od Filadelfie.

V obchodÄ› se sportovnĂmi potĹ™ebami si nakoupili horolezeckou vĂ˝stroj a ve velkoobchodu se zdravotnickĂ˝mi potĹ™ebami malĂ˝ kanystr tekutĂ©ho dusĂku. PoblĂĹľ nĂˇkupnĂ

galerie objevili obchod s domĂˇcĂmi potĹ™ebami a nĂˇĹ™adĂm a strĂˇvili celou hodinu chozenĂm rozlehlĂ˝mi uliÄŤkami. Maja naloĹľila do nĂˇkupnĂho vozĂku dlĂˇto a kladivo, svĂtilnu, pĂˇÄŤidlo, menĹˇĂ propanbutanovou lampu a Ĺ™ezĂˇk na Ĺˇrouby.

PĹ™ipadalo jĂ, Ĺľe se na nÄ› vĹˇichni dĂvajĂ, ale Hollis zaĹˇpĂˇsoval s mladou pokladnĂ, takĹľe vyĹˇli z obchodu, aniĹľ se jich kdo na nÄ›co ptal.

PozdÄ› odpoledne dojeli do mÄ›steÄŤka Purchase ve stĂˇtÄ› New York. Byla to bohatĂˇ obec s vĂ˝stavnĂ˝mi domy, soukromĂ˝mi Ĺˇkolami a Ĺ™editelstvĂmi firem obklopenĂ˝mi peÄŤlivÄ› upravenĂ˝mi zahradami. Maja usoudila, Ĺľe je to dokonalĂˇ volba pro tajnĂ© vĂ˝zkumnĂ© stĹ™edisko. Z pracoviĹˇtÄ› je blĂzko do New Yorku i na mĂstnĂ letiĹˇtÄ›, a Tabula pĹ™itom mĹŻĹľe snadno skrĂ˝t svĂ© rejdy za vysokĂ˝mi zdmi.

Ubytovali se v malĂ©m motelu a Maja se pĂˇr hodin prospala s meÄŤem poloĹľenĂ˝m vedle sebe. KdyĹľ se probudila, zastihla Hollise, jak se holĂ v koupelnÄ›. â€žVyrazĂme?â€ś zeptala se.

Hollis si oblĂ©kl ÄŤistou koĹˇili a pak si svĂˇzal dredy. â€žDej mi jenom pĂˇr minut,â€ś Ĺ™ekl jĂ. â€žÄŚlovÄ›k by mÄ›l vypadat dobĹ™e, kdyĹľ jde do boje.â€ś

Kolem desĂˇtĂ© veÄŤer vyjeli z motelu, projeli kolem klubu U StarĂ©ho dubu, naÄŤeĹľ zahnuli na sever na dvouproudovou silnici. VĂ˝zkumnĂ© stĹ™edisko naĹˇli snadno. Na zdi byly instalovanĂ© bezpeÄŤnostnĂ sodĂkovĂ© lampy a v budce u hlavnĂ

brĂˇny sedÄ›l strĂˇĹľnĂ˝. Hollis se neustĂˇle dĂval do postrannĂho zrcĂˇtka, ale nikdo je nesledoval. Asi po kilometru a pĹŻl odboÄŤil na vedlejĹˇĂ cestu k severu a zaparkoval na krajnici u jabloĹ�ovĂ©ho hĂˇje. Jablka uĹľ byla sklizenĂˇ a zem byla postlanĂˇ suchĂ˝mi listy.

V autÄ› bylo hlubokĂ© ticho. Maja si uvÄ›domila, Ĺľe si v poslednĂ dobÄ› zvykla na hudbu linoucĂ se z reproduktorĹŻ â€“ dodĂˇvala jim po cestÄ› energii.

â€žBude to tÄ›ĹľkĂ©,â€ś Ĺ™ekl Hollis. â€žUrÄŤitÄ› tam bude spousta bodyguardĹŻ.â€ś

â€žNemusĂĹˇ nikam chodit.â€ś

â€žJĂˇ vĂm, Ĺľe to dÄ›lĂˇĹˇ kvĹŻli Gabrielovi, ale musĂme taky zachrĂˇnit Viki.â€ś Hollis pohlĂ©dl pĹ™ednĂm sklem na noÄŤnĂ oblohu. â€žJe to chytrĂˇ a stateÄŤnĂˇ holka, a hĂˇjĂ sprĂˇvnou vÄ›c.

KaĹľdĂ˝ chlap by byl ĹˇĹĄastnĂ˝, kdyby mohl bĂ˝t souÄŤĂˇstĂ jejĂho Ĺľivota.â€ś

â€žVypadĂˇ to, Ĺľe bys to rĂˇd byl ty.â€ś

Hollis se zasmĂˇl. â€žKdybych byl ĹˇĹĄastnĂ˝ chlap, nesedÄ›l bych tu v omlĂˇcenĂ˝m nĂˇklaÄŹĂˇku s HarlekĂ˝nkou. Vy HarlekĂ˝ni mĂˇte totiĹľ dÄ›snÄ› moc nepĹ™Ăˇtel.â€ś

Vystoupili z auta a razili si cestu houĹˇtĂm zakrslĂ˝ch dubĹŻ

bahennĂch a ostruĹľinovĂ˝ch keĹ™ĹŻ. Maja si nesla meÄŤ a automat. Hollis si vybral poloautomatickou puĹˇku a nesl plĂˇtÄ›nĂ˝ vak s nĂˇĹ™adĂm. VynoĹ™ili se z houĹˇtĂ u severnĂ zdi

vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska a naĹˇli ventilaÄŤnĂ Ĺˇachtu vystupujĂcĂ ze zemÄ›. Otvor byl zakryt tÄ›Ĺľkou Ĺľeleznou mĹ™ĂĹľĂ.

Hollis ucvakl oba zĂˇmky a nadzvedl mĹ™ĂĹľ pĂˇÄŤidlem.

PosvĂtil do Ĺˇachty baterkou, ale nedosvĂtil dĂˇl neĹľ nÄ›jakĂ© tĹ™i metry. Maja ucĂtila na tvĂˇĹ™i teplĂ˝ vzduch.

â€žPodle nĂˇkresu vede tahle Ĺˇachta pĹ™Ămo do suterĂ©nu,â€ś

Ĺ™ekla Hollisovi. â€žNevĂm, jestli je tam dost mĂsta na obrĂˇcenĂ, takĹľe pĹŻjdu prvnĂ.â€ś

â€žJak poznĂˇm, Ĺľe jsi v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žSpouĹˇtÄ›j mÄ› vĹľdycky po metru. KdyĹľ dvakrĂˇt zatĂˇhnu, znamenĂˇ to, Ĺľe je vĹˇechno v poĹ™Ăˇdku a mĹŻĹľeĹˇ spouĹˇtÄ›t dĂˇl.â€ś

Maja si navlĂ©kla horolezeckĂ© popruhy a Hollis upevnil na okraj mĹ™ĂĹľe rumpĂˇl a kladku. KdyĹľ se ujistil, Ĺľe lano drĹľĂ, Maja se spustila do Ĺˇachty s pĂˇr nĂˇstroji pod bundou. V

ĹˇachtÄ› byla tma a horko, a byla tak tak ĹˇirokĂˇ pro jednoho ÄŤlovÄ›ka. PĹ™ipadala si, jako by se spouĹˇtÄ›la do jeskynÄ›. Po nÄ›jakĂ˝ch patnĂˇcti metrech narazila na kĹ™iĹľovatku ve tvaru pĂsmene T, kde se Ĺˇachta rozbĂhala opaÄŤnĂ˝mi smÄ›ry.

ZavÄ›ĹˇenĂˇ hlavou dolĹŻ vytĂˇhla kladivo a dlĂˇto a chystala se prosekat kovovĂ˝ plĂˇĹˇĹĄ. NĂˇrazy dlĂˇta do kovu rezonovaly celou Ĺˇachtou. Maje stĂ©kal pot po tvĂˇĹ™i, ale buĹˇila dĂˇl. DlĂˇto nĂˇhle proĹˇlo kovem a objevil se tenkĂ˝ prouĹľek svÄ›tla. Maja vysekla otvor a odehnula kovovĂ˝ plĂˇĹˇĹĄ. DvakrĂˇt zatĂˇhla za lano a Hollis ji spustil do podzemnĂho tunelu s betonovou podlahou a stÄ›nami z tvĂˇrnic. Po stÄ›nĂˇch vedly vodovodnĂ

trubky, elektĹ™ina a ventilace. SvÄ›tlo pochĂˇzelo od zĂˇĹ™ivek umĂstÄ›nĂ˝ch na stropÄ› v ĹˇestimetrovĂ˝ch rozestupech.

VytĂˇhnout lano a spustit dolĹŻ vak s nĂˇĹ™adĂm trvalo deset minut. Za dalĹˇĂch pÄ›t minut stĂˇl Hollis vedle nĂ.

â€žJak se dostaneme nahoru?â€ś

â€žV severnĂm rohu budovy je nouzovĂ© schodiĹˇtÄ›. MusĂme najĂt schodiĹˇtÄ›, aniĹľ bychom spustili alarm.â€ś

Postupovali tunelem a zastavili se u prvnĂch otevĹ™enĂ˝ch dveĹ™Ă. Maja vytĂˇhla malĂ© zrcĂˇtko a podrĹľela ho v nataĹľenĂ© ruce. Na druhĂ© stranÄ› dveĹ™Ă vidÄ›li malou bĂlou plastikovou krabiÄŤku se zakĹ™ivenĂ˝mi ÄŤoÄŤkami rozptylkami.

â€žNĂˇkres Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe tady majĂ infraÄŤervenĂ© detektory pohybu. ZachycujĂ infraÄŤervenĂ© zĂˇĹ™enĂ vydĂˇvanĂ© objekty, a kdyĹľ pĹ™ekroÄŤĂ jistĂ˝ limit, spustĂ se alarm.â€ś

â€žProto mĂˇme s sebou tekutĂ˝ dusĂk?â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›.â€ś Maja sĂˇhla do batohu a vytĂˇhla kanystr s tekutĂ˝m dusĂkem. Vypadal jako termoska s tryskou na hornĂm konci. OpatrnÄ› natĂˇhla ruku a postĹ™Ăkala detektor pohybu. KdyĹľ byl pokrytĂ˝ bĂlou pÄ›nou, pokraÄŤovali v chĹŻzi tunelem.

InĹľenĂ˝Ĺ™i, kteĹ™Ă podzemnĂ tunel postavili, namalovali na zdi ÄŤĂsla sektorĹŻ, ale Maja netuĹˇila, co znamenajĂ. V

nÄ›kterĂ˝ch ÄŤĂˇstech tunelu slyĹˇeli vytrvalĂ˝ mechanickĂ˝ hukot, kterĂ˝ znÄ›l jako parnĂ turbĂna, ale stroj nebylo nikde vidÄ›t.

KdyĹľ tak postupovali deset minut, doĹˇli na dalĹˇĂ kĹ™iĹľovatku.

DvÄ› chodby se rozbĂhaly opaÄŤnĂ˝m smÄ›rem, ale nic nenapovĂdalo, kudy by se mÄ›li dĂˇt. Maja sĂˇhla do kapsy a vytĂˇhla generĂˇtor nahodilĂ˝ch ÄŤĂsel. LichĂ© znamenĂˇ vpravo, rozhodla se, a stiskla knoflĂk. Na obrazovce se objevilo ÄŤĂslo 3531.

â€žDoprava,â€ś oznĂˇmila Hollisovi.

â€žProÄŤ?â€ś

â€žĹľĂˇdnĂ˝ dĹŻvod.â€ś

â€žTunel nalevo vypadĂˇ vÄ›tĹˇĂ. MyslĂm, Ĺľe bychom mÄ›li jĂt tam.â€ś

Vydali se tedy nalevo a strĂˇvili deset minut prozkoumĂˇvĂˇnĂm prĂˇzdnĂ˝ch ĂşloĹľnĂ˝ch prostor. UkĂˇzalo se, Ĺľe chodba je slepĂˇ. DoĹˇli na konec a obrĂˇtili se zpÄ›t. Cestou zpĂˇtky narazili na symbol harlekĂ˝nskĂ© loutny, kterĂ˝ Maja vyĹˇkrĂˇbala noĹľem do zdi.

Hollis se zatvĂˇĹ™il znechucenÄ›. â€žTo ale pĹ™ece neznamenĂˇ, Ĺľe nĂˇm ta tvoje chytrĂˇ maĹˇinka radila sprĂˇvnÄ›. Dej pokoj, Majo. To ÄŤĂslo pĹ™ece nic neznamenĂˇ.â€ś

â€žZnamenĂˇ, Ĺľe mĂˇme jĂt doprava.â€ś

VeĹˇli do dalĹˇĂ chodby a vyĹ™adili dalĹˇĂ detektor pohybu.

NĂˇhle se Hollis zastavil a ukĂˇzal na strop. Byla tam upevnÄ›nĂˇ malĂˇ stĹ™ĂbrnĂˇ krabiÄŤka. â€žJe to detektor pohybu?â€ś

Maja zavrtÄ›la hlavou a pĹ™iloĹľila si prst ke rtĹŻm.

â€žTak mi pĹ™ece Ĺ™ekni, co to je?â€ś

Maja ho popadla za ruku a tĂˇhla ho chodbou pryÄŤ.

