E:\_CD\Data\Knihy\pdb\Knihy Sci-fi\Mark Stone Parodie.pdb

PDB Name: Mark Stone Parodie - Garen J P

Creator ID: REAd

PDB Type: TEXt

Version: 0

Unique ID Seed: 0

Creation Date: 16.8.1973

Modification Date: 16.8.1973

Last Backup Date: 1.1.1970

Modification Number: 0

Jiľ více neľ pětset let provádí Zemská Unie ( federace

zahrnující 85 planet ) intenzívní výzkum

celé galaxie. Postupem času si vąak vlády začínají uvědomovat,

ľe sbliľování s přílią primitivními

civilizacemi vyvolává mnoho zbytečných potíľí a nepřináąí

ľádné výrazně pozitivní výsledky.

Větąina domorodců se po prvních kontaktech s vyspělou

technikou federace stává pasivními

ľebráky, kteří nijak neusilují o svůj daląí samostatný vývoj. Je

to pochopitelné. Kulturní a

civilizační ąok přináąí těmto jednoduąe uvaľujícím bytostem

těľké deprese a postupem času i

znechucení nad nízkou úrovní vlastních výtvorů. Chybí jim

jakákoliv snaha vytvořit něco nového a

to má za následek tragický konec celých civilizací.

Proto vznikl zákon o nevměąování se. Jakmile vesmírná loď

objevila planetu s humanoidy,

zaregistrovala ji, ale posádka nikdy nevstupovala do kontaktu,

dokud nebyl proveden pečlivý

průzkum civilizační úrovně obyvatel.

Jestliľe dosáhli určitého prahu technického rozvoje, pak s

nimi Ministerstvo pro záleľitosti

Galaxie navázalo diplomatické styky. Jinak byly dokumentační

materiály předány Sluľbě pro

dohled nad primitivními planetami, která průběľně

vypracovávala zprávy o rozvoji domorodců.

K tomu slouľily kontrolní mise, které se pro danou civilizaci

opakovaly asi dvakrát za sto let.

Na primitivní planetu byly vysílány skupiny, sloľené z agenta

činné sluľby a androida, kteří se

zcela diskrétně zamíchali do místní populace. Jedním z těchto

agentů byl také Mark Stone.

Na východním pobřeľí právě vycházelo slunce. Zlatavá záře

postupně zalila vrąky střech a po

chvíli pronikla i na betonový plácek přímo v centru luxusního

soukromého komplexu Elsy

Svensonové, majitelky akcií větąiny vývojových laboratoří

pozemské unie a pravděpodobně

nejbohatąí ľeny galaxie. Její bohatství si vynutilo krutou daň

ve formě dlouhých nudných porad a

zbytečně promarněného času na zasedáních představenstev

různých společností. Proto byla tato

mladá dáma velice spokojena, ľe si konečně můľe udělat týden

dovolené ve svém novém letním

sídle.

Elsa se začala pod nečekaným tlakem slunečních paprsků

pomalu probouzet. Obrátila se na

levý bok a zatřásla peřinou vedle sebe :"Marku, ..no tak

Marku, vstávej, je ráno !"

Náhle se otevřely dveře a v nich se objevila svalnatá postava

kapitána Sluľby pro dohled nad

primitivními civilizacemi. I přes jeho veąkerou snahu o

normální vystupování se dalo vysledovat,

ľe Mark je něco víc neľ jen dobře stavěný usměvavý

ąestatřicátník. Jeho chůze připomínala svojí

pruľností pohyb nebezpečné ąelmy a ostraľitý a přímý pohled

tmavých očí dával tuąit odvahu a

upřímnost. Snědý obličej, opálený mnoha slunci celé galaxie,

se roztáhl ąirokým úsměvem.

"Dobré ráno Elso. Tak jaká byla noc ?"

Elsa prudce odhodila z tváře pramen tmavých vlasů a

vyskočila z postele. Upřela na Marka

spalující pohled svých zelených očí srąících jiskřičkami

smíchu."Jak se můľeą takhle ptát.

Nepokouąej se mi namluvit, ľe tu byl místo tebe celou noc

Ray."

Markovi strnul úsměv na rtech. Ray byl jeho nejlepąí

kamarád, android, se kterým se

pravidelně vydával na mise Sluľby. Mark mu bezmezně

důvěřoval, protoľe mu jiľ mnohokrát

zachránil ľivot. Přestoľe byl Ray pravým divem pozemských

technologií, technici tvrdili, ľe není

schopen hlubąích citů a lidského pohledu na ľivot. To vąak

odporovalo Markovým zkuąenostem.

Ray jiľ mnohokrát prokázal v prekérních situacích více citu

neľ větąina ostatních lidí. Vrcholem

bylo, kdyľ minulý týden, kdy byl Mark obviněn Komisí pro

nevměąování z neuváľeného postupu

na jedné z primitivních planet, Ray originálním způsobem

změnil rozhodnutí předsedkyně komise.

Markovi nebylo dost dobře jasné, kde si osvojil slovní zásobu

zkuąeného svůdce ani vąechny

související techniky, ale pravdou zůstává, ľe předsedkyně v

průběhu líčení dost dlouho trvala na

tvrzení, ľe Ray přeci nemůľe být android. O důvodu svého

přesvědčení pak s rozpaky mlčela, čímľ

vytvořila prostor pro Markovu svéráznou obhajobu. Veąkeré

návrhy na jeho potrestání byly po

kratąí diskusi zamítnuty a tak mohl vzít Mark tentokrát Raye s

sebou na dovolenou.

Teď si vąak nebyl vůbec jistý, jestli udělal dobře. Na okamľik

zavřel oči a vyslal telepatickou

zprávu."Rayi, kdes byl minulou noc ?"

Ray byl jedním z mála modelů, který byl vybaven psychickým

zesilovačem, umoľňujícím

telepatickou komunikaci. Tato moľnost jiľ Markovi zachránila

několikrát ľivot. Protoľe tento druh

domluvy nebyl přílią roząířen ani na Zemi, měl Ray skvělé

předpoklady dostávat Marka zcela

překvapivě z nebezpečných situací. Nejnovějąí generace

androidů jiľ nebyla podobným zařízením

vybavována, nebo» málokterý z aspirantů Sluľby pro dohled

nad primitivními civilizacemi ovládal

alespoň částečně metapsychickou komunikaci. Mark měl tu

výhodu, ľe se na jedné z misí setkal s

rostlinným společenstvím, které disponovalo ohromným

potenciálem v oblasti psychické

komunikace a pomohlo mu plně rozvinout jeho skryté

schopnosti. Nyní by dokázal Raye zavolat i

kdyby byl na druhé straně planety. To vąak nebylo třeba.

Druhými dveřmi veąel do místnosti Ray. Podobnost androidů

S.D.P.P. s lidmi byla takřka

neuvěřitelná. Jeho postava byla jeątě o něco mohutnějąí neľ

Markova. Sympatický výraz ve tváři se

mu postupně měnil aľ do rozpačitého. Pozorně upřel svůj

hloubkový pohled na Marka. Právě

postřehl výrazné změny na kapitánově obličeji v oblasti

infračervené části spektra a vydedukoval,

ľe Markovy duąevní pochody nejsou v tuto chvíli zcela

korektní.

Ray se na Marka usmál."Co je ? Někdo vykradl v noci

ledničku ?"

Mark neměl pro Rayovy vtipy pochopení."Ne, ledničku ne! Tak

kde jsi byl dnes v noci?"

"Hrál jsem poker s androidem vzadu u brány. Vyhrál jsem na

něm dva úplně nové

akumulátory. Mám je venku v taące."odvětil Ray.

Vtom zasáhla Elsa:"Ale Marku, přeci bys neľárlil. Ty vůbec

nemáą smysl pro humor."

"Proč bych měl mít smysl pro humor, kdyľ ho tu mají vąichni

ostatní ?"uąklíbl se Mark. Na

tyto nejapné vtipy opravdu neměl náladu. Na Else mu totiľ

záleľelo jiľ od chvíle, kdy se poprvé

setkali. Tehdy to bylo sice za dosti neobvyklých okolností a

Mark byl nucen zachránit Else ľivot i

část jejího bohatství, to vąak pro něho nebylo to hlavní. Mark

si velice cenil skutečnosti, ľe Elza je

krásná a chytrá mladá dáma a snaľil se plně vychutnat kaľdý

okamľik, který trávili společně. Elza

měla na uľívání ľivota podobný názor jako on a tak by byl

jejich vztah ideální, kdyby nedocházelo

občas k podobným nemístným ľertíkům. Alespoň Mark stále

jeątě věřil, ľe jsou to ľerty.

Elza pomalu proąla místností, ozářenou ranním sluncem a

podívala se Markovi zpříma do

tváře. Její zářící oči výrazně kontrastovaly se efektní koronou

paprsků v tmavých vlasech. Usmála

se a přistoupila k Markovi."Vľdy» víą, jak jsme byli včera

unavení. S tím surfováním na vlnách

jsme to trochu přehnali a tak ani nevím, jak jsem se dostala do

postele. Ale co jsme zaspali,

můľeme jeątě dohnat !"svůdně naąpulila své rudé rty a mrkla

na Marka.

Ten s úsměvem dodal:"Ale nejdříve musím s Rayem opravit

rozbité bezpečnostní zařízení. Byl

bych dost nerad, kdyby nás tu někdo ruąil."

"Tak se do toho pus», ale a» jste do oběda hotovi. Přichystám

vám překvapení."slíbila Elsa.

Ray dodal :"Já mám vąe připraveno. Můľeme se do toho pustit

hned."

Mark sundal ze zdi v chodbě braąnu s měřícími přístroji,

vyzkouąel generátor a otevřel

pancéřované dveře do dvora. Z blízké dľugle se rozléhaly

nejrůznějąí zvuky a o nejbliľąí plot, který

měl být nabitý elektřinou se zvenčí klidně opíral líně

vyčkávající tygr. Ray Marka informoval

:"Včera večer, kdyľ přiąla ta hrozivá bouřka, uhodil blesk do

energetické skříně laserového jiątění.

Zřejmě vyhodil hlavní jistič. Jeątě stále jedeme na záloľní

zdroj."

Mark proklel okamľik, kdy Else navrhl, a» poąle správce a

pomocníky objektu na týden pryč.

Soukromí je sice hezká věc, ale v tuto chvíli mu ukazovalo svoji

stinnou stránku. Přistoupil k

hlavnímu rozvaděči a opatrně začal testovat jednotlivé

okruhy. Tygr u plotu byl zatím zcela klidný

a vyhříval se na slunci.

Ray o kousek poodstoupil, protoľe vysoké napětí pro něho

představovalo aľ přílią reálné

nebezpečí. Jakoľto android byl imunní vůči větąině záludností

okolního světa. Infekce ani

zemětřesení jej příliľ nevyváděly z míry. Ale elektřina, to bylo

něco jiného. Přestoľe byl vybaven

dvojitě izolovaným pláątěm, nemohl zaručit, ľe si v případě

přímého zásahu bleskem udrľí kontrolu

nad svým dezintegrátorem, umístěným v levém zápěstí. Jediný

výstřel, provedený v okamľiku

nepozornosti, můľe mít za následek okamľité zmizení celé

budovy a jeątě k tomu silnou zbytkovou

radiaci. To si nemůľe dovolit. Uľ kvůli Markovi ne. A pak jsou

tu jeątě pamě»ové krystaly. Tisíce

fragmentů vzpomínek na společné expedice do nitra

barbarských civilizací. To vąe můľe zmizet v

průběhu jediného záblesku. Nyní byla opatrnost zcela na

místě.

Mark se konečně propracoval k poąkozenému obvodu.

Vyměnil několik desek a pak, s tichým

cvaknutím, se mu podařilo zaklapnout aretovaný spínač

hlavního okruhu.

Poté se událo několik věcí najednou. Tygr, opírající se o plot

byl neznámou silou se suchým

zapraskáním odhozen kamsi do dľungle. Veselý povyk ptactva

pro»al táhlý hvizd generátoru

laserového jiątění a dvůr se ponořil do tisíců záblesků

energetických svazků, které velice efektivně

pročesávaly oblohu nad skupinkou budov. Po několika

sekundách se dvůr ponořil do absolutního

ticha. Laserové zaměřovače, v okamľiku nouzového reľimu

přepnuté na maximální citlivost, se

akusticky zaměřovaly na kaľdý ąelest a neúprosně zlikvidovaly

jeho příčinu.

Mark, ochromený v půli pohybu u rozvodné skříně, vyslal k

Rayovi telepatickou poznámku

:"Taky jsi mě mohl upozornit na to, jak nebezpečný můľe

tenhle systém být."Pokusil se vąí silou

vypnout právě nahozený jistič, ale marně. Systém byl

blokován proti úmyslnému rozpojení a Mark

musel konstatovat, ľe zcela dokonale. Pak dodal:"S něčím

takovým jsem se jeątě nesetkal."

"Já také ne."odvětil android a pak dodal :"Jako bys nevěděl, ľe Elsa chce mít doma vľdycky to

nejlepąí."

Mark se na něho podíval"Máą pravdu. To jsou ty

nevyzkouąené systémy. Z laboratoře přímo

na dvorek. Ale proč zrovna sem?"

"Asi se chtěl konstruktér dobře zapsat u vedení firmy."

"Tak to se mu tedy povedlo !"usmál se Mark"Co teď ?"

Ray chvíli vyhodnocoval případné technické slabiny systému a

pak vyslal:"Musíme se v

absolutní tichosti dostat přes dvůr k pancéřovvaným dveřím.

Pouľil bych antigrav a odnesl tě

vzduchem, ale sytém má magnetická čidla a energetický tok v

antigravitaačním zařízení by mne

prozradil. Musíme tedy pěąky. A naąlapuj opatrně!"

Mark se modlil, aby pancéřové vstupní dveře neskřípaly. To je

jejich jediná naděje na přeľití.

Opatrně naąlapoval a s citem překračoval zuhelnatělé zbytky

pestrobarevného zpěvavého ptactva.

Vtom se mu v hlavě vynořil spásný nápad. Obrátil se na

Raye :"Mám u sebe nouzový komunikátor

S.D.P.P. Mohu vyslat kódový signál a oni vypnou proud v celé

oblasti."

Android se zasekl v půli kroku a vyslal:"Ne, jen to ne. První

ignorant, který ąifru zachytí, bude

chtít akustické potvrzení. Ta krabička to na tebe zabučí a neľ

se stačíą leknout, budeą mít upálenou

ruku s komunikátorem aľ k lokti. Snaľ se přitom raději drľet

stranou ode mne, a» to neschytám

taky. Nikdy nevíą, který laser tě zabere."

Mark se otráveně otočil a vydal se pomalu za androidem.

Uvědomil si, jak nebezpečná věc

svírá jeho zápěstí. Jeątě ľe Sluľba vyuľívá komunikátor jen v

nouzových situacích.

Pravděpodobnost, ľe ho s ním teď někdo zavolá je prakticky

nulová. I kdyľ.... Marka polil studený

pot a chvílemi měl pocit, ľe má na ruce připevněnou

časovanou bombu.

Pomalu a velice potichu uąli asi třetinu cesty, kdyľ tu se náhle

ozvalo z okna do dvora hlasité

:"Oběd !!?....."

Z druhého konce betonového plácku vyąlehl oslnivý záblesk a

úzké plastexové okno se

změnilo v bublající beztvarou hroudu odporně čpící hmoty.

Mark se zastavil tak pruce, ľe se mu z

opasku vyhákla měřící sonda a s třesknutím dopadla na

kamennou podlahu těsně vedle ąpičky jeho

levé boty. Energetický výboj kdoví odkud se zařízl do

kamenných dlaľdic a odhodil nerozbitnou

sondu o kus dál společně s rozpálenými úlomky popraskaného

mramoru.

Ray s Markem se tak stali svědky neuvěřitelné podívané, kdyľ

oslnivé výboje déle neľ minutu

přehazovaly sondu po celém dvoře a pokaľdé, jakmile s

třesknutím dopadla, pro»al ionizovaný

vzduch daląí paprsek, který ji odhodil o kousek dál. Po minutě

a půl se ukázalo, ľe nezničitelná

sonda do extrémních podmínek nebyla aľ zase tak úplně

nezničitelná. Několik střípků z pouzdra

sondy se vąak při její explozi bolestivě zaseklo Markovi do

lýtka. Ten za»al zuby a pomalu se vydal

za Rayem na únavně rozvleklou pou» směrem k

pancéřovaným dveřím.

Generál Khov měl jiľ od rána velmi ąpatnou náladu. Tento

posaditý chlapík, který uľ více neľ

dvacet let vedl Sluľbu, měl dnes vąeho přesně aľ po krk.

Soustředěně procházel po kancelááři a

usilovně přemýąlel. Jeho holá lebka zářila mnoha odlesky v

paprscích zapadajícího slunce, které

pronikaly do kanceláře ąirokou prosklenou stěnou. Náhle se

zastavil a upřel své ąikmé mongolské

oči do stěny, za níľ se rýsovaly vznosné dominanty nejvyąąích

budov newyorské aglomerace.

"Peggy, okamľitě mi sem přineste podrobnou analýzu z té

poslední mise na Zirdě."zahučel do

zdi.

Z interkomu skrytého pod vrstvami papírů kdesi na stole se

vzápětí ozvalo medové"Hned to

bude."a z chodby zazněl energický klapot podpatků.

Dveře se prudce otevřely a do místnosti vstoupila generálova

osobní sekretářka. Podala

Khovovi svazek papírů a upřela na něho skrz tlustá skla svých

brýlí malá očka. Její hubená,

kostnatá postava mírně zakolísala, pak vąak opět získala

stabilitu a zhluboka se nadechla."Doufám

generále, ľe s tím případem na Zirdě něco uděláte. Vąem je

moc líto, co se stalo poručíku

Johnosonovi na té hrozné planetě a myslí si, ľe byste tam měl

poslat někoho zkuąenějąího. Někoho,

kdo nebude zbytečně uvaľovat nad pouľitím mezních

prostředků, jako chudák Johnson."

"Ale Peggy,"konejąil ji generál"vľdy» ten chlapík přeci není mrtvý. Jeątě stále je tu naděje, ľe

nám něco poví."

Peggy zalapala po dechu"Po tom pekle, kterým proąel se jiľ

nikdy nevzpamatuje. A vy to víte,

generále !"

Khov náhle vypadal, jako by zestárl o deset let"Samozřejmě, ľe

to vím. Ale pochopte, ľe pro

mne není vůbec jednoduché poslat na smrt někoho daląího.

Ten Johnson alespoň nevěděl do čeho

jde."

Peggy zavzlykala"To tedy nevěděl. Mluvila jsem s ním jeątě

před misí a tolik se těąil na svji

dovolenou, aľ se vrátí. Měl na Venusii předplacený i pokoj."

"Tak tím se vysvětluje, proč tolik stál o rizikové příplatky.

Pobyt na Venusii není vůbec

levný!"odpověděl Khov.

Venusie patřila mezi nejlepąí rekreační centra v celé galaxii.

Postupně se stala oblíbeným

sídlem milionářů a nejbohatąích vrstev. Ohromné mnoľství

hazardních heren a prudce pulzující

noční ľivot se stovkami podniků, kde měl solventní zákazník

prakticky neomezené moľnosti, jí

vybudovalo fantastickou pověst. Místní úřady byly velice

benevolentní a vycházely z předpokladu,

ľe co je dobré pro Venusii, to je dovoleno. Proto měla

galaktická policie s touto planetou občas

drobné problémy, které vąak nikdy nedosáhly takových

rozměrů, jako věčné spory s právníky ze

Solanu. Ten byl totiľ vzhledem ke své smířlivé politice k

pirátství trnem v oku jak Galaktické

policie, tak i Sluľby pro dohled. Nitky větąiny loupeľí z celé

galaxie vedly převáľně právě na

Solan. Při střetu s jeho zástupci, vąak nikdy nedoąlo k ľádným

výrazným pokrokům. Proto byl

Solan neoficiálně povaľován za centrum vąech pirátů.

"Stejně mne ten mladík překvapil svojí vytrvalostí, kdyľ chtěl

dostat právě tuto

misi,"pokračoval Khov."Upozorňoval jsem ho, ľe tato

teramorfní planeta se nachází v těsném

sousedství Solanu ale nechtěl o tom nic slyąet. Chvílemi jsem

měl pocit, ľe chtěl tuto misi schválně

vzít kapitánu Stoneovi, který byl na řadě. Je také pravda, ľe

Stone díky podobným riskantním

opracím vede v S.D.P.P. v čele tabulky vyplacených honorářů,

ale myslím, ľe z této mise nebude

mít ľádnou radost."

Generál se temně pousmál :"Ale má smůlu, uľ je zase na

řadě."

Peggy opět nasadila komisní výraz a suąe Khovovi

sdělila :"Kapitán Mark Stone si tento týden

vybírá svoji rok starou dovolenou."

"Tak to je mi ho líto, bude ji muset přeruąit."pokrčil rameny generál"Máme tady mimiořádnou

situaci a nikdo se Stoneovou kvalifikací právě není k

dispozici."

Peggy se ostře podívala generálovi do očí:"Víte do čeho toho

chlapce posíláte ? Třeba se uľ

vůbec nevrátí."

"Cha, to je dobrý vtip."zasmál se generál"Stone se vrací stejně spolehlivě jako bumerang.

Pokaľdé, kdyľ končí misi, zavolá mi přímo domů. A zatím si

vybral skoro vľdycky ten

nejnevhodnějąí okamľik. Kdyľ jdu večer do postele, manľelka

mi pokaľdé říká, jak se těąí, aľ nám

zase ten Stone zavolá."

"Vidím, ľe je to v podstatě váą dobrý přítel."utrousila Peggy.

"Dobrý ? Jeden z nejlepąích. Je to jeden z mála lidí na které je absolutní spolehnutí. Bohuľel ve

vąem. I v těch nočních telefonátech."dodal Khov.

Peggy se na něj usmála:"Takľe tentokrát mu to můľete vrátit.

Slyąela jsem, ľe odjel s Elsou

Svensonovou někam k pacifiku. Mám mu zavolat ?"

Generál otevřel tlustý svazek, který měl na stole a zamyslel se.

Po chvilce odpověděl

:"Zavolejte mu, a» se do hodiny hlásí i s Rayem zpátky do

sluľby. K dopravě můľe pouľít

nejbliľąího vojenského letadla. Jedná se o stav nejvyąąí

nouze."

Peggy potřásla hlavou:"Aha, tak to tedy mohu pouľít přímo

jeho komunikátor a nemusím

hledat ľádné telefonní číslo."Otočila se a prudce vyrazila z

místnosti.

Generál si sedl zpátky za stůl, zapálil si doutník a pomalu a

dlouze se nadechl. Siluety města za

prosklenou stěnou se pomalu utápěly v houstnoucím ąeru,

kterým probleskávaly tisíce drobných

světélek vzdálených transvozidel, proudících po městských

komunikacích. Khovovi začínalo být

pomalu jasné, ľe dnes přijde domů hodně pozdě.

Elsa se právě probrala z ąoku a začala se pomalu zvedat ze

země. To co se stalo těsně předtím,

neľ ji neznámá síla odhodila proti kamenné zdi chodby, si

vybavovala jen velice nejasně. Kromě

čerstvých odřenin a poąramocených zad byla prakticky v

pořádku. Opatrně vstala a snaľila se

rozpomenout, co předcházelo tomuto podivnému vývoji

událostí. Poslední věc, kterou si

pamatovala, byla skutečnost, ľe ąla něco Markovi sdělit. Ale co

to mohlo být ? Pomalu se pootočila

a oči se jí roząířily údivem. Kde je to nádherné okno do

dvora ? A co mají znamenat ohořelé

kamenné desky, které na první pohled vyvolávají iluzi

středověké třílny, jeľ dostala plný zásah. Co

se tady vlastně stalo ?

Podivné otázky se jí honily hlavou a Elsa začínala být čím dál

zvědavějąí. Opatrně přistoupila

k začouzenému otvoru a nakoukla do dvora. Naskytl se jí

neuvěřitelný pohled. Celý dvůr byl poset

zuhelnatělými mrąinami zpěvného ptactva a uprostřed této

ąílené podívané opatrnně naąlapovaly

dvě postavy. Mimochodem si vybavila humornou scénu z

jednoho magazínu, ale velice rychle ji

pustila z hlavy. V podezřelých postavách právě poznala Marka

s Rayem. Mark na ni zamával a

právě kdyľ na něho chtěla zavolat, co to tam vlastně dělá,

přiloľil si prst na ústa. Elza zůstala v

tichosti, vyklonila se z okna a se zájmem pozorovala, co se

bude dít dál.

"Marku vydrľ, uľ budeme u cíle"odvysílal Ray.

"Vľdy» uľ je na čase. Nikdy by mne nenapadlo, ľe cesta přes

tenhle dvůr můľe trvat půl

hodiny."odpověděl mu telepaticky Mark.

Ray přistoupil ke dveřím a opatrně stiskl zelené tlačítko

ovládání. Mark tiąe doufal, ľe

magnetické panty nezabzučí přílią hlasitě, protoľe detektory

laserů jsou zřejmě aľ přílią citlivé.

Reklamní slogan k tomuto druhu dveří sice hlásal"Panty,

které vám nikdy nebudou vrzat", ale Mark

měl na reklamu svůj vlastní názor. Přikrčil se a tiąe vyčkával.

Nestalo se vąak vůbec nic.

"Elektronický zámek je jiątěn zevnitř. Základní zabezpečovací

okruh nedovolí tyto dveře

otevřít jinak neľ z druhé strany."informoval Marka

android."Musíme se domluvit s Elsou."

Mark vzápětí udivil vąechny přítomné svým hereckým

výkonem. Snaľil se totiľ pantomimou

Elze vysvětlit, ľe potřebuje odemknout a to se mu dařilo tak

dobře, ľe se Elza nemohla odtrhnout

od okna, aby náhodou o něco nepřiąla. Mark, který si její

vyčkávání vykládal jako nepochopení,

přidával daląí a daląí čísla a výsledkem bylo pětiminutové

představení, za které by se nemusel

stydět ani velmi zkuąený bavič.

Kdyľ se Mark unavil, Elsa seběhla ze schodů a přiloľila prst na

detektor zámku. Těľké

pancéřové dveře se s jemným ąelestem začaly velmi pomalu

otevírat. Ray se protáhl roząiřující se

ąkvírou dovnitř a Mark se hrnul těsně za ním.

Náhle se Rayův obličej zkřivil zděąením a Markovi proběhlo

přes neurony děsivé

varování."Marku, pozor ! Právě jsem zachytil satelitní vysílání pro tvůj komunikátor. Do dvou

sekund začne pípat. Rychle se ho zbav!"

Markův obličej se protáhl údivem :"Coľe ??"

Na vysvětlování vąak uľ nebyl čas. Černá krabička na Markově

zápěstí zacvrlikala vlastním

ľivotem a Mark si uvvědomil, ľe jestliľe se bude chtít

protáhnout skrz dveře, uvnitř uľ bude jenom

jako popálená postava bez levé ruky a bez komunikátoru.

Nemůľe riskovat, ľe laserové záblesky

určené jemu, poraní Elsu nebo Raye. Okamľitě se rozhodl a ve

chvíli, kdy se z komunikátoru

začalo drát protivné pípání, uľ velice sviľně poskakoval po

dvoře.

Generátory laserového zdroje táhle zavily a vzduch kolem

Marka se rozľhavil energetickými

výboji.

Ray v návalu zděąení na Marka hlasitě zavolal:"Vydrľ, běľím

vypnout proud !!", čímľ si

vykoledoval přímý zásah do ocelového rámu pohyblivé

konstrukce, zpoza které vykukoval. Dveře

zamrzly v napůl pootevřené poloze a naděje, ľe by jimi mohl

proběhnout plně rozeběhnutý Mark se

rapidně blíľila k nule. Android prudce vyrazil do schodů a

zastavil se aľ ve čtvrtém patře u skříňky

s ovládáním energetického zdroje. Jeho temné tuąení se

rázem proměnilo v holou skutečnost.

Zámek jističe byl na osmimístný kód a ten znal zřejmě stejně

jenom správce. Vyklonil se z okna a

spatřil desítky laserových zaměřovačů po obou stranách

betonového plácku, na kterém chvatně

poskakoval Mark s pípajícím přístrojem na ruce.

Ray se vyklonil z okna co to ąlo a zamířil ukazováčkem pravé

ruky na nejbliľąí zaměřovač. Z

prstu mu vytryskl tenký laserový paprsek, který se vąak

zachytil na vnitřní straně neviditelné

bubliny silového pole, které obklopovalo kaľdé okno budovy.

Nyní bylo Rayovi jasné, jakým

zázrakem Elsa přeľila přímý zásah. Teď ale musí silovou stěnu

prorazit a co nejrychleji zachránit

Markovi ľivot. Dal do výstřelu maximální energii, kterou měl

k dispozici a s hrůzou pozoroval, jak

se mu pravý ukazováček začíná tavit. Jeątě pár sekund. Musí

to vydrľet. Energetický zdroj budovy

přece nemůľe být neomezený. Pak, stejně náhle jako se

objevila, energetická bublina praskla. Ze

skříňky s jističi se ozvalo tiché lupnutí.

Ray jiľ neváhal ani okamľik a snaľil se mířit co nejpřesněji. Z

ukazováku mu pravidelně

tryskal tenký laserový paprsek a záblesky na dvoře postupně

pohasínaly. V okamľiku, kdy zhasl

poslední generátor, ukončil Mark svůj ąílený tanec, zhluboka

se nadechl a tupým úderem přes

komunikátor potvrdil příjem.

Z krabičky zakrákoral nepříjemný hlas:"Kapitán Stone ? Co je

s vámi ?"

"Ahoj Peggy, trefila ses trochu nevhod."odpověděl

Mark"právě jsem si vychutnával

zaslouľenou dovolenou."

"Musím vás bohuľel upozornit, ľe vaąe dovolená právě

skončila."sdělila mu Peggy"Do hodiny

se máte i s Rayem hlásit u generála Khova."

"Tak to budou zase příplatky."zaradoval se Mark,"Uľ se těąím, aľ budu v bezpečí na palubě

svého astronefu."

"Dočkáte se velmi brzy."odpověděla Peggy a hovor utichl.

Mark posbíral nářadí, které se mu před chvílí povedlo

rozmetat po dvoře, rozloučil se s Elzou a

uľ seděl i s Rayem v transvozidle za domkem. Zamával Else na

rozloučenou a odstartoval.

Stroj se pomalu odlepil od země, postupně nabíral rychlost a

po chvíli se jiľ zběsile řítil těsně

nad vodní hladinou vstříc zapadajícímu slunci. Mark

přenechal řízení Rayovi a začal se zaobírat

myąlenkou, co by po něm asi tak mohl generál Khov chtít.

Kdyby to býval věděl, ani by se tolik

netěąil a moľná, ľe by si stihl sehnat i neschopenku.

Neuplynula více neľ hodina a kapitán Mark Stone vstoupil do

moderní výąkové budovy z oceli

a plastexu, kde jiľ několik let sídlila Sluľba pro dohled nad

primitivními planetami. Z jedné z

mnoha kapes své kombinézy vylovil svoji identifikační kartu a

navyklým pohybem ji zastrčil do

přísluąné ątěrbiny kontrolního robota. Následovalo několik

sekund napětí, neľ tento metr a půl

vysoký ovoid ukončil ověření Stoneovy totoľnosti. Ten si

mezitím vzpomenul na politováníhodný

incident, který se při podobné příleľitosti přihodil jeho

kolegovi Oliveru Standmanovi.

Tento aspirant Sluľby byl při svém příchodu do budovy

ovoidem z nepochopitelných důvodů

zadrľen a jeho doklady se v průběhu několika dlouhých

sekund proměnily v hromádku drobně

řezaných prouľků plastexu, kterou mu ovoid úsluľně vrátil.

Překvapený Oliver se nestačil ani divit,

kdyľ se u stropu přijímací haly rozhoukala aľ přílią hlasitá

siréna a ze vąech dveří začali překotně

vybíhat přísluąníci pořádkových jednotek. Později se mu sice

dostalo omluvy a vysvětlení, ľe v

centrální databázi jakousi podivnou shodou okolností

figurovalo jeho jméno pod kolonkou

nebezpečných uprchlíků z lágru vyděděnců, ale to jiľ nemohlo

napravit Oliverův záporný postoj k

identifikačním robotům.

Markovi se naątěstí nic takového nestalo a ovoid mu doklad v

bez problémů vrátil."Vąechno je

v pořádku, kapitáne Stone."zaskřehotalo to někde v hlubinách

robotových útrob"Kancelář generála

Khova se nachází v nejvyąąím poschodí. Výtahy jsou na konci

chodby vlevo."

"Taky by té bedně ąrotu mohlo jednou dojít, ľe uľ tu nejsem

poprvé."zahučel Mark a vydal se

k výtahům.

Nahoře u výtahové ąachty uľ na něho čekal generál."Marku,

starý brachu, to jsem rád, ľe vás

zase vidím."zahlaholil jeątě ve dveřích."Pojďte dál."

Peggy, trůnící za baterií počítačových obrazovek se právě

probudila a kývla Stoneovi na

pozdrav.

Generál zavedl Marka do své pracovny a velice pečlivě zavřel

dveře. Pak pomalu přistoupil k

velké skříni uprostřed místnosti a zapnul ventilátor, který se

začal velmi zvolna roztáčet.

"Právě jsem vyřadil vąechny odposlechy z

místnosti."poznamenal Khov"Tahle skříň vytváří

nesmírně intenzivní kolísavé elektromagnetické pole. Chci,

abyste věděl, ľe tento hovor je skutečně

jen mezi námi dvěma."

Mark se pousmál"Dobře, ale stále mi není jasné, o co vlastně

jde. Stalo se snad něco vaąí ľeně

? Jestli ano, tak s tím nemám nic společného. Já i Ray jsme

byli minulé dva dny u Elsy Svensonové

na druhé straně Zeměkoule."

"Ale ne."odvětil generál"Jedná se o přísně tajné záleľitosti Sluľby."

Mark se zatvářil ustaraně"A myslíte, ľe to skutečně musím

vědět ? Víte, já bych se chtěl doľít

alespoň důchodu a kaľdé podobné tajemství mi tuto vizi

oddaluje."

"Milý Stone, ničeho se nemusíte bát. Teď nás skutečně nikdo

neuslyąí."hájil se generál.

Peggy v sousední místnosti právě ztlumila odposlech a

nasadila si sluchátka. Uvědomila si, ľe

musí příątě Khova upozornit, aby při podobných

příleľitostech nezapoměl vypnout interkom.

"Jak uľ jsem říkal,"pokračoval generál komisním hlasem"je nutné abyste znal určitá fakta."

Mark se pohodlně usadil v křesle a se zaujetím pozoroval, jak

se Khov pomalu utápí v mlľné

cloně ze svého čerstvě zapáleného doutníku. Po chvíli začal

mít pociit, ľe zůstal v místnosti sám a

za generála mluví nějaký monotónní automat na jeho stole.

Iluze byla dokonalá. Mark si v

houstnoucím dýmu neviděl ani na ąpičky svých bot.

Khov vąak přemýąlel tak intenzivně, ľe si ani neuvědomil, jak

rychle se vzduch kolem něho

zamlľuje. Kdyby jej teď viděl někdo z podřízených, kteří mu

tento doutník z obchodu se

ľertovnými předměty přibalili mezi jeho kuřácké náčiní,

určitě by zajásal.

"Při poslední misi na Zirdě se nám vyskytly určité

těľkosti."rozvláčně pokračoval ve výkladu

generál"Jednalo se ostandartní misi, která byla součástí

dlouhodobého sledování tamnějąí

humanoidní civilizace, jejíľ úroveň se podle posledních údajů

pohybovala kdesi na hranici naąeho

středověku. Přestoľe toto obdobbí je součástí vaąí

specializace, zůčastnil se mise poručík Johnson."

Mark si mimoděk vybavil vyčáhlého snaľivce, který se

proslavil tím, ľe navázal na jedné ze

svých prvních misí přátelské vztahy s domorodými pavouky,

kteří mu pak přes noc naleptali

androida do té míry, ľe nebyl schopen zavolat ani přistávací

modul. Johnsona po půl roce zachránil

právě aspirant Standman. Ten jeątě dlouho po návratu

vyprávěl, jak hledal po celé planetě tu

nejhorąí pavučinu a v ní pak objevil zapleteného Johnsona,

jak si hraje na pavouka a čeká na svou

kořist. Podle vyprávění se dalo soudit, ľe to nebylo nijak

příjemné. Ale Johnson byl velice

přizpůsobivý a od té doby se mu ve Sluľbě přezdívalo Pavouk.

"Bohuľel Johnson měl na své misi zřejmě určité

problémy,"pokračoval dále Khov"a proto se

výsledky této mise rapidně blíľí nule. Nyní jste na ředě vy,

Stone a očekává se, ľe opravíte vaąí

skupině její poąramocenou pověst z minulé mise. Po pravdě

řečeno, stále jeątě mi není jasné, proč

jste ty barbary vedl do sebevraľedného boje proti civilizované

sektě v horách."

"To uľ jsem jednou vysvětloval."odrazil útok Stone"Stráľci sekty mi byli prostě nesympatičtí.

A Ray měl nabitý generátor a chtěl si zastřílet."

Generál prudce zrudl:"Marku, jsem vám vděčný, ľe alespoň

před komisí jste pouľil jiná slova."

"Ale zpět k mé misi, generále."nedal se zastavit Mark"Planeta Zirda leľí v těsné blízkosti

Solanu. Piráty se to tam jen hemľí. Předpokládám, ľe to, co se

stalo Johnsonovi nebyla jenom jeho

chyba, jako obvykle. Je docela dobře moľné, ľe mu někdo i

pomohl. Co se tam tedy vlastně stalo ?"

"To právě nikdo netuąí"odvětil sklesle Khov"Johnsona naąli polomrtvého ve výsadkovém

modulu, kdyľ krouľil kolem Zirdy. Dle stavu zásob se dá

usuzovat, ľe strávil na oběľné dráze asi

tři měsíce. Jeho astronef zmizel a ľádné nouzové hláąení jsme

nezachytili. Johnson je stále jeątě v

bezvědomí a lékaři jsou značně skeptičtí. Jediné, co jsme u

něho naąli, byly pamě»ové krystaly z

jeho androida. Vkládali jsme do nich značné naděje, ale

bohuľel zcela zbytečně. Někdo je prohnal

tak silným magnetickým polem, ľe by to roztavilo i skelet této

budovy. Na Johnsonovi jsme

dokonce naąli stopy radioaktivního ozáření a tak máme důvod

předpokládat, ľe se na Zirdě děly

příąerné věci, které vůbec nezapadají do kontextu civilizační

úrovně tamních obyvatel. Proto jsem

vám chtěl zcela diskrétně poradit, abyste v případě ohroľení

pouľil vąech, opakuji vąech

prostředků, které máte k dispozici."

"Děkuji za radu, generále"zasmál se Stone"ale nemusíte se obávat, ľe bych se dopustil

nějakých zbytečných chyb. Budu pouze chránit svůj ľivot a

ostatní majetek sluľby."

Khov se naklonil přes stůl a upřeně se podíval přes mlľnou

clonu Markovi do očí."Co se týká

majetku Sluľby, mám pro vás smutnou zprávu. Johnsonův

astronef byl poslední volný

provozuschopný stroj, který měla sluľba k dispozici. Budu vás

muset poprosit, abyste pouľil svůj

soukromý astronef Merkur. Případné výdaje vám uhradí po

návratu můj finanční asistent."

"Ten vydřiduch !"pomyslel si Mark,"Nechce riskovat stroj ani peníze a jestli to takhle půjde

dál, tak si budu za chvíli platit i výplatu ze svého."

Obě postavy na sebe chvíli upřeně zíraly a pak Stone

prohlásil"Dobře generále, ale to je

naposled, co na akcích Sluľby riskuji svůj soukromý majetek."

"Děkuji vám Marku."usmál se Khov"Ani nevíte, jak se mi ulevilo. Uľ jsem myslel, ľe si budu

muset půjčovat astronef od galaktické policie. Vľdy» víte, jak

těľko se s nimi jedná."

"To vím."odtuąil Stone"Uľ několikrát mi nabídli velice dobře placené místo, ale já to zatím

nepřijal."

"Hmm."zamyslel se generál a snaľil se odbočit hovor jiným

směrem"Do třiceti minut můľete

odstartovat. Chcete zavolat taxi ?"

"Ne."ovětil Mark"před chvílí jsem se telepaticky domlouval s Rayem a právě teď by jeho

transvozidlo mělo přistávat před hlavním vchodem."

"Tak hodně ątěstí a drľím vám palce."dodal Khov a tentokrát to myslel mimořádně upřímně.

Stone pomalu vyąel z budovy a zhluboka se nadechl. Z této

mise neměl vůbec dobrý pocit.

Bude si muset dávat opravdu velký pozor, aby nedopadl stejně

jako smolař Johnson. Pozorně se

rozhlédl a spatřil tiché transvozidlo, přistavené těsně vedle

chodníku. Uvnitř seděl usmívající se

Ray, který se zjevně těąil na novou misi.

"Za dvacet minut startujeme, směr Solan."sdělil mu Mark a

pohodlně se usadil do příjemně

tvarované sedačky. V průběhu několika okamľiků se jejich

transvozidlo vyhouplo nad nejvyąąí

budovy aglomerace, kterou vzápětí zanechalo kdesi vzadu.

Generál Khov pozoroval přes prosklenou stěnu, jak se Markův

dopravní prostředek mění v

nepatrnou tečku na obzoru. Po chvíli i ta zamihotala a ztratila

se docela. ©éf sluľby si nyní upřímně

přál, aby dneąní den nebyl poslední, kdy toho příąerného

Stonea spatřil.

Motory astronefu tiąe vířily a jejich pacovní teplota se jiľ

začínala stabilizovat. Dispečer z věľe

ohlásil Rayovi začátek odpočítávání. Zbývalo pouze pár

posledních formalit.

"Jaký je cíl vaąeho letu ?"zahlaholil přijímač a na obrazovce se objevila zvídavá dispečerova

tvář.

Ray se usadil proti komunikačnímu zařízení a s klidem

odpověděl :"Venusie."

"Aha."pousmál se z obrazovky dispečer a nasadil chápavý

výraz"Za dvacet sekund máte

zelenou. Přeji vám příjemnou zábavu."Monitor pohasl a na

obraz řídícího stanoviątě z věľe

vystřídala rychle se měnící čísla.

Ray se obrátil na Marka."Myslím, ľe Venusie jako cíl cesty je

nejbezpečnějąí. Nikdy nemůľeą

vědět, kde vąude má Solan své ąpehy a rád bych nás udrľel v

anonymitě alespoň dokud to půjde."

Mark kývl na souhlas a pohodlně se usadil do anatomického

křesla. Bylo to jedno z mnoha

vylepąení, kterými se astronef Merkur liąil od běľných strojů

Sluľby. Mark jej dostal jako dar od

myslících bytostí z jiné části galaxie. Tento unikát spojoval

vysokou operativnost strojů S.D.P.P. s

bojovou kvalitou stíhaček Galaktické policie. Největąí výhodou

Merkura byl ovąem jeho civilní

vzhled, který vytvářel iluzi bezbranného kosmického plavidla.

Toto zdání jiľ několikrát Markovi

zachránilo ľivot a proto si svého astronefu velice cenil.

Velká obrazovka na hlavním panelu zaplála zeleně a kabinou

se rozlehla dlouho očekávaná

věta"Start povolen !"

Ray se opřel o řídící páku. Motory zakvílely a silné přetíľení

zarazilo Marka do křesla. V

průběhu několika okamľiků byli na oběľné dráze.

"Ponoření do subprostoru za dvě minuty."hlásil Ray.

"Proč aľ tak pozdě ?"podivil se Mark.

"Podle nové vyhláąky se smí do subprostoru pronikat aľ za

Marsem. Materializační třesk při

dimenzionálním přechodu dělal nějaké problémy satelitům a

na stacionární kosmické stanici před

Marsem uľ z toho prý byli vąichni radisti

nahluchlí."objasňoval situaci android.

"Tak já to tedy radąi zaspím. Podej mi ten neuronový

induktor, a» se ve spánku naučím jazyk

humanoidů na Zirdě."poľádal Mark.

Ray se na něho usmál"Jak to tak sleduji, tak si myslím, ľe

vystačíą i se Solanątinou. A tu uľ

umíą velice dobře ze svých dřívějąích setkání s piráty."

"Nestraą."odtuąil kapitán"Třeba se Johnsonovi při přistávání přehřál generátor. Uvolněný

iontový svazek má pak za následek nemoc z ozáření, astronef

mu vybuchl a on se dostal na

oběľnou dráhu ve výsadkovém modulu. Pak by to mohla být

mise jako kaľdá jiná."

"Ty si to malujeą."houkl na něj Ray"Ani nevíą, jak bych si přál, abys měl pravdu."

Android se intenzivně přehraboval ve vzdělávacím boxu. Po

chvíli vylovil podivnou drátěnou

sí»ku, připojil k ní plastový váleček a podal vąe Markovi.

"Doufám, ľe ses nespletl jako posledně. Víą, jaký to byl ąok,

kdyľ jsem se probudil a místo

jednoho z galaktických nářečí jsem perfektně ovládal

znakovou komunikaci kamenných struktur z

Xenu."prohodil Mark a navlékl si sí»ku.

"Ničeho se neboj."uklidňoval ho Ray"Kazetu z Xenu uľ jsem vyřadil."

Mark pohodlně ulehl do křesla, zlehka stiskl drobný výčnělek

na plastovém válci a vzápětí se

propadl do říąe vzdělávacích snů. Proto jiľ ani

nezaregistroval, jak se astronef, který jiľ překonal

pásmo Marsu, otřásl mohutným výbojem a provedl

mimoprostorový skok napříč galaxií.

Vynoření ze subprostoru proběhlo bez problémů. Mark s

Rayem se velice rychle vzpamatovali

z gravitačního ąoku a zaujali svá místa u řízení. Teprve teď si

mohli pořádně prohlédnout planetární

systém Zirdy. Centrální hvězda se o své absolutní panství

dělila s bývalou vládkyní, která se vąak

jiľ před dlouhou dobou gravitačně zhroutila a teď se

projevovala pouze jako ledově temný bod,

který odsával z velkého slunce v ohromných vírech jeho zářící

hmotu. Byla to černá díra, jedno z

nejnebezpečnějąích a nejzáhadnějąích těles vesmíru. Podle

rychlosti, jakou odčerpávala masu z

druhé hvězdy se dalo předpokládat, ľe tento relativně stabilní

stav vydrľí jeątě několik miliard let.

V bezpečné vzdálenosti od těchto gravitačních obrů začínal

planetární systém. Vąechny

planety zde byly pusté a zcela bez ľivota. Pouze na ąesté

planetě systému, která měla dostatečnou

gravitaci, se kdysi dávno zaľehl termonukleární plamen.

Následkem toho se tato oběľnice systému

proměnila v prapodivné malé slunce, kolem kterého obíhala

skupinka měsíců úctyhodných

rozměrů. A jedním z těchto měsíců byla i Zirda, jediné

teramorfní tělaso soustavy. Zde se vyvinul

humanoidní ľivot.

"Zirda má v průměrru 1,2 velikosti Země. Gravitace je taky

mírně vyąąí, ale alespoň budeme

mít po návratu lepąí kondičku."informoval Marka

android."Den zde trvá 27 hodin a planeta, jestli

se jí tak dá říkat, má dva malé měsíce. Sloľení vzduchu je

podobné jako na Zemi."

"Tak to je dobře."zaradoval se kapitán"Po poslední implantaci kyslíkového přístroje mám jeątě

čerstvé jizvy a nerad bych si to zopakoval zbytečně brzy."

"Civilizace je zde soustředěna do dvou oblastí. Vývojově dále je velkostrovní říąe, ale slibně

vypadá i technická civilizace na jihu největąího

kontinentu."dodal Ray.

Mark si se zájmem prohlíľel pestrou planetu, která postupně

zaplnila celou

obrazovku."Necháme autopilota zaparkovat astronef na

oběľné dráze za menąím měsícem a dolů

sestoupíme jen s výsadkovým modulem. Průzkum začneme na

ostrovní říąi. Dolů zamiříme po

nejstrmějąí dráze, kdyby tam byly nějaké radary, tak a»

nemají zbytečné starosti se zaměřováním.

Máą vąe připraveno ?"obrátil se na Raye.

O chvilku později se od astronefu oddělil malý modul, který se

prudce propadl do husté

atmosféry planety. Na několik okamľiků zazářil jako jasný

asteroid a pak beze stopy zmizel v

neproniknutelné tmě odvrácené polokoule Zirdy.

Hustá atmosféra zaplála ohnivou stopou a keramický povrch

přistávacího modulu se rozľhavil

do běla. Ray provedl několik obratných manévrů, které

vyrazily Markovi slzy z očí. Přetíľení bylo

téměř nesnesitelné, ale bezpečnost mise a její utajení bylo na

prvním místě. Pravděpodobnost, ľe

takto prudce sestupující stroj zachytí nějaký radar byla

prakticky mizivá. Ale přesto tu nějaká byla.

Právě kdyľ Ray odpočítával poslední sekundy před

provedením prudkého přistávacího

manévru, zatřásla modulem dutá detonace, která se sice v

kvílivých vibracích brzdících trysek

téměř ztratila, ale přesto měla zásadní vliv na daląí sled

událostí.

"Teď !"prohlásil Ray a energicky zabral za páku spínače

plného výkonu brzdících trysek.

Nestalo se vąak vůbec nic a střemhlavý let proti pevnině,

pomalu prosvítající řídkými mraky

pokračoval s děsivou neodvratností.

Ray vykřikl :"Marku, je zle. Neumím si to vysvětlit, ale brzdící okruhy nefungují."

"Ouhhhoooouuuu."odpověděl mu kapitán, který měl v tuto

chvíli dost problémů sám se sebou.

Nesnesitelné přetíľení jej zalisovalo do popruhů a právě teď

měl pocit, ľe mu na plicích leľí

dvěstěkilové závaľí. Nemohl se nadechnout, oči ho pálily a v

uąích mu uľ několik sekund podivně

pískalo. Jediná myąlenka, která se mu honila hlavou, byla

naděje, ľe takové utrpení nemůľe trvat

věčně. Aľ se vrátí s Rayem na Zemi, nechá mu prověřit některé

jistící obvody, protoľe android

chce teď zřejmě spáchat sebevraľdu. Ale proč mu to neřekl

předem !

A bylo hůř. Ray provedl daląí prudkou změnu směru a

Markovo vědomí se roztříątilo na tisíce

kousků a pokračovalo samo někam dál v původním směru.

Kapitán zůstal bezvládně leľet v

anatomickém křesle a moľná, ľe to tak bylo pro něho lepąí.

Dokonce i android poci»oval chvilkové

motorické výpadky a to byl projektován pro extrémně náročné

mise.

Za průhlednou čelní stěnou se rozprchly zbytky mraků a

Rayovi se otevřel perfektní výhled na

skupinku sedmi hnědozelených ostrůvků v temně modré

třpytivé ploąe planetárního oceánu. Na

obzoru zvolna zapadalo slunce a celá plocha se pomalu nořila

do temného stínu. Pohled to byl tak

úchvatný, ľe by jej dobrý malíř vydrľel sledovat mnoho desítek

hodin. Android ale tolik času

něměl. Nejbliľąí z ostrůvků se začal prudce zvětąovat a v

průběhu několika sekund zabral skoro

celý výhled. Ray se zoufale pokouąel brzdit silovým polem o

okolní rozpálený vzduch, ale marně.

Rychlost byla přílią vysoká.

Proto alespoň zmírnil úhel sestupu a bez ohledu na pravidla o

absolutním utajení zamířil

kříľem přes pevninu. Náhle se na horiizontu objevil mlhavý

odlesk vodní hladiny. Android provedl

bleskurychlý výpočet a okamľitě se rozhodl. Rozľhavený

modul s hlasitým kvílením zamířil k

vodní hladině, nad kterou se elegentně proháněli nic netuąící

ptáci, velmi podobní pozemským

rackům. Ti byli vzápětí rozplaąeni syčivým výbuchem, kdyľ se

stroj dotkl vodní plochy. Modul se

odrazil od hladiny jako ľabka a pokračoval ve své zběsilé

dráze. Aľ po několika skocích konečně

vyčerpal svoji energii a s posledním ľbluňknutím se zabořil

hluboko do bahna daląího z ostrůvků.

Za mihotavého sviitu hvězd vyprostil android Marka z těsných

popruhů jeho křesla a táhl ho

hustým bahnem a podivnou vegetací ke břehu. Vąude kolem to

ľbluňkalo, kuňkalo a jakoukoliv

zvukovou orientaci neesmírně ztěľovala kulisa neúnavného

cvrlikání bahenních obyvatel. Ray se

vąak dokázal orientovat i v naprosté tmmě a tak prudce

zrychlil, kdyľ uviděl dva podezřelé plazy,

kteří se nehlučně odlepili od břehu zamířili přímo k oběma

návątěvníkům. Vyąlo to jen taktak a

zadýchaný Ray uloľil Marka do vlhkého písku. Sám vylezl na

nejbliľąí strom a pozorně se rozhlédl

po okolní krajině. Podél pobřeľí byl absolutní klid, nikde

ľádné lodě ani nic podobného. Ale ve

vnitrozemí ostrova plápolaly desítky velikých ohňů a

androidovy sennzory pomalu zalévaly

jednotlivé vlny parapsychickkých proudů jakéhosi

náboľenského transu. Hlubąí analýzou se

nezabýval a spokojen se zajiątěním nouzového přistání se

vrátil na pobřeľí ke svému příteli.

Pohodlně se opřel o nejbliľąí plochý kámen a trpělivě vyčkával

vzdálený východ slunce.

Kdyľ se Mark ráno probral, nevěřil svým očím. Vąude kolem

něho byla spousta zeleně,

drobných tvorů, hmyzu a bahna. V blízkém leľícím kusu bláta

rozeznal dokonce i Raye, ale stále

nemohl najít přistávací modul.

Otočil se na androida s tichou výčitkou"Taky jsi mohl při

přistání dávat trochu pozor."

Ray se prudce zvedl"Přistával jsem bezchybně jako vľdycky,

ale selhaly kompletně vąechny

přistávací trysky."

"To není moľné, jsou tam jeątě dvě záloľní. A tento druh

poruchy není normálně bez vnějąího

poąkození moľný. Celý mechanismus je umístěn pod

pancéřovaným pláątěm na boku

stroje."odvětil Mark a pokusil se vstát. Krutá bolest zad i

vąech končetin mu vąak okamľitě

připomenula intenzivní záľitky předeąlého dne.

Ray se nasupil"Já vím také, ľe to není moľné, ale prostě se to

stalo. Třeba jsme se potkali s

meteoritem."

"Tak to je opravdu hodně pravděpodobné."ironicky ukončil

neplodnou diskusi kapitán a znovu

se pokusil vstát. Android mu pomohl a tak se mu to tentokrát

podařilo. Pomalu se odąoural do

příjemného stínu blízkého lesa, protoľe zdejąí slunce začínalo

být opravdu ľhavé.

"Tvař se trochu důstojně, zapínám nahrávání. A» můľeme

komisi po návratu ukázat, ľe jsme

tady vůbec byli."prohlásil Ray.

Mark se upravil, nasadil optimistický úsměv kosmického

veterána a mávl na androida, který

zbytečně neváhal a začal podávat vąechny předpisové

informace :"Po pravděpodobné kolizi a

následné poruąe motoru proběhlo nouzové přistání úspěąně.

Modul je ztracen v baľině, ale stále

máme spojení s naąím astronefem. Při přistání nebyly zjiątěny

ve vzduchu ľádné toxické látky.

Nejbliľąí výspa civilizace leľí asi sedm kilometrů na sever."

"Dobře. Zatím prozkoumáme nejbliľąí okolí a pak se

pokusíme proniknout mezi místní

domorodce. Předpokládám, ľe jsi z modulu zachránil naąi

výbavu vyrobenou podle dostupných

informací ."odpověděl komisně kapitán.

Ray se mírně pousmál"Samozřejmě. Máme připraveno

oblečení podle padesát let staré módy a

tady máą svůj ochranný pás."a podal Markovi stříbřitý opasek

ve kterém rudě zářil veliký

syntetický krystal.

Byla to jedna z modifikací energetického opasku, který nosili

vąichni agenti S.D.P.P. na

primitivních planetách. Miniaturní generátor v přezce

vytvářel intenzivní silové pole, které chránilo

svého majitele před nečekaným útokem. Ovąem ochrana

nebyla aľ zas tak dokonalá. Při zásahu

laseru nebo ocelové ąipky nepocítil agent ani ąkrábnutí, ale po

ráně palicí nebo sekyrou byl

zlikvidován stejně spolehlivě, jako kdyby ľádný silový ątít

neměl. Údery těľkých předmětů silové

pole pouze tlumilo, ale zároveň se pod nimi deformovalo, coľ

mělo za následek, ľe nejprimitvnějąí

zbraně byly vlastně nejnebezpečnějąí. Naątěstí se na opasku

dal regulovat výkon generátoru, který

byl při plném vybuzení schopen jednorázově pohltit i několik

přímých útoků. Pak mohl ovąem

agent tento vybitý opasek rovnou zahodit a proto nouzový

obranný reľim nikdo nepouľíval.

Mark si oblékl ąedivou tuniku, připjal plastexový meč a vąe

přepásal energetickým opaskem.

Teprve nyní byl android spokojen. Po dohodnutém znamení

ukončil nahrávání a vesele na Marka

zahlaholil"Moľná, ľe to tu bude klidnějąí neľ naąe pozemská

dovolená."

"To doufám."utrousil Mark a vzpoměl si na hrůzné scény na

Elsině letním sídle.

Ray vyndal z ocelového pouzdra několik výľivných tabletek a

podal je kapitánovi. Ten je zapil

několika hrstmi vody z blízkého pramene a pak společně

vyrazili směrem k nejbliľąí vesnici.

Odeąli právě včas, aby nezaslechli tichý svist vrtulníku, který

se vzápětí vyhoupl nad les a

pomalu se přesunul nad baľinu, kde zůstal viset, jakoby něco

hledal. ®havé slunce jiľ dorazilo k

horizontu a neúnavně praľilo do pobřeľního písku, ze kterého

začali postupně vylézat drobní

členovci na svůj denní lov. Pláľ se hemľila drobným ľivotem a

pouze vzdálený klapot vrtulí

připomínal, ľe tato planeta není tak pustá, jak se na první

pohled zdá.

Nejmladąí kněľka řádu sluľebnic svatého paprsku měla dnes

velmi ąpatný den. Přestoľe měla

stejnou zlatou čelenku, jako vąechny její druľky, stal se tento

prostředek splynutí s bohem důvodem

jejího vnitřního utrpení. Nechápala to. Vľdy» s bohem vľdycky

vycházela tak dobře. Nikdy jí

neřekl křivého slova. Vľdycky ji nazval jejím dívčím jménem a

instrukce byly jasné a přehledné. A

teď najednou samé"Rayi sem, Rayi tam, vąechno vpořádku,

postupujeme vpřed.". Co to má

znamenat ?

Začalo to časně zrána. V průběhu ranní bohosluľby, kdy

upnula svoji mysl ke stráľci slunce a

ve zlaté čelence, která jí dávala právo hovořit s bohy a

vládnout poddaným, něco náhle podivně

zasyčelo. V mysli se jí místo zářící tváře s koronou duhových

paprsků splývajících v boľské

zjevení náhle objevila ostře řezaná muľská tvář, která jí

vyjevila děsivou pravdu :"Kdyľ to takhle

půjde dál, je s námi ámen. A nepokouąej se o spojení, je to

marný !".

Subtilní dívka se rozplakala. Tak děsivou věątbu se ani

neodvaľovala znovu vyslovit. Copak

upadl celý kláąter v nemilost ? Proč uľ nemohou mluvit s

bohem ? A kdo je ten nový bůh ? A proč

dělají vąechny ostatní kněľky, ľe nic neslyąí ? Proč je právě

ona tou vyvolenou ?

Kdyľ si vzpoměla na vzteklou stařenu, ke které chodil kaľdý,

kdo dostal od bohů nějakou

ąpatnou zvěst, rozhodla se, ľe bude své zjevení tajit. Bohové

jsou moudří. Tak jim to snad dojde,

přestanou jí komplikovat ľivot a vyjeví své pravdy někomu

jinému. Třeba zrovna ta stařena by na

to byla vhodná. Ta uľ se s tím nějak určtě vyrovná.

Ale čelenka byla neůnavná. Bůh se jiľ sice nezjevoval, ale o to

více mluvil. Jenľe mluvil nějak

divně. Copak se můľe bůh nekoho obávat ? A co je to to SDPP ?

A modul ? Snad nějaká tajemná

formule. Ani nevěděla jak a ocitla se v knihovně. S mokrým

hadrem na čele začala zběsile hledat

ve svaté knize zjevení.

Ray spustil svůj pohled z oblohy a obrátil se zpět k Markovi.

"Já si nemyslím, ľe by to bylo marný."zakroutil

hlavoou"Modul se sice neozývá, ale chaotický

ąum na nouzové frekvenci vypadá, jako by ji někdo pro

komunikaci stále pouľíval."

"To není moľné. Jsme na primitivní planetě."

"Mě je to také divné, ale vypadá to na přímou nervovou

modulaci."hlásil android"Budu tam

vysílat nesouvislé útrľky naąich rozhovorů a třeba se někdo

časem ozve."

"No, moc chytré řeąení to sice není, ale jinou moľnost stejně

nemáme."zhodnotil Rayův plán

Mark.

"A teď kupředu. K civilizaci to máme jeątě hodně daleko."

"To jo. Jeątě nějakých tisíc let klidného a ničím neruąeného

vývoje."doplnil android.

Laserová mačeta zasviątěla a v bujné vegetaci se začala rýsovat

úzká pěąinka, kterou se oba

pozemą»ané vzápětí ponořili do hlubin lesa.

Úzká ąlachovitá solanská tvář velitele helikoptéry se sevřela v

krutém úąklebku. Jeho cynický

pohled spočinul na vraku modulu SDPP, který právě

vyproą»ovali dva potápěči ze změti lián, mrąin

a mazlavého bahna.

"Měli smůlu, hoąi. Naąe řízené střely jsou jedny z nejlepąích.

Uľ jen proto, ľe jsou přímo z

arzenálu kosmické policie."

Z komunikátoru u stropu řídící kabiny se ozvalo vzteklé

zachrčení :"Xer, hlaste se. Uľ jste

něco naąlli ?"

"Zatím jen modul, ale nemůľou být daleko."odpověděl

solaňan.

"Tak najít a zlikvidovat ! Nezapomeňte, ľe kousek odtud máme

transmisní centrum pro severní

galaktickou oblast. Je to přísně tajná pozemská technologiie a

nesmíme dopustit, aby se tam dostali.

Alespoň ne ľiví !"

"Toho bych se nebál."prohlásil Xer"Naąe kněľky jsou dobře vycvičené a kdyľ jim něco dobře

vyjevíte, tak v okolí kláątera nepřeľije ani myą."

"Dík za radu, ale chci, abyste je dostali jeątě v lese. Nesmíme naąe věřící přílią znepokojovat.

Dávám ti to na starost !"

Hlas z komunikátoru utichl a Xer se začal potit. Taková smůla.

Proč se nedokáľe nikdy

ovládnout a vľdycky nadřízeným poradí, co mají dělat. Uľ se

viděl, jak letí s modulem na základnu

a teď aby honil po lese nějaké pozemą»any. On, zkrachovalý

filozof, který hledal na Solanu práci a

agentura mu dohodila skvělé místo za nadstandartní plat.

Místo práce v knihovně teď lítá s

vrtulníkem a nyní bude jeątě lovit nějaké neą»astníky v té

odporné, husté, lepkavé, tmavé a

nebezpečné dľungli. Proč to vlastně dělá. Z přízpěvku v

nezaměstnanosti si mohl ľít cellkem v

klidu, doma a moľná ľe by si i vyľebral víc, neľ mu dávají tihle

vydřiduąi. A ty výčitky svědomí a

děsivé noční můry. Stále se vracející předtuchy, kdy

osamocená kosmická loď pod tlakem pěti

naváděných střel naráz exploduje, ocelové pláty pomalu

pukají a do vesmíru se zlověstným

syčením utíká ľivotodárný kyslík. A on, Xer, nevěřícně zírá na

monitor, kde mu ten pozemský

zabiják Stone stálle jeątě slibuje, ľe nevystřelí jako první. A

pak tma. Konec. Děsivé probuzení a

daląí pracovní den ve sluľbách solanské tajné sluľby.

"Konec průzkumu ! Zpět na břeh, jdeme hledat

trosečníky !"zachrchlal Xer z helikoptéry na

své tři muľe. Pozorně pohlédl na infrazaměřovač, kde se

mlhavě chvěly dvě narůľovělé stopy,

mizící v husté zeleni lesa.

"Postupujte v rojnici vpřed směrem k severozápadu a v

připadě kontaktu protivníka okamľitě

zlikvidujte !"

Vąichni potápěči zmizeli na chvíli v druhé helikoptéře a o

několik okamľiků později vystoupili

jako opancéřovaná monstra, vybavená nejtěľąí kosmickou

technikou. Po zkouące arzenálu, kdy

vypálili polovinu baľiny, se jejich plamenomety zařízly do

husté vegetace. S azbestovými obleky

postupovali mnohem rychleji neľli prchající pozemská dvojice

a těľkotonáľní ovoid s

dezintegrátory, »apkající za nimi, jenom dokresloval dílo

zkázy.

"To je ale hrůza,"povzdychl si Xer"A to jsem byl za mlada aktivním členem Greenpece za

ochranu přírody."

Pohled z vrtulníku byl skutečně úchvatný. Celý pruh pralesa v

jednom ohni kolem sebe ąířil

husté a temné mraky ątiplavého dýmu.

"Zvyąuji výąku a ztrácím s vámi vizuální kontakt, buďte na

příjmu na frekvenci 47."chrmlal

Xer do tlampače a prchal i se svým strojem do příznivějąích

podmínek. Přesto, ľe na Solanu je

relativně méně kyslíku, neľ zde, zhorąené rozptylové

podmínky mu rozhodně nedělaly dobře.

Na planině pod ním se mezitím rozpoutalo pravé peklo.

Bojový ovoid, jehoľ radar nefungoval

v hustém dýmu pálící se dľungle zrovna nejlépe, zmateně pálil

po drobných tvorech řinoucích se z

pekelné výhně a pouľíval k tomu laserové dělo, které po

kaľdém výstřelu zanechávalo v krajině

několikametrové krátery. Nakonec ztratil spojení se vzdalující

se rojnicí s plamenomety úplně a

zůstal uvězněn v bludném kruhu vysokých hromad popela, do

kterých systematicky provrtával

nové a nové ąkvařící se díry.

"Rayi, cítím nějaký kouř"prohlásil Mark a opřel se o nejbliľąí palmu, která na něj zlověstně

zasyčela a had se rychle odvinul dolů s kmene kamsi do

chvějící se zeleně.

"O analyzátory pachů jsem přiąel kdyľ jsme přistávali, takľe ti můľu teď jenom

věřit."odpověděl android a pozorně na svého přítele pohlédl.

"Vidím na tobě značné známky únavy, měl by sis vzít výľivnou

tabletu."

"To je dobrý, stejně tam snad uľ brzy budem, ne ?"odpověděl Mark a zahleděl se na mítinku,

kde se jako zázrakem pásl dobytek. Hned za ní se rýsovala

neuvěřitelná stavba. Pět věľí, tyčících se

hrdě k obloze dávalo tuąit, ľe stavitel určitě nemusel s ničím

ąetřit. Opevnění i střílny dodávaly

stavbě věrohodný dojem nedobytného sídla. Ale čillý ruch

kolem prozrazoval, ľe právě dnes nikdo

ľádný útok nečeká. Hradní most byl spuątěn a hustý proud

obchodníků a trhovců přetékal přes

chatrné zábradlí přístupové cesty.

"Pojď, budeme se vydávat za místní."zaąeptal Mark"Já jsem hluchoněmý ľebrák a tobě vyřízli

jazyk při loupeľném přepadení v lese."

"No to mám radost, ľe tě napadne vľdycky něco

originálního."odtuąil Ray a začal si

vyąroubovávat z nitra lebky jazyk. Kdyľ byl hotov uschoval jej

do tajného pouzdra na náhradní díly

v levém stehně, kde nosil také lékárničku a záloľní

akumulátor.

"Huuu...hu!"sdělil Markovi.

Mark si nasadil kapuci více do čela, sundal brýle proti slunci a

polil sebe i Raye odporně

páchnoucí tekutinou, aby nebyli mezi vesničany podezřelí.

Bohuľel to tentokrát trochu přehnal.

"Jdeme."

Uľ dvacet kroků před mostem se jim lidé začali vyhýbat a

nebýt obchodníka s dobytkem, ke

kterému se nakonec přidali, nikdy by se přes stráľe nedostali.

Takhle vąak získali nového spojence,

přestoľe Stone později na Zemi v protokolu uvedl, ľe onen

muľ páchl tak nesnesitelně, ľe nebylo

moľné se s ním na rozumnou vzdálenost ani domluvit. Rayovi

to vąak tolik problémů nedělalo a

tak brzy zjistil, kde je zde nejbliľąí hostinec.

Vývěsní ątít sice nevypadal, ľe dělá čest nějakému

prosperujícímu podniku, ale zase tak

straąně, jako ta chalupa, kde chytl Mark toho dotěrného

parazita ze zkaľené polévky, to také

nevypadalo.

"Riskneme to, ne ?"prohlásil Ray.

"No, já nevím. Je to nutné ?"Markovy vnitřnosti se při pohledu na světle zelený lektvar v

mastných miskách na ąpinavých stolech podivně sevřely.

"Samozřejmě. Musíme navázat spontánní kontakt. Jedu

záznam."Ray nasadil optimistický

výraz a Mark ho chtě nechtě následoval. V SDPP se totiľ těľko

vysvětluje, proč se na primitrivní

planetě tváříte stejně kysele jako doma. Jeątě jednou a máte

důtku za reprezentaci a uľ vás poąlou

akorát tak mezi delfíny. A tam zase nesmíte myslet na ľádný

oąklivý vtip o rybách. Na Grahu jsou

totiľ vąichni straąně zvědaví, ale také hrozně vztahovační. Jak

řeknete ryba jako ryba, tak jsou

schopni vyhlásit vám válku. Stone, který o tom velmi dobře

věděl, nasadil oslnivý úsměv a vstoupil

do lokálu.

"Máňo, vyveď to ho dementa !"zařval někdo z hostů"Tváří se jak pitomec a smrdí jako tchoř."

Následovala salva hromového smíchu na adresu nově

příchozích, kdy se nesmálli pouze ti, co

stáli nejblíľe a to jen proto, ľe se dusili.

"Něco jim na nás asi vadí ."obrátil se Mark na Raye"Nemohl bys je nenápadně vypařit

dezintegrátorem, dnes se mi prát nějak nechce."

"To asi nepůjde. Je to proti předpisům. Vyber si toho vlevo.

Ten je opilý. Jedna rána stačí."

Mark se rozhlédl a vyrazil.

"Ale ne ! Toho vedle !!"vykřikl Ray , ale pozdě.

Stone pomalu přistoupil k největąímu svalovci a pomalu mu

pohlédl do skelných očí. Ten si

odhodil slepené vlasy z čela, které mu svírala ocelová čelenka.

Sehnul se k Markovi a bouchl do

stolu.

"Nemám tě zabíjet, kdyľ půjdeą hodně rychle se mnou."

Mark nic nechápal. Proč se s ním nikdo nepral ? Proč mu Ray

nepomohl ? A kam ho to,

ksakru, ten obr právě teď vleče ?

Těľká dubová vrata druhých vnitřích hradeb se se skřípotem

otevřela a k pozemą»anovi

přistoupila dlouhovlasá dívka se zlatou čelenkou. Kolem

prstenu na levé ruce jí slabě srąela

namodralá záře. Pozvedla hlavu a zpříma se zahleděla

Markovi do očí.

"Ha, hlobková mentální sonda."pomyslel si v duchu a snaľil se rozptýlit pronikavý a drtivý

pohled temných očí kněľky. Nezvládl to. Jeho narychlo

vystavená psychická bariéra se sesula jak

domek z karet a mentální pohled pročesával nitro bouřící se

mysli. Nejzajímavějąí na tom bylo, ľe

zřejmě stále nic nenacházel. To, ľe Marka chtěli kvůli

chaotickému způsobu myąlení vyhodit uľ z

prvního kola přijímacích zkouąek SDPP, se ukázalo nakonec

jako výhoda. Jenom ąkoda, ľe peníze,

které rozdal Stoneůcv strýček na úplatcích, mu jiľ nikdo

nevrátí. Co se dá dělat.

Kněľka se otočila a přistoupila k hromotlukovi. Opatrně

přiloľila prsten k jeho čelence aľ se

ozvalo suché zapraskání. Primitivní obličej umolousané

postavy se rozářil blahem a obr se sesul k

zemi v nezvladatelných křečích. Zpoza sloupů u vchodu se

vynořily stráľe.

"Ráno ho vyhoďte na ulici."otočila se na Marka"A vy pojďte se mnou."

Před kapitánem se otevřely těľké kamenné dveře a kněľka jej

vyzvala, aby do nich vstoupil

jako první. Dlouhé točté schodiątě se několikrát zalomilo a

pak vyústilo v úzkou dlouhou chodbu.

Mihotavé louče na stěnách osvětlovaly zatuchlé prostory jen

velmi slabě, ale i tak si Mark vąiml

nenápadných orientačních značek, vytesaných v kamenných

stěnách chodeb. U jedné z nich náhle

kněľka zastavila a ponořila své ątíhlé prsty do pěti

nenápadných prohlubní pod zvláątními znaky.

Mark měl co dělat, aby nevykřikl údivem. Ne, nemohl se mýlit.

Ty znaky byly skutečně solanské.

Ale tady ? Proč ? ®e by se snad agenerál Khov se svými

podezíravými doměnkami konečně jednou

trefil do černého ? To je ale nepravděpodobné. Na generálovy

úsudky je přeci spolehnutí, jeątě

nikdy se totiľ netrefil. Alespoň ne přesně.

"Jděte dovnitř."přeruąila Stoneovy zběsilé úvahy kněľka a

ukázala na nepatrnou ąkvíru ve zdi,

která se z rachotem pomalu roząiřovala.

"Jeątě, ľe nejsem kuřák."pomyslel si kapitán"Teď by mi totiľ údivem určitě vypadla cigareta z

pusy a propálil bych si syntetický oblek."Vzpomínka na

neúspěąné kouření dýmky míru na jedné

primitivní planetě se Markovi vybavovalo poměrně často.

Tehdy to vypadalo velmi slibně. I kdyľ

měl Ray poruchu a indiáni na něho navrąili mohylu, Stoneovi

se podařilo přeľít a přesvědčit celý

kmen o své nadpřirozené moci. Tak těľké to zas nebylo. V

podstatě mimoděk skolil místního

ąamana, kdyľ si mezi ostatními zajatci nervózně pohrával s

laserovou pistolí. Poslepu zaąátral ve

svém batohu, pak to v něm zasyčelo a uľ hořel. Kdyľ Mark

zadupal plameny do země, čímľ si

zničil větąinu výbavy včetně nouzové vysílačky, uvědomil si, ľe

ten obtíľný stařec, který kolem

něho stále přeąlapoval, někam zmizel. Popálený kouzelník

zmateně prchal k lesu a hlasitě proklínal

zajatce i celý svůj kmen. To se mu stalo osudným a tak mohl

Mark nastoupit do jeho funkce.

Ovąem dýmka míru patřila k nezbytným ceremoniím, kterými

se musel prokousat. A kdyľ mu při

kouření chytla od ąpatně nasypaného prskajícího tabáku

vesta, zahodil dýmku a v ohnivém

démonickém tanci přivodil náčelníkovi kmene infarkt. Na

místní poměry udělal neuvěřitelnou

kariéru, ovąem ľivot v indiánském leľení nebyl ani tak ľádný

med. Mark měl velmi rád zvířata a

docela mu vadilo, kdyľ jednoho dne dostal svého

nejoblíbenějąího psa k obědu. A pak ty obřady.

Jako ąaman a náčelník v jedné osobě byl pracovně vytíľen od

rána do večera. Přivolávat déą»,

vyhánět zlé duchy, plánovat války se sousedními kmeny, aby

se bojovníci nenudili a neustále

uspokojovat svých sedm ľen. Jeątě ątěstí, ľe přiąel ten velký

lesní poľár a Markovi se podařilo

nepozorovaně zmizet, opravit Raye a nakonec zavolat i

záchranný modul. Představa, ľe by tam byl

jeątě dnes, byla děsivá.

"Jděte dovnitř !"obrátila se na kapitána kněľka poněkud

drsnějąím tónem.

"Pojďte dál, Marku. Jste vítán."ozvalo se z tajemné místnosti.

Stone se nenechal dvakrát pobízet a zvědavě vstoupil. Hlas,

který ho vyzval mu byl velmi

povědomý. Co by tu ale, proboha, dělala manľelka generála

Khova. Není to snad přílią velké riziko,

cestovat za trochou dobrodruľství a erotiky aľ na druhý konec

galaxie ? A ľe by na to generál

nepřiąel ? Je to skutečně ona ?