Rozrazili jedny ocelovĂ© dveĹ™e a veĹˇli do mĂstnosti velkĂ© jako fotbalovĂ© hĹ™iĹˇtÄ›, plnĂ© betonovĂ˝ch opÄ›rnĂ˝ch sloupĹŻ.

â€žCo se ksakru dÄ›je?â€ś

â€žTo byl jejich zĂˇloĹľnĂ systĂ©m. ZvukovĂ˝ detektor. PatrnÄ› je napojenĂ˝ na program, kterĂ˝ se jmenuje Echo. PoÄŤĂtaÄŤ odfiltruje mechanickĂ© zvuky a zaregistruje zvuk lidskĂ©ho hlasu.â€ś

â€žTakĹľe teÄŹ vÄ›dĂ, Ĺľe tu jsme?â€ś

Maja odklopila vĂÄŤko pouzdra s meÄŤem. â€žDetektor uĹľ

mohl zaznamenat naĹˇe hlasy pĹ™ed dvaceti minutami. PojÄŹ, musĂme najĂt to schodiĹˇtÄ›.â€ś

V suterĂ©nnĂ mĂstnosti bylo jen pÄ›t zdrojĹŻ svÄ›tla â€“ jedna ĹľĂˇrovka v kaĹľdĂ©m koutÄ› a pĂˇtĂˇ uprostĹ™ed. VykroÄŤili z jednoho kouta haly a zvolna postupovali mezi ĹˇedĂ˝mi sloupy ke svÄ›tlu uprostĹ™ed. BetonovĂˇ podlaha byla pokrytĂˇ prachem a vzduch byl horkĂ˝ a nehnutĂ˝.

ĹľĂˇrovky zablikaly a pak zhasly. NÄ›kolik vteĹ™in tak stĂˇli v naprostĂ© tmÄ›, dokud Hollis nerozsvĂtil jejich jedinou svĂtilnu. MÄ›l napjatĂ˝ vĂ˝raz a byl pĹ™ipravenĂ˝ k boji.

Zaslechli vrzĂˇnĂ a skĹ™Ăpot, jako by se otevĂraly zarezlĂ© dveĹ™e. Ticho. Pak se dveĹ™e dunivÄ› zabouchly. Maju brnÄ›ly koneÄŤky prstĹŻ. Dotkla se Hollisovy paĹľe â€“ nehĂ˝bej se â€“ a pak oba zaslechli krĂˇtkĂ˝ ĹˇtÄ›kavĂ˝ zvuk, kterĂ˝ zaznÄ›l jako smĂch.

Hollis namĂĹ™il kuĹľel svĂtilny mezi dvÄ› Ĺ™ady sloupĹŻ a oba uvidÄ›li, jak se ve stĂnu cosi mihlo. â€žSeĹˇĂvanci,â€ś Ĺ™ekl. â€žPoslali je sem na nĂˇs, aby nĂˇs zlikvidovali.â€ś

Maja sĂˇhla do batohu a vylovila propanbutanovou lampu. PĹ™ipadalo jĂ, Ĺľe mĂˇ straĹˇnÄ› neĹˇikovnĂ© ruce, jak tak ĹˇmĂˇtrala, aby otoÄŤila kovovĂ˝m knoflĂkem, a pak zapĂˇlila plyn zapalovaÄŤem na cigarety. Z hoĹ™Ăˇku vyskoÄŤil s tichĂ˝m hukotem modravĂ˝ plamen. Maja zvedla lampu a ustoupila o pĂˇr krokĹŻ.

Mezi sloupy se mĂhaly tmavĂ© stĂny. Znovu se ozval pĹ™ĂĹˇernĂ˝ smĂch. Hyeny mÄ›nily pozici, pohybovaly se v kruhu kolem nich. Maja s Hollisem stĂˇli zĂˇdy k sobÄ› v malĂ©m kruhu svÄ›tla.

â€žNenĂ snadnĂ© je zabĂt,â€ś vysvÄ›tloval Hollis. â€žKdyĹľ je stĹ™elĂĹˇ do tÄ›la, okamĹľitÄ› se jim rĂˇny zacelĂ.â€ś

â€žMĂˇm mĂĹ™it na hlavu?â€ś

â€žJestli to dokĂˇĹľeĹˇ. Budou ĂştoÄŤit, dokud je nezabijeme.â€ś

Maja se otoÄŤila a uvidÄ›la ve vzdĂˇlenosti asi Ĺˇesti metrĹŻ

smeÄŤku hyen. Bylo tu asi osm aĹľ deset zvĂĹ™at â€“ a rychle se pĹ™ibliĹľovala. ĹľlutĂˇ srst s ÄŤernĂ˝mi skvrnami. TupĂ© ÄŤernĂ© ÄŤenichy.

Jedno zvĂĹ™e vydalo vysokĂ˝ chechtavĂ˝ zvuk. SmeÄŤka se rozdÄ›lila a jednotlivĂˇ zvĂĹ™ata se rozbÄ›hla mezi sloupy, aby zaĂştoÄŤila ze dvou stran. Maja postavila lampu pĹ™ed sebe na zem a naplnila zĂˇsobnĂk puĹˇky. VyÄŤkĂˇvala, aĹľ se smeÄŤka

pĹ™iblĂĹľĂ asi na tĹ™i metry, a pak vystĹ™elila na vĹŻdce. Kulky zasĂˇhly zvĂĹ™e do hrudnĂku a odhodily ho zpÄ›t, ale ostatnĂ zvĂĹ™ata postupovala dĂˇl. Hollis stĂˇl tÄ›snÄ› vedle nĂ a pĂˇlil na druhou skupinu.

Maja tiskla spouĹˇĹĄ znovu a znovu, dokud nevyprĂˇzdnila zĂˇsobnĂk. Pak odhodila puĹˇku a uchopila meÄŤ a napĹ™Ăˇhla ho dopĹ™edu jako kopĂ. Jedna z hyen zaĂştoÄŤila skokem a nabodla se na meÄŤ. TÄ›ĹľkĂ© tÄ›lo dopadlo na zem k MajinĂ˝m nohĂˇm.

Zoufale vytrhla meÄŤ a rozmĂˇchla se dvÄ›ma rychlĂ˝mi energickĂ˝mi pohyby na dvÄ› dalĹˇĂ ĂştoÄŤĂcĂ hyeny. Vyjekly a zaĹ™valy bolestĂ, kdyĹľ meÄŤ pronikl jejich tlustou kĹŻĹľĂ.

Maja se otoÄŤila a spatĹ™ila Hollise, jak bÄ›ĹľĂ smÄ›rem od nĂ a snaĹľĂ se nacpat novou munici do zĂˇsobnĂku puĹˇky. TĹ™i hyeny mu byly v patĂˇch. OtoÄŤil se, odhodil baterku a mĂˇchl puĹˇkou jako kyjem a zasĂˇhl prvnĂ ĂştoÄŤĂcĂ zvĂĹ™e a odhodil je stranou do stĂnu.

Maja zvedla levou rukou propanbutanovou lampu, pravou svĂrala meÄŤ. RozbÄ›hla se k Hollisovi, kterĂ˝ se snaĹľil odrazit Ăştok dvou hyen. Vedla pohyb meÄŤem dolĹŻ. Jednomu zvĂĹ™eti usekla hlavu a druhĂ© bodla do bĹ™icha. Hollis mÄ›l roztrĹľenou bundu a paĹľi mÄ›l zakrvĂˇcenou.

â€žVstaĹ�!â€ś zakĹ™iÄŤela. â€žMusĂĹˇ vstĂˇt!â€ś

Hollis se vyĹˇkrĂˇbal na nohy, naĹˇel novĂ˝ nĂˇbojovĂ˝ pĂˇs a zaklapl ho do puĹˇky. ZranÄ›nĂˇ hyena se pokouĹˇela odplĂĹľit, ale Maja mĂˇchla meÄŤem jako kat. Ruce se jĂ chvÄ›ly, kdyĹľ

stĂˇla nad mrtvĂ˝m tÄ›lem. SeĹˇĂvanec mÄ›l otevĹ™enou tlamu, takĹľe vidÄ›la jeho zuby.

â€žPĹ™iprav se,â€ś Ĺ™ekl Hollis. â€žUĹľ zase jdou.â€ś PĹ™iloĹľil puĹˇku k rameni a zamumlal jonesistickou modlitbu. â€žModlĂm se k TobÄ›, BoĹľe, celĂ˝m svĂ˝m srdcem. KĂ©Ĺľ mÄ› TvĂ© svÄ›tlo ochrĂˇnĂ od zla, kterĂ© â€“â€ś

Za nimi se ozval ĹˇtÄ›kavĂ˝ zvuk a zvĂĹ™ata zaĂştoÄŤila ze tĹ™Ă stran. Maja mĂˇvala meÄŤem, bodala a sekala po zubech a drĂˇpech, kterĂ© se na ni sĂˇpaly, do rudĂ˝ch jazykĹŻ a divokĂ˝ch oÄŤĂ planoucĂch nenĂˇvistĂ. Hollis zprvu stĹ™Ălel jednotlivĂ˝mi ranami ve snaze ĹˇetĹ™it municĂ, ale pak pĹ™eĹˇel na automatickou palbu. SeĹˇĂvanci ĂştoÄŤili znovu a znovu, aĹľ

nakonec zbylo poslednĂ zvĂĹ™e a chystalo se vrhnout na Maju.

Zvedla meÄŤ, pĹ™ipravena tnout, ale vtom pĹ™iskoÄŤil Hollis a stĹ™elil netvora do hlavy.

StĂˇli vedle sebe, vĹˇude kolem nich mrtvĂˇ tÄ›la. Maja si pĹ™ipadala otupÄ›lĂˇ, vyÄŤerpanĂˇ zbÄ›silĂ˝m bojem.

â€žJsi v poĹ™Ăˇdku?â€ś HollisĹŻv hlas znÄ›l ochraptÄ›le a napjatÄ›.

Maja se k nÄ›mu obrĂˇtila. â€žMyslĂm, Ĺľe jo. A co ty?â€ś

â€žJedna ta bestie mÄ› sekla do ramene, ale mĹŻĹľu hĂ˝bat rukou. PojÄŹ, musĂme se do toho dĂˇt.â€ś

Maja zasunula meÄŤ zpĂˇtky do pouzdra. S automatickou puĹˇkou v jednĂ© ruce Ĺˇla prvnĂ k okraji podzemnĂho prostoru.

Trvalo jim nÄ›kolik minut, neĹľ naĹˇli ocelovĂ© bezpeÄŤnostnĂ

dveĹ™e, chrĂˇnÄ›nĂ© elektromagnetickĂ˝mi senzory. Ode dveĹ™Ă vedl kabel do krabice, kterou Hollis vypĂˇÄŤil. VĹˇude samĂ© drĂˇty a spĂnaÄŤe, ale barevnÄ› oznaÄŤenĂ©, coĹľ situaci zjednoduĹˇovalo.

â€žOni sice vÄ›dĂ, Ĺľe jsme tady, ale nechci, aby jim doĹˇlo, Ĺľe jsme se dostali na schodiĹˇtÄ›,â€ś vysvÄ›tlovala Maja.

â€žKterĂ˝ drĂˇt mĂˇme pĹ™estĹ™ihnout?â€ś

â€žNic nestĹ™Ăhej. To by jenom spustilo alarm.â€ś

Nikdy se nevyhĂ˝bej obtĂĹľnĂ©mu rozhodnutĂ, Ĺ™ekl jĂ kdysi otec Jenom hlupĂˇci si myslĂ, Ĺľe majĂ zaruÄŤeno, Ĺľe se rozhodnou sprĂˇvnÄ›. Maja se rozhodla, Ĺľe zelenĂ© drĂˇty jsou uzemnÄ›nĂ a ÄŤervenĂ© vedou proud. Propanbutanovou lampou natavila plastikovĂ˝ potah obou pĂˇrĹŻ ÄŤervenĂ˝ch drĂˇtkĹŻ a pak je propojila malĂ˝mi svorkami.

â€žBude to fungovat?â€ś

â€žMoĹľnĂˇ Ĺľe ne.â€ś

â€žBudou nĂˇs ÄŤekat?â€ś

â€žNejspĂĹˇ ano.â€ś

â€žNo, to znĂ slibnÄ›.â€ś Hollis se pousmĂˇl, a Maja se hned cĂtila trochu lĂ©pe. Nebyl jako jejĂ otec ani jako Matka PoĹľehnanĂˇ, ale uĹľ zaÄŤĂnal uvaĹľovat jako HarlekĂ˝n. ÄŚlovÄ›k musĂ umÄ›t pĹ™ijmout svĹŻj osud, a pĹ™esto bĂ˝t stateÄŤnĂ˝. KdyĹľ

nĂˇsilĂm otevĹ™eli ocelovĂ© dveĹ™e, nic se nestalo. Octli se u paty nouzovĂ©ho schodiĹˇtÄ› se ĹľĂˇrovkami na kaĹľdĂ©m odpoÄŤĂvadle.

Maja udÄ›lala prvnĂ krok, a pak se sviĹľnÄ› rozbÄ›hla vzhĹŻru.

MusĂ najĂt PoutnĂka.

57

Kennard Nash hovoĹ™il s jednĂm z technikĹŻ

monitorujĂcĂch kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ. PoplĂˇcal mladĂka po zĂˇdech jako trenĂ©r posĂlajĂcĂ hrĂˇÄŤe zpÄ›t do hry, a pak pĹ™eĹˇel pĹ™es mĂstnost a posadil se vedle Michaela.