Mark se zvědavě rozhlédl po místnosti. Pravidelné mramorové

stěny zdobily desítky

holografických obrazů a z hadích hlav u fantasticky

vyornamentovaného stropu se linula hřejivá

záře, která splývala s tichými tóny jakési líbivé varhanní

skladby. Dlaľdice v hale vytvářely

magické obrazce, které chtě nechtě nutily oko pozorovatele

sledovat jedno jediné místo. Tím

bodem byl ąiroký majestátný trůn, na němľ hrdě seděla

tmavovlasá dívka s boľskými rysy. Její

světlá tunika splývala v bohatých záhybech aľ k podlaze a

zajímavý střih ąatů odhaloval větąinu

vnad dívčiny krásné postavy.

"Pojď bllíľ."pohodila hlavou a dlouhé havraní vlasy, které se svezly s čela, odkryly zlatou

čelenku, jakoby přirostlou ke spánkům sedící kněľky.

"Odkud znáte mé jméno ?"vzpamatoval se Stone.

"Od tebe."usmála se dívka"A víme toho o tobbě mnohem více.

Přiąel jsi z hvězd. Znáą věci,

které nikoho z nás nikdy ani nenapadly a přesto pořádně

nevíą, co tady vlastně děláą. Radily jsme

se o tobě a teď ti můľu říct pravdu, kdo skutečně jsi."

"Tak to jsem zvědavej."pomyslel si Mark"Doufám, ľe si alespoň splete moji hodnost u SDPP,

vľdy» uľ jsem měl být dvakrát povýąen."

Kněľka nasadila váľný výraz a ukázala na Stonnea chvějící se

rukou"Jsi bůh. Vím to."

Mark se mírně pousmál"S tím jasnovidectvím to tu nebude aľ

zas tak slavné."

Kněľka vąak nemínila přestat :"Tak dokaľ, ľe jsi bůh. Teď

kdyľ o tom víą, uľ ti nic nebrání,

abys splnil prastarou legendu."

Při pohledu na nechápavý Markův výraz sice trochu zaváhala,

ale pak pokračovala :"Celé

generace čekáme na tvůj příchod. Měl ses nejdříve zjevit v

naąich myslích a pak přijít do kláątera

přestrojen za venkovského obchodníka. My víme kdo jsi.

Jedna mladá kněľka tě poznala jiľ při

včerejąím zjevení. A teď nadeąel čas, kdy potvrdíą i ty, ľe

vyvolená z kněľek můľe stát po tvém

boku a vládnout svému lidu pod boľí ochranou."

Mark nevycházel z údivu.

"Neumíą si představit, jak dlouho na tebe čekáme. A zprávy,

které jsi nám celou dobu posílal,

byly tak jednoduché, tak přímočaré, nebyl v nich ľádný

rozmar ani boľská proroctví. Aľ dnes ráno,

kdy jsme nad tvými slovy musely skutečně dlouho přemýąlet,

pochpopily jsme, ľe jsi setoupil a

přijdeą mezi nás."

Podala Markovi čelenku zářící diamanty.

"Jsem bůh."prohlásil zpitomělý Stone a nasadil si čelenku.

Byl to ąok. Tisíce pocitů vąeho druhu. Pohledy. Zvědavé,

nestoudné i hrůzné. Byl naráz v

desítkách myslí, které se k němu hlásily o radu a povzbuzení.

Mezi nimi zachytil i slabou mentální

výzvu od Raye, který právě drtil zoufalému stráľci vnitřní

brány kláątera vaz.

"Pojď ke mě a splyneme v jednu bytost."nedala si pokoj

kněľka.

Mark pocítil, ľe z čelenky sálá jeątě něco jiného. Váąeň a síla.

Moc, které se nemohl bránit.

Musel. Musel se jí poddat a skočit do rozbouřených vln emocí

a neskutečné váąně. Nemohl jinak.

Čelenka, jakoby se náhle stala součástí jeho mozku, podílela se

na kaľdém jeho pohybu. Jako

náměsíčný přistoupil ke kněľce a pak skutečně splynuli v

jednu bytost. A nejen fyzicky. Kaľdá

myąlenka, i ten nejslabąí pocit, byl pro oba společný. Nemohl

si být vůbec jist, ve které hlavě se

zrodil. Na dlouhé minuty splynuli v jednu jedinou duąi a poté

si Mark s hrůzou uvědomil, ľe tato

kněľka je jediným tvorem ve vesmíru, před kterým nemá

ľádné tajemství. Krásné i děsivé zároveň.

Ale síla toho pocitu byla fantastická. Měl by to tak někdy

vyzkouąet i s Elsou. Ale dají se ty

čelenky někde koupit ?

"To byla nádhera."vydechla kněľka, odpočívající vedle Marka na ąirokém trůnu.

"To teda jo."potvrdil Stone a pokouąel se strhnout si čelenku z hlavy, protoľe ho nějaký

pastevec právě obtěľoval s hříchy, na které vůbec neměl chu».

Kapitán se vzepřel vąí silou o

masivní opěradlo trůnu a čelenka s dusivým lupnutím náhle

povolila. Mark vyjeveně zíral na

drobné jehličky, které z čelenky za tu krátkou dobu vyraąily a

začaly si navrtávat cestu do jeho

spánků a pak moľná i dál, někam do nitra jeho lebky. Temné

struľky krve, které kapitánovi

vyraąily na lících a pomalu odkapávaly snící kněľce na její bílý

ąat, svědčily o tom, ľe se mu to

skutečně nezdá.

"Do háje !"zavrčel Mark"Tak tohle Else nabízet nebudu."

Při představě, ľe by se musel i s čelenkou potácet celý zbytek

ľivota a poslouchat problémy,

které nejsou jeho, se mu udělalo nevolno.

"Rayi, kde jsi ?"posteskl si Mark.

"Tady jsem !"do dveří sálu vpadl udýchaný Ray a za ním celý zástup zuřivých kněľek.

Mark ztuhnul jako opařený a rozhlédl se po stěnách. Jediné

dveře v této místnosti byly ty,

kterými právě přiąel jeho věrný android i s doprovodem. O

nějakém útěku nemohlo být ani řeči.

Ray mezitím doběhl aľ k trůnu a přisedl si k Markovi a

vyjevené kněľce, která vypadala, ľe se

právě probudila do zlého snu.

"Ty......Ty sis sundal boľskou čelenku. Ty jsi ďábel."blábolila zmateně a Stone jí raději nic ani

nevysvětloval. V tuto chvíli by to bylo asi stejně zbytečné.

Zničil jim tady takovou krásnou

čelenku, poąpinil čest kněľky zaslíbené bohu a teď si jeątě Ray

sedl na ten divný trůn ve kterém

náhle začalo podezřele praskat. To nevypadá dobře.

Kněľky pomalu obestoupily celou místnost podél stěn. Pak

jejich velitelka s odhodlaným

výrazem vyndala spoza pasu nebezpečně vypadající dýku a

napřáhla se k ráně. Ostatní kněľky ji

bleskurychle napodobily.

"To se na nás vrhnou, nebo budou těmi noľíky házet ?"zeptal se Mark, který měl odjaľiva

smysl pro detaily.

"Budou házet. To je konec !"zaječela kněľka na trůně a

přikrčila se za Raye.

"Nastav si energetický opasek na maximální výkon a já tě budu

krýt."zvolal Ray na svého

společníka a víc uľ nestačil. Desítky noľů zasviątěly naráz

vzduchem a způsobily pravé divy.

Některé kněľky nebyly v házení přílią dobré a jejich ostré dýky

přeletěly svůj cíl a naąly si náhradní

cíle mezi kněľkami na druhé straně mítnosti. Jedna z útočnic

se dokonce pořezala sama a druhou

zranil její vlastní nůľ, který se po odrazu od trůnu vrátil.

Ale přesto část ostrých a zákeřných zbraní naąla svůj cíl mezi

pozemą»any, se kterými to teď

nevypadalo vůbec dobře.

Ve chvíli, kdy generátory energetických opasků obou

astronautů kvílely na maximální výkon a

silové krystaly v přezkách se rozľhavily do běla, zaječel v

nedaleko poletující helikoptéře

elektronický alarm komunikátoru, který vytrhl zdeptaného

solaňana z jeho chmurných úvah.

"Xer na příjmu, co se děje ?", zachraplal do mikrofonu.

"Stav nejvyąąí pohotovosti. Zapněte skupinový příjem.

Vąichni členové jednotky musí být

informováni o krizové situaci."

"Moment..."zavrčel velitel a marně přemýąlel, jak zdůvodní, ľe se svými lidmi uľ před půl

hodinou ztratil spojení. Rozhodl se lhát.

"Spojení provedeno. Nastaven ąifrovací kód 52.", hlásil Xer a rachotil s vysílačkou.

"Před deseti minutami jsme zcela ztratili mentální kontrolu

nad kněľkami z kláątera slunce. V

kláąteře doąlo ke vzpouře. Podle posledních zpráv mají

nového boha, kterým je podle vąeho

pozemą»an Mark Stone. Je to jeden z nejnebezpečnějąích

agentů SDPP a vesmírné policie a nyní

pronikl do naąí nejpřísněji střeľené zóny. Vąichni víte, ľe zde

chráníme jeden z největąích a

nejtajnějąích vynálezů s jehoľ pomocí jednoho dne dobudeme

vesmír.

Teď máte vąichni jeden jediný úkol. Ve jménu budoucnosti.

Zabijte pozemą»any s vyuľitím

jakýchkoliv prostředků i za cenu zničení naąí transgalaktické

základny. Naąe technologie nesmí být

vyzrazena.

Tímto povoluji samostatné akce v plném rozsahu bez ohledu

na ztráty a ąkody na zařízení."

"Potvrzuji příjem. Zahajuji akci.", vyątěkl Xer a uvědomil si, ľe kromě pilota vrtulníku uľ

nemá ľádné daląí bojeschopné muľe. Ti ąílenci v azbestu, kteří

se propalují zelení někde hluboko

pod ním jsou nyní nepouľitelní a to znamená pro velitele

jedinou straąnou věc. Kdyľ do akce

nikoho nepoąle, tak definitivně skončil. Nad místem akce je

teď sám. Co se dá dělat ?

"Ten Stone...."hučel si pro sebe solaňan,"Já mám prostě straąnou smůlu."

O několik okamľiků později se nad kláąterem objevila

burácející helikoptéra, ze které se na

pruľném laně bleskurychle spustila drobná postava po zuby

ozbrojeného Xera.

Pruľný dopad. Rychle vstát a dopředu. Teď ke straně.

Rychleji, rychleji. Víc při zdi. Zatracená

stará dlaľba. Solaňanův mozek pracoval na plné obrátky. Teď

jde o vąechnno. Je tu sám a musí být

přesný.

Mlhavě si vybavil instruktáľní mapku sítě podzemních

chodeb, spojujících tajné laboratoře s

kláąterním sklepením. Ze vąech sil vyrazil, jak nejrychleji

uměl, přes nekonečně dluhý dvůr. Čekal

odpor a nějaké problémy, ale tady nebyla ani hlídka, dokonce

ani jediná kněľka.

"Tím líp."pomyslel si Xer."Alespoň nebudu muset zabít nikoho nevinného."

Přiběhl ke kláąterní studni. Dřevěný rummpál se jeątě kýval a

plné vědro stálo kousek vedle.

"Skvělé."dlouho se nerozmýąlel a skočil. Na poslední chvíli. O

několik minut později uľ byla

studna prázdná, přesně v souladu s nouzovými pokyny pro

případ ohroľení solanské základny.

"Dostal jsem to."sípal Mark a měl pravdu. Lesklá ocelová dýka pronikla silovým polem a

bolestivě mu přibodla plastexovou koąili k trůnu tak ąikovně,

ľe se začal dusit.

"Počkej !"Ray propadl panice. Kdyľ viděl jak se jeho přítel dusí, odhodil kněľku, která se ho

drľela, stranou a vąí silou udeřil do základní desky trůnu. V

temně mahagonovém materiálu se

objevila podivně nazelenalá prasklina.

Tím se Mark trochu uvolnil, ale stále jeątě se nemohl hýbat.

Vąí silou viklal s dýkou, doufaje,

ľe ji snad přeci jen povolí. A povedlo se.

"Konečně."Mark vydechl a otočil se. Uľasle sledoval zběsilé kněľky, jak se hrnou přes sál

přímo na něj a na jeho masívní trůn. Ten se jeľil zabodanými

noľi, jako nějaké bodlinaté zvíře.

Pozemą»an povstal.

"Jsem váą bůh. Odhoďte zbraně a modlete se !"zahřímal

hromovým hlasem.

Mezi kněľkami se objevila nejednotnost. Některé poslechly a

jiné ho s pochybami pozorovaly.

Této chvíle vąak vyuľila i nejmocnějąí z kněľek, která se právě

mátoľně zvedala z trůnu a

uvědomila si, ľe musí získat zpět svou autoritu.

"Nevěřte mu. Je to ďábel. Posedne vaąe duąe a zničí vás v

pekelném ohni. Zabte ho."řvala

zajíkavým hlasem a marně se pokouąela vytrhnout z trůnu

nejbliľąí dýku, aby mohla demonstrovat,

ľe svůj čin myslí skutečně váľně.

Mark mezitím sklesle meditoval nad příčinami svých

neúspěchů u příleľitostných partnerek.

Nebylo to poprvé, co se ho některá snaľí zabít. Ale proč ?

Vľdy» si tak dobře rozuměli. A není to

tak dlouho. Otočil se na Raye.

"Co to děláą ?"

"Moje detektory zaregistrovaly v trůnu nějaké energetické

zařízení. A celý tenhle sál vypadá v

rentgenovém spektru jako nějaká tavící pec. Nejenom, ľe je to

tu nezdravé, ale je tu na můj vkus aľ

přílią mnoho radiace."Ray se na okamľik zamyslel a napřáhl

se k ráně.

"Snad jako kdyby bylo pod trůnem nějaké ąílené

zařízení."prohlásil a začal systematicky

demolovat desky trůnu, přičemľ odkrýval útroby čehosi

neznámého.

"Jak ąílené zařízení ?"podivil se Mark a s obavami sledoval váhající kněľky.

"Náą astronef Merkur je proti tomu dětská hračka. Ale nevím

přesnně o co jde."ucedil android

a ponořil ruku do zeleného slizu proudícího mezi

krychličkami pod deskou trůnu.

Odstrčená kněľka se nedala odbýt :"Tak na co čekáte.

Roztrhejte je. Jsou to ďáblové."

V tu chvíli android nahmátl v útrobách trůnu nějaký výstupek

a ozvalo se hlasité cvaknutí.

"A sakra."Ray zbledl.

Na vzdálených stěnách se zajiskřilo a s temným vytím fičel

ąkvírami mezi kamennými bloky

do sálu zatuchlý vzduch z podzemí. Kněľky padly na kolena.

"Co je ?"otočil se Mark, který dosud zvědavě pozoroval

nerozhodné kněľky.

"Probudilo se to k činnosti. Celá místnost se aktivovala.

Nastav si radiační spektrum ątítu na

maximum. Trůn pod námi se asi za chvíli začne ttavit.",

pronesl android hysterickým hlasem.

A nemýlil se. Trůn se začal nebezpečně rozľhavovat a celou

místnost zachvátily podivné

vibrace. Vąechny kněľky padly hlavami k podlaze. Jejich

druľka seskočila z trůnu a opatrně se

přikrčila mezi ně, očekávajíc hněv bohů.

"Marku drľ se, uľ tuąím, co se stane."zaječel Ray.

Astronaut na androida tázavě pohlédl, ale zeptat uľ se

nestačil. Hluboký hvizd z útrob kláątera

ohluąil vąechny jeho smysly a místnost se ponořila do

namodralé mlhy. Setmělo se. Mráz pronikall

aľ do morku kostí a děsivá síla zalisovala Marka do trůnu.

Obrazce na podlaze v sále několikrát

zazářily a pak zmizely zároveň s celou realitou. Oba

pozemą»any obklopila mrazivá tma.

Xer putoval sklepením pomaleji neľ předpokládal. Obří

pavouci, které tu před několika lety

vysadili, se tu cítili jako doma a útočili na vąe ľivé. Zuhelnatělé

zbytky odporných potvor svědčily

o nerovném, ale vyčerpávajícím boji, který tu před chvílí

proběhl. Solaňan celý zpocený prchal z

této části labyrintu o to rychleji, ľe stěny, roztavené laserem

jeątě sálaly horkem a pavučiny u

stropu právě dohořívaly. Xer přidal a nervózně pohlédl na

energetické ukazatele svých zbraní.

Paprskomet uľ měl akumulátor z poloviny vybitý a to solaňan

neurazil jeątě ani dvě třetiny cesty.

Podíval se do elektronické mapky. Pseudointeligentní ukazatel

mu bleskurychle naąel pozici.

Pod energetickým generátorem.

"To není dobré."ucedil solaňan a zamyslel se. Olověné desky sice zadrľují větąinu záření, ale

ionizovaný vzduch a podivné ąelesty ve stěnách dávají tuąit, ľe

systém je stále v chodu. Je třeba co

nejrychleji absolvovat tutu část trasy a dostat se zezadu do

korunního sálu.

Xer se otočil a vystřelil nad sebe magnetickou skobu od které

se pomalu odvíjelo dlouhé

ocelové llano. Vąí silou zabral a začal sse pomalu sunout

vzhůru. Protáhl se poklopem a pokračoval

stále výą a výąe. Jeho pohledu se začala odkrývat gigantická

podzemní stavba, která jako ohromný

monument v pravidelné struktuře obsahovala prvky snad

vąech existujících stavebních slohů. Ne to

nebyla stavba. Byl to hlavní generátor a nad ním jako malá

tečka se sunul solaňan k velkým

olověným dveřím s dvojitým elektronickým jiątěním. Sáhl

rukou k pasu a aktivoval bbezpečnostní

program svého sektoru, doufaje, ľe nebudou ľádné problémy.

Nebyly. Ocitl se v jedné z bočních chodeb a opatrně nakoukl

pootevřenými dveřmi do sálu.

Oba pozemą»ané kutili na trůnu cosii podezřelého a kněľky

stály v uctivé vzdálenosti kolem.

"Jsem bůh."ozvalo se ze sálu, právě, kdyľ si Xer připravoval zaměřovač.

"Doufám, ľe ne."ucedil solaňan a vloľil do své odstřelovačské varianty pěchotní zbraně

výbuąnou střelu s nervovým plynem. Ale něco se mu stále

nezdálo. Otočil se. Přímo za ním se

pomalu blíľil po vyleątěných kolejnicích v mramorové podlaze

nízký hranol s ąirokou trubicí

vpředu.

Xer ztuhl. Vzápětí uskočil a přitiskl se ke stěně. Hranol se

těsně před ním zastavil a pak se nic

nedělo. Napočítal do desíti, pomalu se odlepil od chladné

kamenné zdi a zblízka si to podivné

zařízení prohlédl. Do oka mu padl ątítek s náppisem : Tajná

technologie pozemské unie - zákaz

exportu.

"Ale ne."pomyslel si"Jeątě, ľe se odsud teď uľ nelítá. Jinak by mne mohl nějaký dobrák vyslat

ve svém paprsku někam do vesmíru a sloľili by mne třeba aľ

na druhém konci galaxie. A tahle

hračka by při tom určitě pomohla."

Uklidnil se a poklekl ke dveřím. Dalekohled se pomalu zaostřil

a solaňan zamířil. Jeho cílem

byla sehnutá postava pozemą»ana, lovícího z útrob trůnu

nějakou odpornou ľelatinu. Střed

záměrného kříľe se nehybně promítal na krční tepnu. Xer

pomalu vydechl a zesíllil tlak na spouąti.

Oběti uľ nebylo pomoci. Dokonce i solaňan, jakkoliv měl

dobrý výcvik, pocítil náznak lítosti nad

tímto rychlým koncem. Ale úkol je úkol. V následující

okamľiku absolutního klidu a soustředění

zahřměl výstřel.

Do Xera něco zezadu lehce »uklo. Otočil se a vyděąeně zíral na

zářivý objekt na rozľhavených

kolejnicích. To, co bylo jeątě před chvílí chladným a temným

kusem kovu, teď osvětlovalu svou

energetickou září celou chodbu. Solaňan ucítil spáleninu a

pohlédl na své boty. Pak zavyl.

Tím pro něho pobyt na této planetě skončil. Energetický vír

hlavního generátoru prorazil strop

příčné chodby a s hlasitým lomozem ho vrhl do sálu, kde se

právě rozkládala realita do hustých sítí

informačních dat. Kněľky uľ byly dávno pryč a tak nikdo

neviděl, jak se vyděąený Xer taví v

chuchvalcích umělé mlhy, která rozkládala kaľdý atom jeho

ľivé tkáně. Němý výkřik byl mrątěn

neuvěřitelnou energií systémem podzemních zářičů pryč,

daleko, daleko, ke hvězdám, aľ na druhý

konec známého vesmíru.

Na solanské kolonii v systému Delta čtyři byl stejně vąední

den, jako kaľdý jiný. Operátor u

transgalaktického přijímače právě dojedl svačinu a těąil se na

brzský konec své nudné

ąestadvacetihodinové sluľby. A pak se to stalo.

Alarm u řídícího panelu nemohl nechat nikoho na pochybách.

Systém právě absorboval data z

planety, která nebyla nikdy v seznamu aktivních vysílačů. To

vypadalo na průąvih.

Titulek"Maximální utajení"to potvrzoval.

"To vypadá na stav nouze."Prohlásil druhý operátor, kdyľ

zvedl zrak od sloupců dat z

obrazovky.

"Data nejsou kompletní a budeme je muset doplňovat uměle.

Navíc jsme nezachytili kompletní

signál a poslední sekvence nám utekla o třicet stupňů mimo."

"Takľe ten třetí má smůlu ?"

"Ale ne. Za půl roku ho zachytí naąe stanice na asteroidu Vega

5 a tam ho zmrazí. Časem si

pro něho někdo určitě přiletí."

"No, to určitě. Víą, jak je to daleko? Ten nás nejspíą vąechny

přeľije."

"To je dost dobře moľné", potvrdil operátor a upřel zrak do mlhy v kondenzační komoře."Za

chvíli je tu máme."

Nejdříve se zhmotnil Mark, hned po něm Ray a nakonec i

výbuąná paralyzující střela, která

vykrystalizovala několik centimetrů od androidovy hlavy a

upadla neąkodně na zem.

"Materializace ukončena."zaharaąil syntetický zvuk z kabiny.

Mezitím ventilátory s hlasitým

lomozem rozháněly zbytky mlhy do rohů místnosti, kde se

vsakovaly drobnými kanálky kamsi pod

podlahu.

Oba pozemą»ané opatrně otevřeli ooči a nevěřícně zíraly na

postavy v solanských uniformách

za pancéřovanýým sklem. Ventilátory náhle ztichly.

"Kdo jste ?"ozvala se energicky menąí z obou uniformovaných postav.

Mark se pokusil vydat nějaký zvuk, ale nedařilo se mu. Snaľil

se dál.

"Uůůůů.........ůůůůů........účastníci zkuąební mise."konečně pronesl nacvičenou větu.

"Čeho ?"

"Mise s tajným posláním."

"Jaká je vaąe identifikace ?"

Android se konečnně probral a prohlásil :"Ray Zerg. Kapitán

solanské tajné sluľby. A toto je

Mark Lork, krycí vojenský důstojník. Oba jsme se podrobili

plastické operaci pro akce na planetách

pozemské unie. Bohuľel jsme se dostali do nepřehledné

situace v průběhu vědeckého experimentu,

kdy doąlo k destrukci zařízení. Kupodivu jsme to přeľili."

Oba solaňané chvíli pozorovali monitory, kde se přelévaly

dlouhé řady čísel a pak, zřejmě

uspokojeni výsledky se obrátili k pozemą»anům.

"Tak vás vítáme na solanské rekreační koloni."ozval se vyąąí z obou solanských

důstojníků"Dokud se nespojíme s centrem a neověříme si vaąi

totoľnost, zůstaňte v naąem

komplexu. Později budete mít volnou moľnost pohybu po celé

planetě a příątí týden vás

paprskneme zpět na Solan."

Muľ v uniformě rozdal oběma kosmonautům jejich nové

provizorní identifikační karty a

vzápětí se ponořil zpět, mezi desítky ovládacích panelů aby

připraviil hláąení pro evidenční

centum. Před oběma pozemą»any se s tichým ąelestem

odsunula jedna z bočníích stěn místnosti.

Vzápětí vstoupili doo ąiroké chodby, která směřovala k jedné z

dopravních tepen podzemní dráhy.

"No nazdar."povzdychl si Mark."Na Solanu uľ nám moľná právě teď někdo kope pěkné

hrobečky. Ty jejich výslechy nemůľeme nikdy přeľít. Známe

jejich metody."

"Klid."ucedil android"Nemusíą si s tím lámat hlavu. Naąe mozkové implantáty nám při

hlubąích impulsech výslech určitě zkrátí. Krátce to cukne a

konec. Prý to ani nebolí."

"Ha, ha."kapitán nasadil cynický úsměv."Snad mě nechceą přesvědčovat, abych těm felčarům z

SDPP věřil. Johnsona taky určitě vyslýchali, vymyli mu mozek

a přesto se vrátil ľiv a zdráv."

"Podle lékařské zprávy moc zdráv nebyl."

"Podle mě nebyl zdráv ani předtím, neľ letěl na

misi."prohlásil Mark, kdyľ míjeli vchod do

podzemní dráhy."Druhýho takovýho snaľivce jsem nikdy

neviděl. Ten si ty maléry snad vyrábí

opravdu sám."

"No, uvidíme."zasmál se Ray a přitiskl svoji novou solanskou identifikační kartu k senzoru u

dveří podzemní dráhy, která se právě se skřípotem zastavila.

Čidlo krátce písklo, rozsvítila se

zelená a oba pozemą»ané vstoupili do útrob soupravy, která se

vzápětí dala do pohybu.

Mark si tu připadal jako na Zemi. Velkoploąné projektory na

obou stranách vagónu vytvářely

fantastický výhled na otevřenou krajinu, kterou se řítili

úchvatnou rychlostí. Některé z bočních

oken zůstaly kouřově černé, jiné dokreslovaly panoramatický

výhled na vzdalující se stádo

pobíhajících zeber, v dáli zapadající rudé africké slunce a

nádherné temné dravce, vznáąející se

vysoko na obloze.

"Nechcete červené kredity, dnes mám velmi dobrý

kurz."přitočil se k Markovi podezřele

vypadající starąí muľ, zatímco nejbliľąí cestující se otočili na

druhou stranu a dělali, ľe nic nevidí

ani neslyąí.

"Za kolik ?"zeptal se překvapený pozemą»an, který absolutně netuąil o čem je řeč, ale snaľil se

nebýt v ľádném případě nápadný.

"Sedmdesát červených za jeden ľlutý."

Mark se zasmál. Smlouvání byla jeho silná stránka jiľ od dob,

kdy jako aspirant vstupoval do

sluľeb SDPP a po dvouhodinové diskusi s generálem Khovem

dostal takový plat, ľe si o něm mohli

nechat zdát i velmi staří veteráni této instituce. Poslední

dobou byl vąak v akci tak často, ľe ze

svého platu stejně ľádný výraznějąí uľitek neměl. A pak tu

byla Elsa. Milionářka Elsa, která

sponzorovala jejich společné dovolené. Elsa. Jak rád by teď

byl někde hodně daleko odsud. Někde

na pláľi, kousek od jejich letního sídla a díval se do modravé

nádhery pěnících vln. Na její pruľnou

postavu, třpytící se tisíci záblesky drobných kapek. Na zářivý

úsměv a jiskřivé svůdně zelené oči,

ve kterých si mohl přečíst i ta nejtajnějąí přání.

"Osmdesát červených."vytrhl kapitána ze zamyąlení ten

podivný chlápek.

"Ne. To je málo. Po sto nejdu."prohlásil Mark a upřel na to podivné individuum svůj zdrcující

pohled.

"Devadesát pět. A víc uľ opravdu nemůľu, těch zbývajících pět

je moje provize."

"Měl bys to vzít."radil Ray"Ten chlápek je na dně. Jeątě chvíli ho budeą deptat a máme ho na

svědomí. Zkus z něj dostat nějaké informace."

"Tak jo. Beru."řekl Mark a podal chlápkovi svou identifikační kartu. Ten ji přiloľil k čidlu

nejbliľąího peněľního automatu, zamrkal a zůstal zírat na

mihotavý displej.

"Co je ?"zeptal se Ray"ľe by ten automat probíjel ?"

"Ne....."blekotal chlápek"Ale vy... Proč chcete červené krediity, kdyľ z nich stejně nemůľete

nic mít ? Máte tu spoustu ľlutých, které fungují v luxusních

podnicích, ale taky tu máte omezení,

podle kterého vás okamľitě zatknou, jakmile opustíte oblast

vojenského sektoru. Takľe svoje

peníze v podstatě nemáte za co utratit."zalapal po dechu,"Kdo jste a kde jste ty karty vzali ?"

"Ztratili jsme ty svoje a tak nám dali nové. Bohuľel máme

zatím omezení pohybu, neľ se to

vyąetří."vychrlil pohotově Ray.

"Tak to se máte na co těąit."ąklebil se podivný cestující."Za ztrátu karty a její zneuľitíí tu byly

loni čtyři tresty smrti. No, to víte. Chráněná technologie a kdo

ji chce rozluątit, ten si za důsledky

můľe sám. Doufám, ľe uľ se neuvidíme.."

Chlápek se zasmál a vydal se rychle napříč vagónem pryč.

"Počkejte."zvolal Mark.

"Co je ? Chcete si jeątě něco vyměnit ?"

"Ne, ale chceme ty červené někde utratit. Copak tu opravdu

nikde nic není ?"rozčiloval se Ray.

"Bohuľel. Nejbliľąí je disco club v přespříątí stanici, ale to uľ je mimo vaąe povolené pásmo.

Při vstupu do budovy karty vyąlou své impulsy do sítě a v

příątích pěti minutách jste zatčeni. Být

vámi, vystoupil bych."

Souprava s hučením zastavila a mírné přetíľení přitisklo Raye

k projekčnímu plátnu. Uvědomil

si to příliľ pozdě a tak nyní zíral na černou trhlinu ve fiktivním

okně do nedotčené zelené přírody.

Podivný chlápek při pohledu na zničenou scenérii zakroutil

hlavou a vyrazil do jiného vagónu

hledat daląí klienty pro svoji pokoutní obchodní činnost.

"Nevystoupíme ?"zeptal se stále jeątě vyjevený Ray.

"Ne."zasmál se Mark"Při troąe ątěstí nás v disco baru hned nenajdou a pak je tu určitá naděje,

ľe se u někoho schováme nebo tak něco. V kaľdém případě je

to lepąí, neľ čekat v klidu na

přepravu na Solan a pak na popravu.

Ve stejném okamľiku se v přijímací intergalaktické centrále

solanského velitelství rozdrnčel

poplachový signál. Centrála ze Solanu potvrdila totoľnost

obou pozemą»anů a vydala příkaz k

jejich okamľiitému zatčení, výslechu a likvidaci. Vąechny

sekce na planetě obdrľely jejich

identifikační kódy a fotografie a vzápětí začala vyąetřovací

akce úctyhodných rozměrů, která na

této poměrně klidné a tolerantní rekreační planetě neměla

obdoby a předznamenávala brzský konec

klidného ľivota v této části vesmíru. Věčný běh dějin se vąak

nedá zastavit a vąechno má svůj čas.

A čas vyměřený několika obyvatelům této planety se právě

nachýlil bez ohledu na jejich vinu či

nevinu. To jim vąak nebrání, aby si poslední okamľiky své

svobody jeątě v klidu uľili.

V disco baru bylo plno. Mark s Rayem veąli postranním

vchodem a bleskurychle se zamíchali

mezi chaotické skupinky tančících postav.

"To bylo jen taktak."ucedil Mark a s obavami se podíval

směram ke hlavnímu vchodu, kterým

právě vstoupili přísluąníci pořádkových jednotek a začali

systematicky pročesávat sál z druhé

strany.

"Musíme pryč !"otočil se na Raye, který nepatrně kývl hlavou, čímľ dal Markovi na vědomí,

ľe i kdyľ je v sále takový rámus, ľe není slyąet vlastního řevu,

sloľité obvody v androidově uąních

boltcích jsou schopny vykonávat pravé zázraky. Na to, aby

Mark v duchu poděkoval ąikovným

technikům z SDPP vąak uľ neměl čas.

Jak se Ray pomalu proplétal sálem, dostal se pod intenzivní

křemíkový zářič, který rozsvěcel

na parketu a oděvech tanečníků neuvěřitelné grafické

struktury a na androidově syntetické tkáni

dokázal pravé zázraky.

"Koukněte na něj ! Svítí mu holá kůľe."Zakřičel jeden z

tanečníků a ukázal na Raye. Ten s

údivem zíral na vlastní tělo, které nepoznával a reflexní

obvody nouzových reakcí prudce ąkubaly

jednotlivými končetinami ve snaze zbavit se toho svítícího

děsu, ale marně. Ray se pomalu, ale jistě

stával středem pozornosti. Dav vytvořil kolem ąílícího

tanečníka jásající kruh a Mark měl co dělat,

aby ho povykující nadąenci neuąlapali.

"Rayi, vzpamatuj se ! Nad tebou je zářič. Dělej jako by nic a

zamíchej se do davu, musíme

pryč."Vyslal telepaticky Mark a s hrůzou se ohlíľel k blíľícím

se přísluąníkům pořádkových

jednotek. Ti aľ nápadně často kontrolovali tanečníky, kteří se

výąkou a vzhledem podobali

Markovi. Těch tu vąak naątěstí bylo dost a tak kontroloři zatím

jeątě postávali v bezpečné

vzdálenosti.

Ray se uklidnil, vypadl z rytmu dunivé hudby a ustoupil

několik kroků do stínu od jasného

kuľelu křemíkového světla, jeľ zeleně opalizovalo v ąedavém

dýmu, který mezitím odkudsi zaplnil

sál. S odlehčením sledoval svojí znovu získanou normální kůľi

a opatrně se rozhlíľel sálem, kde

jsou daląí křemíkové zářiče. A nebylo jich málo. Solaňané na

svých zábavních podnicích rozhodně

neąetřili a podobná centra vybavovali nejlepąími technickými

novinkami přímo ze Země.

Mark si pomalu razil cestu napříč sálem, přičemľ výrazně

podupával v rytmu komíhavé hudby

tak, jak ho to učili při výcviku pro případ, ľe by se na

přechodnou dobu musel stát ąamanem

nějakého primitivního domorodého kmene. Na svoji

důslednost vąak v zápětí doplatil. V

reproduktorech po obou stranách sálu zazněly důrazné bubny

a halou se rozezněl hukot

psychedelické hudby tříątící se v chaosu těľkých kopyt

bizoních stád. Silné laserové reflektory

jakoby zázrakem oľivly a zasypaly tanečníky dlouhou sérií

mihotavých záblesků, ve kterých se

realita rozpadala v trhavý a zpomalený film. Markova souseda

popadl amok a s pěnou u úst

předváděl na podlaze fantastické taneční kreace. Jeho

spolutanečníci na něho zírali s posvátnou

úctou jako na zjevení a sborově zavili, kdyľ si nepozorný Mark

přidupl do rytmu a omylem rozdrtil

pancéřovou podráľkou své plastexové boty neą»astníkovo levé

zápěstí. Následovalo děsivé zavití

svíjející se postavy, která znásobila svůj jiľ tak náročný

taneční výkon, přičemľ opisovala

soustředné kruľnice v děsivě rychlých obrátkách.

Mark pocíítil, ľe jej někdo dost drsně uchopil za rameno.

"Situace je kritická a vyľaduje nouzová řeąení."zahučel si pro sebe. Na okaľik ztuhl na místě,

aby v zápětí dotěrného obtěľováka pro tento večer zcela

umlčel prudkým úderem za který by se

nemusel stydět ani několikanásobný mistr karate, ke kterému

Mark chodil dlouhá léta na soukromé

hodiny jeątě jako student akademie SDPP.

"Marku, jdu k tobě."zaslechl Rayovu telepatickou výzvu a

pořádně se rozhlédl. Několik kroků

od něho se vynořil z davu vyjevený Ray. Nebyl vąak sám.

Kolem něho totiľ vesele poskakovaly v

rytmu vířivé hudby dvě nadąené dívenky, které jásaly ątěstím,

ľe právě naąly svého vyvoleného

tanečníka pro dneąní den.

"Tak to nepůjde. Těch se musíme rychle zbavit !"Zavrčel Mark v jednom z galaktických nářečí

a Rayovi ztuhnul jeho optimistický úsměv.

"Ale proč, vľdy» nás mohou docela dobře krýt. Stejně tu

nikoho neznáme a můľeme se od nich

dozvědět něco o místních zvyklostech."

"To se dozvíme asi stejně co nevidět."prohlásil Mark a

znepokojeně sledoval, jak se obě krásné

dívky bezvadně sehrané v rytmickém tanci k Rayovi mají. Ten

zcela v souladu se svými programy

jiľ od děvčat odkoukal základní taneční sestavy a teď z nich

byla na parketě trojice radost pohledět.

Mark mezi nimi trapně podupával a vysílal k Rayovi vyčítavé

pohledy.

"Jak si tohle zdůvodníme před komisí ? Vľdy» jim moľná

nebylo jeątě ani patnáct."zaúpěl.

"Ale bylo !"zasmál se na něj android."Uľ jsem se od nich dozvěděl, ľe podle místního zvyku

musí den po svých patnáctých narozeninách protancovat celou

noc a najít si partnera pro

následující rok."

"Ale ne !"vytřeątil se Mark."To je tady chceą celý rok tahat sebou ? Stejně nevydrľíą tancovat

celou noc. Vybijou se ti baterie a já tě budu muset zase táhnout

pryč."

"Neboj, za chvíli půjdem. S tím tancováním uľ to tu neberou aľ

zas tak váľně. Vybrali si a

půjdeme pryč."

"Rayi.. Mám dojem, ľe to přeháníą. Víą co je to za přítěľ,

utíkat a jeątě tady s těmi...."Mark se

soucitně podíval do usměvavých dívčích tváří a s hrůzou si

uvědomil, ľe při pohledu na sviľná

opálená těla, předvádějící svou mladou krásu a půvab ladných

pohybů jej začínají napadat

myąlenky, které jsou zcela v rozporu s kodexem pravidel

kontaktu s domorodými obyvateli.

"No tak, Marku, vľdy» na tobě vidím na co myslíą."zazubil se Ray.

"Tak schválně, na co myslím ?"upřel Stone svůj zlostný pohled do tváře tančícího androida a

přitom se pomalu dostával do rytmu zuřivě tančící trojice.

Ray se pomalu rozhlédl po sále a v obličeji se mu zračilo

napětí"Rychle se rozhodni. Buď

půjdeą s námi a nebo budeą muset utíkat sám s tou

blondýnkou co uľ chvíli kolem tebe tančí."

Mark s sebou trhl a uvědomil si, ľe Ray má na mysli to divoké

individuum, které mu kaľdou

chvíli zastínilo výhled.

"Tak jo, jdu s vámi. Ale jak to vysvětlím Else ....."

"Nemusíą nic vysvětlovat. Vypnul jsem nahrávání."ucedil

android.

"Paráda."Mark se zbavil výčitek svědomí a uľ ho jen trochu tíľil fakt, ľe Ray převzal veąkerou

iniciativu a on, ąéf výpravy, se tu potácí jak nesvéprávný.

"Alespoň nějaká změna."pomyslil si"stejně mě ta

zodpovědnost a příkladnost ąla poslední

dobou uľ dost na nervy. Kdyľ se něco stane, odnese si to Ray a

pak to stejně svedeme na techniky z

SDPP."Markovy myąlenky vąak náhle přeruąil podezřelý

pohled, který se mu naskytl, kdyľ

nejbliľąí dvojice tanečníků náhle o kus ustoupila a těsně za

nimi stáli uniformovaní stráľci pořádku.

"Rychle pryč. Mizíme !"vyątěkl na Raye a oba se v rytmu

veselého tance v doprovodu

ąevelících děvčat vydali k východu.

"Měli jsme veliké ątěstí."oddychl si venku Ray a vzal do náručí smějící se dívku se stříbrnou

čelenkou, kterou si evidentně pro dneąek vybral.

Mark, přestoľe znal androidovy sklony k prozkoumávání

vąeho moľného i nemoľného včetně

křehkých mezilidských vztahů se nestačil divit.

"Za rohem mám zaparkovaný modul."ozvala se rozpačitě

druhá dívka. Dlouhé havraní vlasy jí

jemně splývaly s přiléhavými ąaty a mnohoznačný úsměv ani

jiskřičky v očích nenechávaly Marka

na pochybách o daląím průběhu výpravy. Mimochodem si

vybavil slova kněze, který mu před

kaľdou výpravou na Elsinu prosbu zvláątě kladl na srdce

některé poloľky z desatera, které se teď

právě chystal poruąit. Ale co, alespoň dá jednou zapravdu té

děsivé pověsti, kterou o něm roznáąí

Ray po vąech stopatnácti patrech ústředního sídla SDPP.

Tomu, ľe není sukničkář uľ nevěřila ani

upjatá sekretářka nejvyąąího ąéfa generála Khova a jeho

odměřená manľelka mu dokonce při

poslední návątěvě učinila takovou nabídku, ľe zčervenal i teď,

kdyľ si na to vzpoměl.

"Koukám, ľe se ti vrací barva do tváří."zahlaholil Ray a

opatrně nasedal do modulu, aby

nepřilehl dívku, kterou drľel v náručí.

"Hmmmm...."zahučel Mark, políbil svojí novou spolujezdkyni a seąlápl pedál akscelerace.

"Kde jste se naučil tak skvěle řídit ?"zeptala se uątěpačně dívka, kdyľ vąichni celí zelení tápavě

vysedali před nádhernou vilou z transvozidla.

Mark přemohl nutkání zvracet a s ledovým klidem

odpověděl"Ani nevím. Asi nejsem dnes ve

své kůľi."

"Ale to se dá spravit"zasmál se Ray a přátelsky poplácal kolegu po zádech. Nechybělo mnoho

a ono poplácání mohlo mít osudné následky. Naątěstí se

kapitán ovládl a přemohl svoji nevolnost.

O chvíli později jiľ seděl Mark o samotě se svojí novou dívkou

a oba s rozpaky poslouchali ze

sousední místnosti tlumené vzdechy.

Mark se přistihl, ľe si někdy přeje, aby se v androidovi něco

porouchalo a aby se alespoň chvíli

nemusel snaľit dohánět Rayovy kaskadérské výkony, které ho

někdy doháněly k ąíllenství. Vľdy»

tu dívku proti sobě ani neznal. Připadala mu tak mladá,

krásná, nezkuąená..... A ten pitomec Ray si

tam vedle bez jakýchkoliv skrupulí uľívá jako by se

nechumelilo. Ne, to ne. Bude muset technikům

v servisu domluvit, aby dali Rayoivi nějaká omezení. I kdyľ.....

Pak uľ by Markovi nikdo

nepomohl, kdyby se stalo něco podobného, jako kdyľ se před

půl rokem ukrýval v královském

harému na jedné primitivní planetě a nebýt Rayových

schopností, tak by to tam nepřeľil. I tak se z

toho léčil jeątě dva měsíce a dodnes se necítí úplně v pořádku.

Obrátil se zpět ke své partnerce. Pohlédl jí upřeně do očí, ale

víc uľ nestihl. Celá jedna stěna

bytu s oslnivým zábleskem explodovala a kdyľ se Mark

rozkoukal, zíral do dlouhých trubic

laserových zaměřovačů přísluąníků pořádkových jednotek,

kteří se hrnuli do místnosti jako

mravenci.

"Kapitán Stone ?", zaslechl za sebou povědomý hlas.

"Coo.... Já jsem....."

"Já vím. Obchodní cestující zvedající morálku kolonií

náleľících Solanu. Půjdete se

mnou."vyątěkl mu do tváře ąéf přepadové jednotky.

Jeątě kdyľ Mark nastupoval do modulu, naposledy si prohlédl

nádhernou budovu obklopenou

zelení, ze které ho před chvílí vyvedli. Ta, jakoby náhle tála

před očima, se velmi rychle propadala

pod zem.

"Rayův dezintegrátor asi teď jede na maximální výkon."ucedil Mark a nemýlil se.

Záblesky. Tisíce záblesků a ohnivý svist trhající uąní bubínky.

Tak nějak by mohl Mark ve

stručnosti líčit záľitky následujících několika hodin. Psychická

sonda uľ pronikla hluboko do

podvědomí a obrazovky kontrolních snímačů zaplnily útrľky

vzpomínek z nedávného bujarého

večírku SDPP, který bohatě zasponzorovala Markova

přítelkyně Elsa. Její půvabná ątíhlá postava,

hýřící smyslnými gesty v mlhavém svitu lampiónové zahradní

slavnosti přiváděla operační

techniky v solanské výslechové komoře do vytrľení. Ve chvíli,

kdy hlahol Markových kolegů

utichl kdesi v dáli a kolem blízkého křoví se mihla lysá lebka

generála Khova, který zřejmě něco

hledal, zazářily z monitoru jasně zelené Elsiny oči.

Její nádherná tvář náhle zváľněla :"Tak mi to řekni."

"Zapněte záznam !"zařval od monitoru ąéf směny.

"Ale co ??"divil se Mark.

"Záznam jede !"potvrdil technik.

"Nedělej ľe nevíą, co mě tak zajímá !"

"Nevím. U tebe člověk nikdy neví."

"Viděla jsem ty nahrávky, co Ray zcenzuroval a chtěla jsem se

tě zeptat jaké to bylo."

"Ale co ? S tou medvědicí v jeskyni jsem nic neměl. To jenom

tak vypadalo..."

"Ty víą co, jen se tak hloupě nevymlouvej."

"Víą o tom, ľe mi na poslední periodické prohlídce doktor

naąel soustavný pokles inteligence

?"zkusil Mark odbočit hovor.

"To mě nezajímá, to s tím nemá co dělat."zvýąila hlas Elsa.

"Já myslím, ľe jo. Nic si totiľ nepamatuju."vymlouval se Mark.

"Jo od toho je tam vľdycky Ray, aby to nahrál."

"Víą co ?"změnil Mark tón.

"Co ?"

"Zkusíme si to zrekonstruovat. Třeba si vzpomenu."

Elsin obličej se roztáhl do ąirokého úsměvu a monitory zahalil

růľový ąum s hlasitými

vzdechy. Elsa byla tak aktivní, ľe se jiľ i technici začínali potit

a obsluha musela zapnout

automatickou cenzuru nepřetrľitého proudu citoslovců.

Náhle prořízl syntetické ticho hromový hlas :"Kapitáne

Stone !!"

"Co je ? Co... co tu děláte, pane generále ?"zíral Mark do vzteklé tváře generála Khova

posilněného alkoholem, který nad ním vztekle přeąlapoval.

"Celý večer se kaľdého ptám, jestli náhodou neviděl mé brýle.

Prohledal jsem kde co. A teď,

kdyľ jsem dal data do centrálního počítače a on analyzoval

moji cestu po této zahradě a brýle

lokalizoval......"admirál celý vzteky zrudl a Stone mimoděk

zalapal po dechu.

"Teď vás tady najdu, Stone, jak se mi tu se svojí přítelkyní

válíte po brýlích. ®e vám není

hanba. To jste si nemohli lehnout kousek vedle ?"

Mark sebral obroučku i obě sklíčka a podával je zuřícímu

admirálovi."Promiňte, neviděl jsem

je a ani jsem nevěděl, ľe jsou vaąe...."

Admirál se uąklíbl."Moje nejsou, jsou mé ľeny. To je jeątě

horąí. Jak jí to teď vysvětlím ?"

Mark bezradně pokrčil rameny a Elsa se dusila záchvaty

smíchu jeątě ve chvíli, kdy se admirál

prodíral masoľravým houątím na druhém konci zahrady.

"Zítra mu nechám poslat něco proti opuchlinám, a» si ho

udobříme."

"Tak jo."řekl Mark a s obavami sledoval potácející se postavu svého nadřízeného.

Zdáli zaznělo tlumené volání o pomoc.

"To je zase dneska párty. Jeątě ľe jsem poslala sluľebnou pryč, aby jí tví kolegové neznásilnili

jako posledně."

"Coľe?"divil se Mark"Ona měla být pryč ? Před chvílí jsem měl pocit, ľe jí támhle vidím."

"Třeba je to někdo jiný. Dnes večer se měla přijít podívat na

mou zahradu předsedkyně komise

pro evidenci majetku."dodala Elsa.

"Tak to si předsedkyně vybrala dost ąpatnou chvíli."ucedil Mark.

"Pomoc !"zaznělo znovu z druhého konce zahrady.

"Jeątě, ľe tu není Ray, ten by zase zachraňoval, aľ by hlavy

lítaly a SDPP by pak musela dělat

nový nábor agentů."oddychl si Mark.

"To máą pravdu."povzdechla si Elsa"Raye uľ na party nikdy nepozvu. Vľdy» dělal jenom

ostudu a nepořádek. Já nevím, jak s ním můľeą na těch misích

vůbec vydrľet."

Mark chtěl něco říct, ale jeho slova zanikla v mohutném

hromobití blesků, které ozářily celé

luxusní sídlo.

"Který idiot objednal bouřku ?"divil se Mark.

"To je určitě dárek od Raye. Asi se urazil, ľe jsme ho

nepozvali."mávla rukou Elsa.

"Kdo to tu o mne tak ąpatně mluví."ozvalo se z oblohy, odkud se za pomoci antigravu právě

snáąel usměvavý Ray.

"Uľ to nevydrľím ani minutu !"zařval Solaňan u řídícího

monitoru."Spus»te hloubkovou sondu

úroveň bé ąest. !!"

"Bé ąest ?"divil se technik,"Ale podle tabulek má teď přijít á čtyři. Jinak by mohlo dojít ke

spálení nervových tkání."

"Vy mi nebudete radit nebo dostanete bé ąestku taky a

hned !!"rozlítil se ąéf.

"Tak jedem. Bé ąest."

Vąechny obrazovky pohasly.

"Co se děje ?"

"Nevíme."

"Proč svítí jenom nouzová světla ?"

"Spus»te poplach. Někdo se nám dostal do systému !"

Místnost zahalilo ticho.

"Dejte vyslýchanému paralyzující injekci, a» nám neuteče."

"Kde je ? Teď tu byl ."ozval se vyděąený hlas z výslechové komory"A co je tohle ?"

V popelavém svitu právě probuzeného nouzového osvětlení

zíral solanský technik na dva malé

odjiątěné termické granáty.

Ale stihli jsme to o fous. Pochvaloval si úspěąnou akci Ray,

zatímco v pozadí s velmi

efektními erupcemi odhazovala do výąky jednotlivá patra

centrální budova pořádkové správy

tohoto sektoru. Kdyľ explodovalo i přízemí, Markovi se

konečně vrátil hlas.

"Máme jeątě nějaké termické granáty ?"

"Ne. To bylo posledních padesát, co jsem měl sebou."

"Kaľdou misi ti musím znovu a znovu připomínat, ľe s nimi

musíą ąetřit."rozčílil se kapitán,

který se uľ viděl doma, jak mu část vyplýtvaného arzenálu

strhnou z platu.

"Kdyľ tě zachraňuji, tak s ničím ąetřit nebudu."zaprotestoval Ray.

"Tak ti dík."usmál se Mark a pozorně se podíval na svůj

lokalizační displej, o který před chvílí

dvakrát málem zakopl. Malá skříňka hýřila vąemi barvami a

přestoľe kapitán absolvoval mnoho

speciálních kurzů, jak ji pouľívat, nemohl se stále

rozpomenout, co by mohly ty pípající tečky

znamenat.

"Jeątě dvakrát mi vymyjí mozek a můľu jít rovnoou do

důchodu.", zahučel Stone.

"Já myslím, ľe bys měl jít do důchodu hned."přesvědčoval ho android.

Marka zaplavily stísněné pocity, jak se k smrti nudí v

některém pozemském luxusním sídle své

přítelkyně a jediné dobrodruľství, které ho můľe potkat je, ľe

se jim rozbije sekačka a bude ji

opravovat pod proudem, coľ se mu konec konců uľ stejně

jednou stalo. Naątěstí tentokrát posbíral

Ray amputované prsty včas. Chvála bohu technikům z SDPP.

"Kam to vlastně jdeme ?", zeptal se kapitán, kdyľ překračoval jeden z mělkých hrobů, kterých

tady bylo vąude plno.

"Za hřbitovem je kontrolní zóna a pod ní jsem lokalizoval

transmisní stanici. Musíme se tam

dostat a nechat se paprsknout zase zpět na naąi oblíbenou

primitivní planetu."

"Kdyľ to tak hezky vyprávíą,"zasmál se Mark a zastínil si oči před ostrým svitem zapadajícího

solanského slunce,"skoro bych věřil, ľe se nám to i povede."

Ostnaté dráty byly nepříjemně ostré a kdyby je Ray neuzemnil

včas, jiskřily by jeątě teď, kdyľ

přes ně s vypětím vąech sil přelézal unavený a narkotiky

otupělý Mark. V postupu mu bránily i

nízké keříky a spousta bodavého hmyzu. Kaľdý krok byl

provázen nesmírnou námahou a terén byl

neskutečně strmý. Nakonec to vąak přeci jenom dokázali.

Otevřel se jim výhled na kosmickou

základnu, která nijak nezapadala do struktury tohoto

relativně klidného a důmyslně vybudovaného

turistického centra. O to vąak byla impozantnějąí a děsivějąí s

desítkami podivných strojů

zaparkovaných po stranách od startovních ramp a ohromným

bojovým monstrem kosmického

křiľníku, pevně zaklesnutým v hlavní rampě. Tlumené vibrace

zpod letiątní plochy dávaly tuąit, ľe

se antigravitační motory tohoto výkonného stroje roztáčejí na

plné obrátky.

Ve chvíli, kdy kapitán vylezl na hřbet svahu, se náhle stalo

několik věcí najednou. Z keříku za

Markovou hlavou se zasyčením vyrazily zubaté jazyky

plamenů, které se rychle roząiřovaly vąude

kolem tak, jak automatický laser ze stráľní věľe propaloval

okolí obou pozemą»anů. Zároveň se

odněkud z nitra největąí budovy rozezněl tichý hvizd polaąné

sirény.

Ray hodil Markovi svůj laser a prudce vyrazil vpřed.

Dezorientovaný Mark chvíli zíral, jak mu

po silovém poli generovaném jeho opaskem, sjíľdějí

namodralé stuhy prskajících laserových

výbojů. Pak generátor v přezce náhle hlasitě zabzučel a

kapitán si s hrůzou uvědomil, ľe

energetická rezerva opasku je pryč a kaľdý daląí zásah uľ bude

smrtelný. Vąechna únava jako by z

něho naráz spadla. Rozeběhl se a skočil dolů ze svahu právě v

okamľiku, kdy na letiątní plochu

začaly vybíhat ozbrojené stráľe. Za hlasitého dupání těľkých

solanských bot se Mark skulil do stínu

jednoho z palivových kontejnerů a s obavami sledoval, jak se

temné postavy blíľí k čerpadlům, za

kterými se krčil Ray. Nad celou základnou se náhle rozeřvala

siréna a kapitán si instinktivně zakryl

uąi dlaněmi."To bude dnes zase pekelná noc."Pomyslil si a

vůbec se nemýlil.

Sarga byl starąí, proąedivělý muľ a jen málokdo by uhádl, ľe

jeho ąlachovitá postava není

výsledkem dlouhodobé a namáhavé práce v suchém prostředí,

ale dědictvím po solanských

předcích. Oblečen byl vkusně a přiměřeně prostředí. Jeho

světlé trenýrky ostře kontrastovaly s

čokoládovou pletí smyslné mulatky, která mu právě velmi

citlivě masírovala záda. Byl na

zaslouľené dovolené. Mnohaletá a náročná práce pro

solanskou tajnou sluľbu, kdy řídil a vymýąlel

nejrafinovanějąí akce v celé galaxii, ho v jeho oboru řadila k

absolutní ąpičce a tak si nyní dle

svých představ uľíval svojí odpočinkovou dovolenou.

Namodralé hřebeny vln jiskřily slunečním

svitem a on se kochal pohledem na krásné opálené postavy

svých přechodnýých spolupracovnic.

Kdyby tu tak mohl být déle neľ tři týdny. Věřil, ľe by se

konečně přiblíľil nirváně, tak jak ji znal z

jednoho z pozemských náboľenství.

"Ta prokletá Země."pomyslil si. Země a celá pozemská unie

komplikovaly jeho planetě ľivot

od té doby, co byl na světě. Solanská civilizace byla postavená

předevąím na naprosto volném

obchodu s kýmkoliv a» uľ pocházel odkudkoliv. A teď ty

pozemské diktátorské zákony. Zboľí se

musí prověřovat na náklady Solanu. Ze vąeho se musí platit

unii daně, aby z nich pak financovala

své akce v úplně jiných oblastech galaxie. A jeątě hůř. Sarga si

s odporem vzpoměl na jednu

nechutnou deklaraci, která měla povinně zajią»ovat

kterémukoliv obyvateli unie, aby ve volbách

svobodně rozhodoval o věcech veřejných té planety, na které

právě je. Tím dosáhli pozemą»ané v

rámci pomoci jedné planetě postiľené sopečnými erupcemi

státního převratu pokojnou cestou.

Stačilo, kdyľ se záchranné týmy a pracovníci podpůrného

průmyslu z jiné planety zůčastnily

místních voleb a vąechno bylo naruby. Ovąem bohuľel zcela

legálně, ke ąkodě Solanu, který tím

ztratil jednoho ze svých největąích spojenců. Pak teprve

solanská vláda rozhodla, ľe neustoupí unii

ani o píď a tajná sluľba začala dostávat na starost některé

vyloľeně záąkodnické akce. A právě v té

době se stal velitelem severního galaktickkého sektoru tehdy

jeątě velmi mladý Sarga.

Měl ątěstí a zatím se mu dařilo udrľet velmi labilní situaci, kdy

unie musí trpět obchodní

výstřelky Solanu s odvoláním na hrozbu konfliktu a

teroristických akcí. O ty akce se právě Sarga a

někteří piráti věrní solanské vládě v pravidelných časových

intervalech starali.

Masérka se s úsměvem zvedla a solaňan se spokojeně otočil na

záda. Hlavou mu proběhl

temný stín myąlenky, která mu jiľ několik dní i přes vynikající

snahu místního personálu nedala

spát. Atentát. Uľ zase ten atentát. Letos měl být proveden

atentát na prezidenta pozemské uniie.

Byl to krok velice riskantní a bylo třeba, aby to udělal

pozemą»an. Někdo důvěryhodný, kdo se

můľe dostat dostatečně blízko. Ale kdo ? Solan k dispozici

takového člověka neměl. Byla to

Sargova starost. Nepříjemná starost. Ale co. Vyřeąí ji stejně

obratně jako tu akci s tím dotěrným

pozemą»anem od SDPP. Jak jen se jmenoval ? Johnson. Agent

Johnson. Takový váľný a

ambiciózní mladík. Aľ mu ho bylo líto, kdyľ mu vymyli mozek,

smazali identitu a jako nepopsaný

list papíru ho poslali zpět na Zemi. A to jeątě ani nikdo neví, ľe

ten mladík má v sobě zároodek

bakterie, která začne do pěti měsíců napadat krystaly

centrálních generátorů větąiny raketových

motorů pouľívaných na planetách pozemské unie. Sarga

musel vzdát svůj dík solanským vědcům.

Genetika byla jejich silnou stránkou. To bude překvapení aľ

selľe calý pozemský systém raketové

dopravy. Jedna, dvě větąí katastrofy a s lítáním je konec.

Musel se spokojeně usmát. Vąechny

solanské raketoplány budou mezitím předělány na jinou

variantu pohonu vyvinutou výzkumným

ústavem, který sídlí na jedom mennąím asteroidu, nedaleko

odtud.

Zasněně se podíval vzhůru. Cesta k úspěchu nestojí na silné

ekonomice, ani na velké armádě,

ale jen a jen na výkonných mozcích. Těch měl solan díky své

dlouhodobé a promyąlené politice

dost a dost a teď by měl konečně začít sklízet ovoce svých snů.

První úspěchy uľ by tu byly.

Technologie, o nichľ se nikomu ani nesnilo, jsou právě nyní

testovány na pseudointeligentních

autonomních bojových raketoplánech na letiątích někde na

druhé straně planety.

Teď uľ jen aby na solanské záměry nepřiąel ľádný pozemskký

ąpión. Ten Johnson byl

nebezppečně blízko. Nechybělo mnoho a akce mohla být

vyzrazena. Ale nyní se stal zbraní ve

sluľbách Solanu a ani o tom neví. Jaká smůla.

Sargův obličej se roztáhl ve spokojeném úsměvu, který

vystřídalo zklamání, kdyľ se na stolku

vedle něj rozdrnčel videofon. Nebyl to takový ten levný

plastikový model, který si můľete koupit

na kaľdém rohu, ale pečlivě a s láskou ve dřevě provedená

replika skříňky z jedné z prastarých

solanských bájí o bohu, který touto skříňkou hovořil se svými

poddanými, kdyľ putovali napříč

velkou solanskou pouątí. Nádherná věc vypadala jako z jiného

světa, ale přesto sem patřila,

fungovala a byla stejně luxusní, jako vąechno ostatní tady.

Jedna z krásek, ta s mírně asijskými rysy v pozemskkém stylu

se na Sargu omluvně podívala a

podala mu sluchátko od přístroje, který mezitím znovu

neodbytně zavrčel. Sarga se zachmuřil a

stiskl spínač. Na malém monitoru se objevila vyděąená

operátorova tvář.

"Promiňte pane, ľe vás ruąíme tak nevhod. Vím o vaąich

příkazech..."

Sargou cloumala zlost. Nejenom, ľe ho hloupě vyruąili z

relaxace a klidného uvaľování na

jehoľ bezchybnosti závisí budoucnost celého severního

sektoru galaxie, ale jeątě jim neskutečně

dlouho trvá, neľ mu konečně řeknou o co jde.

"O co jde ! Rychle !!"

"Na planetě jsou dva pozemsątí ąpióni. Kosmonaut a android.

Dostali se sem paprskem z naąí

tajné základny a právě napadli letiątě s prototypy. Tento

případ má nejvyąąí prioritu a proto spadá

pouze pod vás."

Na Sargu ąly mrákoty. Dovolená končí. Moľná, ľe by se to

obeąlo v pohodě i bez něho, ale

jestli někdo něco zkazí, pak si to bude muset Sarga

zodpovědět. Musí být u toho. Asi jsou to dost

prohnaní zabijáci, kdyľ se dostali aľ sem. Kdoví, kolik jich

doopravdy je. Přes obličej se mu rozlila

vlna nevole. Jeho ąestý smysl mu říkal, ľe tato akce

neproběhne lehce. A nemýlil se.

"Poąlete mi vrtulník a nasaďte do akce speciální komando,

bojové ovoidy a infiltrační

jednotku. Přebírám velení !"vyątěkl do mikrofonu a zavěsil.

"Budete si jeątě něco přát ?"zeptala se ho medovým hlasem

smyslná mulatka, jejíľ kypré tvary

vynikaly právě nyní, kdyľ se ladně sehnula nad přístroj, aby ho

vypnula do pohotovostního stavu.

"Ne. Dnes uľ ne."odpověděl smutně Sarga a obdivným

pohledem zhodnotil její krásu. Pak se

zaposlouchal do klidného příboje vln a čekal aľ se za nízkým

domkem vynoří ąevelící rotory

vrtulníku. Akce právě začala.

Na letiątní ploąe bylo ruąno. Solaňané se hemľili jako

mravenci a pečlivě pročesávali kaľdý

stín, kaľdý výklenek budovy, kaľdý létající stroj.

Mark se s obavami podíval na Raye."To nemůľe trvat dlouho.

Za chvíli jsou u nás a pak to

začne. Energetický ątít mám skoro na nulové úrovni, takľe to

stejně dříve nebo později schytám."

Rayova telepatická odpověď na sebe nedala dlouiho

čekat."Ničeho se neboj. Odjistil jsem

dezintegrátor a kdyľ to bude potřeba, tak odpařím půlku

základny. Hlavně se za něco přikrč, a»

neschytáą vąechnu radiaci. Nemám tady s sebou ľádné silnějąí

léky."

Mark se přikrčil a tiąe sledoval blíľící se siluety solaňanů, kdyľ

v tom ztichla siréna a vystřídal

ji energický hlas, který z tlampačů vydal nesmyslný příkaz.

"Tady je generál Sarga, hlavní velitel akcí v tomto sektoru.

Vąechen letiątní personál včetně

bezpečnostních sloľek okamľitě opustí přistávací plochu.

Opakuji."

Mark překvapeně zíral na ozbrojené postavy, jak se překotně

hrnou k podzemním východům.

Poslední vystoupila posádka bojového křiľníku z rampy a

zmizela stejně jako vąichni ostatní kdesi

v podzemí. Za několik okamľiků uľ nebyl na letiąti kromě

dvou pozemą»anů vůbec nikdo.

Rozhostilo se ticho.

"Marku, máme ąanci."zahlaholil Ray."Ten křiľník na rampě.

Musíme pryč."

Oba vyrazili téměř současně. Ray mírně vpravo a Mark

zůstával trochu pozadu. Běh mu stále

jeątě dělal problémy a tak s vypětím vąech sil hekal a upíral oči

směrem k dvěstě metrů vzdálenému

bojovému křiľníku. Snad právě proto si jako první vąiml, ľe

něco na temné obloze není v pořádku.

Vzápětí uľ bylo pozdě. Na letiątní plochu mezi oba

pozemą»any a startovací rampu se s hromovým

zavytím snesly z oblohy tři létající stroje, ze kterých se začaly

překotně hrnout tmaví ozbrojenci. Ti

postupně zaujali své pozice v kaľdém větąím stínu, kde se

mohli skrýt.

Ray právě doběhl za servisní vozík, naloľený jakýmsi

objemným zařízením a s obavami

sledoval Marka, jak unaveně dobíhá po letiątním betonu,

jeąttě vlhkém po večerním deąti. Sekundy

se neskutečně táhly a kapitán klopýtal vyčerpáním. Ray mu

mimoděk připravil jednu výľivnou

tabletku od SDPP, kterou si vyndal ze zásobníku v levém

stehně. Byla poslední.

Náhle třeskly první výstřely a z betonu kolem Marka se

zakouřilo. Uľ mu chybělo jen několik

metrů, kdyľ zaslechl energický hlas z tlampače.

"Stone. Okamľitě se zastavte a vzdejte se, jinak končíte!"

Mark zmobilizoval vąechny síly a zrychlil. A pak se to stalo.

Třeskl pouze jediný výstřel a

kapitán měl pocit, ľe mu někdo utrhl levou nohu. Krutá a

palčivá bolest se rozlila celým tělem a tak

uľ pouze ze setrvačnosti dopadl za servisní vozík, kde v

Rayových rukou ztratil vědomí. Z

roztrľené nohy mu prýątily husté proudy tmavé krve, které si

tiąe bublaly po betonu a ztrácely se v

úzkém kanálku slouľícím k odvodňování letiątní plochy.

Raye se zmocnila panika. Zatímco z Marka jediným

ąkubnutím strhl kombinézu a omotával ji

kolem ąiroké rány v marné snaze zastavit krvácení, v jeho

syntetických neuronech probíhala děsivá

elektronická bouře. Představa, ľe se vrátí z mise bez svého

kolegy a velitele byla pro něho

nemyslitelná a naprosto nepřijatelná. Byl naprogramován,

aby udělal cokoliv pro jeho záchranu a

tak to udělal.

Vyskočil ze stínu vozíku a aktivoval svůj dezintegrátor na plný

výkon. Salva výstřelů, která

vzápětí zahřměla, mu rozervala kombinézu na hrudi a

odhalila pancéřové útroby i s drobnými

mikrospínači a podpovrchovými senzory. Z Raye se kouřilo,

ale zastavit se nedal. Bolest necítil a

tak ani nepostřehl, jak mu jedna ze střel projela pláątěm lebky

a uvízla kdesi u temene.

Aktivovaný dezintegrátor konečně zavil a nad letiątní plochou

zazářil vířivý plazmatický

výboj. Namodralý záblesk roztavil v jediném okamľiku větąinu

solanské techhniky a jen zázrakem

se nedotkl bojového křiľníku stojícího na startovací rampě.

Někteří odstřelovači se prostě vypařili,

jiní se s těľkými popáleninami soukali ze svých skrýąí, kde

zanechali do ruda rozľhavené zbraně.

Kouřící letiątní beton byl rozbrázděn desítkami doutnajících

rýh a obnaľené silové kabely v zemi

začaly nebezpečně jiskřit. Znovu se rozhoukala siréna.

Ray, který právě přiąel o větąinu své energie, vzal opatrně

Marka do náručí a tápavým krokem

se vydal k bojovému křiľníku. Cesta to byla dlouhá a náročná a

oba pozemą»ané za sebou

zanechávali dlouhou krvavou stopu. Ve chvíli, kdy opatrně

stoupal po schůdcích do kompresní

komory, objevili se na doutnající letiątní ploąe první

odváľlivci od pořádkových jednotek. V dálce

zarachotily výstřely a kolem vstupních dveří zasviątěly kulky.

Ray se opatrně protáhl dovnitř,

přičemľ strkal Marka před sebou. Přes pootevřené dveře viděl

rychle se blíľící postavy. Namířil na

ně svůj laser a odpálil. A nic.

V energetickém zdroji lehce písklo. ®ádná energiie. Má před

sebou maximálně tak deset minut

funkčního ľivota. Pak konec. Ne. Nebude to smrt. Bude to jen

prázdno. A aľ se znovu probudí,

stane se někým úplně jiným. Pamě»ové krystaly budou

vymazány a vąechny příhody, radosti i

strasti ve sluľbách SDPP zmizí navľdy někam pryč. Jako by

nikdy nebyly.

Zvenku zahřměla daląí vlna výstřelů. Pootevřenými dveřmi

prosviątěla kulka a k Rayovu

zděąení se zavrtala do řídícího panelu ovládání vstupních

dveří. V zápětí se na monitoru rozblikal

nápis"Ruční ovládání vnějąích dveří mimo provoz."Ray

opatrně vykoukl ze dveří a spatřil, jak se

skupinky techniků spolu s odstřelovači pomalu blíľí k lodi.

Neváhal ani okamľik. Odhodil Mark na podlahu a rozeběhl se

ke druhým pancéřovaným

dveřím kompresní komory. Rozrazil plastex s červenou

páčkou a uvolnil zámek. Kolem

otevírajících se pantů to zlověstně zasyčelo a před androidem

se otevřela dlouhá osvětlená chodbba

do útrob lodi. Vyrazil vpřed. Podle koncepce konstrukcí

bojových křiľníků je řídící kabina přesně v

centru lodi, obklopena silovými ątíty, které ji chrání jak proti

zásahu zvenčí, tak proti explozi

reaktoru. Utíkal chodbou a udýchaně odpočítával jednotlivé

dveře kabin. Pak zahnul doprava a

zarazil se. Přímo proti němu stál bojový ovoid. Raye polila

vlna hrůzy.

Dostal se tak daleko. Kousek odsud mu umírá přítel a on tu

takhle ostudně skončí. To je smůla.

Nehybně zíral na monstrum, vybavené ostrými univerzálními

řezačkami a paralyzujícími kleątěmi.

Pak si uvědomil, ľe se nehýbá.

"Není aktivován."oddechl si. Někdo při odchodu omylem

vypnull i bezpečnostní okruhy.

Bleskurychle se kolem ovoida protáhl a vstoupil do kabiny. Na

monitorech bezpečnostních okruhů

spatřil, jak se postavy v kombinézách hrnou po schůdcích do

pootevřených dveří, kde leľí Mark.

Neváhal ani okamľik a aktivoval ovládací pult dvojicí zelených

klíčů, které trčely z řídící

desky. Stovky kontrolek zamihotaly a celá raketa se mírně

zachvěla.

"Hlásím poruchu ovládání vstupních dveří. Přecházím na

nouzový reľim."ozvalo se z

reproduktoru u stropu a místnost se zalila červeným světlem.

"Aktivuji systém interní obrany. Identifikujte se !!"

Ray zbledl a nevěřícně zíral na poblikávající ukazatel na čtečce

kódovacích karet v řídícím

pultu. Uslyąel nepříjemné zaąramocení za dveřmi a okamľitě

se rozhodl. Vytáhl svoji novou

solanskou kartu a přiloľil ji k zařízení. Zelená kotrolka

potvrdila datový vstup.

Chvíli bylo ticho a android znepokojeně sledoval na

monitorech lesklé postavy, jak se dobývají

dveřmi dovnitř do přechodové komory. V reproduktoru

zapraskalo a ozval se mnohem

nepříjemnějąí hlas.

"Agente Rayi, jste zatčen. Ve vlastním zájmu neklaďte odpor."

Ray se prudce otočil a zíral na právě aktivovaného bojového

ovoida, který se k němu pomalu

sunul. Android se mírnně sehnul a rozhodl se ke skoku.

Energetický ukazatel mu dával jiľ pouze 3

minuty ľivota. Ale musí to dokázat. Za ovoidem se na zadním

ovládacím panelu centrálního

počítače leskl velký nápis."Autonomní řídící systém.

Pamě»ové čipy."

Ray se odrazil, ale nebyl dost rychlý. Řezačka v ovoidových

chapadlech zasviątěla a vysunula

mu do cesty svá zubatá ostří.

Sarga z vrtulníku obhlíľel situaci. Výsadkové jednotky patřily

mezi planetární elitu. Po

bezchybně provedeném přistání převzaly kontrolu nad letiątní

plochou a teď uľ bylo pouze věcí

času, kdy si pozemą»ané uvědomí svoji situaci. Rozkaz zněl

střílet, ale nezasáhnout. Ten pozmą»an

tam dole by mohl být vhodným kandidátem na provedení

atentátu. Prý má vlivné známé z

nejvyąąích míst, ten Stone. Teď uľ jen ho přesvědčit, aby se

předtím nenechal hloupě zabít. To

bude těľké.

Solanský generál se zamyslel a vyątěkl z tlampače

výzvu."Stone, okamľitě se zastavte a

vzdejte se. Jinak končíte."Stone vąak vzbuzoval dojem

hluchého a natvrdlého člověka. Nedalo se

nic dělat. Odstřelovači ho musí dostat dříve, neľ se dostane za

ten prokletý vozík. Stiskl tlačítko na

komunikátoru, které povolovalo střelbu na nohy. V průběhu

příątí sekundy vyątěklo současně

několik výstřelů a pozemą»an se skácel do stínu vozíku.

"Doufám, ľe mu ten android alespoň dá první pomoc, jinak

jsme přiąli o klíčového

člověka."pomyslel si Sarga a s uspokojením sledoval, jak za

menąí letiątní halou přistál člun s

přísluąníky infiltračnních jednotek. Nebylo jich mnoho. Vąech

pět odstřelovačů bylo vybaveno

mikročipovými střelami, které umoľňovaly ovládání

zasaľených robotů a androidů přímo ze

stanoviątě střelce. Mělo to vąak jeden háček. Střela se musela

dostat do kontaktu se syntetickou

nervovou tkání objektu. Jinak zařízení nefungovalo a střela

provedla okamľitou samodestrukci

malým výbuchem.

Konečně. Android se vynořil zpoza vozíku a z levého předloktí

mu vyjela hlaveň

dezintegrátoru.

"Infiltrační jednotka pal !"vyątěkl Sarga.

Mířili rychle, ale snaľili se. Čtyři současně se snaľili provrtat

hrudním pláątěm, pátý mířil na

hlavu. Androidovi explodovala hruď, ale nic se nestalo. Zato

poslední střela, která uvízla u telmene

Rayova elektronického mozku byla úspěąná. Infiltrátor zahájil

aktivaci.

"Do dvaceti sekund ho máme pod kontrolou."

Z androidova předloktí vąak náhle vyąlehl plazmový výboj a

Sarga ztratil spojení. V

komunikátoru suąe praskalo a překvapený generál s údivem

sledoval, jak letiątní plochu dole pod

ním omývají energetické gejzíry, které seľehávají vąechno

ľivé.

Sargovi se udělalo zle. Zase jedna ztrátová akce. Přiiąel o dvě

elitní jednotky a to jeątě na

planetě, která podléhá solanské správě. Z toho se bude těľko

zodpovídat.

"Ale ten ppozemą»an mi to vąechno zaplatí. Bude můj a ten

atentát provede. Nedám mu

ąanci."zahučel si pro sebe a vytočil číslo nejbliľąího

infiltračního centra, které sídlilo na blízkém

asteroidu, hned vedle solanského výzkumného ústavu.

Ray uľ letěl vzduchem, kdyľ si vąiml, ľe mezi ním a

pamě»ovými čipy centrálního počítače

sviątí diamantové zuby rotující řezačky bojového ovoida. Bylo

pozdě.

Vąí silou vykopl, čímľ odsunul ovoidovo chapadlo kousek

stranou a odvrátil tak přímý zásah

do hlavy. Svou ruku vąak jiľ zachránnit nestihl. V místnosti se

zajiskřilo a Ray nevěřícně zíral, jak

jeho plastexová ruka s dezintegrátorem pokračuje v letu zcela

samostatně jiným směrem.