â€žDostali jsme pĹ™edbÄ›Ĺľnou informaci od naĹˇich pĹ™Ăˇtel,â€ś

vysvÄ›tloval. â€žCoĹľ obvykle znamenĂˇ, Ĺľe hlavnĂ vysĂlĂˇnĂ nĂˇsleduje asi tak za pÄ›t minut.â€ś

GenerĂˇlĹŻv tÄ›lesnĂ˝ strĂˇĹľce RamĂłn Vega dolil obÄ›ma sklenky vĂnem, a Michael uĹľdiboval suĹˇenku. Bylo mu dobĹ™e, kdyĹľ tu tak sedÄ›l v zeĹˇeĹ™elĂ©m sĂˇle a pozoroval sklenÄ›nou nĂˇdrĹľ plnou tekutĂ©ho helia. V zelenkavĂ© tekutinÄ› se neustĂˇle odehrĂˇvaly drobnĂ© exploze indikujĂcĂ, Ĺľe elektronovĂ© spĂnaÄŤe v nitru poÄŤĂtaÄŤe zajatĂ© v energetickĂ©m poli jsou uvĂˇdÄ›ny v chod.

Elektrony existovaly v tomto svÄ›tÄ›, ale kvantovĂˇ vlastnost superpozice umoĹľĹ�ovala tÄ›mto subatomovĂ˝m ÄŤĂˇsticĂm, aby byly vypnutĂ© i zapnutĂ©, nahoĹ™e i dole, toÄŤily se doprava i doleva â€“ to vĹˇe souÄŤasnÄ›. Na tĂ©mÄ›Ĺ™ nepostĹ™ehnutelnĂ˝ okamĹľik byly tam i zde, pĹ™echĂˇzely do paralelnĂho vesmĂru. Na onom svÄ›tÄ› vyÄŤkĂˇvala u svĂ©ho

poÄŤĂtaÄŤe jakĂˇsi vyspÄ›lĂˇ civilizace. PoÄŤĂtaÄŤ uchopil elektrony, uspoĹ™Ăˇdal je do souboru informacĂ, a vyslal je zase zpÄ›t.

â€žÄŚekĂˇte nÄ›co konkrĂ©tnĂho?â€ś zeptal se Michael.

â€žJenom vzkaz. MoĹľnĂˇ odmÄ›nu. PĹ™ed tĹ™emi dny jsme jim odvysĂlali Ăşdaje, kterĂ© jste zĂskal ve DruhĂ©m svÄ›tÄ›. PĹ™esnÄ› to od nĂˇs chtÄ›li â€“ jakousi mapu sestavenou PoutnĂkem.â€ś

Nash stiskl vypĂnaÄŤ, naÄŤeĹľ se od stropu spustily tĹ™i plazmovĂ© televiznĂ obrazovky. Technik na druhĂ© stranÄ› sĂˇlu sledoval monitor poÄŤĂtaÄŤe a zaÄŤal psĂˇt povely. Za nÄ›kolik vteĹ™in se na levĂ© obrazovce objevily svÄ›telnĂ© body a temnÄ›jĹˇĂ skvrny.

â€žTak tohle nĂˇm posĂlajĂ. Je to binĂˇrnĂ kĂłd,â€ś vysvÄ›tloval Nash. â€žSvÄ›tlo a jeho nepĹ™Ătomnost jsou zĂˇkladnĂm jazykem vesmĂru.â€ś

PoÄŤĂtaÄŤe pĹ™eklĂˇdaly kĂłd a na pravĂ© obrazovce se zaÄŤala objevovat ÄŤĂsla. Za dalĹˇĂ chvĂli Michael uvidÄ›l, jak se na prostĹ™ednĂ obrazovce zaÄŤĂnĂˇ vynoĹ™ovat sĂĹĄ pĹ™Ămek a zahnutĂ˝ch ÄŤar. Vypadalo to jako vĂ˝kres nÄ›jakĂ©ho sloĹľitĂ©ho stroje.

GenerĂˇl Nash se choval jako hluboce vÄ›Ĺ™ĂcĂ, kterĂ˝ prĂˇvÄ› spatĹ™il tvĂˇĹ™ BoĹľĂ. â€žNa tohle jsme ÄŤekali,â€ś mumlal. â€žDĂvĂˇte se na kvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ dalĹˇĂ generace.â€ś

â€žJak dlouho vĂˇm bude trvat, neĹľ ho postavĂte?â€ś

â€žMoji lidĂ© analyzujĂ Ăşdaje a sdÄ›lĂ mi termĂn. Do tĂ© doby musĂme naĹˇe pĹ™Ăˇtele udrĹľovat v dobrĂ© nĂˇladÄ›.â€ś Nash se

sebevÄ›domÄ› usmĂˇl. â€žJĂˇ totiĹľ s touhle civilizacĂ hraju takovou menĹˇĂ hru. My chceme zvĂ˝Ĺˇit vĂ˝konnost naĹˇĂ techniky. Oni se chtÄ›jĂ volnÄ› pohybovat mezi svÄ›ty. Vy jste ten, kdo jim ukĂˇĹľe, jak se to dÄ›lĂˇ.â€ś

BinĂˇrnĂ kĂłd. ÄŚĂsla. A pak vĂ˝kres novĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe. Ăšdaje od vyspÄ›lĂ© civilizace se mĂhaly po vĹˇech tĹ™ech obrazovkĂˇch, a Michael byl unesen obrazy svÄ›tĂ©lkujĂcĂmi pĹ™ed jeho oÄŤima.

Sotva zaznamenal, Ĺľe ke generĂˇlovi pĹ™istoupil RamĂłn Vega a podal mu mobilnĂ telefon.

â€žTeÄŹ nemĂˇm ÄŤas,â€ś Ĺ™ekl Nash volajĂcĂmu. â€žNemĹŻĹľete poÄŤkat, neĹľâ€¦â€ś NĂˇhle se vĂ˝raz generĂˇlovy tvĂˇĹ™e zmÄ›nil. S

napjatĂ˝m vĂ˝razem se zvedl a zaÄŤal pĹ™echĂˇzet po sĂˇle. â€žCo Ĺľe jste udÄ›lali? Kdo vĂˇm dal povolenĂ otevĹ™Ăt klece? Tak kde je Boone? Kontaktovali jste ho? Tak to hodnÄ› rychle udÄ›lejte.

Ĺ�eknÄ›te mu, aby okamĹľitÄ› pĹ™iĹˇel do poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho centra.â€ś

â€žNÄ›jakĂ˝ problĂ©m?â€ś zeptal se Michael, kdyĹľ Nash vypnul telefon.

â€žNÄ›kdo se vloupal do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska. Mohla by to bĂ˝t ta harlekĂ˝nskĂˇ fanatiÄŤka, o kterĂ© jsem se vĂˇm zmĂnil.

Je to vĹˇechno velmi neobvyklĂ©. Ti lidĂ© pĹ™ece nemajĂ moĹľnosti vniknout do naĹˇeho zaĹ™ĂzenĂ.â€ś

â€žJe ta osoba v budovÄ›?â€ś

GenerĂˇla takovĂˇ moĹľnost vyvedla z mĂry. PohlĂ©dl na svĂ©ho bodyguarda, ale pak ovlĂˇdl strach. â€žOvĹˇemĹľe ne. To je vylouÄŤeno.â€ś

58

Po chvĂli bloudÄ›nĂ v temnĂ©m mÄ›stÄ› Gabriel koneÄŤnÄ› naĹˇel cestu domĹŻ. TeÄŹ si pĹ™ipadal, jako by byl na dnÄ› hlubokĂ©ho jezera a dĂval se zdola na hladinu. Vzduch v plicĂch ho tĂˇhl nahoru â€“ zprvu zvolna, a pak stĂˇle rychleji.

Byl uĹľ tĂ©mÄ›Ĺ™ u hladiny, jen pĂˇr desĂtek centimetrĹŻ, a pak vklouzl zpÄ›t do svĂ©ho tÄ›la.

PoutnĂk otevĹ™el oÄŤi a uvÄ›domil si, Ĺľe neleĹľĂ na sklĂˇdacĂm lehĂˇtku v loĹľnici cĂrkevnĂho tĂˇbora. MĂsto toho byl pĹ™ipoutĂˇn k nemocniÄŤnĂmu vozĂku a vezli ho nÄ›kam dlouhou chodbou s tlumenĂ˝mi svÄ›tly. Jeho meÄŤ mu leĹľel na prsou.

â€žKdeâ€¦,â€ś zaĹˇeptal. Ale tÄ›lo mÄ›l straĹˇnÄ› studenĂ© a ĹˇpatnÄ› se mu mluvilo. NĂˇhle se vozĂk zastavil a objevily se nad nĂm dvÄ› tvĂˇĹ™e â€“ Viki FraserovĂˇ a jakĂ˝si starĹˇĂ muĹľ v bĂlĂ©m plĂˇĹˇti.

â€žVĂtejte zpĂˇtky,â€ś usmĂˇl se muĹľ.

Viki se s ustaranĂ˝m vĂ˝razem dotkla Gabrielovy paĹľe.

â€žJsi v poĹ™Ăˇdku? SlyĹˇĂĹˇ mÄ›?â€ś

â€žCo se stalo?â€ś

Viki a ÄŤlovÄ›k v bĂlĂ©m plĂˇĹˇti zavezli vozĂk do mĂstnosti plnĂ© prĂˇzdnĂ˝ch zvĂĹ™ecĂch klecĂ a rozvĂˇzali leĹľĂcĂmu pouta.

Gabriel se posadil, a zatĂmco se pokouĹˇel rozhĂ˝bat tÄ›lo, Viki mu odvyprĂˇvÄ›la, jak biĹ™ici Tabuly zaĂştoÄŤili na ArkĂˇdii a jak

je letadlem odvezli do vĂ˝zkumnĂ©ho zaĹ™ĂzenĂ poblĂĹľ New Yorku. MuĹľ v bĂlĂ©m plĂˇĹˇti se pĹ™edstavil jako neurolog Phillip Richardson. Vysvobodil Viki ze zamÄŤenĂ© mĂstnosti, a pak se spoleÄŤnÄ› vydali hledat Gabriela.

â€žNijak jsem to neplĂˇnoval. ProstÄ› se to stalo.â€ś Doktor Richardson pĹŻsobil souÄŤasnÄ› vydÄ›ĹˇenÄ› a rozjaĹ™enÄ›. â€žHlĂdal vĂˇs jeden strĂˇĹľnĂ˝, ale odvolali ho. NÄ›kdo zĹ™ejmÄ› zaĂştoÄŤil na vĂ˝zkumnĂ© stĹ™ediskoâ€¦â€ś

Viki si prohlĂĹľela Gabriela a snaĹľila se odhadnout jeho sĂly. â€žDoktor Richardson myslĂ, Ĺľe kdybychom dokĂˇzali dojĂt na parkoviĹˇtÄ› v suterĂ©nu, mĹŻĹľeme odjet ĂşdrĹľbĂˇĹ™skou dodĂˇvkou.â€ś

â€žA co potom?â€ś zeptal se Gabriel.

â€žJsem pĹ™ĂstupnĂ˝ jakĂ˝mkoli nĂˇvrhĹŻm,â€ś Ĺ™ekl Richardson.

â€žMĂˇm kamarĂˇda z univerzity, kterĂ˝ Ĺľije na farmÄ› v KanadÄ›, ale dostat se pĹ™es hranice mĹŻĹľe bĂ˝t dost obtĂĹľnĂ©.â€ś

KdyĹľ se Gabriel postavil, pĹ™ipadalo mu jeĹˇtÄ›, Ĺľe mĂˇ slabĂ© nohy, ale hlavu mÄ›l jasnou a myslel soustĹ™edÄ›nÄ›. â€žKde je mĹŻj bratr?â€ś

â€žTo nevĂm.â€ś

â€žMusĂme ho najĂt.â€ś

â€žTo je pĹ™ĂliĹˇ nebezpeÄŤnĂ©,â€ś soudil Richardson. â€žZa pĂˇr minut si personĂˇl uvÄ›domĂ, Ĺľe jste s Viki zmizeli.

NemĹŻĹľeme s nimi bojovat. To je vylouÄŤeno.â€ś

â€žDoktor Richardson mĂˇ pravdu, Gabrieli. MoĹľnĂˇ, Ĺľe se sem budeme moci pozdÄ›ji vrĂˇtit a zachrĂˇnit tvĂ©ho bratra.

Ale v tuhle chvĂli musĂme odsud pryÄŤ.â€ś

ChvĂli se Ĺˇeptem dohadovali, aĹľ nakonec Gabriel s plĂˇnem souhlasil. Doktor Richardson uĹľ zaÄŤĂnal propadat panice. â€žOni pravdÄ›podobnÄ› vÄ›dĂ vĹˇechno,â€ś Ĺ™ekl. â€žMoĹľnĂˇ uĹľ

po nĂˇs pĂˇtrajĂ.â€ś

Vykoukl skulinou ve dveĹ™Ăch, a pak vedl svĂ© spoleÄŤnĂky dlouhou chodbou k vĂ˝tahu.

Za pĂˇr vteĹ™in doĹˇli na parkoviĹˇtÄ›. Po celĂ©m patĹ™e nebylo nic jinĂ©ho, neĹľ betonovĂˇ podlaha a opÄ›rnĂ© sloupy. Asi pÄ›t Ĺˇest metrĹŻ od vĂ˝tahĹŻ parkovaly tĹ™i bĂlĂ© dodĂˇvky. â€žPersonĂˇl obvykle nechĂˇvĂˇ klĂÄŤky v zapalovĂˇnĂ,â€ś vysvÄ›tloval Richardson. â€žKdybychom dokĂˇzali projet hlavnĂ branou, mĂˇme jistou Ĺˇanci.â€ś

Doktor pĹ™istoupil k prvnĂ dodĂˇvce a zkusil otevĹ™Ăt dveĹ™e na stranÄ› Ĺ™idiÄŤe. Byly zamÄŤenĂ©, ale on jimi stĂˇle lomcoval, jako by tomu nemohl uvÄ›Ĺ™it. Viki stĂˇla za nĂm. JejĂ hlas zaznÄ›l klidnÄ› a konejĹˇivÄ›. â€žNetrapte se, doktore. ZkusĂme dalĹˇĂ.â€ś

Zaslechli vrznutĂ, a poĹľĂˇrnĂ dveĹ™e se otevĹ™ely a na betonu zaznÄ›ly kroky. Za okamĹľik se z nouzovĂ©ho schodiĹˇtÄ› vynoĹ™il PastĂ˝Ĺ™.

â€žNo tohle je ale fakt senzace!â€ś PastĂ˝Ĺ™ proĹˇel kolem vĂ˝tahĹŻ, zastavil se a zazubil se. â€žUĹľ jsem si myslel, Ĺľe se mÄ›

Tabula nejspĂĹˇ zbavĂ, ale teÄŹ mi jeĹˇtÄ› dajĂ prĂ©mii!

HarlekĂ˝nskĂ˝ odpadlĂk hrdinou dne!â€ś

Gabriel mrkl na Viki, a pak vytasil nefritovĂ˝ meÄŤ.

Zvolna jĂm mĂˇchl a snaĹľil se upamatovat, co mu Ĺ™Ăkala Maja. Jen mĂˇlo lidmi vyrobenĂ˝ch pĹ™edmÄ›tĹŻ je tak krĂˇsnĂ˝ch â€“ tak ÄŤistĂ˝ch â€“, Ĺľe jsou prosty chtivosti a touhy.

PastĂ˝Ĺ™ odfrkl, jako by prĂˇvÄ› vyslechl ĹˇpatnĂ˝ vtip.

â€žNebuÄŹte blĂˇzen, Gabrieli. Maja mÄ› moĹľnĂˇ nepovaĹľuje za opravdovĂ©ho HarlekĂ˝na, ale to neznamenĂˇ, Ĺľe nejsem dobrĂ˝ bojovnĂk. V pouĹľĂvĂˇnĂ meÄŤĹŻ a noĹľĹŻ mÄ› cviÄŤili od ÄŤtyĹ™ let.â€ś

Gabriel pootoÄŤil hlavu. â€žPodĂvej se do tĂ© druhĂ© dodĂˇvky,â€ś Ĺ™ekl Viki. â€žZjisti, jestli nejsou klĂÄŤky v zapalovĂˇnĂ.â€ś

PastĂ˝Ĺ™ sĂˇhl do svĂ©ho pouzdra. Vytasil harlekĂ˝nskĂ˝ meÄŤ a zacvakl jĂlec do sprĂˇvnĂ© polohy. â€žNo dobĹ™e, jak chceĹˇ. Pro mÄ› je na tom dobrĂˇ jedna vÄ›c. VĹľdycky jsem chtÄ›l zabĂt PoutnĂka.â€ś

PastĂ˝Ĺ™ zaujal bojovĂ© postavenĂ a Gabriel ho pĹ™ekvapil okamĹľitĂ˝m Ăştokem. RozbÄ›hl se kupĹ™edu a pĹ™edstĂral vĂ˝pad na PastĂ˝Ĺ™ĹŻv obliÄŤej. KdyĹľ chtÄ›l PastĂ˝Ĺ™ odvrĂˇtit rĂˇnu, Gabriel se otoÄŤil a zamĂĹ™il na srdce. Ocel tĹ™eskla o ocel, dvakrĂˇt, tĹ™ikrĂˇt, ÄŤtyĹ™ikrĂˇt, ale PastĂ˝Ĺ™ se snadno ubrĂˇnil. Oba meÄŤe se zaklesly. PastĂ˝Ĺ™ o krok ustoupil, udÄ›lal hbitĂ˝ pohyb zĂˇpÄ›stĂm a vykroutil Gabrielovi meÄŤ z ruky.

MeÄŤ zazvonil o betonovou podlahu. V prĂˇzdnĂ©m prostoru parkoviĹˇtÄ› zvuk zaznÄ›l hlasitÄ› a zĹ™etelnÄ›. Oba muĹľi se na sebe navzĂˇjem zadĂvali a PoutnĂk zĹ™etelnÄ› vidÄ›l svĂ©ho protivnĂka. PastĂ˝Ĺ™ova tvĂˇĹ™ pĹ™ijala masku HarlekĂ˝na, ale nÄ›co bylo v nepoĹ™Ăˇdku s jeho Ăşsty. SlabÄ› sebou Ĺˇkubala, jako by se rty nemohly rozhodnout, jestli se majĂ usmĂvat nebo mraÄŤit.

â€žJen do toho, Gabrieli. PojÄŹ si pro nÄ›j â€“â€ś

Vtom se ozval hvizd â€“ ostrĂ˝ pronikavĂ˝ zvuk. PastĂ˝Ĺ™ se otoÄŤil kolem svĂ© osy a v tu chvĂli prolĂ©tl vzduchem nĹŻĹľ a zabodl se mu do hrdla. Jeho ruka upustila meÄŤ a PastĂ˝Ĺ™ padl na kolena.

OtevĹ™enĂ˝mi dveĹ™mi veĹˇli Maja s Hollisem. Maja mrkla na Gabriela â€“ aby se ujistila, Ĺľe je v poĹ™Ăˇdku â€“ a pak pĹ™ikroÄŤila k ranÄ›nĂ©mu. â€žZradil jsi mĂ©ho otce,â€ś Ĺ™ekla. â€žVĂĹˇ, co mu udÄ›lali, PastĂ˝Ĺ™i? VĂĹˇ, jak zemĹ™el?â€ś

PastĂ˝Ĺ™ovy oÄŤi uĹľ nedokĂˇzaly zaostĹ™it, ale ranÄ›nĂ˝ slabÄ› pĹ™ikĂ˝vl, jako by mu pĹ™iznĂˇnĂ viny jeĹˇtÄ› mohlo zachrĂˇnit Ĺľivot. Maja sepjala dlanÄ›, jako jeptiĹˇka chystajĂcĂ se k modlitbÄ›. A pak prudkĂ˝m pĹ™ĂmĂ˝m kopem zarazila nĹŻĹľ

hloubÄ›ji do nepĹ™Ătelova hrdla.

59

Maja se bleskovÄ› obrĂˇtila a namĂĹ™ila zbraĹ� na muĹľe v bĂlĂ©m laboratornĂm plĂˇĹˇti.

â€žNe!â€ś vykĹ™ikla Viki. â€žTo je doktor Richardson. Je to vÄ›dec. PĹ™Ătel. PomĂˇhĂˇ nĂˇm dostat se odsud.â€ś Maja okamĹľitÄ› zhodnotila situaci a usoudila, Ĺľe Richardson je vydÄ›ĹˇenĂ˝ a pĹ™evĂˇĹľnÄ› neĹˇkodnĂ˝. Pokud propadne panice v podzemnĂch tunelech, bude se muset s problĂ©mem vypoĹ™Ăˇdat. Gabriel je naĹľivu â€“ na niÄŤem jinĂ©m nezĂˇleĹľĂ.

ZatĂmco Hollis vysvÄ›tloval, jak se dostali do vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska, Maja popoĹˇla k PastĂ˝Ĺ™ovu tÄ›lu.

Ĺ lĂˇpla do kaluĹľe krve, kterĂˇ tekla jasnÄ› ÄŤervenĂ˝mi pramĂnky po betonovĂ© podlaze, poklekla vedle mrtvĂ©ho a vytĂˇhla svĹŻj nĹŻĹľ. PastĂ˝Ĺ™ byl zrĂˇdce, ale Maja z jeho smrti nemÄ›la radost.

VzpomnÄ›la si, co jĂ Ĺ™ekl ve skladiĹˇti AutodĂlĹŻ jako znovuzrozenĂ˝ch. My jsme oba stejnĂ, Majo. VyrĹŻstali jsme s lidmi, kteĹ™Ă se obÄ›tovali pro ztracenou vÄ›c.

KdyĹľ se vrĂˇtila ke skupince, zjistila, Ĺľe se Hollis hĂˇdĂˇ s Gabrielem. Viki stĂˇla mezi nimi, jako by se pokouĹˇela vyjednat kompromis.

â€žOÄŤ jde?â€ś

â€žPromluv s Gabrielem,â€ś vyzval ji Hollis. â€žChce jĂt hledat svĂ©ho bratra.â€ś

PĹ™edstava, Ĺľe by mÄ›li setrvat ve vĂ˝zkumnĂ©m stĹ™edisku, doktora Richardsona viditelnÄ› dÄ›sila. â€žMusĂme okamĹľitÄ› pryÄŤ. ZĹŻstĂˇvat tady je nebezpeÄŤnĂ©. StrĂˇĹľe uĹľ nĂˇs urÄŤitÄ› hledajĂ.â€ś

Maja se dotkla Gabrielovy paĹľe a odvedla ho stranou. â€žV

tomhle majĂ pravdu. ZĹŻstĂˇvat tady je krajnÄ› nebezpeÄŤnĂ©.

MoĹľnĂˇ se sem dokĂˇĹľeme nÄ›kdy vrĂˇtit.â€ś

â€žVĂĹˇ dobĹ™e, Ĺľe k tomu nikdy nedojde,â€ś namĂtl Gabriel.

â€žA i kdybychom se sem vrĂˇtili, Michael uĹľ tu nebude.

Odvezou ho nÄ›kam, kde ho budou lĂp hlĂdat. Tohle je moje jedinĂˇ Ĺˇance.â€ś

â€žNemĹŻĹľu ti to dovolit.â€ś

â€žTy mi nemĹŻĹľeĹˇ nic naĹ™izovat, Majo. Je to moje vlastnĂ rozhodnutĂ.â€ś

Maje pĹ™ipadalo, jako by byli s Gabrielem svĂˇzanĂ, jako dva horolezci ve skalnĂ stÄ›nÄ›. KdyĹľ jeden sklouzne nebo se pod nĂm utrhne Ĺ™Ămsa, spadnou oba. OtcĹŻv vĂ˝cvik, jakkoli dĹŻkladnĂ˝, ji nepĹ™ipravil na takovouhle situaci. Rychle vymysli nÄ›jakĂ˝ plĂˇn, Ĺ™Ăkala si v duchu. Riskuj svĹŻj Ĺľivot. Ne jeho.

â€žTak dobĹ™e. MĂˇm jinĂ˝ nĂˇpad.â€ś Maja se snaĹľila mluvit co nejklidnÄ›ji. â€žTy pĹŻjdeĹˇ s Hollisem a on tÄ› dostane ven z

tĂ©hle budovy. JĂˇ ti slibuju, Ĺľe tady zĹŻstanu a najdu tvĂ©ho bratra.â€ś

â€žI kdybys ho nakrĂˇsnÄ› naĹˇla, nebude ti dĹŻvÄ›Ĺ™ovat.

Michael byl vĹľdycky ke kaĹľdĂ©mu podezĹ™ĂvavĂ˝. Ale mÄ› poslouchat bude. JĂˇ to vĂm.â€ś

Gabriel jĂ pohlĂ©dl do oÄŤĂ, a na okamĹľik â€“ po dobu jednoho Ăşderu srdce â€“ cĂtila spojenĂ mezi nimi. Zoufale se snaĹľila pĹ™ijĂt na sprĂˇvnĂ© Ĺ™eĹˇenĂ, ale nebylo to moĹľnĂ©.

TentokrĂˇt ĹľĂˇdnĂ© sprĂˇvnĂ© rozhodnutĂ neexistovalo, jen osud.

SpÄ›ĹˇnÄ› pĹ™ikroÄŤila k doktoru Richardsonovi a strhla mu z plĂˇĹˇtÄ› identifikaÄŤnĂ kartu. â€žOtevĹ™e mi tady tahle vÄ›ciÄŤka nÄ›jakĂ© dveĹ™e?â€ś

â€žAsi tak polovinu z nich.â€ś

â€žA kde je Michael? VĂte, kde ho drĹľĂ?â€ś

â€žObvykle bĂ˝vĂˇ v hlĂdanĂ©m apartmĂˇ v administrativnĂm centru. TeÄŹ stojĂme na severnĂm okraji areĂˇlu.

Administrativa je na opaÄŤnĂ© stranÄ› ÄŤtverce, pĹ™Ămo na jih.â€ś

â€žJak se tam dostaneme?â€ś

â€žMusĂte jĂt podzemnĂmi tunely, drĹľte se mimo chodby nahoĹ™e.â€ś

Maja vytĂˇhla z kapsy nÄ›jakĂ© nĂˇboje a zaÄŤala nabĂjet zbraĹ�. â€žVraĹĄte se do suterĂ©nu,â€ś Ĺ™ekla Hollisovi. â€žVyveÄŹ tyhle dva ventilaÄŤnĂmi Ĺˇachtami, a jĂˇ se vrĂˇtĂm s Gabrielem.â€ś

â€žNedÄ›lej to,â€ś nalĂ©hal Hollis.