Ray se zcela ochromen záąkuby v levém rameni skroutil ke

stěně a vąí silou se pokouąel zajistit

poruchové obvody, které v průběhu zrychleného testování

svíjely celou jeho postavou v

nezvladatelných křečích. Ovoid se velmi pomalu otáčel a

chapadlo s vířící pilou namířil na

androidův krk.

Jeątě pár okamľiků a je konec. Ray zmobilizoval veąkeré úsilí

a pokouąel se vstát. Marně.

Ovoidovo druhé chapadlo zachytilo třesoucí se ruku a

nesmírnou silou ji přimáčklo k podlaze.

Android jen nevěřícně zíral na posla svého blíľícího se konce.

Ten přisouval pilu hypnoticky stále

blíľ a blíľ a pak se rozmáchl v naprogramovaném gestu

milosrdenství, připraven jediným

ąvihnutím ukončit Rayův elektronický ľivot. Android zavřel

oči, smířil se s osudem a pak se to

stalo.

Za ovoidem se s tichým ąelestem otevřely dveře a do místnosti

vevrávoral potácející se

krvácející Mark. Za sebou táhl zbytky kombinézy a v očích měl

nepřítomný výraz. Tápavě namířiil

na ovoida svůj paprskomet a stiskl spouą». Z ochranného

plastexového krytu robota se zakouřilo,

ale nic víc se nedělo. Ovoid se bleskurychle ootočil a chapadlo

s rotační pilou se natočilo na Marka.

Ten zatápal a podlomila se mu kolena. Jak se hroutil na

podlahu, jeątě jednou stiskl spouą». Nic se

nestalo. Generátor byl prázdný. Mark okamľik nevěřícně zíral

na svou neúčinnou zbraň a pak

ztratil vědomí.

V kabině něco cvaklo a světla u stropu zamihotala. Ovoid se

otočil zpět k Rayovi a ąvihl

chapadlem. Pozdě. V tu chvíli jiľ android pevně svíral v jediné

ruce desku s pamě»ovými čipy

řídícího počítače, kterou vzápětí vytrhl ze stojanu. Řídící pult

pohasl a ovoid znehybněl. V

nenadálém tichu si android uvědomil, ľe slyąí nějaké tiché a

nepříjemné syčení. Vzhlédl na

monitory u stropu a zděsil se. Letiątní technici propalovali do

lodi svými svářecími automaty

dlouhé černé rýhy se zjevným úmyslem dostat se dovnittř.

Ray se pomalu nadzvedl, přičemľ se musel přidrľovat svou

jedinou rukou vnitřní konstrukce

energetické sítě centrálního počítače, jejíľ víko odkopl

stranou. Energetická rezerva hlásila 30

sekund funkčního provozu, neľli upadne do elektronického

komatu. Bleskurychle odjistil

pancéřové kryty na prsou a třesoucí se rukou vysunul dvojici

drátů. Pak začal pozvolna ztrácet

vědomí a orientaci. Z poslednních sil zalovil v jiskřícím

silovém vedení a namátkově je někam

připojil. Obraz se znovu rozjasnil a do androidových obvodů

se začala vracet ľivotně důleľitá

energie. Ray se sesul ke stěně a usilovně přemýąlel.

Kdyľ má loď pamě»ové čipy, znamená to, ľe musí mít i

pseudointeligentní řídící systém.

Androidi mají také pamě»ové čipy. Nic podobného sice zatím

nikdy na ľádné lodi neviděl, ale proč

by to nemohlo existovat. Teď, kdyľ naruąil systém

autonomního rozhodování, je loď zcela

neovladatelná. Musí tam čipy zase vrátit, jinak neodletí. Ale

jakmile ty čipy vrátí, probudí se

vąichni bojoví ovoidi a postupně oba pozemą»any rozřeľou na

kousky. Kdyľ desku dost rychle

nezapojí, propálí se sem solanątí technici a to je také konec.

Musí desku zapojit.

Ale předtím by ji mohl zkusit přeprogramovat. Třeba přesypat

do řídících biočipů svoji vlastní

digitalizovanou osobnost. Raye tato myąlenka pobavila. Velmi

opatrně vsunul pamě»ovou desku do

svých útrob a začal testovat její funkce. Je kompatibilní. Kdo

by to byl řekl. Nadąený android desku

smazal a v průběhu několika daląích sekund ji naplnil svým

druhým já. Pak ji spokojeně zasunul

zpět do řídícího počítače.

Ovoid za jeho zády se nebezpečně pohnul a řezačka v jeho

chapadle prudce zavila. Vzápětí

ucouvl a chapadlo v klidu kleslo k zemi. Řídící pult zamihotal a

na monitorech naskočilo

hláąení."Systém Ray 2 převzal kontrolu."

Android se otočil k pultu a vyątěkl."Nahlaą situaci a připrav

start !"

V reproduktoru zachrčelo a neosobní hlas, který začal

dostávat nápadně Rayův odstín hlásil

:"Obal křiľníku mírně naruąen leptáním a svářením. Zatím

bez funkčních závad. Vysílám do pláą»ů

elektrické ąoky. Daląí naruąování zastaveno. Dveře v

kompresní komoře uzavřeny. Start připraven

za dvě minuty. Posílám k vám sanitárnního a opravářského

robota."

Ray si oddychl. Uľ aby byli pryč. Vyčerpáním téměř usnul,

kdyľ se znovu ozval Ray 2.

"Motory připraveny na plný záľeh. Můľete povolit start."

"START POVOLEN."

Ray se shroutil na podlahu a uľ ani nezaregistroval, ľe

přetíľení po chvíli pominulo a dvojice

ovoidů ho pomalu sune do opravářského sálu. Třetí ovoid,

který »apkal za nimi s Rayovou rukou v

krátkých chapadlech, vypadal téměř komicky. O kousek dál

druhá dvojice robotů odnáąela

raněného Marka.

Křiľník opustil solanskou kolonii, zapnul umělou gravitaci a

zamířil v souladu s autonomním

řídícím programem ke svému cíli. Tím cílem nebylo nic jiného

neľli blízký asteroid, kde se

nacházely jak solanskké tajné laboratoře, tak i záloľní

infiltrační jednotka. Kdyľ se Ray 2 dostal k

těmto údajům, nestačil se divit. Ale kurz změnit nemohl, ten

byl naprogramován jeątě na letiąti a

tak mu nezbývalo, neľli znuděně čekat, aľ se jeho dva ľiví

kosmonauti a vynoří ze svých léčebných

bloků.

Sarga zuřil a nervózně přecházel po konferenční místnosti

sem a tam. V kostnaté ruce stále

jeątě drľel komunikátor a v obličeji byl rudý zlostí.

"To je absolutní neschopnost. Dva pozemą»ani v naąem

rekreačním centru provádějí ąpionáľ a

my jim k tomu poskytujeme ty nejdokonalejąí prostředky.

Uprchli v nejmodernějąím kosmickém

křiľníku a nic jim nestojí v cestě."

"Za to přece nemůľeme."blekotal zpravodajský

důstojník."Byla to neą»astná shoda okolností.

Androidi SDPP v činné sluľbě mají mít sníľený výkon

dezintegrátoru na třicet procent."

"Mě se nezdálo, ľe by měl sníľený výkon."ucedil Sarga.

"Podle naąich výpočtů to vypadá, ľe nějakým záhadným

způsobem android zablokoval svůj

energetický systém a celý výkon převedl do

zbraně."pokračoval důstojník.

"A seľehl celou elitní jednotku a půlku letiątě. To jsem viděl."

"Co tedy navrhujete, generále ?"

"Nejdříve lokalizovat a převzít ovládání lodních robotů, pak

zajistit toho nebezpečného

androida."

"Infiltrační jednotka uľ na tom pracuje. Podle posledních

zpráv se křiľník blíľí k asteroidu

Quark 7. Máme tam vědecké laboratoře a pokouąíme se

zaměřit ovládací systémy."

Na displeji před důstojníkem zablikala nová zpráva. Mladý

muľ se naklonil nad monitor a

usmál se.

"Dobré zprávy, generále. Androida ani palubní počítač sice

zatím neovládáme, ale podařilo se

nám zasáhnout jednoho robota se samostatnými funkcemi,

který má volný pohyb po lodi bez

jakýchkoliv omezení."

"Co je to za robota ? Snad ne některý z těch střepů od uklízecí čety ?"

"Ne. Je to palubní zubař."

"No tak to je úspěch."zavrčel Sarga a zhroutil se do jednoho z hlubokých křesel. Přes

neprůstřelné okno pomalu probleskovaly první paprsky

vycházejícího slunce, které pro Solan

nevěstily nic dobrého. Trvá to uľ přílią dlouho a stojí to

mnoho solanské krve. Ti pozemą»ané uľ

měli být dávno mrví nebo zajati a ne aby mu takhle

komplikovali ľivot. Nenáviděl je vąechny i tu

jejich planetu. Kvůli nim si bude muset moľná jeątě dnes zajít

za svým psychoanalytikem a to měl

jeątě včera takovou pohádkovou dovolenou.

Sekretářka, jako by tuąila jeho chmurné myąlenkové pochody

z ničeho nic prohlásila :"Neměl

byste si to tak brát. Vľdy» máte vlastně dovolenou a zatím vám

ji nikdo oficiálně nepřeruąil.

Nemám vám zavolat někoho z obsluhy ?"výmluvně se usmála a

vy»ukala cosi na svém terminálu.

Na projekční stěně se začaly míhat siluety oděných i spořeji

oděných dívek, které se představovaly

v těch nejvýmluvnějąích pozicích. Vpravo dole se měnila jejich

katalogová čísla.

"Tak vybral jste si ?"zeptala se sekretářka, kdyľ stěna opět ztmavla a počítač vyčerpal seznam

vąech zaměstnankyň solanského rekreačního centra v činné

sluľbě.

"Nevybral, ale bylo to hezký."odtuąil Sarga"Nechte mě teď v klidu přemýąlet a já si něco

vyberu časem. Doufám, ľe mezitím nikdo nebude cenzurovat

seznamy, mám dojem, ľe těch dívek

bylo podstatně méně neľ posledně."

"Chtěli jsme pro vás jen to nejlepąí."

"Rád bych vám věřil."usmál se generál"ale s tou korupcí se tu taky bude muset časem něco

udělat."

Sekretářka na něj rozpačitě zírala a obávala se nejhorąího.

Byla připravena nabídnout

generálovi cokoliv, jen aby nezačal vyąetřovat podloudné

provize a úniky tohoto oddělení. Přes její

dosud úspěąnou hvězdu právě přelétl stín a hrozil, ľe ji smete.

Vľdy» neudělala ľádnou chybu, tak

proč je generál dnes tak nesnesitelně komisní. Dívčino

zděąení uvedlo Sargu do rozpaků a tak dodal

:"Samozřejmě, ľe ne dneska. Moľná někdy časem. Ale teď

můľete odejít a a» mne nikdo neruąí.

Potřebuji klid a beru jenom spojení přímo s Quarkem 7.

Kromě asteroidu a toho křiľníku mne nic

nezajímá.."

Dívka se otočila a s úlevou prchala z místnosti, ve které za

sebou zanechala zachmuřeného

Sargu. Ten právě přemýąlel nad důsledky nouzového vysílání z

bojového křiľníku, které před ním

vyjíľdělo na displeji. Nějaký Ray 2 zde osočoval Solan z útoku

na agenty SDPP a vyľadoval

okamľitý zákrok vesmírné policie. Hláąení mělo naątěstí

jedinou chybičku. Ray 2 neznal své

souřadnice a tak udával své poslední koordináty ze zcela

jiného sektoru galaxie. To můľe sice

vyvolat nepříjemnosti, ale nakonec se pozemská unie bude

muset stejně omluvit a celá situace se

uklidní.

Sarga se otočil ke komunikátoru."Kdo je to ten Ray 2 ?"

"Podle naąich zpráv řídí celý provoz na křiľníku. Ale zatím

nevíme, jestli se jedná o toho

androida nebo o řídící program."

"Dobře. Je jeątě něco nového ?"

"Pořád jeątě nic. Vědci sice naladili androidovu sondu, kterou

si odnesl z letiątě v lebce, ale

nedaří se nám ji aktivizovat. Podle nich je nutné, aby android

nebyl od ovladače dále, neľ padesát

metrů."

"Tak počkáme."generál se zamyslel"Máte jeątě nahranou v naąich schránkách tu syntetickou

osobnost agenta Johnsona před tím, neľ jsme mu vymyli

mozek ?"

"Máme. Je stále jeątě kompletní a právě včera ji testovali."

"Pohrajte si s ním u vysílače a donu»te naąe přátele, aby

přistáli na asteroidu. Věřím, ľe se vám

to povede.".

"Rozkaz generále."ozvalo se ze sluchátka a bylo ticho.

Sarga se s pocitem dobře vykonané práce opět pohodlně

rozvalil do křesla a spokojeně usnul.

Jeho spánek vąak neměl trvat dlouho.

"Proč jste mi to neřekli."rozčilovala se Elsa."To je ostuda, ľe mi takovou zprávu musí přinést

aľ můj informátor."

"Uklidněte se madam."chlácholil ji admirál Neumann."Jiľ léta velím galaktické policii a zatím

se nám nikdy nic podobného nestalo. Nevěřím, ľe by ta

informace byla pravdivá."

"Můj člověk tvrdí, ľe to bylo nouzové volání a spolehlivě

identifikoval i směr, odkud se

vysílalo."

"Ale slečno Svensonová, usmíval se admirál."Před chvílí jsem mluvil s generálem Khovem a

podle něho by měl být Mark s Rayem na misi SDPP úplně v

jiném sektoru galaxie, neľ udává váą

informátor."

Else vstoupila barva do tváří a bylo na ní jasně vidět, ľe se

velmi brzy přestane ovládat.

Admirál, který o jejím temperamentu velmi dobře věděl z

nedávných večírků SDPP, kam byl také

pozván, velice rychle změnil taktiku.

"Samozřejmě, ľe vąechno prověříme. Vaąe postavení

nejbohatąí ľeny galaxie vám dává jisté,

no , řekněmě výsady a tak se nemusíte bát, ľe bychom něco

zanedbali."

"Ne toho se skutečně nebojím."uąklíbla se Elsa"Jenom mi řekněte, co opravdu chcete dělat."

"Vy jste civilista a já nemám pravomoc vyzradit vojenské

záměry jakékoliv civilní

osobě."ohradil se Neumann.

"V tom případě si od armády Venusie pronajmu jejich bitevní

loď a poletím tam sama. Jenom

vás upozorňuji, ľe jestli vás cestou někde potkám, máte u mě

zamluvenou salvu raket s jadernými

hlavicemi."

"No, to jste hodná. Dnes jsou s výzbrojí docela problémy a

kaľdý dar je pro nás vítaný."

"Ne, vy jste mne nepochopil. Kdyľ vás tak sleduji a vidím, jak

jste ochotný něco udělat pro

jednoho z vaąich nejlepąích lidí."pronesla Elsa ironicky."Mám v úmyslu na vás ty rakety vystřílet."

Admirál nevěřícně na mladou ľenu zíral."Hmmm.. Dobře.

Stone sice nebyl naąím

zaměstnancem, jenom jsme s ním občas spolupracovali, ale

budiľ. Vyąleme záchrannou misi do

vámi zaměřeného systému. Ale v případě neúspěchu mise

hradíte polovinu nákladů."Opatrně

zaąátral ve stole, aby se nebodl o nůľky jako včera a po chvíli

vytáhl tlusté desky se smlouvami. O

několik okamľiků později jiľ oba stvrdili svým podpisem

platnost jedné z nich.

"Nevím, jestli to od vás bylo moudré rozhodnutí."obrátil se admirál na Elsu."Vaąe koordináty

leľí na druhé straňe galaxie, neľ kde byla poslední mise

kapitána Stonea. Opravdu jste se nespletli

?"

"Vlastním továrny a laboratoře na zaměřovací techniku,

kterou od nás kupujete kromě jiných i

vy. Ne, my jsme se nespletli. Ale běda vám, jestli něco spletete

vy. Zkazili jste mě i Markovi

dovolenou a teď mi něco dluľíte."

S těmito slovy Elsa Svensonová admirála opustila a ten se

otočil k interkomu.

"Poplach pro bitevní křiľník A12. Připravit pro dálkový let do

sektoru Gama 9. Jedná se o

záchrannou misi. Plná výzbroj není nutná, stačí základní

vybavení podle nejnovějąích směrnic."

Neumann se otočil na svého finančního asistenta.

"Myslím, ľe jsem uąetřil galaktické policii několik tisíc dolsů.

Občas mám sice pocit, ľe ty

nové směrnice píąe nějaký solaňan, ale přece si nevezmu na

sebe zodpovědnost za poruąení

platných řádů. Nízkovýkonové lasery a konvenční hlavice by

měly na záchrannou misi

stačit."chvíli přemýąlel a pak dodal."Ale jestli nebudou, tak mám po prémiích a vy taky."

"Máme více akceschpných bojových křiľníků a tak můľeme

náą stroj podle potřeby podpořit.

To se pak vyúčtovává jinak. Jako interní akce."

"Tak to jste mne uklidnil, ale doufám, ľe k ľádné interní akci

nedojde."

Admirál se naklonil k oknu a se zaujetím sledoval, jak se ątíhlá

Elsa Svensonová souká do

svého transvozildla a s divokou akscelerací mizí za nejbliľąím

obytným blokem.

"Má to ten Stone ale ątěstí."pomyslil si"kdybych se na misi ztratil já v době, kdy jsem měl jeho

hodnost, nikdo by si toho ani nevąiml a moľná ľe by někteří

byli i rádi."Vzpoměl si na dlouhé

zástupy svých nepřátel, které si člověk postupně vytváří

úspěąným budováním své pracovní

kariéry. Dnes je z něho úspěąný a vlivný člověk s neomezenou

pravomocí, ale na jak dlouho.

Samozřejmě. Byla tu ta solanská nabídka dlouhodobého postu

a hlavně doľivotního vysokého

platu, pokud bude spolupracovat a neohroľovat solanské

zájmy, ale dá se tomu věřit ? Jak dlouho

by takový doľivotní plat bral ? Ale moľná by to přeci jenom

měl vzít. Je to dlouhodobá jistota a pro

rodinu by to bylo určitě dobré. Aľ mu to nabídnou příątě, asi

to vezme. Vąichni jeho zapřísáhlí

sokové prý budou odstraněni a pak bude mít polovinu

problémů. Vlastně nebude mít ľádné. Kdyľ

postupně utlumí vąechny akce proti solanským pirátům, tak

bude mít úplný klid. Krásná představa.

Admirál vąak bohuľel netuąil, ľe právě v tuto chvíli podepisují

solanątí agenti smlouvu s

jedním z jeho podřízených, který jim vyslovil absolutní

loajalitu výměnou za zmizení svého ąéfa.

To ovąem Neumannovi nebránilo, aby se v klidu těąil na příątí

příchod solanských agentů, kteří

oficiálně přináąeli zprávu o efektivitě práce jednotlivých

oddělení vesmírné policie, zkoumané

nezávislou agenturou. Ve sloľce vľdy bylo i několik velmi

zajímavých nabídkových listů. Měli by

přijít uľ pozítří.

Systém, který prováděl opravy Rayových systémů, se dostal

před neřeąitelný problém. V

temeni androida byl zaseklý projektil, který vykazoval známky

výbuąniny kombinované s velmi

vyspělou elektronikou. Zařízení vysunulo do Rayova

elektronického mozku desítky čidel, která

reagovala i na nejjemnějąí pohyby hmoty v androidově lebce.

Riziko výbuchu bylo přílią veliké.

Přesto k ľádným funkčním závadám v Rayových systémech

nedocházelo a tak se situace dala

zhodnotit, jako komplexní odstranění vąech funkčních závad.

To také automat nakonec udělal a

začal pomalu oľivovat androidovy okruhy, řídící jeho

samostatnou činnost.

Mezitím se v úplně jiném podlaľí ohromného prostoru

kosmického křiľníku probral ze své

elektronické dřímoty jeden ze speciálních zdravotních robotů.

Pomalu se vysunul z antigravitačního

stojanu a jeho tiché pásy zabzučely po drsné podlaze. Stroj se

při svém líném pohybu podobal

pojízdnému křeslu, nad kterým viselo několik ątíhlých a

lesklých chapadel, zakončených ostrými

kovovými nástroji. Byl to palubní dentista, naprogramovaný

na opravy zubů i zobákovitých chrupů

prakticky vąech tvorů, s nimiľ by se mohl křiľník ve vesmíru

setkat, případně je přebrat do své

posádky. V pamě»ových čipech stroje se kdovíproč

aktivizovala banka, obsahující seznam

moľných zákroků, proveditelných na pozemą»anech. Robot

vąak neobsahoval ľádné funkce, které

by mu umoľnily zabývat se příčinami svého probuzení. Jinak

to ovąem bylo s bezpečnostním

systémem, který měl na starosti Ray 2.

Zubní robot se pomalu přisunul ke vstupním dveřím

lékařského bloku.

"Identifikaci a oprávnění."vyątěkl zabezpečovací automat k tiąe bzučícímu křeslu na pásech.

"Dentista 2. Pozemą»an Mark utrpěl při pádu v řídící kabině

poąkození dvou zubů. Ovládací

počítač mne aktivizoval."

"A hele, jak to tady vąechno funguje. Ten příkaz byl vydán

zřejmě jeątě před tím, neľ jsem to

tu převzal."uvaľoval Ray 2.

"Vstup do lékařského bloku povolen."zasyčel interkom nad

poloprůhlednými plastikovými

dveřmi, které se pomalu odsouvaly do stěny.

Dentista 2 se rozjel a pozvolna se sunul k operačnímu sálu,

zalitém intenzivními světly

reflektorů, kde pod zakrváceným biologickým sarkofágem

nabíral Mark novou sílu a enrgii.

"©ok pacienta se nám podařilo překonat, zranění se jiľ

zacelilo a ztráta krve byla nahrazena

preparátem z palubního kontejneru. Subjek je stále jeątě pod

vlivem narkotik a proto doporučuji

provést doplňkové operace okamľitě."hlásil lékařský automat

přerývaně.

Robot se přisunul k lůľku a opatrně sejmul jedním lesklým

chapadlem pruľný cíp sarkofágu z

Markových úst. Nepotřebné křeslo odsunul stranou a vysunul

nad něj stojan s nástroji. Druhé

chapadlo s jemnými přísavkami bleskurychle odebralo z

pozemą»anových úst vzorky tkáně k

přípravě rychlé regenerační směsi. Vąechno probíhalo

zdánlivě zcela normálně, ale pak se to stalo.

V okamľiku, kdy vyąetřovací čidla Dentisty 2 nahlásila k

záznamu rozsah poąkození chrupu,

který byl zcela nepochopitelně nulový, jedno z chapadel robota

provedlo něco straąného. V

několika zlomcích vteřiny nabralo ze zásobníku nástrojů

skalpel a zamířilo s ním do Markových

úst. Pozemą»an měl ątěstí, ľe stále jeąttě dřímal v hluboké

narkóze, protoľe v bdělém stavu by

zřejmě hrůzou zeąílel. A bylo hůř.

Ostrý břit nástroje lehce pronikl Pozemą»anovým hrdlem a

zasekl se o krční obratel. Mezitím

uľ daląí chapadlo pro»alo vzduch, kdyľ se napřáhlo pro

masivní kovové kleątě. Proudy temné

bublající krve pomalu prosakovaly operačním lůľkem a

stávaly se viditelnými i pro senzory,

registrující čistotu v operačním sále. Robot mlátil do

beztvarého pozemą»anova těla jako ąílený a

jeho snaľení vyvolávalo nekonečné řady prokázaných

funkčních pporuch na nízkém informačním

panelu, který stál hned vedle lůľka a právě začínal červeně

poblikávat.

"Nečekané naruąení ľivotních funkcí. Nutná okamľitá

operace"

Ray 2 mezitím zaměřil veąkerou pozornost na prohlídku

asteroidu Quark 7. Nedokázal

sledovat zdlouhavé operace svého pozemského druha a tak se

raději věnovval radiovému průzkumu

a intenzivně se snaľil nemyslet na to, co se děje na operačním

sále. Podle toho, co mu Mark kdysi

vyprávěl o opravách zubů, musí to být úplný horor. Byl rád, ľe

je ve svém původním těle pouze

androidem a podobné věci nezná. Přesto mu soucit s

pozemmą»anem znemoľňoval i pouhé

pozorování operace. Raději odpojil vąechna čidla z lékařského

bloku a předal dozor interní

jednotce, přestoľe o ní neměl valné mínění. Ta operace je v

podstatě triviální, ale i přestoľe věděl,

ľe se nemůľe nic stát, cítil určitý neklid, skoro něco jako

lidskou předtuchu.

Plukovník Parker nebyl nijak výrazně nadąený, ľe má jeho

křiľník pohotovost. Jeątě menąí

radost měl z toho, ľe poletí do neprobádané oblasti galaxie a

to právě teď, kdyľ si měl za dvě

hodiny začít vybírat svoji dvoutýdení dovolenou. Vąechno se

ruąí. A kdo za to můľe ? Nějaká Elsa,

Markova přítelkyně. Marka Stonea měl rád a udělal by pro

něho cokoliv. Studovali spolu na elitní

letecké ąkole, jeątě před tím, neľ Marka vyhodili. Od té doby

se občas vídali při společných akcích

SDPP a vesmírné policie, kdy Mark plukovníkovi několikrát

zachránil dokonce i ľivot. Parker z

vděčnosti zasílal při kaľdé příleľitosti svým nadřízeným

doporučení na přeřazení Stonea do sluľby

u vesmírné policie, jejíľ nabídky Mark vytrvale odmítal a

generál Khov od SDPP Markovi

odměnou za jeho věrnost pokaľdé o něco zvýąil jeho uľ tak

dost vysoký plat. Prostě dokonalá

spolupráce. Navíc Stone i ta jeho přítelkyně Elsa plukovníka

často zvali na velice bujaré večírky od

SDPP, které kazil pouze Markův android, jehmuľ někdo z

techniků vloľil do programu nesmyslné

zábrany ve společenské zábavě a tím vąem dost zkomplikoval

ľivot. Toho androida, Ray se

jmenoval, by Parker s chutí zabil, kdykoliv si vzpoměl, jak

android při posledním večírku objednal

umělou bouřku, při které dostal plukovník zásah bleskem.

Ale co teď ? Rád, nerad, musí vyrazit a zachraňovat. A jeątě s

minimem výzbroje. Ta nová

úsporná opatření uľ mu lezla hodně na nervy. Jeątě pár let a

vyfasuje akorát tlampač a baterky a

bude zločince přesvědčovat, aby se vzdali po dobrém, jinak

někoho zavolá. Viděl to úplně jasně. A

to jeątě ani netuąil, jak blízko se ocitl k pravdě.

"Start připraven za dvacet sekund."ozval se jeden z pilotů od řízení.

Parker přelétl pohledem vąechny zelené kontrolky. Naątěstí

jich byla větąina, coľ znamenalo

bezchybný chod, a vydal verdikt.

"Start povolen."

O pět sekund později se s hromovým zahřměním monstrum

dalo do pohybu a Parker si

vyděąeně uvědomil, ľe zapoměl včas odloľit sluchátko

komunikátoru a to mu teď děsivou silou drtí

pravé zápěstí. Po několika minutách přetíľení pominulo a loď

se s dutým lupnutím ponořila do

subprostoru. K plukovníkovi bleskurychle přispěchal jeden ze

zdravotnických robotů a začal mu

fixovat zlomenou ruku jeątě předtím, neľ se Parker probral z

mdlob.

"Za dvě hodiny jsme nad cílem."hlásil palubní počítač nad

sténající postavou druhého pilota,

který se stejně jako vąichni ostatní, jen velmi těľce

vzpamatovával z nepříjemného

časoprostorového skoku.

"Čeká nás pěkná návątěva. Ta pozemská milionářka nám sem

posílá policejní dárek."ľoviálně

hlásil jeden z přidělenců od informační sluľby, zatímco

popelavý Sarga přemýąlel co dál.

"Dokáľeme sem dostat naąe bojové křiľníky včas ?"zeptal se generál.

"Ne, to nedokáľeme. Máme jen malé bojové čluny. Nejbliľąí

křiľník se sem můľe dostat

nejdříve dvě hodiny po vynoření plavida vesmírné policie."

"Tak to se nedá nic dělat. Okamľitě přemalujte na naąich

strojích vąechny solanské znaky a

dejte tam nějaké pirátské symmboly."

"Proč ? Generále vľdy» jsou to naąe nejlepąí stroje ."

"To jenom pro případ, ľe by se nám to nepodařilo. Pak by se

pozemą»ané utkali s nějakými

piráty, kteří nemají se solanem nic splečného."

"Ale co naąi piloti ?"

"Vy neznáte nouzové nařízení ? Nikdo se nesmí dostat do

zajetí. Automatická destrukce bude

zapnuta a jedové dávky v kombinézách aktivní."

"Mám o tom piloty informovat ?"

"Ne. proč ??"usmál se Sarga.

Poddůstojníka přeąel humor a utíkal z místnosti předat

rozkazy osobně své sekci. Na svou

přísluąnost u letectva byl vľdycky hrdý, ale dnes si poprvé

připadal jako bezcenný stroj. Taková

bezcitnost. Je ten Sarga vůbec solaňan ?

A Sarga solaňan byl.

"Nařiďte vědcům na asteroidu, a» připraví holografické i

gravitační projektory na maximálnní

výkon. V datové bance mají připraveny kompletní kopie

naąich sedmi bojových křiľníků."

Zpravodaj předal rozkaz interkomem a tázavě se na Sargu

podíval.

"Vy je chcete napadnout holografickými obrazy ?"

Sarga se uąklíbl a zaąeptal :"Na fiktivní křiľníky budou střílet a mezitím je napadnou naąe

bojové čluny. Tak to bude alespoň trochu vyrovnané"

Bylo to nepochopitelné, ale generál se na tento podivný boj

těąil. Měl riziko rád. A také se

chtěl pomstít těm samolibým pozemą»anům. Vidět jejich

hrdou loď explodovat v obláčku

namodralé páry a vědět, ľe konečně pomstil smrt svých

elitních jednotek. Nemohl se dočkat.

Ray se zvolna probíral z elektronického spánku. Tichý ąum

přeąel postupně v růľové bzučení,

které sílilo aľ do nesnesitelného řevu. S námahou strhl

sluchátka z hlavy a začal se zvedat. Pomalu

se posadil na lůľku a projíľděl testovacími soubory vąechny

své tělesné funkce. Dobré. Na to, jak

vypadal, kdyľ ho sem roboti odtahovali, to bylo přímo skvělé.

Dezintegrátor v levém zápěstí byl

opět připraven k plnému výkonu a po ąrámech od diamantové

řezačky stráľního robota uľ nebylo

na androidově rameni ani stopy. Prostě nádhera.

Aktivoval svůj pohybový systém. Uąel několik kroků a s

radostí vyběhl do chodby. Měl pocit,

jako by znovu opustil montáľní halu. Vzpoměl si na Marka.

Měl by na tom být podobně jako on a

zřejmě jeątě stále hluboce spí. Neąkodilo by zajít se za ním

podívat. Alespoň pro jistotu. Ray se

trohu bál, ľe ho kapitán po probuzení hned nepozná. U lidí je

prý po hluboké narkóze normální, ľe

si na poslední události vzpomínají postupně a vzpomínky na

obvzláątě traumatické záľitky velmi

těľce nesou. Měl by u Marka být, aľ se začne probouzet.

Android zamířil ke vchodu do lékařského bloku. Vstupní

propust se automaticky otevřela a to,

co uviděl pak, nemohl zapomenout prostě nikdy. Ve ztichlé

hale byla tma, jen nad operačním sálem

zářily dva silné reflektory. Vąechny monitory pro kontrolu

ľivotních funkcí svítily červeně a

hlásaly pacientův kritický stav. Markovo tělo leľelo bezvládně

v zakrvácených zbytcích

biologického sarkofágu, který se při sníľené tělesné teplotě

velmi rychle rozkládal. Odporné

monstrum s mnoha chapadly v pravidelných časových

intervalech mlátilo něčím těľkým do

bezvládné hmoty na operačním stole a zbývajícími pěti

chapadly s ostrými nástroji odhánělo

dotěrně útočící malé úklidové roboty, z nichľ několik s

proříznutými hadicemi od hydraulických

převodů tiąe skomíralo u zakrvácené stěny.

Ray neváhal ani vteřinu. Dezintegrátor se mu automaticky

vysunul za zápěstí a ve zlomku

sekundy oľehl polovinu operačního sálu. Jen na poslední

chvíli dokázal zděąený android ztrhnout

svoji děsivou zbraň stranou, aby nezničil jedinou naději na

Markovu záchranu. Jednal bleskurychle

a téměř instinktivně. Uľ kdyľ se odráľel ke skoku, aktivoval

lasery, které mu v obou ukazováčcích

tiąe bzučely. Jeątě v průběhu letu odsekl ze zubařského robota

nejnebezpečnějąí chapadla a po

dopadu roztavil zbytek. Ubohý robot neměl ani čas

zaregistrovat Rayovu přítomnost a změnil se v

hromadu rozľhavených na jemno naporcovaných trosek, které

začali zbylí roboti z úklidové čety

okamľitě odnááąet do kontejnerů.

Android zprudka vydechoval a třel si rozľhavené dlaně. Z

ukazováčků se jeątě kouřilo. Opatrně

se nahnul nad operační stůl. Mark vypadal příąerně, ale

přístroje signalizovaly slabé dýchání a

nepravidelný tep. Náhle vąechny displeje zhasly , lůľko s

pozemą»anem s sebou ąkublo a závratnou

rychlostí zmizelo v úzké chodbě do sousedního sálu. Ray byl

tak vyděąený, ľe ke svému těľce

raněnému příteli doběhl aľ za několik sekund, kdy mu jiľ

roboti ze záloľní operační čety nasazovali

kyslík a dezinfekční automat s namodralými záblesky

ionizoval sterilní vzduch, který vháněl pod

tlakem do uzavřené místnosti. Ray si uvědomil, ľe vąechny

východy byly právě neprodyąně

uzavřeny kvůli desinfekci a aktériím. Nápis"Oľivovací operace

zahájeny"ho informoval, ľe se

právě teď stane nechtěným svědkem jedné z nejnároočnějąích

operací vůbec. Nejraději by utekl.

Ne, na tohle se přece nemůľe dívat. Jeho nejlepąí přítel zde

bojuje se smrtí a on je nucen nečinně

přihlíľet a trnout hrůzou s kaľdým daląím zaříznutím

skalpelu.

Otočil se k nejbliľąím dveřím do chodby. Dva bezpečnostní

roboti za neprůstřelným plastikem

nepřetrľitě hlídkovali nad přesným dodrľováním hygieny na

operačním sále. To Rayovi aľ zas tolik

nevadilo. Daleko více ho děsil nápis nade dveřmi :"Celý

operační sál pracuje v nezávislém reľimu".

Takľe Ray 2 se na to vykaąlal. Zřejmě je stejně přecitlivělý jako

já, pomyslel si android, a nemohl

se na to dívat. Hrůza. V rohu místnosti se náhle cosi pohnulo.

Od tmavé stěny se odtrhla nízká silueta dezinfekčního robota

a pomalu se sunula k

plastikovým dveřím. Android si setřel z čela syntetický pot.

Robot se náhle prudce rozjel k Rayovi

a zamával kolem něho svými detektory. Kovová tykadla jemně

pleskala po androidově hrudi, aby ji

vzápětí zalila odporně páchnoucí neutralizační hmotou. Ray si

zdrcenně sedl. Nedá se nic dělat,

musí to tu nějak přečkat. Ale jak dlouho můľe taková operace

trvat ? Dvě hodiny ? Pět ? Moľná, ľe

i víc. Doufal alespoň, ľe bude úspěąná.

Mladý solaňan, který opatrně vysouval obsah datové banky, se

na dneąní den velice těąil. Jako

mnohaletý student větąiny kybernetických oborů univerzit

pozemské unie získal rozsáhlé technické

znalosti, ale aľ zde, ve vývojovém centru solanské civilizace,

mohl nalézt uplatnění.

Dnes uľ nemusí, tak jako na Zemi, trávit celé dny nad

počítačovými projekty, které se ke své

realizaci nepřiblíľí nikdy o nic víc, neľli Solan ke svému

slunci. Uľ je konec nudné a úmorné práce

vědeckého pracovníka, který předává své návrhy a nápady

desítkám daląích zaslouľilých vědců,

kteří sedí ve vědecké hierarchii o pár stupínků výąe, protoľe

jim kdysi dal někdo ąanci nebo prostě

čekali tak dlouho, ľe někoho konečně nahradili. On ąanci

neměl. Byl solaňan. Jeho samostatné

vědecké projekty se na sympóziích rozmělnily do

nicneříkajících neověřených teorií. A ty ostatní

práce pro pozemské ústavy nesly uľ teď jména desítek lidí,

kteří s projekty neměli nic společného a

jejich jediná zásluha spočívala v tom, ľe naąli odvahu, poslat

spis o jednu kancelář dál. Přemýąlel

nad tím, co si od té práce tam vlastně sliboval. Byly to státní

laboratoře. Nízké platy, dlouhodobé

jistoty, finanční podpora zajímavých projektů. Plat ho moc

nezajímal. Jistoty také ne. Ale od

podpory projektů si hodně sliboval. A to byla chyba.

Projekty pro udělení podpory vybírali stejní lidé, kteří je

předkládali k posouzení. Ti nejvyąąí.

Byly to také větąinou jejich projekty, nebo z nich alespoň měli

sluąný zisk. A výsledky ? Ty nikdo

nechtěl. Ti lidé měli vědeckou autoritu, kterou získali svou

opatrností v přijímání čehokoliv

nového. Proč by tedy riskovali a právě kvůli nějakému

solaňanovi.

Kdyľ potřetí nepotvrdili podporu jeho projektu datového

záznamu osobnosti, byl rozhodnut

odejít. To byl krok, ke kterému se v ústavu odhodlal jen

málokdo. Větąina vědců by se v

soukromém sektoru neuľivila. Pravda, měli občas nějaké

vedlejąí projekty, třeba pro tu

podnikatelku Elsu Svensonovou a její laboratoře, ale to byly

větąinou jen opisy vědeckých prací

nováčků, kteří měli jeątě nápady a ty pak pozemské soukromé

laboratoře rozpracovávaly do

komerčně pouľitelných zařízení.

Na ten den, kdy přiąel ten nenápadný chlápek v tmavém saku,

si solaňan velmi dobře

pamatoval. Přinesl mu nabídku, i kdyľ to v tu chvíli

nevypadalo úplně jasně.

Řekl :"Jsem analytik z týmu pro vývoj pamě»ových technologií

a právě teď pracujeme na

vaąem projektu. Je zapotřebí, abyste na něm udělal několik

změn."