â€žNemĂˇm jinou moĹľnost.â€ś

â€žPĹ™esvÄ›dÄŤ ho, aĹĄ jde s nĂˇmi. KlidnÄ› ho odsud odtĂˇhni, kdyĹľ to jinak nepĹŻjde.â€ś

â€žTo je pĹ™esnÄ› to, co by udÄ›lala Tabula, Hollisi. My se takhle nechovĂˇme.â€ś

â€žPodĂvej, jĂˇ chĂˇpu, proÄŤ chce Gabriel bratrovi pomoct.

Ale oba vĂˇs zabijou.â€ś

Maja naplnila nĂˇboje do zĂˇsobnĂku puĹˇky. CvaknutĂ rezonovalo prĂˇzdnĂ˝m parkingem. Nikdy neslyĹˇela, Ĺľe by jejĂ otec nÄ›komu Ĺ™ekl â€ždÄ›kujiâ€ś. NepĹ™edpoklĂˇdĂˇ se, Ĺľe by HarlekĂ˝ni cĂtili k nÄ›komu vdÄ›ÄŤnost, ale pĹ™esto se jĂ chtÄ›lo Ĺ™Ăci nÄ›co ÄŤlovÄ›ku, kterĂ˝ jĂ bojoval po boku.

â€žHodnÄ› ĹˇtÄ›stĂ, Hollisi.â€ś

â€žTo budeĹˇ potĹ™ebovat spĂĹˇ ty. Rychle to tu omrknÄ›te a koukejte vypadnout.â€ś

O pĂˇr minut pozdÄ›ji uĹľ Maja s Gabrielem postupovali betonovĂ˝m tunelem, kterĂ˝ vedl pod celĂ˝m areĂˇlem. Bylo tam horko a dusno. SlyĹˇeli, jak ÄŤernĂ˝mi trubkami na zdi teÄŤe voda. Gabriel se po nĂ kaĹľdou chvĂli podĂval. Vypadal nesvĹŻj, tvĂˇĹ™il se tĂ©mÄ›Ĺ™ provinile. â€žMoc mÄ› mrzĂ, Ĺľe tohle musĂme dÄ›lat. VĂm, Ĺľe jsi chtÄ›la odtud odejĂt s Hollisem.â€ś

â€žJe to moje rozhodnutĂ, Gabrieli. NeochrĂˇnila jsem tvĂ©ho bratra, kdyĹľ jsem byla v Los Angeles. TeÄŹ mĂˇm znova Ĺˇanci.â€ś RadÄ›ji se mu nedĂvala do oÄŤĂ a snaĹľila se, aby v jejĂm

hlase znÄ›lo ujiĹˇtÄ›nĂ. â€žJe to emotivnĂ rozhodnutĂ, ne logickĂ©.

NÄ›co takovĂ©ho by je nejspĂĹˇ vĹŻbec nenapadlo.â€ś

DoĹˇli do administrativnĂho stĹ™ediska na druhĂ© stranÄ› nĂˇdvoĹ™Ă a s pomocĂ Richardsonovy karty se dostali na schodiĹˇtÄ› do pĹ™ĂzemnĂ haly. Pak si kartou otevĹ™eli vĂ˝tah a vyjeli do tĹ™etĂho patra. OpatrnÄ› naĹˇlapovali chodbou s podlahou pokrytou kobercem, a nahlĂĹľeli do prĂˇzdnĂ˝ch kancelĂˇĹ™Ă a zasedacĂch sĂˇlĹŻ.

Maja si pĹ™ipadala trochu divnÄ›, kdyĹľ se samopalem v ruce zĂrala na automat na kĂˇvu a poĹ™adaÄŤe, na ĹˇetĹ™iÄŤ obrazovky, na nÄ›mĹľ po modrĂ©m nebi poletovali andÄ›lĂ©.

VzpomnÄ›la si na svou prĂˇci u nĂˇvrhĂˇĹ™skĂ© firmy v LondĂ˝nÄ›.

Tehdy trĂˇvila celĂ© hodiny v bĂlĂ© krychli u poÄŤĂtaÄŤe, s pohledem z tropickĂ˝ch ostrovĹŻ pĹ™ilepenĂ˝m na stÄ›nÄ›. KaĹľdĂ˝ den ve ÄŤtyĹ™i hodiny se objevila buclatĂˇ BengĂˇlka s vozĂkem, na nÄ›mĹľ rozvĂˇĹľela zamÄ›stnancĹŻm ÄŤaj. Tenhle Ĺľivot jĂ teÄŹ pĹ™ipadal stejnÄ› vzdĂˇlenĂ˝ jako jinĂ© svÄ›ty.

V jednĂ© kancelĂˇĹ™i popadla koĹˇ na papĂr, a pak se vrĂˇtili k vĂ˝tahu. KdyĹľ dojeli do druhĂ©ho poschodĂ, nechala koĹˇ zaklĂnÄ›nĂ˝ ve dveĹ™Ăch. ZaÄŤali zvolna postupovat chodbou.

Maja donutila Gabriela, aby se drĹľel pĹŻldruhĂ©ho metru za nĂ, kdyĹľ otvĂrali jedny dveĹ™e za druhĂ˝mi.

Panely osvÄ›tlenĂ zasazenĂ© ve stropÄ› vrhaly na podlahu zvlĂˇĹˇtnĂ stĂn. Jeden stĂn na konci chodby vypadal trochu tmavĹˇĂ. MĹŻĹľe to bĂ˝t cokoliv, pomyslela si Maja. MoĹľnĂˇ

prasklĂˇ ĹľĂˇrovka. KdyĹľ udÄ›lala dalĹˇĂ krok vpĹ™ed, stĂn se zaÄŤal pohybovat.

ObrĂˇtila se ke Gabrielovi a pĹ™iloĹľila si prst na Ăşsta. TiĹˇe.

UkĂˇzala k prĂˇzdnĂ© kancelĂˇĹ™i a posuĹ�ky ho vybĂdla, aby se schoval za psacĂ stĹŻl. Pak se vrĂˇtila zpÄ›t na roh a rozhlĂ©dla se chodbou. PĹ™ed jednou kancelĂˇĹ™Ă nÄ›kdo nechal ĂşdrĹľbĂˇĹ™skĂ˝ vozĂk, ale ĂşdrĹľbĂˇĹ™ zmizel.

DoĹˇla na konec chodby, vysunula se o pĂˇr centimetrĹŻ za roh a okamĹľitÄ› se stĂˇhla zpÄ›t, protoĹľe v tu chvĂli po nĂ zaÄŤali z pistolĂ pĂˇlit tĹ™i muĹľi. Kulky s praĹˇtÄ›nĂm prolĂ©tly zdĂ a zavrtaly se do dveĹ™Ă jednĂ© kancelĂˇĹ™e.

Maja se rozbÄ›hla se samopalem v ruce chodbou zpÄ›t a vypĂˇlila na hlavici protipoĹľĂˇrnĂho zaĹ™ĂzenĂ. Hlavice pukla a poĹľĂˇrnĂ alarm zaÄŤal zvonit. Jeden z biĹ™icĹŻ Tabuly zaÄŤal zbÄ›sile pĂˇlit jejĂm smÄ›rem. Vypadalo to, jako by zeÄŹ vedle nĂ explodovala, kousky omĂtky odletovaly na koberec. Maja palbu opÄ›tovala a muĹľ se stĂˇhl za roh.

Z poniÄŤenĂ© hlavice hasicĂho systĂ©mu stĹ™Ăkala voda. Maja stĂˇla v chodbÄ› a Ĺ™Ăkala si, Ĺľe vÄ›tĹˇina lidĂ mĂˇ v nebezpeÄŤnĂ© situaci omezenĂ© pole vidÄ›nĂ, jako by se dĂvali do tunelu.

RozhlĂ©dni se kolem sebe, pomyslela si a pohlĂ©dla na strop.

Zdvihla hlaveĹ� zbranÄ› a dvakrĂˇt vypĂˇlila na stropnĂ osvÄ›tlenĂ nad ĂşdrĹľbĂˇĹ™skĂ˝m vozĂkem. PlastovĂ˝ roĹˇt se rozpadl a ve stropÄ› se rozĹˇklebila dĂra.

Maja si zastrÄŤila samopal za pĂˇs a vylezla na vozĂk.

SĂˇhla do dĂry ve stropÄ› a nahmĂˇtla vodovodnĂ trubku.

JednĂm rychlĂ˝m kopem poslala vozĂk chodbou a vytĂˇhla se za trubku do otvoru ve stropÄ›. NeslyĹˇela nic neĹľ poĹľĂˇrnĂ poplaĹˇnĂ© zaĹ™ĂzenĂ a stĹ™ĂkĂˇnĂ vody z hlavice. VytĂˇhla puĹˇku zastrÄŤenou za pasem. Ovinula nohy kolem trubky a zĹŻstala viset hlavou dolĹŻ jako pavouk.

â€žPĹ™ipravte se,â€ś volal nÄ›jakĂ˝ hlas. â€žTeÄŹ!â€ś StrĂˇĹľnĂ vybÄ›hli zpoza rohu a pĂˇlili pĹ™itom z pistolĂ. PĂˇr vteĹ™in nato pĹ™estal poĹľĂˇrnĂ alarm zvonit a nĂˇhle zavlĂˇdlo ticho.

â€žKam mohla jĂt?â€ś podivoval se jeden hlas.

â€žTo teda nevim.â€ś

â€žOpatrnÄ›,â€ś nabĂˇdal tĹ™etĂ hlas. â€žMohla by bejt v nÄ›kterĂ˝ kancelĂˇĹ™i.â€ś

Maja vykukovala dĂrou ve stropÄ› a sledovala, jak prvnĂ, druhĂ˝ a koneÄŤnÄ› tĹ™etĂ ĹľoldĂˇk prochĂˇzĂ pĹ™Ămo pod nĂ s pistolĂ v ruce.

â€žTady Prichett,â€ś Ĺ™ekl tĹ™etĂ hlas. Vypadalo to, Ĺľe mluvĂ do vysĂlaÄŤky nebo mobilnĂho telefonu. â€žVidÄ›li jsme ji ve druhĂ©m patĹ™e, ale utekla nĂˇm. Ano, pane. ProhlĂĹľĂme vĹˇechny â€“â€ś

Maja se drĹľela vodovodnĂ trubky nohama a prosmĂ˝kla se dĂrou po osvÄ›tlenĂ ven. Visela hlavou dolĹŻ a ÄŤernĂ© vlasy se jĂ pohupovaly nad podlahou. UvidÄ›la tĹ™i ĹľoldĂˇky a vypĂˇlila na prvnĂho z nich.

ZpÄ›tnĂ˝ nĂˇraz ji odhodil dozadu a Maja udÄ›lala pĹ™emet ve vzduchu a pĹ™istĂˇla na nohou uprostĹ™ed chodby. Z hlavice hasicĂho zaĹ™ĂzenĂ stĹ™Ăkala voda, ale ona ji ignorovala a zastĹ™elila druhĂ©ho muĹľe prĂˇvÄ› ve chvĂli, kdy se otoÄŤil. TĹ™etĂ jeĹˇtÄ› drĹľel mobilnĂ telefon, kdyĹľ mu kulky prolĂ©tly hrudnĂkem. UdeĹ™il hlavou o zeÄŹ a svezl se na zem.

Z hlavice koneÄŤnÄ› pĹ™estala stĹ™Ăkat voda a Maja stĂˇla sama v chodbÄ› a shlĂĹľela na tĹ™i tÄ›la. ZĹŻstĂˇvat v budovÄ› je pĹ™ĂliĹˇ nebezpeÄŤnĂ©. MusejĂ se vrĂˇtit do tunelĹŻ. Znovu uvidÄ›la, jak se stĂny na stÄ›nÄ› promÄ›Ĺ�ujĂ a pak se na konci chodby objevil neozbrojenĂ˝ muĹľ. I kdyby nebylo rodinnĂ© podoby, Maja by uhodla, Ĺľe je to druhĂ˝ PoutnĂk. Sklonila zbraĹ�.

â€žAhoj, Majo. Jsem Michael Corrigan. VĹˇichni se vĂˇs tady bojĂ, ale jĂˇ strach nemĂˇm. VĂm, Ĺľe jste tu proto, abyste mÄ› chrĂˇnila.â€ś

DveĹ™e kancelĂˇĹ™e za jejĂmi zĂˇdy se otevĹ™ely a Gabriel vyĹˇel do chodby. BratĹ™i zĹŻstali stĂˇt tvĂˇĹ™Ă v tvĂˇĹ™, Maja mezi nimi.

â€žPojÄŹ s nĂˇmi, Michaeli.â€ś Gabriel se nucenÄ› usmĂˇl.