"Jak to myslíte ?"divil se solaňan"Ten projekt je v pořádku."

Analytik se zachmuřil."No právě. V tom je ten problém. Váą

projekt se na Zemi musí

zamítnout. Trochu to zpochybníme, najít pár nepodloľených

odhadů nebude problém, ale co kdyby

přece jenom někdo časem zkusil něco takového postavit ?

Podle modelu v naąich počítačích to

funguje a to je ta chyba. Musíte tam něco přidat."

"Ale já jsem rád, ľe to funguje. Proč bych tam měl něco

přidávat ? Ten projekt je ucelený."

"Tak ho přepracujte. My uľ jsme vąechny vaąe materiály

skartovali a nahradíme je novými. A

aľ s tím skončíte, máme pro vás letenku na Solan. Povedete

vědecký tým a dotáhnete váą nápad k

dokonalosti, ale ne pro pozemskou unii. Platí ?"

Analytik se na něho pátravě zahleděl. Jeątě dnes, kdyľ si na to

vzpoměl, mu běhal mráz po

ąlachovitých zádech. Nebyl si tím jist, ale v případě

nesouhlasu by ho zřejmě okamľitě zabil.

Naątěstí se rozhodl správně. Úplně správně. Nikdy nemohl

zapomenout na to, jak ho před vedením

ústavu jeho nadřízení shodili jak malého kluka, jen aby

ukázali, ľe v jeho projektu dokázali najít

chybu, kterou jim sám podstrčil. Těch dvou daląích uľ si

nevąimli.

Pak přiąla ľaloba z ústavu slečny Svensonové za sabotování

práce jejího týmu a poskytování

nepodloľených vědeckých podkladů. Neľli se nadál, přiąel o

místo a při pověsti, kterou stihl získat,

se s odpovídající kvalifikací mohl v klidu rozloučit. Několik

článků a polemik ve vědeckých

časopisech na téma jeho spekulací mu udělalo děsivou

reklamu na větąině planet pozemské unie.

Teď se mohl v klidu vydat na Solan a pak sem, přímo do

výzkumného ústavu.

Doklapl výlisek s biočipy do vysílacího zařízení a oľivil

integrační okruhy. Několik minut

vybíral simulované situace z kombinované nabídky, neľli

naąel konečně tu pravou. Potvrdil vstup.

Elektronický zázrak se nepatrně zachvěl a z mikrofonu se

vydral přerývaný muľský hlas.

"Tady agent Johnson. Slyąíte mě ?"

Solaňan vydechl úlevou. Podvědomě stále jeątě nevěřil, ľe

jeho zařízení bude skutečně

spolehlivě fungovat. Simulované situace nikdy nejsou

dokonalé a vyvolat sérií elektronických

impulsů u biologického média tu správnou odezvu, bylo

větąinou úspěąné stejně, jako kdyľ se sází

v loterii. Úspěchu v elektronicky simulovaných projektech

dosáhli teprve minulý měsíc, kdyľ jim

ten nový génius ze Země, o kterém přiąla hláąka, ľe je tajným

agentem vesmírné policie, poradil

nový postup. I kdyľ to byl ąpión, byl skvělý a solaňan si s ním

docela rád povídal. Měl rád ty jejich

pseudorozhovory, kdy z něho pozemą»an nenápadně páčil

detaily o místním výzkumu a solaňan mu

je v bohaté míře poskytoval. Jednou měsíčně pak nasadili

pozemmą»anovi pracovníci infiltračního

sektoru psychosondu a ve spánku mu implantovali

vzpomínku, ľe právě včera odvysílal vąechny

své poznatky a údaje zpět na Zemi. Ten pak v klidu pracoval

celý daląí měsíc a pak se vąe znovu

opakovalo. Ani neprahnul po povýąení a peníze ho zřejmě také

nezajímaly. Skvělý pracovník a

kromě toho má dokonce i výsledky.

"Tady agent Johnson. Slyąí mě proboha někdo ? Ozvěte

se."stísněný hlas nabíral na intenzitě.

Solaňan připravil vysílač a zamířil parabolickou anténu

směrem, kde se měl podle posledních

informací nacházet nepřátelský křiľník. Chvíli mu trvalo, neľli

oľivil vąechny okruhy a z éteru se

ozvalo přerývané :

"Ozvěte se. Pomozte mi. Nenechte mě tady. Přece mě tady

nenecháte.... Jsem Johnson. Agent

Johnson od SDPP. To mi opravdu nikdo nepomůľe ? Jsem

ztracen....."syntetický hlas ubohého

pozemą»ana propukl v depresivní pláč zlomeného člověka,

kdyľ se z přijímače ozvalo.

"Tady Ray 2. Udejte přesnou pozici, zapněte si zaměřovací

vysílač a my vás najdeme."

V éteru zapraskalo a pak se rozhostilo ticho. Solaňan

přemýąlel, jaké emoce asi musí cloumat

zlomenou bytostí, uvězněnou v biočipech kovově lesklého

hranolu.

"Vy..., vy jste tady ? Skutečně ? Já...já...tomu nevěřím. Já

umírám....Pomoc ! .....pom...."

Solaňan postupně zeslaboval výkon vysílače a poslední

pozemą»anova slova utichla v ąumu.

Nechtěl riskovat, ľe jeho výtvor řekne něco nemístného, jako

ľe třeba nemůľe najít zaměřovací

vysílač, protoľe nemá ľádné tělo nebo něco podobného.

Nadefinoval zaměřovací kmitočet SDPP podle nejnovějąích

tabulek a zapnul solanský vysílací

automat. O chvilku později dorazily slabé vlny a tiché hvizdy i

k zaměřovacím detektorům u

kterých vyčkával Ray 2.

"Vydrľ a pokus se přeľít. Zaměřili jsme tě a dostaneme tě

odtamtud."

Solaňan záviděl pozemą»anům jejich sebedůvěru a trochu

ąkodolibě se těąil, aľ se pokusí

domělého Johnsona skutečně zachraňovat. To bude teprve

legrace. Musí si dobře naladit

odposlechovou vlnu. Specialisté ze zásahové jim prý připravili

spoustu překvapení. Dokonce uľ se

sázeli, jak dlouho kdo z nich vydrľí. Vsadil si nejvíc. Celých

dvacet minut. Kdyby to vyąlo, měl by

velmi dobrý sázkový poměr. A jestli ne, alespoň se pobaví.

Kdyby tu tak chtěl přistát někdo z

pozemského výzkumného ústavu. Solaňan vąak cítil, ľe se mu

toto přání asi nesplní.

Předstartovní přípravy na odvrácené straně asteroidu právě

vrcholily. Sedm lesklých bojových

strojů pomalu rolovalo k hlavní ranweyi. Byla to nádhera.

Desítky tun pancéřované oceli ve spojení

s nejmodernějąí technikou dávaly úderným stíhačkám

solanského letectva impozantní vzhled a

neobvyklé letecké vlastnosti. Tyto nové prototypy zde nechalo

letectvo pouze přechodně uskladnit,

ale před několika hodinami velení rozhodlo, ľe půjdou do boje

hned napoprvé naostro.

Skupinka pilotů opustila pohotovostní vozidlo a zamířila ke

strojům.

"Henry, to je nádhera, kdyľ za nás ty automaty naparkujou i

na start a my se na to můľeme

klidně koukat zvenku."otočil se vousatý pozemą»an ke svému

solanskému kolegovi.

"Já tomu moc nevěřím. První zkouąka a hned naostro. Brede,

to je nějaký divný."zasyčel

solaňan a udiveně nahmatal na lýtku podivný polątářek s

kapalinou, zaąitý v kombinéze.

Pozemą»an ho s údivem pozoroval.

"Co je ? Ty si ten chlast musíą tahat s sebou i do akce ?"

"Já nevím, co to je ? Podívej se, jestli to nemáą taky."

Vąichni piloti si s údivem prohmatávali záhyby svých

kombinéz a objevovali to samé.

Překvapeně na sebe zírali a nikdo nevěděl, co říct. Někde mezi

nimi vsklíčilo temné tuąení, kterému

vąak raději nikdo nechtěl uvěřit. Lepąí klidná nevědomost,

neľli krutá skutečnost.

Výjimkou byl Henry. Jiľ od ąkolních let měl problémy se svou

zvídavostí, která ačkoliv by

podle oficiálních instrukcí měla být v solanských ąkolách

vítaná, přináąela mladému solaňanovi

nevraľivost učitelů, které svými dotěrnými otázkami přiváděl

aľ na pokraj ąílenství. Tehdy si jeątě

neuvědomoval, jak neúnosná můľe být otázka, nad kterou

učitel nikdy nepřemýąlel a která je

natolik sloľitá, ľe ji nedokáľe před čekající třídou zodpovědět.

O to horąí bylo, ľe vąichni ľáci jako

naschvál dávali pozor, čímľ pedagoga uvedli do rozpaků. Ten,

kdyby přiznal, ľe neví, ztatil by nad

svými studenty převahu i část autority. Kdyľ začal

improvizovat a vykládat bludy, to zvídavé dítě

ho zesměąnilo daląími dotěrnými otázkami.

Teď Henry své dávné učitele zcela chápal a proto právě

intenzivně přemýąlel, jestli by svou

doplňující otázkou nemohl někomu ublíľit. Těľko. Kdyľ jim

něco zaąili do kombinéz, museli o tom

vědět. Třeba jim to neřekli pouze nedopatřením a kdyľ se teď

zeptá, budou vąichni piloti klidnějąí a

celá dněąní ostrá akce bude úspěąnějąí. Myslel to vlastně

vąechno dobře. Stiskl vysílačku.

"®ádám spojení s velitelským centrem."

"Máte minutu do startu. Je to nutné ?"zachraptěl mu do uąí operátor.

Ostatní piloti se na Henryho udiveně dívali a ľasli nad jeho

odvahou. Za moľné důsledky své

zvědavosti si teď uľ můľe sám, ale vąichni se dozvědí, co chtěli

vědět. Někteří mu byli vděčni, ale

větąina si právě myslela něco o do nebe volající hlouposti.

"Je to nutné."odpověděl klidně solaňan.

"Jste přepojen do velitelské místnosti. Můľete mluvit."

"Promiňte, ľe ruąím předletové přípravy, ale objevil jsem ve

svém skafandru plastikovou

ampulku s tekutinou, o které mne před akcí nikdo

neinformoval. Chtěl bych vědět, jestli se jedná o

něčí omyl, nebo jestli jde o nějaký záměr, pokud to není

tajné."potil se do mikrofonu Henry a

kdovíproč měl právě teď pocit, ľe udělal velikou chybu. Kdyby

mu snad zbývalo více ľivota, neľli

následující dvě hodiny, mohl by toho velmi litovat.

Zesilovač na Sargově stole vychrchlal pilotovu zprávu a

generál se usmál na své důstojníky.

"Tak tady vidíme typycký důsledek zařazení člověka do

nevhodné funkce."

Pak si na monitorech vąiml, ľe se o pilota pokouąejí mrákoty a

vypnul mikrofon přístroje.

"Ten chlapec měl být u rozvědky nebo kdekoliv jinde, kde je

zapotřebí samostatně myslet.

Tam by se mohl ptát do omrzení. Ale tady musí být zticha a

poslouchat."

Letecký důstojník se nahnul k Sargovi.

"Je to jeden z naąich nejlepąích lidí. Vede tým v akci a má

skvělé výsledky."

"Tak to je skvělé, jestli se toho doľije, tak ho zítra za odměnu přeřadím do nějaké kancelářské

funkce. Nemám rád tyhle dotěrné myslitele na výkonných

místech. Jsou nespolehliví. Pochyby,

emoce a zase pochyby, dříve nebo později se začnou viklat.

Nesmějí se přetěľovat, protoľe pak

jsou jeątě více vąímaví. Takové nepotřebujeme. Teď máme o

problém navíc, ale já ho řeąit nebudu

!"

Sarga se otočil ke svému psychoanalytikovi, který postával za

jeho křeslem.

"Jste psycholog, máte armádní výcvik a také máte omezovat

moje nervové vypětí po dobu

dovolené. Tak si něco vymyslete."

Psycholog byl velmi pohotový a bleskurychle přistoupil k

aparátu. Stiskl tlačítko mikrofonu.

"Chytrá otázka."pronesl klidně a mezitím intenzivně

přemýąlel. Byl jedním z těch lidí, jejichľ

duąevní vypětí vyvolávalo pohybové změny v okolních

prostorách. Na Venusii, odkud pocházel, se

mu to dařilo dost dlouho tajit, ale kdyľ s tím vyděsil jednoho

svého velmi bohatého pacienta,

poąkodil si pověst tak, ľe musel uprchnout aľ na Solan. Teprve

zde mu se vstupem do armádních

sluľeb začala přicházet skutečně dobrá klientela. S financemi

uľ problémy také neměl a někdy byla

jeho práce dokonce velmi vzruąující, jako třeba teď. Na jeho

výroku závisí duąevní rozpoloľení

vąech letců v akci. Jestli budou s vypětím vąech sil čekat, aľ

jim jehla s jedem na dálkový pokyn

vnikne pod kůľi, nebude to dobré.

"Nevím, jak je to moľné, ľe vám o dneąním speciálním

vybavení neřekli."pokračoval a

uvědomil si, ľe teď uľ bude muset říct něco opravdu

konkrétního, aby to pilotům nebylo podezřelé.

Na stěně místnosti se pohnul obraz a v sousední kanceláři

vyskočilo od telefonu sluchátko a s

hlasitým řinčením dopadlo mezi kancelářské potřeby

generálova zapisovatele.

Psychlog se usmál. Měl to. Konečně ľivotaschopná výmluva, za

kterou se nemusí stydět.

Mezitím, co zapisovatel sbíral rozházené tuľky a diktafony,

naklonil se analytik nad přistroj a začal

vysvětlovat.

"Zřejmě vám to neřekli, protoľe se jednalo o utajovanou

skutečnost. Měli jste se to dozvědět aľ

v kabině, ale kdyľ to potřebujete vědět uľ teď, tak vám to

řeknu o něco dříve."

Nechal svá slova doznít a s uspokojením sledoval pohledy,

kterými se ostatní piloti s

despektem dívali na Henryho. Ten v tuto chvíli uľ jen trpce

litoval, ľe se kdy na něco vůbec ptal.

"Jedná se o akci bojovou, kdy je váą nepřítel vyzbrojen o něco

lépe neľ vy. Počítáme s

třicetiprocentními ztrátami na strojích, ale nechceme ztratit

nikoho z vás. V případě zásahu vás stroj

automaticky okamľitě katapultuje a vy se dostanete do

volného kosmického prostoru. Pokud bude

mít nepřítel převahu, můľeme mít problémy se k vám dost

rychle dostat. V ampulích skafandru

máte kapsle s nitroľilní výľivou, kterou vám bude malé

zařízení, zaąité ve vnitřní kombinéze,

vstřikovat v pravidelných intervalech. Můľete tak přeľít ve

vesmíru bez naąí pomoci i několik dní."

Henrymu se zdála taková péče o piloty dost nepravděpodobná,

ale nechtěl si jeątě více

komplikovat ľivot. Dneska uľ si uąkodil aľ dost.

"Děkuji za informace."odpověděl a odpojil vysílač.

Nad budovami se rozsvítila zelená světla a stroje se začaly

třást. Nové solanské energobloky v

reaktivních motorech pracovaly naplno a kotvící desky se

prohybaly extrémní zátěľí. Vzduch se

chvěl ionizací a Henrymu se pod helmou zjeľily vąechny vlasy.

"A to nám tvrdili, ľe přilba má radiační i magnetické stínění.

Houby !"

Piloti se rozeběhli ke svým strojům, zatímco odcházející

technici s přáním dobrého letu prchali

z letiątní plochy. O několik okamľiků později jiľ byli vąichni

na svých místech a oblaka modré

mlhy, která se uvolňovala z roztaveného povrchu

plastotitanových drľáků řvoucích strojů, zakryla

celou plochu letiątě i s přilehlými budovami. Čističe vzduchu

pracovaly naplno a v Sargově ątábu

byla atmosfééra k zalknutí.

"Tak jedeme do toho !"vyątěkl generál.

Letouny se mírně zachvěly, a pak v okamľiku odpojení

kotvících desek, jediným skokem

zmizely naráz v blankytně modrém nebi. Ionizace pominula a

tichý větřík pomalu rozfoukával

zbytky nafialovělého oparu po přilehlých farmách, kde se

drobné splodiny zvolna snáąely do

zrajících lánů ľlutých zrajících klasů.

"Zase o pár stopových prvků v potravě víc."uąklíbl se Sarga a napil se pěnivého

povzbuzujícího nápoje.

"Kontakt s pozemským křiľníkem za čtyři minuty.

Holografické projektory uľ pracují na plný

výkon."hlásil zpravoddajský důstojník.

"Teď jsou na tahu pozemą»ané."pronesl generál"Ale jestli budou hrát podle mých pravidel,

mají smůlu."

Pozorně se naklonil nad projekční stůl, kde mu přesně tak, jak

poľadoval, právě promítali

stručný rozbor osobnosti, chyb a klíčových způsobů

rozhodování velitele pozemského křiľníku.

Jakýsi plukovník Parker. Svědomitý, vytrvalý, přesný, trochu

komisní. Dokonalý voják, jeho

jedinou slabinou byly ąpatné odhady, na které jiľ několikrát

doplatil. Ano. Byl povrchní.

Sarga se zmítal ve svém ľivlu. Teď, kdyľ znal svého protivníka

do nejmenąích detailů, cítil se

mnohem lépe. Proti němu nestojí smrtonosný nepřítel, ale

pouze člověk. Člověk, který má svá slabá

místa, o kterých často nevědí ani jeho nadřízení a větąinou ani

on sám.

Jiľ dvakrát se nechal hloupým pirátským trikem, nebo

ąpatným odhadem palebné síly i se

svým křiľníkem sestřelit, ale pokaľdé se mu podařilo se

katapultovat na nějakou blízkou primitivní

planetu. Sám by tam samozřejmě nikdy nepřeľil ani dva dny,

ale pokaľdé ho zachránil kapitán

Stone, který byl náhodou vľdy nablízku. Pěkná náhoda. Vľdy»

Stone je tu dnes taky. A Parker mu

teď asi letí splatit dluh. No tak uvidíme.

Bojový křiľník galaktické policie se s velmi efektní

materializační explozí vyloupl z nicoty a

vzápětí se ponořil do mrazivého stínu čtvrté planety soustavy.

Plukovník Parker měl plné ruce

práce a snaľil se předvídat vąechny následující situace. Celá

posádka ve stavu maximální bojové

pohotovosti zaujala svá místa u jednotlivých obranných sekcí

a plukovník marně přemýąlel, jak

mohla průzkumná sonda vystřelená z lodi okamľitě po vstupu

do standartního prostoru, přinést tak

ąokující informace.

"Mám na monitorech sedm solanských bojových křiľníků

obklopených rojem útočných

strojů."hlásil velící důstojník.

"Připravte útok."zavelel Parker.

"Coľe ??"vyjekl překvapený důstojník."Vľdy» to je jasná sebevraľda. Nikdy nemůľeme

odolávat takové přesile."

"V nařízeních stojí, ľe jsme vyzbrojeni dostatečně pro

jakoukoliv situaci. Tak si to

vyzkouąíme."

"Ale pane, to přece nemůľete myslet váľně. Vľdy» vąichni

víme, ľe admirál Neumann je

zastáncem přehnané úsporné politiky a těm jeho odhadům se

nedá věřit. Zavoláme posily. Za

hodinu jsou tu a můľeme začít akci."

"Poručíku, vy pochybujete o kvalitě naąí výzbroje ?? Jeątě

jednou uslyąím něco podobného a

dám to do hláąení. Jsme vybaveni zcela dostatečně k likvidaci

vąech těch solanských zastaralých

lodí."

"Ale plukovníku. Ty lodě asi vůbec nebudou zastaralé.

Kontrolovali jsme jejich gravitační i

magnetické obrazy a nic. Musí mít kolem sebe neprostupné

silové pole. Při přímém útoku nemáme

ąanci."

"Tak je necháme zaútočit jako první. Budou muset vypnout

ątíty a pak je zasypeme mířenými

střelami."

"Slyąel jsem dobře ?? Říkal jste mířenými střelami ? Proč

nepouľijeme naváděné hlavice

?"zíral důstojník na svého nadřízeného.

"V době naąeho startu byly dvě třetiny naąich řízených hlavic

na pravidelném seřízení a

nevidím důvod, proč by dálkově řízené střely měly mít niľąí

vojenský efekt. Výcvik na to máte, tak

zaujměte své místo u řízení. Prvních pět střel řídíte vy. A miřte

přesně !"

"Přesně na co ?"

"To je snad jasné, ľe na malé útočné stroje. Aľ kdyľ zachytíte

gravitační obraz solanských

křiľníků, znamená to, ľe vypnuly silové pole a pak pouľijeme

naąich zbývajících pět řízených střel

s jadernou náloľí. Okamľitě po jejich odpálení letíme zpět za

čtvrtou planetu. Nevím, kolik toho

náą ątít dokáľe vstřebat."plukovník se na svého podřízeného

povzbudivě usmál a doufal, ľe tím

diskuse skončí. Uľ mu docházela fantazie a v povzbuzování

posádky měl jiľ od prvních letů značné

problémy. Nikdy mu nevěřili, ľe to dopadne dobře. Nechápal

proč. Je pravda, ľe větąinou

ztroskotali a prohráli co ąlo, ale to uľ je asi věčný úděl

galaktické policie. Parker měl tuto práci rád.

Cítil se důleľitý a hlavně uľitečný. Vľdy» je to vlastně on, kdo

tvoří dějiny pozemské unie a

zbývajícího vesmíru, kdykoliv bojuje s piráty, se solaňanny

nabo s dezertéry z vlastních řad. Kdyby

tu nebyl on a jemu podobní, tak by téměř polovina

pozemských novin neměla o čem psát.

Skutečně. Vľdy» poslední dobou uľ pravidelně dostával od

některých redaktorů provize za záznam

dostatečně dramatických kosmických soubojů, o které

poslední dobou nebyla vůbec nouze.

Postupně mu tak vznikl docela sluąný vedlejąí příjem.

Co na tom, ľe byli ąpatně vyzbrojeni, ľe neměli odpovídající

vybavení a ľe jich větąinou bylo

přílią málo. Plukovník dobře věděl, ľe kdyľ se stihne

katapultovat včas, určitě někdo vyąle

záchrannou výpravu. A» jiľ dříve nebo později, nakonec ho

někdo najde a pokud nebude v průběhu

nudného čekání vylézat z modulu nebo neudělá nějakou jinou

hloupost, při které by ho něco

seľralo, seľehlo nebo beze stopy rozpustilo, na Zemi ho čeká

sláva a pocty náleľející fanatickému

bojovníkovi za pořádek, spravedlnost a práva pozemské unie.

"Říkal jste, ľe jaderných hlavic máme pět."ozval se znovu

poručík ."Ale solanských křiľníků je

tam přece sedm."dodal vyčítavě.

"Miřte přesně a ono to nějak ddopadne. Hájíme tady zájmy

unie a celý civilizovaný svět se na

nás dívá."pronesl pateticky Parker a odeąel se připoutat do

sprchového koutu, kde trávil větąinu

podobných útoků. Proudy vody mu přináąely uvolnění a

antigravitační vybavení hygienických

bloků vyrovnávalo nepříjemná přetíľení lépe, neľli větąina

křesel v pilotní kabině. Bloky byly

dodány do lodi později a výrobce jiľ měl zřejmě modernějąí

přístrojové vybavení.

Na tento svůj objev byl plukovník hrdý, ale nikomu o něm

neříkal. Vąichni jeho podřízení si

mysleli, ľe je stále na příjmu a pouze striktně dodrľuuje fakt,

ľe předal velení svým důstojníkům,

přičemľ si zapisuje a analyzuje chyby vąech zůčastněných.

Bylo to tak lepąí. Vąichni se báli mu

cokoliv říct a Parker měl úplný klid. Sprchu větąinou opouątěl

aľ v okamľiku, kdy se záchranný

modul i s hygienickým blokem odpoutal od lodi a vydal se k

nejbliľąí planetě. Ani dnes

nepředpokládal, ľe by to mohlo dopadnou jinak.

"Celý svět se na nás dívá ? Já vidím jen solanské křiľníky,

jinak nikde nikdo !"remcal velící

důstojník a rychle překontrolovával vąechny bojové sekce.

Desítky chvějících se dlaní na

ovládacích mechanismech připravených a odjiątěných raket

vyvolávaly v jeho mysli mrazivé

nadąení. Musí zaútočit co nejdříve, neľli začnou nervózní

střelci otupovat. Vzpoměl si na jeden z

cvičných útioků, kdy čekali v bojové pozici tak dlouho, aľ

selhalo vąech patnáct střelců, kteří

nevydrľeli muka čekání a nakonec vypálili své rakety

nazdařbůh, jen aby odlehčili svým vypjatým

nervům. To byl extrémní případ. Nikdo nevydrľí čekat čtyři

hodiny s prstem na spouąti. Ale teď je

ta pravá chvíle. Napětí vrcholí a střelci se svých smrtonosných

svěřenců rádi zbaví. Zásahy se

zaznamenávají a ti nejlepąí získají po návratu na základu od

letectva prémie. Musí se snaľit.

"Za dvacet sekund vyletíme ze stínu planety. Okamľitě se

zaměřte na cíle a palte."

Poručík prudce vydechl a sehnul se nad konzoli ovládacích

jednotek. Stiskl červené tlačítko a

bojový křiľník se dal do pohybu.

Henry je uviděl první. Ale radost z toho neměl. Okamľitě po

zaparkování stroje po boku

jednoho z kosmických obrů, ve chvíli, kdy jeątě celý útočný a

zaměřovací systém nebyl plně

aktivován, prozářily bezednou vesmírnou temnotu nafialovělé

naváděcí paprsky, které pomalu

vycházely zpoza čtvrté planety soustavy. Podle vąech odhadů

by se měl v průběhu následujících

několika sekund vynořit celý bojový křiľník vesmírné policie.

"Nepřítel lokalizován. Pozice těsně za Alfa čtyři. Jednička a

dvojka mají povolení

odpálit."vydal Henry svůj verdikt.

"Rozkaz potvrzen. Odpalujeme první salvu."

Od dvojice bojových strojů v čele formace se oddělilo několik

raket a zvolna zamířilo k

vycházející lesklé kovové konstrukci pozemského stroje. Ten

se velmi pomalu otáčel, aľ nabral

směr přímo na solanskou flotilu. Naprogramované letící

hlavice se v sevřeném ąiku blíľilly přímo k

hlavním motorům. Několik pořádných detonací by mohlo v

několika sekundách vyřadit celý

generátor z provozu a pak by byl osud křiľníku zpečetěn.

Silové pole nebylo zapnuté a to bylo pro

solaňany dobré znamení. Uľ nezbude čas na odvetnou salvu,

kterou armádní předpisy povolovaly

aľ po prvním útoku nepřítele. Henry byl nadąen. Vypadalo to

na čisté vítězství. A beze ztrát. V

duchu děkoval solanské tajné sluľbě, ľa přiąla na ten skvělý

nápad spolupracovat s nejvyąąími

pozemskými veliteli při vytváření jejich sloľitých a

nepřehledných armádních předpisů. Leccos se

tam ztratilo, ale dost věcí se tam podařilo i přidat. Třeba právě

tato poloľka zabraňující

meziplanetárním incidentům a nedorozuměním. Aľ dostanou

zásah, bude jasné, ľe nejde o

nedorozumění. Ale to uľ bude pozdě. Henry se uvolněně

usmál.

Do zásahu zbývalo dvacet sekund, kdyľ v bojovém člunu nastal

polach. Kontrolky na displeji

zářily jasně červeně a solaňan nechápal, co se děje. Faleąný

polach ? Ohroľení systému ? Ne, to

nebyl omyl. Henry zpozoroval úzký laserový paprsek, který

spojoval jeho člun se vzdáleným

pozemským strojem. Ozařoval kabinu a kaľdou chvíli

solaňana oslnil. Naváděcí paprsek. To není

dobré. Snaľil se překonat mihotavé mľitky před očima a tápal

po komunikátoru.

"Volám zástupce velitele roje. Mám tu poplachové hláąení z

vaąich strojů. Nede jak jste na tom

?"

"Zaměřili nás. Vąichni jsme pod jejich lasery. Máme vyčkávat

v pozici ?"

"Jak jsou na tom naąe holovizní křiľnníky ? Míří na ně nějaký

paprsek ?"

"Ne. Vąechny jdou na nás. Já mám na sobě dva."Relaci

přeruąilo praskání a lomoz v

kabině."Nic nevidím, vůbec nic nevidím. Ty bastardi mi

vypálili oči. Dostal jsem přímý zásah do

obličeje..."

Henry se ovládal a snaľil se nepanikařit. Se zavřenýma očima

se soutředil na vývoj situace.

Kaľdou chvíli měl přijít signál úspěąného zásahu jaderných

hlavic, ale sekundy se nekonečně táhly.

Zvědavost ho nutila otevřít oči, ale ľhavý tlak na víčkách ho

utvrzoval v přesvědčení, ľe pohled,

který se mu naskytne, bude poslední v ľivotě.

Proč proboha pouľívají naváděcí paprsky ? Kdyby vyslali

normální řízené střely, měli by

mnohem větąí ąanci na úspěąný zásah. Přece nemohli vědět,

ľe piloti nebudou mít v přilbách

ochranné filtry a jiľ pouze zaměřovací paprsek bude stačit na

to, aby je zcela paralyzoval.

Ticho v kabině prolomil palubní počítač :"Nepřátelská loď

vystřelila salvu jedenácti raket s

laserovým zaměřováním. Hlavice jsou konvenční. Doba do

zásahu půl minuty."

Henry se vzpamatoval a vykřikl :"Odlet. Vąichni ze svých

pozic. Kličkujte a útočte střemhlav.

Oči otevřete, teprve aľ po dvou manévrech naslepo. První

manévr vąichni doprava a pak nahoru."

Prudké přetíľení jej zalisovalo do anatomické sedačky a

solaňan si uvědomil, ľe mu v záhybu

kombinézy cosi cuklo. Odjiątěná kapsle nepříjemně studila na

holé kůľi a Henryho se zmocnil pocit

zoufalství. Tak tohle jsou ty jejich vitamíny a výľivné látky. Při

prvním náznaku nebezpečí se

odjistí a jekmile se pokusí se katapultovat, jehla mu

automaticky vpálí do ľíly svou dávku

smrtelného jedu. Vľdy» se to proslýchalo uľ na letecké ąkole, i

kdyľ tomu nikdo z pilotů nevěřil.

Tolikrát ho cvičili, aby ovládal svou pammě» a ani při

nejhlubąích psychických sondách nic

nevyzradil a teď mu evidentně nevěří. Raději ho zabijí, neľ by

riskovali prohru. Ten technik, co

tvrdil, ľe dnes nejsou na strojích výsostné solanské znaky asi

nevtipkoval. No a co. Uľ je stejně

pozdě. Deprese vrcholila a Henry sevřel řídící páku a opatrně

otevřel oči.

Nafialovělý paprsek pronásledoval jeho člun stejně tak jako

větąinu ostatních v těsném závěsu

a nevěstil nic dobrého. Vyděąení piloti splaąeně prolétávali

solanskýmmi křiľníky, čímľ

pozemą»anům, kteří vąe z dálky sledovali, způsobovali těľké

ąoky.

Na obrazovce videorádia zablikala tvář pozemského

důstojníka.

"Solanątí piloti, vaąe vlast Vás poslala na smrt, ale my vám

dáme ąanci. Pokud se okamľitě

vzdáte, deaktivujeme naąe hlavice a vezmeme vás do zajetí."

Henry měl pocit, ľe se jehla s jedem v kombinéze nepatrně

zachvěla. Jediné ąpatné slovo a

skončil jednou provľdy. Sarga to vąechno určitě na asteroidu

poslouchá.

O Sargu se pokouąel infarkt. Tolik se na bitvu těąil. Ale jeho

válečná lest nevyąla. Jak to ?

Nebyla sice úplně dokonalá, ale velitel lodi měl být přeci dost

unáhlený člověk. Prvděpodobnost

chyby a impulsivního rozhodování byla u plukovníka Parkera

velmi vysoká, tak jak je tedy moľné,

ľe dělá, jako by solanské křiľníky vůbec neviděl ?

"Ani vaąe křiľníky vám nepomáhají."hřměl z vidoerádia

demagogický hlas."Neľ aby vypnuli

své silové pole, raději se podívají na vaąi zkázu."

Tak a je to. Silové pole. Neútočí na ně prostě proto, ľe si

netroufnou. Proč si ale myslí, ľe mají

silové pole ? ®e by je kontrolovali zblízka ? Nebo mají nějaké

nové přístroje ? To je ale smůla.

"Za pět sekund přestanete existovat. Máte poslední ąanci."

Sarga se vztyčil a zařval :"Na to nemám nervy. Kaľdého, kdo se

vzdá nebo se pokusí

katapultovat, okamľitě zabíít."pak poněkud tiąeji

nařídil"Vydejte příkaz nejbliľąímu solanskému

křiľníku, aby okamľitě zamířil k naąemu systému."

Generál se pomalu posadil a snaľil se nemyslet na to, co se

děje nahoře v kosmu. Armádní

psycholog se k němu nenápadně natočil a v průběhu několika

minut odpoutal Sargovu mysl od

děsivých galaktických problémů k ąokující vizi překvapivé

návątěvy generálovy manľelky. Detaily

jejího moľného příjezdu do rekreačního centra vybaveného

pro generálovu potřebu Sargu vyděsily

natolik, ľe by se nejraději na celý kosmický konflikt vykaąlal a

okamľitě odjel zahladit stopy své

bujaré relaxace, rozpustit tým masérek a přeuspořádat

videotéku. Představa, ľe je jeho manľelka

mimo kontrolu přidělených expertů sluľby byla děsivá. Těch

nepříjemností a ty zdlouhavé, úmorné

a nikdy nekončící hádky. Skoro jako tekrát, kdyľ jí jakýsi

pozemskký agent prodal za několik tisíc

dolsů rozsáhlé materiály o generálových večírcích na Venusii.

A to tam jeątě ani nebylo vąechno,

ale nepříjemnosti z toho měl přímo kosmické. Tehdy se také

rozhodl, ľe uľ nikdy nepojede na

ľádnou svoji dovolenou nikam mimo kolonie solanu. A dobře

udělal. Zatím. Ale kdyby na něho

mělo zase něco prasknout, pak zodpovědné osoby nedoľijí

rána.

Generál na chvíli zapoměl, co se děje v sektoru Alfa čtyři a to

bylo dobře, protoľe se tam právě

odehrávaly samé pro Solan velmi nepříjemné věci.

Henry se v prudkých poryvech přetíľení potil v pilotním křesle

a zděąeně sledoval oslňující

exploze, ve kterých se ztrácely stroje větąiny jeho kolegů.

Těsně za sebou měl stále několik

naváděných střel, které mu velmi zákeřně nadbíhaly, aby na

něho vzápětí střemhlav útočily,

netrefily se a celý vyčerpávající hon mohl pokračovat dál.

Solaňana deptala představa, ľe ten, kdo

ty prokleté střely řídí, sedí v klidu za konzolí svého počítače a s

joystickem v ruce se oddává

dojmu, ľe hraje videohru. Ani by se nedivil, kdyby na takové

akce armáda pouľívala děti, které

byly co se týče reakcí a rychlých rozhodnutí v průběhu hry,

mnohonásobně rychlejąí neľli jejich

dospělí kolegové. Jednou, jeątě za ąkolních let, četl na Solanu

studii, ze které jasně vyplývalo, ľe

čím méně toho řídící osoba ví, tím rychleji se rozhoduje. A v

boji, kdy na rychlosti reakcí a

momentu překvapení záleľí často více, neľli na dalekosáhlých

strategických úvahách, to platí

dvojnásob.

Prudce uhnul doleva a vyděąeně sledoval jednu ze střel, která

jen o několik metrů minula levé

křídlo. Ne, to nevydrľí. Z jednotky uľ zbývalo jen pět strojů a

husté mraky kovových úlomků,

kterými prolétával, mu připomínaly jeho jiľ neexistující

kolegy, kteří se rozplynuli v duhových

zásazích smrtonosných střel. Netuąil, ľe tři z pěti solanských

strojů jiľ letí pouze ze setrvačnosti,

protoľe kapsle s jedem v kombinéze vykonaly své poslání v

okamľiku, kdy se piloti pokusili

katapultovat.

Daląí zásah. Oslniivý záblesk Henryho na okamľik oslepil a

kdyľ se mu opět vrátil zrak, zjistil,

ľe jeho pronásledovatelé zmizeli. Hlavice prolétávaly bezcílně

prázdným prostorem a nafialovělé

paprsky pro ně marně hledaly vytouľený cíl. Prémie nebudou.

Mezi malým bojovým strojem a

pozemským křiľníkem se jako dar z nebes objevil meteorický

roj, který Henrymu zastínil výhled na

nepřátelský stroj. Opatrně srovnal rychlost lodi s rojem a

nechal se unáąet pryč, daleko od vraľdění,

utrpení a nemilosrdných jatek v provedení odpovídajícím

třiadvacátému století datování pozemské

unie.

Henry byl ą»astný. Podle vąeho byl jediný, kdo z celé letky

přeľil. Bylo to kruté, ale solaňanovi

to právě teď připadalo spravedlivé. Vąechno to vyptávání před

akcí, nepříjemnosti a sloľité vedení

operace, která je předem odsouzena k neúspěchu. Vľdy» by to

bylo tak kruté, zahynout nevlastní

vinou, bez ąpetky naděje, jako odečitatelná poloľka ve

statistických materiálech. V duchu se mu

vybavil hlas :"Počítáme s třicetiprocentními ztrátami. Máte

moment překvapení."Ztráty byly

devadesátiprocentní a moment překvapení se nekonal. Jak byl

naivní ve chvílích, kdy svým

velitelům věřil. Uľ nikdy, nikdy nebude bojovat pod cizím

velením. Nést odpovědnost za chyby

druhých a pykat za ně. Ne, uľ nikdy. V Henrym pomalu

dozrávalo ľivotní rozhodnutí. Dezerce. A

ľivot na volné noze. Třeba se dá s pozemą»any mluvit. Prý jsou

tak zkorumpovaní, ľe přistoupí na

cokoliv, z čeho jim plyne zisk. A Henry měl co nabídnout.

Perfektní znalost solanských

zaměřovacích systémů ho stavěla mezi leteckou elitu v tomto

oboru. Měl toho v hlavě víc, neľli

mohl kdy jaký pozemský agent nakrást z přísně střeľených

solanských archivů. Vyplatí se jim.

Snad nebudou nevděční.