â€žBudeĹˇ v bezpeÄŤĂ. A nikdo ti nebude nic naĹ™izovat.â€ś

â€žMĂˇm pĂˇr otĂˇzek pro naĹˇi HarlekĂ˝nku. Je to trochu zvlĂˇĹˇtnĂ situace, nemyslĂĹˇ? Kdybych odeĹˇel s vĂˇmi dvÄ›ma, bylo by to, jako bychom mÄ›li spoleÄŤnou holku.â€ś

â€žTakhle to nenĂ,â€ś protestoval Gabriel. â€žMaja nĂˇm jenom chce pomoct.â€ś

â€žAle co kdyĹľ se bude muset rozhodnout?â€ś Michael se o krok pĹ™iblĂĹľil. â€žKoho budeĹˇ zachraĹ�ovat, Majo? Gabriela nebo mÄ›?â€ś

â€žOba.â€ś

â€žĹľijeme v nebezpeÄŤnĂ©m svÄ›tÄ›. Co kdyĹľ to nebude moĹľnĂ©?â€ś

Maja pohlĂ©dla na Gabriela, ale z jeho tvĂˇĹ™e nevyÄŤetla, co by mÄ›la odpovÄ›dÄ›t. â€žBudu chrĂˇnit toho, kdo se snaĹľĂ, aby nĂˇĹˇ svÄ›t byl lepĹˇĂ.â€ś

â€žPak jsem to jĂˇ.â€ś Michael udÄ›lal dalĹˇĂ krok vpĹ™ed.

â€žVÄ›tĹˇina lidĂ nevĂ, co chce. TotiĹľ chtÄ›jĂ krĂˇsnĂ˝ novĂ˝ dĹŻm a lesklĂ© novĂ© auto. Ale jsou pĹ™ĂliĹˇ ustraĹˇenĂ, neĹľ aby umÄ›li dĂˇt svĂ©mu Ĺľivotu nÄ›jakĂ˝ smÄ›r. Tak to udÄ›lĂˇme za nÄ›.â€ś

â€žTo ti napovĂdali ti z Tabuly,â€ś Ĺ™ekl Gabriel. â€žAle nenĂ to pravda.â€ś

Michael zavrtÄ›l hlavou. â€žChovĂˇĹˇ se pĹ™esnÄ› jako nĂˇĹˇ otec â€“ ĹľijeĹˇ si svĹŻj malĂ˝ Ĺľivot, schovĂˇvĂˇĹˇ se pod kamenem.

NesnĂˇĹˇel jsem vĹˇechny ty Ĺ™eÄŤi o SĂti, kdyĹľ jsme dospĂvali.

My oba mĂˇme tu moc, ale ty ji nechceĹˇ pouĹľĂt.â€ś

â€žTa moc nepramenĂ z nĂˇs, Michaeli. Doopravdy ne.â€ś

â€žVyrĹŻstali jsme jako pomatenci. ĹľĂˇdnĂˇ elektĹ™ina. ĹľĂˇdnĂ˝ telefon. PamatujeĹˇ na prvnĂ den ve Ĺˇkole? PamatujeĹˇ, jak si lidi ukazovali na naĹˇe auto, kdyĹľ jsme pĹ™ijeli do mÄ›sta? My takhle ĹľĂt nemusĂme. MĹŻĹľeme vĹˇechno ovlĂˇdat.â€ś

â€žLidi musejĂ ovlĂˇdat svoje vlastnĂ Ĺľivoty.â€ś

â€žJak to, Ĺľe si to nedokĂˇĹľeĹˇ pĹ™ebrat, Gabe? VĹľdyĹĄ to nenĂ tak tÄ›ĹľkĂ©. ProstÄ› dÄ›lĂˇĹˇ, co je nejlepĹˇĂ pro tebe, a zbytek svÄ›ta aĹĄ se jde bodnout.â€ś

â€žTakhle ale nemĹŻĹľeĹˇ bĂ˝t ĹˇĹĄastnĂ˝.â€ś

Michael se dĂval na Gabriela a zavrtÄ›l hlavou. â€žMluvĂĹˇ, jako kdybys vÄ›dÄ›l vĹˇechno, ale jedna vÄ›c je jasnĂˇ.â€ś Michael zdvihl dlanÄ›, jako by chtÄ›l bratrovi poĹľehnat. â€žPoutnĂk mĹŻĹľe bĂ˝t jenom jedenâ€¦â€ś

Zpoza rohu chodby vyĹˇel muĹľ s krĂˇtkĂ˝mi ĹˇedĂ˝mi vlasy a brĂ˝lemi s ocelovĂ˝mi obrouÄŤkami a napĹ™Ăˇhl automatickou pistoli. Gabriel se tvĂˇĹ™il, jako by navĹľdy ztratil rodinu.

Zrazen.

NeĹľ Boone vystĹ™elil, Maja staÄŤila odstrÄŤit Gabriela chodbou dozadu. Kulka ji zasĂˇhla do pravĂ© nohy a odhodila ji na zeÄŹ, a dĂvka spadla obliÄŤejem na podlahu. PĹ™ipadalo jĂ, jako by nÄ›kdo vymĂˇÄŤkl vĹˇechen vzduch z jejĂho tÄ›la.

Gabriel k nĂ pĹ™ibÄ›hl a vzal ji do nĂˇruÄŤĂ. UbÄ›hl s nĂ pĂˇr metrĹŻ a vrhl se do vĂ˝tahu, pĹ™estoĹľe se mu Maja snaĹľila vytrhnout. ZachraĹ� se, chtÄ›la mu Ĺ™Ăct, ale nedokĂˇzala ze sebe ta slova vypravit. Gabriel vykopl koĹˇ ze dveĹ™Ă vĂ˝tahu a stiskl knoflĂky. StĹ™elba. KĹ™ik. DveĹ™e se zavĹ™ely a uĹľ sjĂĹľdÄ›li dolĹŻ.

Maja ztratila vÄ›domĂ, a kdyĹľ znovu otevĹ™ela oÄŤi, uĹľ byli v tunelu. Gabriel kleÄŤel na jednom koleni a stĂˇle ji pevnÄ›

drĹľel. SlyĹˇela nÄ›koho mluvit a uvÄ›domila si, Ĺľe je to Hollis.

SklĂˇdal lĂˇhve s chemikĂˇliemi, kterĂ© sebral v budovÄ› genetickĂ©ho vĂ˝zkumu.

â€žJeĹˇtÄ›Ĺľe si ze ĹˇkolnĂ laboratoĹ™e pamatuju ty malĂ© ÄŤervenĂ© vĂ˝straĹľnĂ© cedulky. Tahle ĹˇĹĄĂˇva je hodnÄ› nebezpeÄŤnĂˇ, kdyĹľ

se k nĂ dostane oheĹ�.â€ś Hollis odĹˇrouboval uzĂˇvÄ›r na zelenĂ©m kanystru. â€žÄŚistĂ˝ kyslĂk.â€ś Vzal sklenÄ›nou lĂˇhev a vylil ÄŤirou tekutinu na zem. â€žA tohle je tekutĂ˝ Ă©ter.â€ś

â€žMĂˇme jeĹˇtÄ› nÄ›co?â€ś

â€žVĂc toho nepotĹ™ebujeme. Rychle odsud vypadnÄ›me nÄ›kam hodnÄ› daleko.â€ś

Gabriel nesl Maju k protipoĹľĂˇrnĂm dveĹ™Ăm na konci tunelu. Hollis zapĂˇlil propanbutanovou lampu, upravil syÄŤĂcĂ plamen a pak ji odhodil za sebe. VeĹˇli do dalĹˇĂho tunelu. Za pĂˇr vteĹ™in uslyĹˇeli hlasitĂ© bouchnutĂ a tlak s prĂˇsknutĂm otevĹ™el poĹľĂˇrnĂ dveĹ™e.

KdyĹľ Maja znovu otevĹ™ela oÄŤi, sestupovali po nouzovĂ©m schodiĹˇti. UslyĹˇeli mnohem hlasitÄ›jĹˇĂ vĂ˝buch, jako by v budovÄ› explodovala poĹ™ĂˇdnÄ› velkĂˇ bomba. ElektrickĂ© osvÄ›tlenĂ zhaslo, takĹľe se vĹˇichni krÄŤili ve tmÄ›, dokud Hollis nerozsvĂtil baterku. Maja se snaĹľila zĹŻstat pĹ™i vÄ›domĂ, ale sklouzla do nÄ›jakĂ©ho snu a jen obÄŤas z nÄ›j vyplouvala.

Pamatovala si GabrielĹŻv hlas a lano ovinutĂ© pod jejĂmi rameny, kdyĹľ ji vytahovali ventilaÄŤnĂ Ĺˇachtou ven. A pak leĹľela na vlhkĂ© trĂˇvÄ› a zĂrala na hvÄ›zdy. Zaslechla dalĹˇĂ

vĂ˝buchy a kvĂlenĂ policejnĂch sirĂ©n, ale na niÄŤem z toho uĹľ

nezĂˇleĹľelo. VÄ›dÄ›la, Ĺľe vykrvĂˇcĂ, a pĹ™ipadalo jĂ, jako by se vĹˇechna sĂla z jejĂho tÄ›la vsĂˇkla do studenĂ© zemÄ›.

â€žSlyĹˇĂĹˇ mÄ›?â€ś mluvil na ni Gabriel. â€žMajo?â€ś

ChtÄ›la s nĂm mluvit â€“ Ĺ™Ăct mu nÄ›co na rozlouÄŤenou â€“ ale nÄ›kdo jĂ ukradl hlas. Kolem jejĂho zornĂ©ho pole se hromadila ÄŤernĂˇ tekutina, a pak se zaÄŤala ĹˇĂĹ™it a tmavnout, jako kapka inkoustu ve sklenici ÄŤistĂ© vody.

60

Kolem ĹˇestĂ© rĂˇno pohlĂ©dl Boone na oblohu nad vĂ˝zkumnĂ˝m stĹ™ediskem a spatĹ™il mlĹľnou kaluĹľ sluneÄŤnĂho svÄ›tla. Byl celĂ˝ umazanĂ˝ od sazĂ. OheĹ� v tunelech byl snad pod kontrolou, ale z ventilaÄŤnĂch Ĺˇachet se dĂˇl valil ÄŤernĂ˝ kouĹ™ se ĹˇtiplavĂ˝m chemickĂ˝m pachem. Vypadalo to, jako by hoĹ™ela zemÄ›.

Kolem areĂˇlu porĹŻznu parkovala hasiÄŤskĂˇ a policejnĂ auta. V noci jejich blikajĂcĂ ÄŤervenĂˇ svÄ›tla vypadala jasnĂˇ a nalĂ©havĂˇ. V ÄŤasnĂ©m rĂˇnu jen chabÄ› pomrkĂˇvala. Od stĹ™ĂkaÄŤek se k ventilaÄŤnĂm ĹˇachtĂˇm plazily plĂˇtÄ›nĂ© poĹľĂˇrnĂ hadice. Z nÄ›kterĂ˝ch dosud proudila voda, a hasiÄŤi se zaÄŤouzenĂ˝mi tvĂˇĹ™emi popĂjeli kĂˇvu z papĂrovĂ˝ch kelĂmkĹŻ.

PĹ™ed dvÄ›ma hodinami Boone zhodnotil celkovou situaci.

VĂ˝buch v tunelech a nĂˇslednĂ˝ vĂ˝padek elektĹ™iny zpĹŻsobily Ĺˇkody ve vĹˇech budovĂˇch. KvantovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ se zĹ™ejmÄ› vypnul a ÄŤĂˇst pĹ™Ăstroje byla zniÄŤena. Jeden mladĂ˝ poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ technik odhadl, Ĺľe to bude trvat tĹ™i ÄŤtvrtÄ› roku aĹľ rok, neĹľ se vĹˇe opÄ›t zprovoznĂ. SuterĂ©n vĹˇech budov je zaplavenĂ˝ vodou. VĹˇechny laboratoĹ™e a kancelĂˇĹ™e jsou ÄŤernĂ© od kouĹ™e.

PoÄŤĂtaÄŤovÄ› Ĺ™ĂzenĂ© chladicĂ boxy v laboratoĹ™i pro genetickĂ˝

vĂ˝zkum pĹ™estaly fungovat a nÄ›kolik experimentĹŻ se seĹˇĂvanĂ˝mi pĹ™iĹˇlo vniveÄŤ.

Ale Booneovi byla celĂˇ ta zkĂˇza lhostejnĂˇ. Pokud Ĺˇlo o nÄ›ho, klidnÄ› mohla z celĂ©ho vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska zbĂ˝t jen hromĂˇdka popele. SkuteÄŤnou katastrofou bylo, Ĺľe nechali uniknout tu HarlekĂ˝nku a znĂˇmĂ©ho PoutnĂka.

Jeho schopnost okamĹľitÄ› zahĂˇjit pĂˇtrĂˇnĂ byla podkopĂˇna ĹˇpatnÄ› placenĂ˝m strĂˇĹľnĂ˝m, kterĂ˝ sedÄ›l v budce u hlavnĂ brĂˇny. KdyĹľ zaslechl vĂ˝buchy, propadl panice a zavolal policii a hasiÄŤe. BratĹ™Ă sice majĂ konexe po celĂ©m svÄ›tÄ›, ale proti tĂ˝mu mĂstnĂch hasiÄŤĹŻ odhodlanĂ˝ch vykonĂˇvat dobĹ™e svou prĂˇci byl Boone bezmocnĂ˝. ZatĂmco si hasiÄŤi zbudovali velitelskĂ© stanoviĹˇtÄ› a zaÄŤali pumpovat vodu do tunelĹŻ, pomĂˇhal generĂˇlu Nashovi a Michaelu Corriganovi opustit areĂˇl v pĹ™ĂsnÄ› stĹ™eĹľenĂ©m konvoji vozidel. Zbytek noci strĂˇvil zajiĹˇĹĄovĂˇnĂm, aby nikdo nenaĹˇel PastĂ˝Ĺ™ovo tÄ›lo a tĹ™i dalĹˇĂ mrtvĂ© v administrativnĂ budovÄ›.

â€žPan Boone? PromiĹ�te, pane Booneâ€¦â€ś

OhlĂ©dl se a spatĹ™il, jak k nÄ›mu jde hasiÄŤskĂ˝ kapitĂˇn Vernon McGee. PodsaditĂ˝ kapitĂˇn byl u poĹľĂˇru od pĹŻlnoci, ale stĂˇle pĹ™ekypoval energiĂ â€“ pĹŻsobil tĂ©mÄ›Ĺ™ vesele. Boone usoudil, Ĺľe hasiÄŤe z pĹ™edmÄ›stĂ uĹľ nudilo neustĂˇle kontrolovat hydranty a zachraĹ�ovat koÄŤky, kterĂ© neumÄ›jĂ slĂ©zt ze stromĹŻ.

â€žMyslĂm, Ĺľe mĹŻĹľeme zahĂˇjit inspekci.â€ś

â€žO ÄŤem to mluvĂte?â€ś

â€žOheĹ� jsme uhasili, ale bude trvat jeĹˇtÄ› pĂˇr hodin, neĹľ

bude moĹľnĂ© vlĂ©zt do tunelĹŻ pro ĂşdrĹľbu. V tuto chvĂli potĹ™ebujeme vejĂt do vĹˇech budov a ujistit se, jestli nedoĹˇlo k poruĹˇenĂ statiky.â€ś

â€žTo je vylouÄŤeno. Jak jsem vĂˇm Ĺ™ekl uĹľ vÄŤera veÄŤer, zdejĹˇĂ personĂˇl se zabĂ˝vĂˇ pĹ™ĂsnÄ› tajnĂ˝m vĂ˝zkumem pro vlĂˇdu. Vstup do kterĂ©koli mĂstnosti je povolen jen s bezpeÄŤnostnĂ provÄ›rkou.â€ś

KapitĂˇn McGee se mĂrnÄ› zhoupl na podpatcĂch vysokĂ˝ch bot. â€žTo mÄ› ani za mĂˇk nezajĂmĂˇ. Jsem kapitĂˇn hasiÄŤĹŻ a tohle je mĹŻj okrsek. MĂˇm prĂˇvo vstoupit do kterĂ©koli z tÄ›chhle budov z dĹŻvodu veĹ™ejnĂ© bezpeÄŤnosti. Jestli chcete, mĹŻĹľete se mnou nÄ›koho poslat.â€ś

Boone se snaĹľil skrĂ˝t svĹŻj vztek, kdyĹľ McGee odmaĹˇĂroval zpÄ›t ke svĂ˝m muĹľĹŻm. HasiÄŤi klidnÄ› mĹŻĹľou jĂt na inspekci. Je to moĹľnĂ©. TÄ›la uĹľ jsou zabalena v plastovĂ˝ch pytlĂch a uloĹľena v dodĂˇvce. PozdÄ›ji odpoledne budou odvezena do Brooklynu, kde je znĂˇmĂ˝ v krematoriu spĂˇlĂ a popel vysype do moĹ™e.

Boone se rozhodl, Ĺľe pĹŻjde zkontrolovat administrativnĂ centrum, neĹľ tam zaÄŤne ÄŤmuchat McGee. Ve druhĂ©m patĹ™e by mÄ›li dva strĂˇĹľnĂ odstraĹ�ovat zakrvavenĂ˝ koberec.

PĹ™estoĹľe byly bezpeÄŤnostnĂ kamery vyĹ™azeny, Boone vĹľdycky pĹ™edpoklĂˇdal, Ĺľe ho nÄ›kdo pozoruje. SebevÄ›domÄ›

si vykraÄŤoval nĂˇdvoĹ™Ăm, jako by mÄ›l vĹˇechno pod kontrolou.

V kapse mu zazvonil mobilnĂ telefon, a kdyĹľ stiskl knoflĂk, ozval se hlas Kennarda Nashe.

â€žJak vypadĂˇ situace?â€ś

â€žHasiÄŤi chtÄ›jĂ provĂ©st bezpeÄŤnostnĂ kontrolu.â€ś

Nash hlasitÄ› zaklel. â€žKomu mĂˇm zavolat? KancelĂˇĹ™ guvernĂ©ra? MĹŻĹľe to guvernĂ©r zatrhnout?â€ś

â€žNemĂˇme dĹŻvod jim brĂˇnit. VĹˇechny zĂˇvaĹľnĂ© problĂ©my jsme odstranili.â€ś

â€žJenĹľe oni pĹ™ijdou na to, Ĺľe oheĹ� nÄ›kdo zaloĹľil.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› to chci, aby udÄ›lali. V tuto chvĂli mĂˇm tĂ˝m v domÄ› Lawrence Takawy. UmĂstĂ do kuchynÄ› nedodÄ›lanou bombu a napĂĹˇĂ na jeho poÄŤĂtaÄŤi dopis, Ĺľe se nĂˇm chce pomstĂt. AĹľ pĹ™ijdou vyĹˇetĹ™ovat ĹľhĂˇĹ™stvĂ, povĂm jim o jednom nespokojenĂ©m zamÄ›stnanci â€“â€ś

â€žA oni zaÄŤnou hledat nÄ›koho, kdo uĹľ dĂˇvno zmizel.â€ś

Nash se spokojenÄ› zasmĂˇl. â€žDobrĂˇ prĂˇce, Boone. Dnes veÄŤer si promluvĂme.â€ś

GenerĂˇl Nash ukonÄŤil hovor bez rozlouÄŤenĂ a Boone zĹŻstal stĂˇt u vchodu do administrativnĂho centra. KdyĹľ si proĹˇel vĹˇe, co udÄ›lal v poslednĂch nÄ›kolika tĂ˝dnech, musel pĹ™ipustit, Ĺľe se dopustil nÄ›kterĂ˝ch chyb. Podcenil Majiny schopnosti a ignoroval svĂ© vlastnĂ podezĹ™enĂ, kterĂ© choval vĹŻÄŤi Lawrenci Takawovi. NÄ›kolikrĂˇt se rozÄŤilil, coĹľ

ovlivnilo jeho rozhodovĂˇnĂ.

Jak oheĹ� dohasĂnal, barva kouĹ™e se zmÄ›nila z ÄŤernĂ© ve ĹˇpinavÄ› Ĺˇedou. Vypadal jako vĂ˝fukovĂ© plyny â€“ bÄ›ĹľnĂ© zneÄŤiĹˇtÄ›nĂ â€“, kdyĹľ se valil z ventilaÄŤnĂch Ĺˇachet, stoupal do vĂ˝Ĺˇky a rozplĂ˝val se ve vzduchu. BratĹ™Ă moĹľnĂˇ utrpÄ›li dĂlÄŤĂ neĂşspÄ›ch, ale koneÄŤnĂ© vĂtÄ›zstvĂ je neodvratnĂ©. Politici si mĹŻĹľou mluvit o svobodÄ›, hĂˇzet slova do vzduchu jako konfety. NeznamenajĂ nic â€“ tradiÄŤnĂ idea svobody je vyhasĂnajĂcĂ pojem. Boone stiskl knoflĂk na svĂ˝ch nĂˇramkovĂ˝ch hodinkĂˇch a poprvĂ© toho rĂˇna se zaradoval, kdyĹľ zjistil, Ĺľe mĂˇ zcela normĂˇlnĂ pulz. NapĹ™Ămil se, narovnal ramena a vstoupil do budovy.

61

Maja byla opÄ›t v zajetĂ snu. StĂˇla sama v temnĂ©m podchodu. ZaĂştoÄŤila na tĹ™i fotbalovĂ© hrdloĹ™ezy a unikla po schodech dolĹŻ. VĹˇude na nĂˇstupiĹˇti se rvali chlapi a snaĹľili se vyrazit okna vlaku, ale Trn ji popadl pravou rukou a vtĂˇhl ji dovnitĹ™.

Myslela na tenhle incident tolikrĂˇt, Ĺľe se stal trvalou souÄŤĂˇstĂ jejĂho mozku. ProbuÄŹ se, Ĺ™Ăkala si. Dost. Ale tentokrĂˇt u vzpomĂnky setrvala. Vlak se se ĹˇkubnutĂm rozjel a ona pĹ™itiskla tvĂˇĹ™ k otcovu vlnÄ›nĂ©mu kabĂˇtu. OÄŤi mÄ›la zavĹ™enĂ©, kdyĹľ si prokousla ret a v Ăşstech ucĂtila chuĹĄ svĂ© vlastnĂ krve.

Majin vztek byl silnĂ˝ a hlasitĂ˝, ale ve tmÄ› jĂ nÄ›co Ĺˇeptal jeĹˇtÄ› nÄ›jakĂ˝ jinĂ˝ hlas. A pak vÄ›dÄ›la, Ĺľe jĂ bude odhaleno tajemstvĂ. Trn byl vĹľdycky silnĂ˝ a stateÄŤnĂ˝ a jistĂ˝ si sĂˇm sebou. Toho odpoledne v severnĂm LondĂ˝nÄ› ji zradil, ale stalo se jeĹˇtÄ› nÄ›co jinĂ©ho.

Vlak podzemnĂ drĂˇhy se se ĹˇkubnutĂm rozjel, vyjel ze stanice, a kdyĹľ zvedla oÄŤi k otci, zjistila, Ĺľe plĂˇÄŤe. Tehdy se jĂ zdĂˇlo nemoĹľnĂ©, Ĺľe by Trn nÄ›kdy mohl projevit slabost.

Ale teÄŹ vÄ›dÄ›la, Ĺľe to tak opravdu bylo. JedinĂˇ slza na

HarlekĂ˝novÄ› tvĂˇĹ™i, to je ojedinÄ›lĂˇ a vzĂˇcnĂˇ vÄ›c. OdpusĹĄ mi.

Tohle si tenkrĂˇt myslel? OdpusĹĄ mi, co jsem ti udÄ›lal.

OtevĹ™ela oÄŤi a uvidÄ›la nad sebou Viki, jak ji pozoruje.

NÄ›kolik vteĹ™in jeĹˇtÄ› zĹŻstĂˇvala v zemi nikoho mezi snem a bdÄ›nĂm, stĂˇle jeĹˇtÄ› vidÄ›la Trnovu tvĂˇĹ™, pĹ™estoĹľe se rukou dotĂ˝kala kraje pĹ™ikrĂ˝vky. VĂ˝dech. A otec zmizel.

â€žSlyĹˇĂĹˇ mÄ›?â€ś nalĂ©hala Viki.

â€žAno. Jsem vzhĹŻru.â€ś

â€žJak se cĂtĂĹˇ?â€ś

Maja zajela rukou pod peĹ™inu a nahmatala obvaz na zranÄ›nĂ© noze. KdyĹľ se rychleji pohnula, ozvala se prudkĂˇ bolest, jako bodnutĂ noĹľem. Pokud zĹŻstala v klidu, bylo to jen, jako by mÄ›la kĹŻĹľi spĂˇlenou znaÄŤkovacĂm Ĺľelezem. Trn ji nauÄŤil, Ĺľe bolest nelze ignorovat, je nutnĂ© ji ohraniÄŤit na urÄŤitĂ© mĂsto a izolovat ji od zbytku tÄ›la.

PohlĂ©dla oknem ven a vzpomnÄ›la si, jak ji uklĂˇdali do postele. Byli v domÄ› na plĂˇĹľi na pobĹ™eĹľĂ Cape Cod, massachusettskĂ©ho poloostrova vybĂhajĂcĂho ve tvaru pĹŻlmÄ›sĂce do AtlantskĂ©ho oceĂˇnu. Viki, Gabriel a Hollis se tam rozjeli potĂ©, co strĂˇvili nÄ›kolik hodin na jednĂ© soukromĂ© klinice v Bostonu. LĂ©kaĹ™, kterĂ˝ ji vlastnil, byl ÄŤlenem Vikiny cĂrkve, a do domu na plĂˇĹľi jezdil v lĂ©tÄ› na dovolenou.

â€žChceĹˇ dalĹˇĂ prĂˇĹˇek?â€ś

â€žĹľĂˇdnĂ© prĂˇĹˇky. Kde je Gabriel?â€ś

â€žĹ el se projĂt na plĂˇĹľ. NedÄ›lej si starosti. Hollis ho hlĂdĂˇ.â€ś

â€žJak dlouho jsem spala?â€ś

â€žAsi osm nebo devÄ›t hodin.â€ś

â€žNajdi Gabriela a Hollise,â€ś Ĺ™ekla Maja. â€žSbal vĹˇechny vÄ›ci. MusĂme bĂ˝t stĂˇle v pohybu.â€ś

â€žTo nenĂ nutnĂ©. Tady jsme v bezpeÄŤĂ â€“ alespoĹ� pĂˇr dnĂ.