Rozhodl se. Opatrně vyndal ze zásuvky tavný nůľ a centimetr

po centimetru vydolovával

jedovou kapsli ze své kombinézy. Z lesklé tkaniny se vynořila

nejdříve malá plastická nádobka se

zelenou tekutinou a hned za ní kovově chladný mechanismus,

ze kterého vykukovalo tenké lanko

antény, která mizela kdesi v útrobách skafandru. V okamľiku,

kdy celé zařízení vysunul ze záhybu

látky, jehla s sebou prudce ąkubla a postříkala palubní desku

zelenými kuličkami, které se drolily,

odráľely, znovu drolily a znovu odráľely a vytvořily tak v

kabině jemnou nazelenalou atmosféru.

Henry se naklonil k ovladači odsávání a nastavil čistící reľim.

Přestoľe ho vzduchotěsná přilba

chránila před jedem více neľ dostatečně, obával se, ľe se

zelené kuličky časem dostanou do

kombinézy čerstvě vyřízlým otvorem. Naklonil se pro lepicí

pásku a pak spatřil svůj zlý sen. Jedna

ze zbloudilých solanských střel právě prosviątěla kolem lodi a

naąla si svůj cíl právě v nedalekém

meteorickém roji. Záblesk jasnějąí neľ tisíc sluncí ozářil celý

planetární systém a vypařil celý roj v

několika desetinách sekundy. Pozemské zzaměřovače vzápětí

naąly svůj cíl a několik raket

bleskurychle zamířilo k malému stroji. Solaňan automaticky

zatáhl za ruční katapult a v

následujícím okammľiku jiľ z volného vesmíru sledoval

efektní výbuch své lodi. Udělal, co mohl a

vąechno by bylo v pořádku, kdyby... Kdyby mu pod nafouknutý

krunýř kombinézy nezačal

pronikat mrazivý chlad a ručička zásoby kyslíku neklesala

prudce k nule. Vyjeveně zíral na temný

otvor v levé nohavici, kterým zprudka unikal ľivotodárný

kyslík a v tisících drobných krystalcích

zmrzlého plynu se rozplýval v otevřeném prostoru. Henry

nebyl hlupák. Věděl, ľe je konec. ®ivot

mu uľ ľádnou daląí ąanci nedá. Smutně se zahleděl k

solanskému asteroidu a v hrdle mu zamrzl

němý výkřik beznaděje.

V pozemském křiľníku vládla povznesená nálada. Někteří

střelci se sice mezi sebou stále jeątě

hádali, komu patří prémie za poslední oslnivý záblesk, který

pomalu pohasínal v temně rudých

skvrnách na monitorech větąiny střeleckých kabin, ale členové

důstojnického sboru byli vyloľeně

spokojeni.

"O tom, kdo dostal ten poslední člun, rozhodne aľ komise na

Zemi."vydal svůj verdikt

zástupce velícího důstojníka."Zatím se tady moc nehádejte,

nevíme, co nás jeątě dneska čeká."

Hlučící muľstvo se pomalu rozcházelo do svých kójí a občas

někdo hlasitě zanadával. Prémie

za ostré bojové zásahy byly poslední dobou jediným výrazným

přilepąením k jinak ľebráckému

platu řadových přísluąníků vesmírné policie, a tak by kaľdý

nejraději sám povraľdil nejméně

polovinu pilotů těch pirátských člunů.

Důstojník pomalu procházel poloprázdným sálem, aľ doąel k

radarovému pultu.

"Máte tam něco ?"

"Ne. Nic, co by zatím bylo jisté..."v operátorově tváři se na okamľik mihl faleąný úąklebek, ale

rozplynul se tak rychle, ľe si ho nikdo ani nestihl vąimnout.

Tento specialista byl naverbován

několik dní před pohotovostním startem a ledabylý kontrolor

si při jeho registraci nevąiml, ľe

větąinu ze svých odborných vysvědčení získal na solanských

universitách. I kdyby si toho ale býval

povąiml, mohl mu pouze do dokladů zanést razítko"ČASTO

PROVĚŘOVAT", coľ by ale třeba

právě dnes mohlo odvrátit osudnou katastrofu.

Tento mladík, stejně jako větąina daląích, kteří studovali v

solanském systému, poci»oval

značné sympatie k reľimu, který si vytyčil jako hlavní cíl

vzdělanost a vědu. K tomu přispívalo i to,

ľe ho poznal právě z té lepąí stránky perfektně vybavených

laboratoří ąpičkových universit.

A tady se mělo prý zasahovat proti tomuto systému. Ne,

nebude nikomu ąkodit, ani nic

sabotovat. Bude jenom naprosto přesný a bude dělat vąechno

přesně podle předpisů. To úplně stačí.

Takľe třeba ten stín neznámé velké kosmické lodi, která se k

nim právě teď přibliľuje

meziprostorem nadsvětelnou rychlostí, raději nikomu

nenahlásí. Jeątě není jisté, ľe se tu vynoří. Její

obraz si přece mohl splést s meteorickým rojem, i kdyľ ten by

asi nevykazoval zápornou gravitaci.

Operátor si uvědomil, ľe vąechna měření jedou do záznamu a

bleskurychle stáhl gravitační sondu z

podezřelé oblasti a začal intenzivně měřit parametry kovových

úlomků, které zbyly po výbuchu

jednoho z posledních strojů.

Důstojník se naklonil nad obrazovku a podíval se technikovi

zpříma do očí.

"Jak to myslíte, ľe nic, co by bylo jisté ?"

Operátor se nervózně podrbal za krkem a znovu upřel svůj

zrak na ąiroce zářící pestrobarevné

vzorky na stolním projektoru. Pak zvedl hlavu a začal svou

řeč :"Máme tady tisíce faleąných odrazů

od roztříątěných zbytků malých bojových člunů, pak je tu

několik meteorických rojů a navíc mi tu

jeątě ruąí obraz ty veliké holografické projece bojových

křiľníků ze sousedního asteroidu. Myslíte,

ľe je přes to jeątě něco vidět ? Za odrazy nevidím, můľu jenom

odhadovat."

Důstojník se přísně zahleděl do obrazovky, která mu sice ve

svém mihotavém reji světélek

docela imponovala, ale směsice souřadnic v jednom z

galaktických nářečí nedávaly ľádný ucelený

význnam. Hlavou mu prolétla úvaha o tom, ľe uľ bylo dávno

na čase uzákonit desítkovou soustavu

pro vąechny planety vesmíru, ale ta se v zápětí rozplynula v

záblesku poznání.

"Takľe vy říkáte, ľe ty projekce přicházejí z asteroidu ?"

"Ano."

"A jste si tím naprosto jistý ?"

"Samozřejmě. Zaměřil jsem projektor."

Důstojníkův sebevědomý úsměv člověka spokojeného sama se

sebou se náhle rozplynul a jeho

obličej se zkřivil zlostí.

"Tak proč jste mi to okamľitě nehlásil ? To je přece sabotáľ ."

Operátor litoval, ľe tomu blbovi vůbec něco říkal a pokouąel se

hájit.

"Přiąel jsem na to právě teď. Aľ kdyľ jste se mne zeptal."

Důstojník se uklidnil."Tak to je v pořádku. Můľete sledovat

dál."Pak se naklonil k interkomu a

vyątěkl :"Nastavit kurs na asteroid a připravit útok na jejich

pozemní zařízení. Povoluji pouľití

hloubkových hlavic s jadernými náloľemi."

"Budeme je muset přemontovat z útočných střel, které jsme

měli připravené na solanské

křiľníky."ozval se z reproduktoru ustraąený hlas.

"Tak je přemontujte. Máte na to deset minut."

"Rozkaz."

Pozemský hvězdolet nabral kurs přímo na nedaleký asteroid a

začal se pozvolna s hrozivou

neodvratností přibliľovat ke konečnému cíli své dlouhé cesty.

Sarga seděl shroucený v křesle a své okolí evidentně nevnímal.

Vyděąený lékař za stolkem

intenzivně míchal povzbuzující lektvary a s obavami sledoval

potícího se psychologa, který se

marně snaľil se solanským generálem zapříst jakýkoliv

smysluplný rozhovor.

Velitel akce tupě zíral a nereagoval. Ztrátu svých lodí vnímal

aľ přílią bolestně. Vojenská

disciplína ho nutila přijmout děsivou skutečnost jako holý

fakt, ale jeho lidské já ho sľíralo k

nevydrľení. Nervy mu povolovaly s kaľdým daląím smrtícím

zásahem pozemských střel. Kdyľ

jednotlivé monitory pilotů zhasínaly a ukazatele ľivotních

funkcí se měnily v nehybnou čáru,

vynořila se mu v mysli trýznivá představa z doby, kdy slouľil u

letectva a při cvičném letu omylem

odtrhl konektor biosnímačů z řídící desky.

Stalo se to velice snadno, kdyľ jeden z bezpečnostních

popruhů nevydrľel extrémní přetíľení

akrobatických kousků, které rád předváděl nad letiątní věľí, a

přetíľení ho vytrhlo ze sedačky a

přirazilo nesmírnou silou ke stěně kabiny. Nikdy

nezapomene, jak vyjeveně zíral na chuchvalce

drátů mizející v útrobách lesklého skafandru a hlavou mu

prolétávala divoká směsice nadávek ve

větąině soplanských dialektů.

V zápětí automat přepnul na automatického pilota, který se

začal velmi zvolna navádět na

přistání. Trvalo to nesnesitelně dlouho. Automatický detektor

ľivotních funkcí byl bez signálu a tak

v souladu se směrnicí pro nouzové stavy kdesi ve svém

biočipovém mozku konstatoval smrt pilota

a vypnul přívod kyslíku, aby zbyla větąí rezerva pro střelce,

který se krčil v oddělené spodní kabině

stroje. Sarga se začal dusit. Nejdříve pomalu a nenápadně.

Vzduch, který dýchal, byl čím dál

prázdnějąí. Musel dýchat více a hlouběji a přesto měl pocit, ľe

se dusí. Panika, křeče, horečka, pot a

ąiroce rozevřené oči v namodralé tváři ujistily vyproą»ovací

četu o skutečném stavu pilota hned, jak

ho uviděli. Dávali mu padesátiprocentní ąanci na přeľití a

tvrdili cosi o celoľivotním poąkození

mozku. Mýlili se. Kdyľ se tehdy Sarga probral, byl to zase on.

Svěľí, energický a rozhodný velitel.

Nic mu nechybělo. Snad... Snad jenom drobnost. Ale ta se

objevila aľ mnohem později. Aľ poté, co

se stal nejvyąąím velitelem tajné sluľby, a při jedné z extrémně

náročných akcí se náhle shroutil.

Ne, nebylo to pravé nervové shroucení. Prostě vypnul. Usnul s

otevřenýma očima. Zdánlivě bez

příčiny, ale vzbudit se nedal. Probral se aľ po pěti hodinách a

nic si nepamatoval.

Tehdy to vąechny dost vyděsilo a vzápětí mu zařídili

kaľdoroční dovolenou na zotavení, kam

jezdil jiľ čtvrtý rok právě do nedalekého rekreačního centra.

Celý ostrov pro sebe, krásné dívky,

zpěv exotického ptactva a ąumění vln. Prostě dokonalá

relaxace.

Doktoři tvrdili, ľe maximální riziko opakování podobných

stavů je právě teď, v solanském

letním období, kdy metabolismus pracuje rychleji a emoce

jsou intenzivnějąí. Toto rizikové období

by normálně trávil zcela neruąen v absolutním klidu, nebýt

těch dvou prokletých pozemą»anů. Ten

Stone od SDPP a jeho zákeřný android. Za vąechno mohou jen

a pouze oni.

Mark se zvolna probíral z narkózy a první, co uviděl, byla

ustraąená tvář jeho syntetického

přítele. Pokusil se vstát, ale lokty se mu podlomily.

"Jeątě chvilku leľ, Marku, neľ se probereą úplně."Prolomil Ray tíľivé bzučení ventilace a

desinfekčních přístrojů, do kterých právě čtyři chirurgičtí

roboti odkládali zbytky zakrváceného

biologického sarkofágu a desítky lesklých ostrých nástrojů.

Moderní medicína se stala kombinací kybernetiky a

klasického lékařství, přičemľ slepě

napodobovala větąinu operací vykonávaných lidskými lékaři

bez nějakých větąích technických

vylepąení. Jedním z důvodů byla i skutečnost, ľe unie

pozemských lékařů vydala prohláąení, které

povolovalo operace vykonávané automaty pouze v případě,

nemůľe-li být přítomen lidský lékař.

Odvolávala se přitom na humální etiku a moľnost zneuľití

strojů, které se podle prohláąení zabrání

tím, ľe stroje nesmí improvizovat, ale budou vykonávat

naprogramované operace přesně v

předepsané kvalitě, která byla nepatrně niľąí, neľ kterou by

mohl poskytnou středně dobrý

pozemský lékař.

Mark byl samá jizva a bolelo ho celé tělo. Nechápal, co se to s

ním vlastně stalo. Od okamľiku,

kdy spolu s Rayem utíkali jako o ľivot přes vlhký letiątní

beton, si uľ vůbec nic nepamatoval.

Znovu se pokusil vstát. Dalo to nesmírnou práci a kaľdou

chvilku sykal bolestí. Nakonec se přece

jen odlepil od lůľka a spustil nohy na podlahu. Promnul si oči.

"Kde to jsem ??"

Ray se pokouąel nepanikařit a nějak ohleduplně svému příteli

vysvětlit současný stav situace.

"Víą, Marku, tam na tom letiąti tě trefili, pak jsi omdlel v

kabině, pokusil se tě zabít zubařský

robot a mezitím jsme uprchli v solanském bojovém křiľníku,

kde jsme jeątě právě teď."

Mark jen tupě zíral. Po chvilce mu doąlo, co to vlastně android

říkal a udivenně zakroutil

hlavou. Znovu sykl bolestí a chytl se za zátylek. Čerstvá jizva o

sobě dala vědět a bolestivé svrbění

kůľe se téměř nedalo vydrľet. V diagnostickém automatu cosi

písklo a ke Stoneovi při»apkal jeden

z menąích zdravotních robotů a přestříkl mu zátylek nějakým

chladivým sprejem. Mark byl od

tohoto okamľiku celý ztuhlý a snaľil se moc nehýbat. Ptal se

vąak dál.

"Kdo tedy teď vlastně řídí tenhle křiľník ? Ti roboti jsou na

solaňany nějak moc

přátelątí."usmál se kapitán.

"Správu lodi převzal Ray 2, moje softwareová kopie. Před tvou

operací se z tohoto sektoru

odpojil, ale nedivil bych se, kdyby nás uľ zase poslouchal."

Mark se přestal usmívat."Odkdy řídí křiľníky samostatné

programy ?"

Ray odpověděl."Od té doby, co si vede Solan svůj vlastní tajný

vojenský výzkum."

"Hmmm.... Tak to bude asi jeątě veselé."ucedil Mark a obrátil řeč jiným směrem."Kde se tedy

právě teď nacházíme ?"

Právě kdyľ se android chystal k odpovědi, ozval se z

reproduktoru u stropu Ray 2.

"Nacházíme se na stacionární oběľné dráze nad asteroidem

Alfa čtyři. Pod námi jsou

pravděpodobně solanské výzkumné laboratoře a zřejmě i

jejich věznice. V průběhu kapitánovy

operace jsem prováděl výzkum v radarovém spektru a zjistil

jsem, ľe z podzemních urychlovačů

asteroidu unikají silné neutronové svazky. Podle zbytkové

radiace z obletových snímků to vypadá

na dvě atomové elektrárny v blízkosti magnetických pólů

tělesa."

Ray se otočil ke stropu a vyčítavě vykřikl :"To jsi celou dobu

jenom studoval snímky, zatímco

tady Markovi ąlo o ľivot ?"

V reproduktoru u stropu zaąumnělo a ozval se o poznání

stísněnějąí hlas."Vím co se stalo.

Proąel jsem zrychlené záznamy. Ale v té době jsem se zabýval

zaměřováním nouzového radiového

volání z asteroidu."

Místnost zaplnil jednolitý ąum, ze kterého občas vyráľel

hysterický hlas agenta Jonese. Zpráva

nebyla ucelená, ale bylo z ní jasné, ľe Jones je ve váľném

nebezpečí."

První se vzpamatoval Mark :"Ale vľdy» Jones se vrátil zpět na

Zemi. Byl sice ve ąpatném

stavu, ale vrátil se. Co by tedy dělal teď a tady ?"

Ray se zamyslel."Mě se ten Jonees na Zemi nějak nezdál.

Nedalo se s ním mluvit, nevtipkoval,

ztratil zájem o kariéru, vľdy» to snad ani nebyl on."

"Říkalo se, ľe mu někdo vypláchl mozek."dodal Mark.

"A co kdyľ to nebyl vůbec on, ale jeho identická rychlokopie z

DNA. Tu přeci dokáľeme

vyrobit do měsíce i na Zemi a jediný problém bývá s tím, ľe má

úplně prázdný mozek."

"Ty myslíą, ľe nám poslali zpátky jeho kopii, robota s

prázdnými krystaly a opravdového

Jonese drľí tady dole pod zámkem ?"

"Vypadá to tak."

"Ale to by musel být moc dobrej, aby se dokázal dostat k

vysílačce a volat pomoc."divil se

Mark."Jones nikdy moc dobrej nebyl. To se mi nějak nezdá."

"Vypadalo to věrohodně."přesvědčoval Ray."Přece ho tam nenecháme jen tak chcípnout. Ray 2

mu uľ stejně slíbil pomoc."

"Ray 2 si můľe pro mě za mě slibovat co chce komu chce. ©éf

jsem tady já."

Ray přiloľil prst na svá syntetická ústa a podíval se na

Marka."Ne tak nahlas, co kdyby se

urazil. Nezapoměň, ľe má celou loď pod kontrolou."

Mark se zarazil."Coľe ??"

Světla u stropu zamihotala a v místnosti vypadl proud. Hlídací

androidi vstoupili do dveří a

ztuhli v pohotovostní pozici. Reproduktory u stropu znovu

oľivly, tentokrát strohým a

nepříjemným hlasem.

"Marku, určitě sis uľ několikrát vąiml, ľe se u mne objevují i

lidské emoce. Vąiml sis ?"

"No to víą, ľe jsem si toho vąiml."ucedil znechuceně kapitán a marně uvaľoval, jakým směrem

to asi kopie androidovy mysli míří. Podle něj byl Ray

psychopat, moľná jeątě o dost nebezpečnějąí

neľ on sám. Ale měli se rádi. Zachraňovali si navzájem ľivot,

který pro oba vľdycky znamenal

společné vzpomínky na desítky akcí v mnoha soustavách

náleľících k pozemské unii. A pak i v

několika, co se k unii přidaly aľ jejich po akci. Co to tedy ta

Rayova kopie můľe chtít ?

"Objevil jsem daląí lidskou vlastnost. Je to jeąitnost. Určitě o ní něco víą.."

Mark se začal potit, ale raději nic neříkal. Říkali o něm, ľe je

jeąitný, ale on to vľdycky

povaľoval za hloupé ľvásty podřadných závistivců, kteří mu

chtěli ąkodit.

"Slíbil jsem agentu Johnsonovi pomoc. Podle kodexu SDPP je

povinností kaľdého androida

chránit agenty v akcích. Já vím, ľe ty jsi Johnsona rád neměl.

Ale to nevadí. Pomoc jsem mu slíbil

a své slovo dodrľím."

"Tak tam poąli samonaváděcí člun s roboty."přesvědčoval do tlampače kapitán.

"Tak jednoduché to není. Roboti ho nenajdou, chybí jim lidská

zkuąenost a úsudek. Pomůľeą

mu ty."

"Ale já jsem po operaci. Málem jsem to nepřeľil. Měl bych být

v klidu a nepřetěľovat se."

"Ale Marku. Dobře vím o tvé skvělé regenerační schopnosti,

kterou disponujeą. Vľdy» jsi ji

získal jako dárek od cizí bytosti na jedné z naąich prvních akcí.

Do půl hodiny jsi úplnně fit. Víą to

lépe neľ já. Výsadkový modul uľ jsem ti připravil."

"Já mu nechci pomáhat. On by mi taky nepomohl."

"Kdyby měl s sebou androida, tak by musel."

Mark se otočil na Raye."Co ty si o tom myslíą ? Není nějak moc

důsledný ?"

Ray si posteskl."Promiň, pospíchal jsem a nestihl jsem provést

cenzuru nařízení SDPP. Tohle

je jejich originální verze mého programu. Já se řídím podle

něčeho úplně jiného, ale bál jsem se, ľe

by to nemuselo fungovat a to by byl náą konec."

"Hmm... Tak to je tedy skvělé."Mark se dlouze zamyslel s

údivem pozoroval, ľe ho jizva ze

krkem přestává bolet. Pokusil se podrbat a nic se nedělo.

Skvělé. Takľe zázračná uzdravovací

schopnost nezmizela.

Tlampač u stropu znovu spustil."Jste povinni zachránit

kaľdého agenta ohroľeného v akci.

Pokud do výsadkového modulu nesestoupíte dobrovolně,

budete k tomu donuceni násilím."

Oba stráľní roboti udělali několik rychlých kroků vpřed.

"Tak já to beru. Zachráním ho."Vykřikl Mark."Stejně mi nic jiného nezbývá."

Kapitán otráveně svěsil hlavu a seskočil z lehátka. Před chvílí

se probral, a uľ znovu do akce.

Čert aby to vzal. Pohlédl vyčítavě na Raye a pak oba společně

vyrazili směrem k vyčkávajícím

stráľným robotům, kteří před nimi úsluľně pootevřeli

protáčecí dveře. O několik minut později se

od křiľníku odlepil malý výsadkový modul a zamířil k

asteroidu.

Zatímco těľkého Sargu vynáąeli přivolaní nosiči ven z

místnosti, ujal se jeden ze starąích

solanských důstojníků velení. Byl to snědý energický muľ s

vystouplými lícními kostmi, typickými

pro obyvatele solanské galaktické oblasti. Na rozdíl od

občasného Sargova dobromyslnéého

výrazu, důstojníkovu tvář pokrývala neměnná seąklebená

maska permanentně zuřícího hráče

pokeru. Otočil se k ostatním důstojníkům a hlasitě pronesl.

"Přiąli jsme sice o několik bojových člunů a náą velitel je právě teď v dost ąpatném stavu, ale

bitva jeątě nekončí. Podle nejnovějąích informací se do

systému blíľí nadsvětelnou rychlostí jeden z

naąich bojových křiľníků. Měl by se vynořit v průběhu příątích

několika minut."

Jeden z důstojníků chvíli přemýąlel a pak se zeptal."Myslíte,

ľe bude jeden náą křiľník stačit ?

Pozemą»ané mohou být dobře vyzbrojeni a v podstatě mají v

tuto chvíli v naąem systému pod

kontrolou dva bojeschopné křiľníky."

"Podle naąich informací dobře vyzbrojeni nejsou. Minulý

měsíc vstoupila v pozemské unii v

činnost úsporná vyhláąka o vybavení a výzbroji galaktické

policie, takľe právě teď vystříleli zhruba

polovinu své munice."důstojník se dramaticky odmlčel a pak

dodal."A co se týká druhého křiľníku,

je stále jeątě ve stínu za naąím asteroidem a vůbec netuąí, co

se tady děje. Navíc z něj před

okamľikem odstartoval záchranný modul pro fiktivního

agenta Johnsona. Takľe Stone uľ na palubě

není. ®ádný strach."

Důstojník udělal několik kroků ke spojovému technikovi a

pokusil se na tváři vykouzlit ąkleb

vzdáleně připomínající dobrácký úsměv svého předchůdce.

"Připravte pro náą křiľník instrukce k útoku, jakmile se

vyloupne z meziprostoru. Útok provést

ľárovou plazmou, a» máme jeątě nějaké zajatce. Naąi vědci

potřebují dělat hodně pokusů a

dobrovolníků je stále méně a méně. Ale jinak a» to vyřídí co

nejrychleji. Uľ by se měli kaľdou

chvíli vynořit kousek od nich."

Operátor překotně datloval instrukce do kódovacího zařízení

a důstojník si poodstoupil od

obrazovek a spokojeně se usadil do křesla. Jeho příkladu

následoval i zbytek solanského velícího

sboru, takľe to v generálním ątábu vypadalo v tuto chvíli jako

v kině před premiérou. Vąichni

upírali své zraky do záře velkého projektoru, na temnou

siluetu pozemského křiľníku obletovaného

troskami drobných úlomků a z celého srdce mu přáli ten

nejhorąí konec. Do akce zbývalo pouze

několik sekund.

Plukovník Parker se z posledních sil sunul úzkou chodbou

směrem ke dveřím do výstupní

ąachty záchranných modulů. Otřesy byly velmi silné. Krvácení

z bolestivé ąiroké rány na temeni

hlavy mu kaľdou chvíli zaclonilo výhled bublajícími temnými

skvrnami, které zaplavovaly jeho

hrůzou zúľené oči. Teď přiąel silnějąí náraz. Zářivky u stropu

pohasly a na obou stranách chodby se

rozsvítila mihotavá nouzová světla. Plukovník se zapotácel a

ztratil rovnováhu. Při svém pádu se

pokusil opřít o ąikmou zeď chodby, kde za sebou zanechal

dlouhou rudou skvrnu.

Voda z hygienického bloku prýątila v daląích vlnách z

pootevřených dveří za Parkerovými

zády a omývala jeho zhroucenou postavu chladivými poryvy v

rytmu neustálých otřesů lodi.

"Nouzová situace. Stav nejvyąąího ohroľení !!"chrlil

automatický hlásič u stropu uľ

kdovípokolikáté své zbytečné hláąení, které uľ nikdo

nepotřeboval, protoľe ti, co jeątě ľili, dobře

věděli, jak je situace váľná.

Plukovník se pod daląí sprąkou vody znovu probral a pokusil

se vstát. S nejvyąąím vypětím sil

se mu to nakonec podařilo a tápavým krokem zamířil dál ke

vzdálenému konci chodby. Při kaľdém

daląím nárazu zavrávoral, ale přesto pokračoval nejistým

krokem stále vpřed, za svým cílem.

Doufal jen, ľe mu na palubě nechali alespoň jeden záchranný

modul.

Nemohl tuąit, ľe moduly jsou na svých místech skoro vąechny,

protoľe řídící kabina dostala

přímý zásah a vzápětí se kosmický křiľník samočinně rozpojil

na uzavřené menąí moduly, které se

od zasaľené části vzdalovaly maximální rychlostí. Byla to

předem naprogramovaná taktika, při

které se mělo alespoň části posádky podařit ve své izolaci

přeľít, dokud nepřiletí záchranné týmy.

Zde ovąem tato pomoc nepřicházela v úvahu. Nepřátelský

křiľník vytrvale pokračoval v postupné

likvidaci jednotlivých válcovitých segmentů, které se v

kosmické tmě rozpoątěly do nádherných

duhových oblaků jeden po druhém.

O tom vąm neměl naątěstí Parker ani tuąení, protoľe celou

dobu boje strávil ve své oblíbené

vaně, chráněné výkonným antigravitačním zařízením. Byla to

absolutní pohoda aľ do okamľiku,

kdy pozemský křiľník dostal přímý zásah. To nebyl

normmální zásah. Bylo to mnohem horąí neľ

vąechno, co kdy plukovník zaľil. A ľe uľ toho bylo hodně.

Jako první vypadla antigravitační ochrana a záloľní zdroje

nenaskočily. Při daląím prudkém

nárazu se utrhl těľký bojler s vodou, vyrobený ve starodávném

stylu z odlehčeného plastexového

stropu kabiny a s rachotem se zřítil Parkerovi na hlavu. V tom

okamľiku dostal sousední oddělený

segment daląí přímý zásah a plukovníkova ąiroká vana se

proměnila v rozbouřený oceán. Dusivé

přívaly vąudypřítomné vody byly nesnesitelné. Zkroucený pod

těľkým bojlerem nebyl schopen se

sám vyprostit a tak musel netečně čekat, aľ desítky litrů

vzácné vody vytečou proraľenou boční

stěnou ven z nádoby. Hladina ve vaně se stále zvyąovala. Krev

se řinula z rány a o Parkera se

začalo pokouąet bezvědomí. Vysoké trumpetky v uąích ho

varovaly před blízkým koncem a svaly

zvolna ochably. Naposledy se vzepřel a vąechnu svou sílu

namířil proti závaľí, které ho pomalu ale

jistě lisovalo k zrcadlovému dnu vany. Tíha náhle povolila a

poloprázdný sud se odvalil stranou.

Konečně mohl polomrtvý plukovník vylézt z vody. Jeho první

myąlenkou byl záchranný modul.

Krutá zima a nedostatek kyslíku. To byly základní dva

problémy, nad nimiľ právě intenzivně

přemýąlel radarový operátor, který po útoku ve své sekci

zůstal jako jediná ľivá bytost. Na několika

zbývajících funkčních monitorech zvolna popraskával

nekonečný ohňostroj elektrických výbojů v

jednotlivých úsecích. Přeruąená vedení vesele jiskřila po

chodbách a vybíjela svoji přebytečnou

energii do vąeho, co jim stálo v cestě.

Tenkou ąkvírou ve stropě s hlasitým sykotem unikaly zbytky

vzduchu a teplota v místnosti

klesala na operátorův vkus aľ přílią rychle. Marně si snaľil

vzpomenout, co se vlastně stalo. Bylo to

jen pár okamľiků a pak nastal konec. Konec vąech jistot,

konec křiľníku i posádky, konec vąeho.

Snad měl tomu nadutému důstojníkovi přeci jenom říct o

svých soukromých pozorováních. Ovąem

teď uľ se zase nemusel bát, ľe by někdy někdo studoval

záznamy měřících přístrojů a odhalil tak

jeho zradu. Ne. Ta zemře společně s tímto vrakem. Ale to

nesmí být uplný konec. Myąlenky na

smrt ho přiváděly na pokraj ąílenství. Chce ľít. Je mu teprve

třicet a nestudoval celý ľivot jen proto,

aby tu teď úplně zbytečně zemřel. Vľdy» se jeątě na Zemi

nestihl ani připojistit. Tehdy mu to

nepřipadalo důleľité. Ale teď ?

Jeho pozornost upoutal neobvyklý pohyb na jedom z

monitorů. Nemohl se mýlit. Byl to

člověk. ®ivý člověk. Tápavá postava plukovníka Parkera se

pomalu protáhla kolem kamery a

sunula se dál.

"Ten tedy vypadá."ucedil operátor. Nepřekvapilo ho ani tolik, ľe jeho nadřízený není oblečen,

ale nechápal, kde mohl přijít k tak oąklivé ráně na hlavě.

Pravda, tady sice byli také vąichni mrtví,

tedy aľ na něho, ale za to si mohli sami. V okamľiku, kdy se s

jasným zábleskem vyloupl z

meziprostoru solanský hvězdolet, větąina posádky relaxovala

po snadném vítězství. Pak uľ bylo

pozdě. V raketových zásobnících byly pouze střely pro přímý

raketový útok na pozemské cíle a s

těmi si odolný ątít nepřátelského křiľníku hravě poradil.

Stejně jich nebylo mnoho. Nebyl čas. Pak,

zcela bez varování, vyąlehl z boku křiľníku záblesk a zcela

seľehl velitelské řídící centrum.

Okamľitý výbuch i únik kyslíku nadělaly straąnou paseku a

operátor byl zřejmě jediný, kdo něco

podobného očekával. Toho, ľe mu několik okamľiků před

touto osudnou příhodou přinesl jeden z

robotů azbestový skafandr, si vąiml pouze druhý operátor a

reagoval tím, ľe pronesl cosi o

ustraąených zbabělcích. Více uľ říct nestačil. Ve schonu, kdy

vąichni překvapeně zírali na

nepřátelskou loď, si operátor stihl kombinézu obléct a pak se

to stalo. Kabina pukla a úzkou

ąkvírou u stropu se vřítila do místnosti záplava zapálené

plazmy. Ta v několika sekundách zmizela

jako by tu nikdy nebyla a zanechala za sebou dílo zkázy.

Plastex vydrľel, ale lidé ne. ®ár vystřídal

mráz, ale proti němu nebyl odolný ani jeho azbestový

skafandr. Vytápění běľelo naplno, ale

rezerva stačila sotva na čtvrt hodiny. Za chvíli bude konec.

Technik se zamyslel. Jestli tam někde venku Parker můľe

chodit, znamená to, ľe je tam kyslík

a normální teplota. Jeątě jednou se podíval na monitor a z

displeje určil chodbu. Musí se tam dostat,

dřív neľ bude pozdě. Moľná ľe je to jediná část sektoru, která

má jeątě vlastní vzduch a teplo.

Sehnul se nad spálenými zbytky jednoho z důstojníků a

odepnul mu od pasu laserovou pistoli.

Opatrně ji vsunul do postranního laloku svého oděvu a vydal

se ke dveřím.

Parker vrávoral vyčerpáním. Nedokáľe to. Vąudypřítomná

únava ze ztráty krve mu vzala

větąinu sil i přesto, ľe se krvácení jiľ téměř zastavilo. Byl u

konce svých sil, ale ąachta s moduly se

táhla jiľ za příątím záhybem chodby. Zatnul zuby a udělal

posledních pár kroků. Kdyľ se mu

otevřel výhled na desítky nepouľitých a připravených strojů,

poklesla mu čelist. To není moľné.

Vľdy» s ním na palubě bylo tolik zbabělců. Kdyby mohli, určitě

by okamľitě uletěli. Takľe... Takľe

musí být vąichni mrtví.....Mrtví !

"To je hrůza !"zakřičel do prázdného hangáru a svět se mu

před očima zatočil. Jeątě neľ ztratil

vědomí, pocítil mrazivý chlad a silný záchvat nevolnosti z

nedostatku kyslíku. Poté jiľ pro něho

jakékoliv starosti přestaly existovat.

Opreátor se skláněl nad plukovníkovým tělem a snaľil se

nahmatat tep. Slabé záąkuby v

pravém zápěstí svědčily o Parkerově tuhém kořínku. Technik

se sehnul a přehodil si svého

nadřízeného přes rameno.

Za galaktické války, kterou vedly mezi sebou Solan a ąest

sousedních planet, by mu zřejmě

podobný hrdinský čin vynesl vysoké vyznameání, nebo

alespoň doľivotní úctu vąech

spolubojovníků, ale tady nic podobného čekat nemohl. Vlastně

ani nevěděl, proč právě teď

zachraňuje ľivot nějakému vojákovi, kterého ani pořádně

nezná. Ale to právě teď ani vědět

nepotřeboval. Prostě ho chtěl zachránit a to stačilo. Třeba uľ

je stejně pozdě..

Opatrně naloľil Parkera do modulu a přiloľil mu na hlavu

sondu diagnostického programu.

Měl trochu výčitky svědomí, ľe svým příchodem naruąil

vzduchotěsnost celého systému a nebyl si

ani jist, zda se plukovník nezhroutil vinou tepelného ąoku

nebo přechodného nedostatku kyslíku.

Teď uľ na tom nezáleľelo. Automat navlékl Parkerovi

speciální kombinézu, ze které mu začaly do

ľil proudit husté směsi vitamínových koncentrátů a

povzbuzujících prostředků. Jistící popruhy

obepjaly jiľ tak nehybnoou sedící postavu a automat hlásil

přípravu na start.

Radarový technik si utáhl jistící popruhy a zkontroloval

pojistku katapultu. Na řídícím panelu

nastavil nacvičeným pohybem automatický reľim a se

zatajeným dechem stiskl tlačítko start. V

modulu byl zatím poprvé a vąechny testy absolvoval pouze na

trenaľérech. S nepříjemným pocitem

si uvědomil, jak je nervózní. Neměl rád závratě. Zavřel oči.

Svět se s ním trochu zakymácel a kdyľ

oči po chvilce znovu otevřel, spatřil pod sebou ąiroké barevné

plochy asteroidu, na který měl

pozemský křiľník zaútočit. Jaká ironie. Zbytky po kdysi hrdém

a krásném skvostu pozemských

technologií zůstaly kdesi vysoko nad ním a on se teď snáąel

společně s raněným ąéfem výpravy

dolů do neznáma, vstříc civilizaci, kterou se jeątě před chvílí

chystali zničit.

Modul zaľehl své raketové motory a v hořících gejzírech

tryskajících plynů zamířil vstříc

svému poslednímu cíli, který v temném kosmickém prostoru

osaměle zářil desítkami

pestrobarevných odstínů odraľených paprsků, jimiľ ho zalilo

místní narůľovělé slunce.

Rozľhavený modul se zaburácením právě proráľel nejvyąąí

vrstvy umělé atmosféry asteroidu.

Vířivé turbulence rozechvívaly kaľdičký segment jeho sloľité

konstrukce aľ na hranici únosnosti a

oba agenti SDPP se chvěli dychtivým očekáváním ve svých

výsadkových kapslích.

Mark si právě zmateně opakoval dětskou říkačku, kterou mu

poradil výcvikový psycholog a

snaľil se zapomenout na podivnou směsici nervozity, napětí,

rozjitřených smyslů a

neidentifikovatelného strachu, která v bouřlivých poryvech

cloumala jeho neurony. Ray v sousední

kapsli na tom byl o poznání lépe. I elektronický mozek si byl

schopen uvědomit hrozící nebezpečí,

ale bylo to nebezpečí předem naprogramované, neodvratné a

prostě k němu dojde. Andrid seděl

zcela klidně a soustředil se na správné načasování výsadku. Na

něm teď záviselo vąechno.

Pravděpodobnost zásahu v atmosféře nepřátelské planety byla

vysoká a běľný výsadkový modul v

takových podmínkách neměl skoro ľádnou ąanci na přeľití.

Protiradarová ochrana pracovala jiľ

několik sekund na plný výkon a rozstřikovala do étheru kolem

výsadkového člunu směsici vln

nejrůznějąích kmitočtů, které společně s dohořívajícími

zbytky vnějąího radiačního krunýře,

rozprsklého před několika okamľiky do atmosféry, dávaly

ąanci na několikaminutové zmatení

nepřítele. Modul vąak přesto nebyl bezpečný.

Podle interních směrnic SDPP se jednalo o vojenskou

záchrannou akci na cizím území a proto

musely být pouľity kapsle. Marka to nijak nepotěąilo a kdyľ

zjistil, ľe mu palubní počítač přibalil

do výbavy i malou příruční jadernou pumu, proklel vąechny

fanatiky, kteří v teple svých kanceláří

v pohodě vymýąlejí válečné směrnice. Vľdy» jdou jenom

zachránit nějakého agenta, kterého podle

Markova čistě soukromého názoru stejně není vůbec ľádná

ąkoda. Tak proč, proboha, plýtvají

tolika prostředky a energií. A teď jeątě ty kapsle.

"Dvacet sekund do odpálení."hlásil strojově chladným hlasem Ray.