Nikdo nevĂ, Ĺľe tu jsme, kromÄ› doktora Lewise, a ten vÄ›Ĺ™Ă v NesplacenĂ˝ dluh. Nikdy by nezradil HarlekĂ˝na.â€ś

â€žTabula po nĂˇs pĂˇtrĂˇ.â€ś

â€žNa plĂˇĹľi nikdo nenĂ, protoĹľe je moc zima. VedlejĹˇĂ dĹŻm je pĹ™es zimu prĂˇzdnĂ˝. VÄ›tĹˇina obchodĹŻ ve vesnici je zavĹ™enĂˇ a ĹľĂˇdnĂ© bezpeÄŤnostnĂ kamery jsme tu nevidÄ›li.â€ś

Viki vypadala silnĂˇ a sebejistĂˇ, a Maja si stÄ›ĹľĂ dokĂˇzala vzpomenout na onu plachou kostelnĂ myĹˇiÄŤku, kterĂˇ jĂ pĹ™iĹˇla naproti na losangeleskĂ© letiĹˇtÄ› pĹ™ed pouhĂ˝mi nÄ›kolika tĂ˝dny.

VĹˇechno se zmÄ›nilo, posunulo kupĹ™edu â€“ dĂky PoutnĂkovi.

â€žMusĂm mluvit s Gabrielem.â€ś

â€žVrĂˇtĂ se za pĂˇr minut.â€ś

â€žPomoz mi vstĂˇt, Viki. Nechci bĂ˝t v posteli.â€ś

Maja se zvedla na loktech. Bolest se vrĂˇtila, ale Maja dokĂˇzala ovlĂˇdnout vĂ˝raz obliÄŤeje. Postavila se na zdravou nohu a chytla se Viki kolem ramen, a tak se zvolna Ĺˇouraly z loĹľnice na chodbu.

S kaĹľdĂ˝m vĂˇhavĂ˝m krokem jĂ Viki doplĹ�ovala chybÄ›jĂcĂ ÄŤĂˇsti pĹ™ĂbÄ›hu. Na ĂştÄ›ku z vĂ˝zkumnĂ©ho stĹ™ediska ZelenĂ© zemÄ› ji doktor Richardson udrĹľoval pĹ™i ĹľivotÄ›, zatĂmco je Hollis vĹˇechny vezl do Bostonu. V tuto chvĂli uĹľ je doktor Richardson na cestÄ› do Kanady ke svĂ©mu pĹ™Ăteli ze studiĂ, kterĂ˝ vlastnĂ mlĂ©kaĹ™skou farmu v Newfoundlandu. Hollis nechal auto v chudinskĂ© ÄŤtvrti s klĂÄŤky v zapalovĂˇnĂ. TeÄŹ majĂ auto, takĂ© dodĂˇvku, od jinĂ©ho Vikina souvÄ›rce.

DĹŻm na plĂˇĹľi byl vybaven tlustĂ˝m berberskĂ˝m kobercem a prostĂ˝m nĂˇbytkem ze dĹ™eva a kĹŻĹľe, vĹˇe jednoduchĂ© a ÄŤistĂ©. SklenÄ›nĂ© zasouvacĂ dveĹ™e vedly na terasu a Maja pĹ™imÄ›la Viki, aby ji odvedla ven. KdyĹľ ulehla na lehĂˇtko, uvÄ›domila si, kolik nĂˇmahy ji stĂˇlo ujĂt deset metrĹŻ. TvĂˇĹ™ jĂ zalil pot a zaÄŤala se tĹ™Ăˇst po celĂ©m tÄ›le.

Viki zaĹˇla dovnitĹ™ a vrĂˇtila se s pĹ™ikrĂ˝vkou. TÄ›snÄ› ji ovinula Maje kolem dolnĂ poloviny tÄ›la, a dĂvka se hned zaÄŤala cĂtit lĂ©pe. DĹŻm stĂˇl nedaleko pĂseÄŤnĂ˝ch dun porostlĂ˝ch tu a tam planĂ˝mi rĹŻĹľemi, pĂseÄŤnou trĂˇvou a temnÄ› zelenĂ˝m vĹ™esem. VĂˇl mĂrnĂ˝ vĂtr a stĂ©bla suchĂ© trĂˇvy v nÄ›m povlĂˇvala a ve vzduchu byl cĂtit oceĂˇn. OsamÄ›lĂ˝ rybĂˇk zakrouĹľil nad obÄ›ma dĂvkami, jako by hledal mĂsto k odpoÄŤinku.

Z terasy vedly dĹ™evÄ›nĂ© schody na plĂˇĹľ. Byl prĂˇvÄ› odliv a Gabriel stĂˇl necelĂ˝ch dvÄ› stÄ› metrĹŻ odtud na pokraji moĹ™e.

Hollis sedÄ›l na pĂsku, v polovinÄ› vzdĂˇlenosti mezi domem a

PoutnĂkem. Na klĂnÄ› mÄ›l cosi zabalenĂ©ho v pestrĂ©m ruÄŤnĂku a Maja odhadla, Ĺľe je to jejĂ samopal. Na tomhle poklidnĂ©m odlehlĂ©m mĂstÄ› nikdo HarlekĂ˝ny nepotĹ™ebuje. Viki s Hollisem dokĂˇzali vĹˇechno zaĹ™Ădit i bez nĂ. Ona mÄ›la chrĂˇnit Gabriela, a nakonec on riskoval Ĺľivot, aby ji vynesl z tunelĹŻ.

ZataĹľenĂˇ obloha a ĹˇedozelenĂˇ voda navzĂˇjem splĂ˝valy, tÄ›Ĺľko se dala rozeznat linka obzoru. Vlny se syÄŤivÄ› tĹ™ĂĹˇtily o bĹ™eh, voda stĂ©kala po udusanĂ©m pĂsku a pak se vrĂˇtila do moĹ™e. Gabriel mÄ›l na sobÄ› dĹľĂnsy a tmavou mikinu; zdĂˇlo se, Ĺľe kdyby udÄ›lal jedinĂ˝ dalĹˇĂ krok, rozplynul by se v Ĺˇedi a zmizel by z tohoto svÄ›ta.

PoutnĂk se odvrĂˇtil od vody a podĂval se zpÄ›t k domu.

â€žVidĂ nĂˇs,â€ś Ĺ™ekla Viki.

Maja si pĹ™ipadala jako malĂ© dĂtÄ›, kdyĹľ tu tak leĹľela zabalenĂˇ do deky, ale tiĹˇe se posadila, kdyĹľ oba muĹľi pĹ™iĹˇli z plĂˇĹľe a vystoupili po schodech na terasu. Gabriel zĹŻstal stĂˇt u zĂˇbradlĂ, zatĂmco Hollis se smĂˇl na celĂ© kolo a hrnul se k nĂ. â€žMajo! Jak ti je? Mysleli jsme si, Ĺľe si pĂˇr dnĂ pospĂĹˇ.â€ś

â€žJsem v poĹ™Ăˇdku. MusĂme kontaktovat Lipku.â€ś

â€žUĹľ jsem to udÄ›lal z kyberkavĂˇrny v Bostonu. PoĹˇle penĂze na tĹ™i rĹŻznĂˇ mĂsta v NovĂ© Anglii.â€ś

â€žNic jinĂ©ho neĹ™Ăkal?â€ś

â€žPodle Lipky VrabcĹŻv syn zmizel. Ĺ�ekl bych, Ĺľe agenti Tabuly pĹ™iĹˇli na to, Ĺľe byl â€“â€ś

Viki ho pĹ™eruĹˇila. â€žUdÄ›lĂˇme trochu kafe, Hollisi.â€ś

â€žJĂˇ ĹľĂˇdnĂ© nechci.â€ś

â€žAle ostatnĂ tĹ™eba jo.â€ś NepatrnĂˇ zmÄ›na Vikina hlasu Maje pĹ™ipomnÄ›la lehkĂ˝ stisk nÄ›ÄŤĂ ruky. Hollis zĹ™ejmÄ› pochopil narĂˇĹľku.

â€žSprĂˇvnÄ›. JasnÄ›. Trochu kafe.â€ś Hollis se ohlĂ©dl po Gabrielovi a pak zaĹˇel za Viki dovnitĹ™.

PĹ™estoĹľe byli teÄŹ sami, Gabriel nic neĹ™Ăkal. V dĂˇlce se objevilo hejno moĹ™skĂ˝ch ptĂˇkĹŻ, houf ÄŤernĂ˝ch teÄŤek formujĂcĂch se do tvaru trychtĂ˝Ĺ™e, kterĂ˝ zvolna sestupoval k zemi.

â€žDoktor Lewis Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe chodit budeĹˇ moct tak za mÄ›sĂc.

MÄ›la jsi ĹˇtÄ›stĂ, Ĺľe ti kulka neroztĹ™ĂĹˇtila kost.â€ś

â€žTak dlouho tady zĹŻstat nemĹŻĹľeme,â€ś namĂtla Maja.

â€žViki mĂˇ spoustu znĂˇmĂ˝ch z cĂrkve a Hollis znĂˇ lidi, co dÄ›lajĂ bojovĂˇ umÄ›nĂ. MĂˇme fĹŻru moĹľnostĂ, kam se schovat, dokud nezĂskĂˇme faleĹˇnĂ© identifikaÄŤnĂ karty a pasy.â€ś

â€žPak bychom mÄ›li odjet ze SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ.â€ś

â€žTĂm si nejsem ĂşplnÄ› jistĂ˝. HodnÄ› lidĂ by chtÄ›lo vÄ›Ĺ™it, Ĺľe existuje nÄ›jakĂ˝ ostrov v tropech nebo jeskynÄ› v horĂˇch, kde se ÄŤlovÄ›k mĹŻĹľe schovat, ale to uĹľ dĂˇvno neplatĂ. AĹĄ se nĂˇm to lĂbĂ nebo ne, jsme vĹˇichni navzĂˇjem propojenĂ.â€ś

â€žTabula po tobÄ› bude pĂˇtrat.â€ś

â€žAno. A mĹŻj bratr jim bude pomĂˇhat.â€ś Gabriel se posadil vedle nĂ. Vypadal smutnÄ› a unavenÄ›. â€žKdyĹľ jsme byli malĂ, pĹ™ipadalo mi, Ĺľe spoleÄŤnÄ› bojujeme proti celĂ©mu

svÄ›tu. Byl bych pro nÄ›j udÄ›lal cokoli. BezvĂ˝hradnÄ› jsem mu dĹŻvÄ›Ĺ™oval.â€ś

Maja si vzpomnÄ›la na sen o podzemnĂ drĂˇze â€“ na otcĹŻv smutek â€“ a dovolila si ten luxus, Ĺľe pocĂtila soucit s jinou lidskou bytostĂ. NapĹ™Ăˇhla ruku a Gabriel ji pevnÄ› stiskl. Jeho teplĂˇ kĹŻĹľe se dotkla jejĂ chladnĂ©; cĂtila se promÄ›nÄ›nĂˇ.

Nebylo to ĹˇtÄ›stĂ. Ne, ĹˇtÄ›stĂ je dÄ›tinskĂˇ, prchavĂˇ iluze. Bolest v jejĂm tÄ›le ustoupila a Maje pĹ™ipadalo, jako by oni dva vytvoĹ™ili jakĂ©si centrum, stĂˇlost, celek.

â€žNevĂm, jestli je otec jeĹˇtÄ› naĹľivu, a Michael se obrĂˇtil proti mnÄ›,â€ś Ĺ™ekl Gabriel. â€žAle cĂtĂm pouto mezi nĂˇmi dvÄ›ma, Majo. Jsi pro mÄ› dĹŻleĹľitĂ˝ ÄŤlovÄ›k.â€ś

PohlĂ©dl na ni a v oÄŤĂch mÄ›l intenzivnĂ energii, pak ale pustil jejĂ ruku a rychle vstal. Jejich blĂzkost byla bolestnĂˇ; pĹ™ipadalo jim, jako by pĹ™ekroÄŤili nÄ›jakou hranici.

Gabriel sĂˇm a nechrĂˇnÄ›nĂ˝ seĹˇel znovu po schodech na pĂsek. Maja zĹŻstala na terase a snaĹľila se ovlĂˇdnout svĂ© pocity. Jestli chce chrĂˇnit tohoto PoutnĂka, pak si nemĹŻĹľe dovolit k nÄ›mu nÄ›co cĂtit. JakĂˇkoli emoce by jĂ pĹ™inesla jen vĂˇhavost a zranitelnost. Kdyby si dovolila takovou slabost, mohla by ho ztratit â€“ navĹľdy.

Pomoz mi, ĹľĂˇdala v duchu. Bylo to poprvĂ© v ĹľivotÄ›, kdy se modlila. ProsĂm, pomoz mi. UkaĹľ mi, co mĂˇm dÄ›lat.

ChladnĂ˝ vĂtr jĂ zcuchal ÄŤernĂ© vlasy, ucĂtila jemnĂ© brnÄ›nĂ v celĂ©m tÄ›le, vracejĂcĂ se sĂlu. Tolik lidĂ proplulo jejich

Ĺľivotem, hrĂˇli svĂ© role v zĂˇjmu druhĂ˝ch a netuĹˇili, jakĂ˝ je jejich vlastnĂ osud. VĹˇechny pochybnosti a vĂˇhĂˇnĂ, kterĂ© proĹľĂvala v LondĂ˝nÄ›, se rozplynuly. UĹľ vĂ, kdo je â€“ je HarlekĂ˝nka. Ano, bude to tÄ›ĹľkĂ©, ale zĹŻstane s Gabrielem.

Trochu se nadzvedla a podĂvala se na oceĂˇn. Na plĂˇĹľi sedÄ›lo hejno vodnĂch ptĂˇkĹŻ, a kdyĹľ se k nim PoutnĂk pĹ™iblĂĹľil, vznesli se s hlasitĂ˝m kĹ™ikem k nebi.