Mark se začal potit. Přetíľení dvanáct gé, které ho v příątím

okamľiku očekávalo, mu dělalo

dost těľkou hlavu. A bude jeątě těľąí. Bude to sice jenom

okamľik, kdy speciální náloľ v kapsli

zmírní náraz výstřelu, ale stejně to bude straąné. Kapitán

proklel vąechny Solaňany, kteří přiąli na

ten hloupý nápad, vybavit své křiľníky tímto pozemským

válečným vynálezem. Kapsle byly sice

praktické pro vojenské akce typu komandos, kdy jste ze

stratosfééry vystříleli nad kontinent svou

elitní jednotku a pak uľ jen s uspokojením sledovali, jak tam

vąechno hoří a doutná, ale na akcích

SDPP se podobných vymoľeností obvykle nepouľívalo.

Pravda. Patřilo to k základnímu výcviku. Ale to uľ je dávno a

Markovi na to zůstaly jen hrůzné

vzpomínky ve kterých mu splýval děs a utrpení z odpáleného

výsadku s bolestmi hlavy z levného

alkoholu, kterým se snaľil nabýt opět duąevní rovnováhy. A

teď je to tu zas. Zlomyslný počítačový

program Ray 2 pro něho připravil hotové peklo. Dokáľe to

přeľít ? Nebyl si vůbec jist.

"Tři sekundy do odpálení."

Samočinné popruhy se zařízly do svalů. Silný tlak ponořil

kapitána do rosolovité anatomické

vystýlky. Oba uzávěry kapsle současně cvakly a uvolnily

pojistky projektilu. Mark se začal potit.

Musí myslet na něco příjemného. Za několik okamľiků se

propadne o desítky kilometrů do

hloubky, kde bude muset sám řídit svůj pád. Vzpoměl si na

Elsu. Vybavila se mu usměvavá,

krásná, zářící vitalitou a ątěstím. Byla přesně taková, jakou ji

chtěl právě teď mít. A pak se to stalo.

Mohutná exploze zatřásla realitou a obě kapsle naráz opustily

výsadkový modul, který

pokračoval v pozvolném předem naprogramovaném sestupu.

Mark s Rayem se ve svých

uzavřených elektronických rakvích bleskurychle provrtávali

atmosféérou níľ a níľ dolů ke svému

cíli.

Zpěněná krev, prudký tlukot srdce, bolest v celém těle.

Kapitán cítil, ľe se začíná probírat.

Nemá moc času. Kryt v přilbě se s tichým ąelestem pomalu

odsouval a odhaloval fantatastický

výhled na neznámou krajinu. Vysoké tóny generátoru

postupně sílily, aľ donutily Marka úplně

otevřít oči. Opatrně zamrkal a snaľil se najít nějaký orientační

bod. V této neznámé krajině to nebyl

ľádný velký problém. Trojice pyramidových výčnělků nad

obzorem byla jediným spolehlivým

ukazatelem v této nepřehledné změti zeleně a horských

masívů. Aniľ si to uvědomil, nasměroval

kapitán svoji kapsli tím směrem.

"Cíl identifikován, vysílač Johnson lokalizován tři kilometry

pod povrchem severně od

pyramid."hlásil Ray.

"A co modul, jak je na tom ?"zeptal se Mark.

"Zatím se bez problémů navádí na přistání v

dľungli."konstatoval suąe android.

Kapitánem zacloumala vlna spravedlivého hněvu. Takové

utrpení, spousta bezpečnostních

opatření a vąechno zbytečně. Taková byrokracie.

Náhle Markovi zadrnčel v přilbě vzruąený Rayův hlas."Modul

právě dostal přímý zásah

jadernou střelou. Okamľitě přestal existovat. Od této chvíle

jsme bez spojení se základnou."

Kapitán pocítil zcela nepatrný záchvěv spokojenosti. Alespoň,

ľe to nebylo zbytečné. Naklonil

se ke komunikátoru."A proč ta panika. To se přece dalo čekat,

ľe na nás zaútočí."

Vzápětí se ozval opět chladný syntetický hlas."Jenľe oni

nezaútočili."

"Coľe ? A kdo tedy ?"

"Střela přilétla zvenku."

"Takľe ne z asteroidu ? Jak je to moľné ? Vľdy» tam nikdo

kromě nás nebyl."

"No právě."ucedil android."Podle mých výpočtů vyslal střelu Ray 2 z naąeho křiľníku, ale

nevím proč a nemohu se s ním spojit."

"Jak dlouho nemáą spojení ?"

"Teprve několik sekund. Od výbuchu."

Mark se zamyslel."To tedy začíná pěkně. Na nepřátelském

asteroidu, bez prostředků, bez

základny, bez spojení...."Začaly ho pomalu přemáhat deprese.

"Prostředky máą. Jsi vybaven pro přeľití na týden a na zádech

máą atomovou bombu."

"Jo."ucedil sarkasticky kapitán."Aľ budu chtít spáchat sebevraľdu, tak kolem sebe alespoň

vąechno zamořím."

"To vyřeąíme. Věnuj se řízení."pobídl Marka android."Vchod do podzemí má být podle

snímků někde mezi pyramidami."

Obě kapsle vzápětí zavířily nad trojicí obrovských kamenných

jehlanů a o chvilku později

dopadly na malý výčnělek na boku jedné z nich.

Duté lupnutí a vąude bylo plno světla. Po puklé kapsli zbyla

spousta tmavých střepů, které

dokonale absorbovaly energii nárazu. Mark se zhoupl do

kolen a okamľitě vyrazil vpřed po mírně

ąikmém povrchu rampy nebo co to vladtně bylo. Koutkem oka

stihl jeątě sledovat Raye, který o

několik metrů vlevo drľel své křídlo přesně v souladu se vąemi

předpisy o útočné formaci a právě

dobíhal s laserovým dělem v ruce k oválnému kamennému

sloupu, jenľ podpíral klenbu vstupní

bránny od úzkého vchodu do pyramidy. Napočítal do tří a

hodil před sebe dýmovnici. Ta vzápětí

zakryla celý vchod hustou směsicí ąedavého aerosolu, který

zanechával na temně černých

kombinézách obou astronautů velké ąedivé skvrny. Ray se

neklonil ke vchodu a vysypal dovnitř

celou energetickou dávku ze své zbraně. Vzápětí couvl a

přitiskl se ke stěně. To byl ten pravý

okamľik pro Marka. Vyrazil vpřed a vąí silou proskočil

kouřovou clonou dovnitř s prstem na

spouąti svého akustického zářiče. Byl v pohotovosti, připraven

okamľitě střílet.

O chvilku později zaznělo z hustého dýmu táhlé zavytí a úzký

sloupec energie odkudsi z nitra

chodby pře»al jeden z vnějąích sloupů drľících klenbu.

Kamenné ątěpiny se rozstříkly do okolí a

stavba se začala hroutit. Ray se na poslední chvíli odrazil od

stěny skočil za Markem do útrob

podivného jehlanu. Nutno dodat, ľe ani on nepředpokládal, ľe

za hustou clonou dýmu se nacházejí

dlouhé, prudké kamenné schody, které mizí kdesi v podzemí.

O několik okamľiků později

následoval svého kolegu od SDPP, ąkobrtl o první schod a pak

mu jiľ nebylo pomoci. Gravitace

zde byla sice podstatně menąí neľ na Zemi, ale správně

seąikmené schodiątě dokáľe pravé divy.

Alespoň ľe se ovládl a nevystřelil z dezintegrátoru. Mohlo být

jeątě o něco hůř.

Kdyľ se těľce pomlácený Mark znovu postavil a podpírán

Androidem váhavým krokem

vykročil do spletitého labyrintu chodeb, zazněl odněkud shora

hromový rachot.

"Tlaková vlna výbuchu člunu zřejmě právě dorazila."hlásil

Ray.

Mark se podivil."Není to nějak moc silné ? Co to bylo za

bombu ?"

"To nejsilnějąí, co na křiľníku bylo."

"Asi jsme Raye 2 něčím dost naątvali."

Android kroutil zamyąleně hlavou a pravidelným krokem táhl

svého téměř bezvládného přítele

pryč, dál temnou chodbou.

Radarový technik si prohlíľel terén na ploché obrazovce

záchranného modulu a se

znepokojením si uvědomoval, ľe tento asteroid je aľ přílią

ľivý. Má téměř pozemskou atmosféru.

Řekl by spíąe, ľe solanskou, ale ta vegetace, to je neuvěřitelné.

Právě ppřelétávali nad rozlehlou

dľunglí a tak sledoval dvojici bleskurychlých ąelem, jak

vytrvale pronásleduje zběsile prchající

stádo vyděąených býloľravců. Něco se mu na tom nezdálo, ale

stále si nemohl uvědomit, co to je.

Aľ pak na to přiąel. Obraz divočiny něco takového nezná.

©elmy nikdy neloví pro zábavu, ale z

nutnosti. Tohle vąak bylo něco jiného. Za stádem se svíjely

desítky umírajících zvířat, ale dravci

vytrvale hnali stádo před sebou někam pryč. Kam ? Těľko říct.

Plukovník Parker na vedlejąím sedadle se právě začal probírat

z bezbvědomí a proto se technik,

ač nerad, odpoutal od sledování děsivého dramatu na

obrazovce a nařídil modulu daląí oblet

asteroidu.

Plukovník zamrkal a upřel na technika svůj stále jeątě mírně

zakalený zrak.

"Kdo jste ?"

"Radarový operátor ąest, pane. Podařilo se mi zachránit

modul i vás. Právě provádíme třetí

oblet nad asteroidem."

Parker zavzpomínal. V útrľcích se mu vybavovala vana,

vytékající bojler s teplou vodou,

porouchané antigravitační zařízení a vyčerpávající cesta

dlouhou chodbou napříč křiľníkem. A pak

nic.

"Co se stalo s lodí ?"

"Nevím, pane. Ale je moľné, ľe uľ neexistuje."

"A posádka ?"

"Nikdo nepřeľil."technik cítil výčitky svědomí, ale uvědomoval si, ľe je to vąechno uľ dávno

pryč. Třeba tomu ani nemohl zabránit. Velitel byl takový

natvrdlík, ľe neľ by mu to doąlo, přímý

zásah by uľ stejně mezitím měli. Uklidnil se.

"Promiň."plukovník si jeho rozpaky vyloľil jako hluboké

pohnutí a litoval ho. Parker byl starý

voják a o posádku jiľ několikrát přiąel. Nebylo to nic nového.

Bude to pěkná dřina, zapamatovat si

jména nových členů posádky, aľ se vrátí na Zemi. Jestli se

vrátí. Ale tenhle nováček, kterého ani

neznal, to zřejmě nesnáąí nejlépe. Bude nutné rozjet nějakou

akci, aby neměl čas podléhat

depresím. Parker si vzpoměl na poslední protiąokové ąkolení,

které absolvoval krátce před odletem

a zavelel :"Jdeme na přistání, a» to máme za sebou."

"Ale kam ?"podivil se technik."Uľ jsem to oblétl potřetí a ľádné centrum civilizace jsem

nenaąel."

"Zapni infradetektor. Zjistíme, kde mají energetické zdroje."

Zelená barva obrazovek se přelila v červeň, která se hemľila

desítkami drobných pohyblivých

bodů."

"Vypni záznam pohybu, zvířata nás nezajímají."

Technik převolil logiku a sledoval dlouhé černé pásy temné

krajiny, která se pod nimi míhala

závratnou rychlostí. Obrazovky změnily jas.

"Mám to."vykřikl operátor a zabrzdil modul. Přepnul na

normální vidění a neubránil se výkřiku

zklamání. Přímo pod nimi právě zuřil velký lesní poľár.

"No nic."uklidnil ho Parker."Letíme dál."

Po daląích pěti obletech zmohla plukovníka dřímota a tak

překvapeně vytřeątil oči, kdyľ ho při

sedmém obletu technik probudil.

"Mám to."

"Uľ zas ?"

"Ne, teď to doopravdy mám. Klidný energetický zdroj přímo

pod povrchem . Teplo, radiace,

prostě super. Civilizace, jak má být. Mám sestoupit ?"tázal se

nadąený technik.

Parker se zamyslel. Nebude to jednoduché, ale moc moľností

nemají.

"Jedem dolů ve spirálách a zkusíme objevit nějaký vchod. Dej

mi obraz na normální

spektrum."Parker se zadíval na obrazovku, kde ho upoutala

trojice vysokých pyramid o několik

kilometrů dál, tyčících se hrdě v zelené pustině.

"Něco vidím."prohlásil technik."Boční otvor ve skalní stěně pod námi."podíval se na

monitory,"Jde odtamtud teplo. Musí to vést dolů."

"Tak a» uľ jsme tam."Plukovník se nemohl dočkat. Kdyľ

kapitulovat, tak co nejrychleji.

Vysoká hodnost mu zajią»ovala určité výhody i v zajetí a nyní

měl v úmyslu jich pro tentokrát

hojně vyuľít i za cenu vyzrazení některých závaľných

vojenských tajemství. Bohuľel netuąil, ľe

solaňané je v tuto chvíli znají jiľ z první ruky přímo od nově

jmenovaného velitele galaktické

policie, který právě nastoupil do svého úřadu.

"Admirále, to je neslýchané. Váą křiľník byl zničen a vy děláte jako by nic."čertila se Elsa.

"Promoňte madam, ala v tuto chvíli hovoříte pouze s civilní

osobou, tak vás ľádám, abyste mi

nezdělovala ľádné přísně tajné informace."ozvalo se z

druhého konce telefonního vedení.

Elsa se snaľila obraz na monitoru vyladit, aby alespoň

ropzpoznala tvář, ale marně. Podpětí,

které poslední dobou z nepochopitelných důvodů zachvátilo

severní břeh atlantiku, ovlivňovalo i

telefonní spojení. Vědci tvrdili něco o poruchách

energetických generátorů. ®e je prý napadla

nějaká bakterie nebo co, ale tomu Elsa nerozumněla. Zato

velice dobře rozuměla svému

informátorovi, který jí před hodinou sdělil, ľe zachytil

nouzovou zprávu z křiľníku vesmírné

policie.

"Hovořím s admirálem Neumannem ?"otázala se příkře.

"Neumann u telefonu, ale před deseti minutami jsem byl

zbaven hodnosti, takľe uľ vám asi

nikdy nebudu muset pomáhat. Zkuste to s mým novým

nástupcem. Sbohem."

Ve sluchátku suąe zapraskalo a Elsa zůstala vyjeveně zírat do

tmavé obrazovky. On zavěsil. To

by si normálně nikdy nemohl dovolit. Elsa vlastní polovinu

firem, od kterých bere kosmická policie

za pauąální ceny své vybavení. To tedy znamená, ľe ho

skutečně vyhodili. Ale proč ? Vľdy» se tak

snaľil. Byl na svém postu jiľ více neľ deset let. Tohle se přece

normálně nikdy nedělá.

Elsa v zamyąlení vy»ukala daląí číslo, pomocí softwareového

klíče se probourala přes pět

kódových blokád, které byly kromě jiného také produktem z

jejích laboratoří a uľ tu bylo spojení.

"Ááá, slečna Swensonová..."usmál se z obrazovky telefonu

sympatický čtyřicátník se

samolibým úsměvem v tváři."To jsem rád, ľe voláte. Myslím,

ľe mám pro vás dost důleľitou

zprávu..."dramaticky se odmlčel.

"Já pro vás taky."nevydrľela Elsa."Máte o jeden křiľník méně a generál Neumann mi něco

slíbil."

Muľ na obrazovce se uąklíbl a nasadil autoritativní tón."Sliby

bývalého generála mne

nezajímají. A ztráty křiľníků jsou při naąí práci jevem, se

kterým se počítá. Piráty sledujeme a aľ

nás dovedou k cíli, zaútočíme..."

"Coľe ???..."nechápala Elsa."A co záchranná výprava ?"

"Podle naąich informací nikdo nepřeľil, takľe není koho

zachraňovat. Je to daleko a i pouhý

průzkum by byl přílią nákladný na naąe moľnosti."

"Ale já to zaplatím."vyjekla Elsa.

"To asi ne."tvrdě odsekl nový generál."Energetické generátory z vaąich laboratoří, které máme

ve výbavě, vykazují poslední dobou vysoké procento selhání.

Dáváte desetiletou záruku, nejdeląí v

celé pozemské unii. Proto jste také vyhrála konkurs. Takľe teď

chceme vrátit naąe peníze, protoľe

Solan nám přinesl bezkonkurenční nabídku spolehlivějąích

zařízení."

To bylo i na Elsu moc. Okamľitě zavěsila a daląí telefonát jiľ

patřil firemnímu právníkovi.

Mark i Parker v sestřeleném křiľníku ąli stranou, protoľe teď

jde o vąechno. Akcie, prodat, rychle..

V těchto chvílích by Elsa mohla klidně nahradit tři

spojovatelky naráz v mezinárodní ústředně.

Telefonní smrą», kterou vyvolala, doznívala jeątě dlouho do

noci a nazítří se burzy s cennými

papíry pěkně zprudka otřásly.

Modul se několikrát zprudka zachvěl a potom tvrdě dosedl do

bujné vegetace, která se pod ním

rozestoupila aby ho zase vzápětí dokonale pohltila.

"Jestli nás budou zkouąet z oběľné dráhy hledat, tak nemají

ľádnou ąanci."zahlaholil s

uspokojením radarový technik.

"No, hlavně, ľe jsme to přeľili."odtuąil plukovník Parker"Jen tak mimochodem, na jakém

trenaľeru jste se, mladíku, učil létat s modulem ?"

"Na trenaľéru galaktické policie, dvě hodiny před

odletem."odvětil technik."Moc mi to neąlo,

ale patří to k výcviku."

"Měl jsi mě na to upozornit dříve, pilotoval bych já."

"Byl jste v bezvědomí, pane."

"To nevadí !", odsekl Parker."I v bezvědomí bych pilotoval lépe, neľ vy."

"Dobře."ucedil technik"Aľ budete příątě v bezvědomí ...."

Nedořekl. Nebyl zvyklý přílią často lhát a v tuto chvíli upřímně

litoval, ľe vůbec kdy Parkera

do modulu bral. Taková nevděčnost. Kdyby měl alespoň

ąpetku uznání. On je přece radarový

specialista, a dobrý. To potvrzovala i skutečnost, ľe se

předpokládaný solanský křiľník z

mezipropstopru skutečně vyloupl. To přece nikdo jiný

nepředpokládal. Ale létat s modulem ? Proč

? Transvozidlo se řídí jinak a podstatně lépe. Míň ąkube a

přistává automaticky. Tyhle zastaralé

moduly stejně vyhrabali určitě odněkud z předpotopních

skladů. Někdo musel dostat pěkný

úplatek, aby je policie zařadila do výzbroje.

Technik celý vzteklý seděl ztuhle u řízení a přemítal o nevděku

a příkořích světa, zatímco

Parker s hlasitým ąátráním hledal spínač osvětlení kabiny.

Tisíce stonků rostlin se nad kopulí z

průhledného plastexu opět sepjaly do neproniknutelných

snopů a v modulu přestávalo být vidět.

Z palubní desky náhle zaąumělo a z komunikátoru zazněl

ohlaąovací sled tónů právě probuzené

nouzové vysílačky. Následovala dutá rána, kdy sebou

plukovník leknutím trhl a temenem

propleąatělé lebky konečně zavadil o spínač vnitřního

oosvětlení. Vedle sedící technik se probral z

apatie a otočil se k nadřízenému.

"Proč jste to udělal ? Zaměří nás dříve, neľ se stačíme

leknout."

Parker se svým samolibým úsměvem si právě masíroval levou

rukou rostoucí bouli na hlavě.

Jiľ několik let byl poněkud nedoslýchavý, ale před svým

okolím tuto závadu dovedně skrýval.

Dokonce zjistil, ľe jeho zamyąlené mlčení ve chvílích kdy

někdo vznesl nepříjemnou otázku, bývá

často mnohem úspěąnějąí, neľli vyhýbavé odpovědi kolegů v

důstojnickém ątábu. Jednou dokonce

díky nedoslýchavosti získal vyznamenání za rozvahu, protooľe

nezpanikařil, kdyľ za ním někdo

prohlásil, ľe dochází vzduch. Získal si důvěru vąech tím, ľe

jako jediný se ani nehnul a dělal, ľe

neslyąel tu děsivou zvěst. Ostatní po chvíli ąílení následovali

jeho příkladu a v klidu vyčkávali

vstříc osudu. Pomoc přiąla kupodivu včas a Patrker se aľ

dodatečně dozvěděl, ľe je vlastně hrdina.

To se mu stávalo poslední dobou celkem často. Uľ se těąil,

jestli ho Mark zase jako vľdycky

zachrání, jak mu bude admirál Neumann předávat

vyznamenání. Za co ? Ono uľ se něco najde.

Kdyľ jsou ztráty, musí být projev v televizi. A to je pak vhodné

aby promluvil velící důstojník o

odvaze, hrdinství a podobných věcech. Někdo uľ před lety

zjistil, ľe úplně nejlépe vypadá, kdyľ

dostanou oběti posmrtné vyznamenání. Pak ale musí něco

dostat i důstojník, který přeľil. Tím se

mu zvedne i plat a pak je to lepąí a lepąí.

Parker se těąil ze svých soustavných úspěchů. Náhle si vąak s

údivem uvědomil, ľe na něho

technik nějak podezřele zírá. Napadlo ho, ľe by měl asi něco

neutrálního říct, ale to uľ bohuľel

nestihl.

"Konečně, ľe jste se ozvali. Tak přece někdo přeľil. Udejte

polohu, a» vás odtamtud

dostanem."ozvala se znenadání lámaná galaktątina z

komunikátoru.

"Kdo to můľe být ?"divil se technik.

"Nevím ."ucedil Parker, který si aľ nyní uvědomil, ľe musí hodně napínat sluch, aby

technikovi rozuměl. Uľ je to tak. Sluchový implantát se zřejmě

při otřesu poąkodil a teď asi

dodělává. Jeątě pár minut ąelestů a pak úplné ticho.

Nesnesitelná myąlenka.

"Tady je posádka druhého záchranného modulu. Podařilo se

nám přistát. Udejte svou pozici."

Technik se zamyslel. ®ádný jiný modul nevystartoval.

Vąedchny byly v boxech. Kdo to tedy

můľe být ? Má dost solanský přízvuk.

"Neznáme svou pozici."

"Tak udejte nějaký výrazný bod v krajině."zchrchlalo to znovu z bedny.

"No, jsou tu takové tři...."náhle se zarazil. Proč to potřebují vědět ? Jestli přistáli v modulu, uľ

stejně nevzlétnou. Záchranné moduly jsou jednoúčelové.

Přistát a konec. A ľe by je hledali pěąky ?

Přece nemohou znát zdejąí krajinu.

"Tři coo ?..... Pyramidy ??"zahřměl divný hlas z tlampače.

Silný solanský přízvuk se jiľ nedal

zastřít. Bylo to jasné a zaslechl to i Parker.

"S kým se to bavíą ?"

"Nevím ."

"Coo ??"

"Říkám, ľe nevím."technikovi začaly povolovat nervy. Rozhodl se, ľe se zeptá přímo.

"Z jaké jste sekce ?"

Hlas z komunikátoru okamľitě odpověděl, jako by na tuto

otázku čekal."Sektor bé čtyři."

"A hodnost ?"

"Já jsem pilot a daląí tři se mnou v modulu jsou velící

důstojníci."

"To není moľné !"rozzuřil se technik."Viděl jsem je vąechny umřít."

Parker se prudce otočil a pátravě se na technika zadíval. Tak a

je to venku. Operátor trpce

litoval své unáhlenosti a přemýąlel, jak se z toho dostat. Jeątě

mu nakonec na Zemi přiąijou soud.

Tato starost, stejně jako větąina ostatních byla zcela zbytečná,

ale o tom naątěstí zatím nikdo nic

netuąil. Snad jen majitel hlasu na druhé straně étheru, který

se náhle začal hlasitě smát a blábolit do

stanice něco v solanątině.

"Co říká ?"obrátil se technik k Parkerovi, který si ho stále jeątě měřil vytrvalým podezíravým

pohledem. Po chvilce ticha plukovníkovi posunky naznačil, a»

se nakloní k bedně. Pak zesílil

příjem na maximum.

Parker zpopelavěl."Musíme pryč. Rychle."vykřikl a vykopl

plastexové dveře modulu."Zaměřili

nás."

"Kolik máme času ?"zajíkl se technik.

"Podle ąelestů ve spojení moc blízko nebudou. Tipuju tak tři

minuty."zaječel plukovník a

ponořil se do husté trávy. Operátor jeho příkladu bleskurychle

následoval a tak se za několik

okamľiků oba energicky prodírali zvlněnou trávou se zjevnou

snahou dostat se co nejdále od

modulu.

"Au. Co to bylo ?"hekl technik a s úľasem si vytrhl ze zápěstí dlouhý trn.

"Nevąímej si toho, ľádné daląí trny tu nevidím. Jdeme rychle

dál."sykl plukovník.

A pak se to stalo. Oběma pozemą»anům chybělo uľ jen několik

kroků k okraji paseky, kdyľ

tráva kolem nich náhle zhoustla desítkami ostrých trnů, které

v jemných vibracích čeřily okraje

temně zelené masy dlouhých stonků.

"Jak to ? Vľdy» to tu jeątě před chvílí nebylo."vztekal se technik a opatrně si vyąlapával

agresivní vegetací úzkou cestičku vpřed. Plukovník ho

následoval, ale nepřetrľitě ho nabádal ke

spěchu. Ten byl také zcela na místě. Minuty nemilosrdně

plynuly a velitel právem očekával v

následujících okamľicích něco straąného. Jenom doufal, ľe

solaňané nepouľijí jaderné zbraně.

Marně.

V okamľiku, kdy celí rozdrásaní konečně vstoupili na volnou

mítinu, vyhoupla se nad obzor

vzdálená řízená střela. Líně za sebou táhla svůj bílý chvost a

nezadrľitelně se sunula vstříc oběma

pozemą»anům. O chvilku později se z dálky ozvalo slabé

zaburácení.

Byl to souboj času. Oba přísluąníci vesmírné policie vyrazili

přes mítinu k úzkému otvoru ve

skalní stěně a ani netuąili, ľe kromě elektronických senzorů

blíľící se střely je právě zaregistrovala i

dvojice temně rudých očí krvelačné ąelmy, v klidu vyčkávající

v křoví vedle zdánlivě poklidné

mítiny.

Pak se stalo několik věcí najednou. ©elma se mohutným

skokem vynořila ze svého úkrytu a při

dopadu na planinu roztrhla svými ostrými drápy právě

probíhajícímu Parkerovi titanovou

kombinézu na zádech. Technik, který běľel za ním, zpanikařil

a vytrhl zpoza pasu příruční

plamenomet. Proměnil vąechno kolem sebe včetně bot svého

nadřízeného v hořící spouąt. Parkr se

vzápětí odvallil stranou a strhl ze zad hasící přístroj. V

poslením okamľiku si stihl zachránit zbytky

obuvi. Mezitím skučící psovitá ąelma mohutným skokem

zmizela opět kdesi v křoví a v praskotu

burácejících plamenů bylo slyąet uľ jen její hlasité a pronikavé

kňučení.

Oba pozemą»ané setrvačností spíąe proletěli, neľli proskočili

otvorem do skalní stěny a

propadli se kamsi do hlubin skalního masívu, který vzápětí

bez problémů absorboval radiaci

jaderné exploze nevídané síly. Nutno dodat, ľe to nebylo

poprvé, ani naposled, kdy dobře

načasovaný sled akcí dohnal trosečníky na pokraji ąílenství aľ

sem, kde byli vydáni na milost a

nemilost pánům z podzemí. Právě dnes odsud vedla pouze

jediná chodba. A ta se měla v příątích

hodinách stát i jejich osudem.

Oba agenti SDPP ąli jiľ nekolik minut jednou z příčných

podzemních chodeb. Syrový zatuchlý

vzduch ztěľoval Markovi dýchání. Pozemą»anem zacloumaly

kaľdou chvíli prudké záchvaty

dusivého kaąle. Ray se na kapitána sklesle podíval.

"Dal bych ti něco pro uklidnění, ale nejde to."

Mark přemohl nutkání ke kaąli a vyjeveně na androida

pohlédl.

"Proč to nejde? Jindy mě na misích cpeą preparáty, ľe ani

nemusím jíst místní stravu a dneska

to nejde. Zrovna kdyľ je mi doopravdy zle. Nezapomeň, ľe

jsem po operaci."

Daląí kapitánova slova se vzápětí ztratila v explozi dusivého

kaąle, který Ray sledoval s

očividným znepokojením.

"Ty sis musel při pádu způsobit nějaké zranění."

"To je moľné, vľdy» jsi na mne spadl i ty a bez antigravu váľíą přes sto kilo."

Android se zamyslel.

"Počkej Marku, tuhletu hláąku budu muset zcenzurovat, jinak

budu mít u techniků z SDPP

problémy."

"A to ti vůbec nevadí, ľe já mám problémy uľ teď ?"sípal

Mark."Jsi povinen mi pomáhat, tak

mi proboha něco dej."

"Útlumové prostředky způsobují otupělost a proto jsou na

bojových akcích nepřípustné. Ray 2

mi nedovolil, abych si cokoliv bral s sebou."

Mark se zarazil v půli kroku a vysypal ze sebe nesrozumitelný

proud nadávek těľkého kalibru.

Pak se znovu začal dusit. Kdyľ se po chvíli vzpamatoval,

prohlásil :

"Na to, ľe jsme tu jako záchranná mise, jsme v dost ąpatný

formě."

"Co se dá dělat. Johnsona odsud dostat musíme. Snad pro nás

Ray 2 poąle nějaký

modul."odpovědel android nejistě a naznačil Markovi, a»

zastaví. Udělal několik kroků vpřed a

zahleděl se do dálky. V temném ąeru mírně se svaľující

chodby se z dálky ozýval ąelest

pravidelných kroků. Musel tam někdo být. A nebyl jeden.

Kroky nabývaly na síle. Teď uľ je slyąel

zcela bezpečně. O tom nemohlo být pochyb. Blíľili se přímo k

nim. Od ąera chodby se odloupla

dvojice tmavých siluet a s děsivou pravidelností bot

dopadajících na kamennou dlaľbu chodby se

přibliľovala blíľ a blíľ. Ray strhl Marka k podlaze a zadusil mu

v hrdle daląí nával dusivého kaąle.

Teď se nesměli prozradit. Ray se změnil ve smrtonosnou

ąelmu. Generátory v hrudi běľely na

maximum a nabíjely syntetické svaly hustými proudy energie,

potřebné k smrtícímu skoku.

Android pustil Marka a v okamľiku, kdy jedna z postav

zastavila a znepokojeně se rozhlédla,

skočil. Zářič měl nastavený na plný výkon.

Solanský technik od infiltrační jednotky pohlédl na displej a

nevěřil svým očím. Tak brzy to

jeątě nečekal. Zajásal.

"Máme androida pod kontrolou. Dostal se do dosahu naąich

tunelových vedení."

©éf směny odmáčkl stopky a suąe pronesl :

"Tak hoąi, začínáme. Kontakt se sondou v jeho hlavě máme,

teď si ho trochu otestujem. Za

chvíli se setkají s druhou dvojicí. Nastavte zabijácký mód."

"Na koho ho mám nasměrovat ?"

"Třeba na toho menąího pozemą»ana. Důstojníka si necháme

na potom."

"Test připraven."

"Aktivujte."

Monitory v sále se probudily ze svého klidu a nabízely nudný

pohled na tichou ąerou chodbu.

O chvilku později se ze tmy oddělila dvojice postav.

"Takľe ten menąí ?"chtěl se ujistit technik.

"Jo. Start za ąest sekund a pak odpojit."

"Myslíte, ľe to dotáhne sám ?"

"Musí, byl tak naprogramován."

"Tak jo."dopočítal technik a stiskl spouą» injektoru.

Androidovo nitro zaplavila impulsivní myąlenka. Odrazil se ke

skoku na jistý cíll. Desetiny

sekund ve vzduchu se v jeho mysli protahovaly na

neuvěřitelně dlouhou dobu. Jeątě v letu zapnul

zářič a vyslal jediný smrtící impuls. Okamľik překvapení byl

straąný.

Plukovník Parker se třásl jako sulc a pomalu se vzpamatovával

ze silného ąoku. Bylo to jako ze

zlého snu. Jeątě před několika okamľiky tu bloudili společně s

radarovým technikem, kdyľ marně

hledali nějaký nouzový východ z této nekonečné chodby. A

pak, zničeho nic, se od kamené dlaľby

odlepila zabijácká postava toho nemilosrdného androida a v

desetině sekudy zpečetila jeden lidský

osud.

Ohořelé cáry, které zbyly z radarového operátora, právě Ray

skládal do úhledné hromádky u

stěny chodbby. Cítil se dost provinile. Nebylo mu vůbec jasné,

proč to udělal. Musel. Asi má

nějakou poruchu. Ale jakou, a proč ? Moľná z toho děsivého

pádu. Třeba se zpřetrhalo centrální

vedení datových zpětných vazeb. Ale pak by byl hodně

nebezpečný. Vąem. I Markovi. A to

nechtěl. Pojala ho děsivá předtucha. Jeątě jeden takový impuls

a musí se sám zničit. Jinak to

nepůjde. Desítky let pamě»ových záznamů u SDPP půjdou k

čertu, ale Markovi nesmí ublíľit.

Nikdy. NIKDY!

Mark se jen velmi pomalu vzpamatovával ze silného ąoku.

Něco podobného se snad jeątě

nikdy nestalo a podle vąech tvrzení SDPP se ani nikdy stát

nemělo. A přesto to byla pravda. Teď a

tady. Neuplynula jeątě ani celá minuta od chvíle, kdy jeho

věrný android převzal veąkerou

iniciativu. Na tom nebylo vcelku nic divného. Dělával to často,

kdyľ se nas různých misích

dostávali do sloľitých situací, které Mark nedokázal okamľitě

uspokojivě vyřeąit. Ale tohle bylo

něco jiného. Ray v tu chvíli Marka zcela zabořil do podlahy a

naprosto automaticky provedl

dokonalou vraľdu někoho, koho ani neznal. To bylo divné.

Vľdy» neměl dokonce ani ľádnou

záminku. Tohle se bude těľko vysvětlovat komisi pro

nevměąování. Ale nejhorąí na tom bylo, ľe se

Ray zachoval naprosto v rozporu s naprogramovanými

instrukcemi. Ano, občas něco zcenzuroval,

ale tohle by si nikdy nedovolil. A navíc by měl vidět i po tmě

naprostro dokonale a poznad

přísluąníka vesmírné policie. Tak jak se to mohlo stát ?

Markem zatřásl prudký záchvat zimnice. Zase ty nervy. Uľ by

měl téhle profese nechat. Bylo

to přílią náročné. Jestli se odsud dostane, tak uľ toho opravdu

nechá. V paměti se mu vybavilo

stejné předsevzetí, které si říkal pokaľdé, kdyľ se dostal do

svízelné situace. Jenľe z těch ho

obvykle bez problémů dostával jeho věrný android.

Ray. Ten Ray, který před několika okamľiky jen tak

mimochodem zpopelnil nevinného

člověka. Třeba nebyl tak úplně nevinný, ale to Ray stejně

nemohl vědět. Buďto má poruchu, nebo

se z něho stal psychopatický zabiják. Ani jedna vyhlídka za nic

nestála. Mark se rozhodl, ľe ho

bude muset odpojit. Pokusí se jeątě zachránit z androidova

nitra mikročipy s desítky let společných

vzpomínek. Nesmí naráz zkratovat vąechny okruhy. Ale to se

lehce řekne a hůře provádí. Hlavně se

k androidovi dostat nenápadně a pak mu odrazyt krytku od

centrálního rozvodu pod zátylkem. Je

naprogramován, aby ho poslouchal. Neměl by se bránit.

Kapitán se prudce otočil ke stěně, kde se zmítal v křečích z

právě prodělaného ąoku zvracející

plukovník Parker. Těsně vedle něj postával Ray a tvářil se dost

rozpačitě. Střídavě zíral prázdným

pohledem na Marka a na zuhelnatělou čadící hromádku hadrů

a kdovíčeho o kousek dál. Vypadalo

to, ľe má dost starostí sám se sebou. To se Markovi hodilo.

Udělal krok vpřed.

"Co to bylo, Rayi ? Můľeą mi to vysvětlit ?"

Android se zakoktával a opatrně před kapitánem

ustupoval."Já, já, já nevím. Něco se se mnou

děje."

Mark uľ nečekal a vyrazil vpřed, s rukou napřaľenou k

přesnému úderu malíkovou hranou do

syntetického zátylku androida, kde byl kromě jiného i nouzový

vypínač celého Rayova ľivotního

systému.

Androidova reakce byla nečekaná. V prvním okamľiku se mu

zaleskl v očích záblesk

pochopení a odhodlaně se pootočil ke kapitánovi bokem. Bylo

jasné, ľe se nebude bránit. Vzápětí

mu vąak přes syntetický obličej prolétl ąkubavý stín děsivého

chaosu a v posledním okamľiku uckl

stranou a strhl před sebe dusícího se Parkera, jenľ od Marka

poté inkasoval úder, který by porazil i

slona. S výkřikem rozhodil ruce a se zaduněním dopadl zády

na chladnou kamenou stěnu, na které

zústal chvilku jako přilepený a pak se v bezvědomí shroutil k

podlaze.

Mark se rozzuřil a otočil se od bezvládného plukovníka zpět k

androidovi.

"Rayi. Pojď ke mě."Pokusil se o křečovitý úsměv, který se mu moc nedařil a tak ho raději

vystřídal svým klasickým autoritativním výrazem, který

nasazoval pokaľdé, kdyľ byl vyslýchán

komisí pro nevměąovaní. Zatím mu to pokaľdé pomohlo.

Jenľe tady to bylo něco jiného. Ray ho

znal.

"Ty mě vypneą, ľe jo ?"zahuhlal android.

"A co mám s tebou dělat ?"ptal se popravdě Mark."Pojď blíľ a bude to pro nás pro oba to

nejlepąí. Nic jiného se dělat nedá. Víą to sám."

Ray se klepal, jako by se měl kaľdým okamľikem rozpadnout.

Mark chvílemi pochyboval,

jestli má před sebou skutečně jenom výrobek z laboratoří své

přítelkyně Elsy. Ach Elsa. Uľ aby byl

zase s ní. Bez Raye i celého dotěrného SDPP a jeho misí. Jenľe

teď je tady a musí řeąit

neočekávané problémy. Jeden stojí právě teď před ním a

nechce se nechat vypnout.

"Marku, to ti vůbec nezáleľí na naąich společných

vzpomínkách ? Ty to chceą opravdu

vąechno vymazat tím, ľe mne vypneą ?"

Androidovi přeskakoval hlas a Mark se neubránil pohnutí.

Bylo mu ho líto.

"Musím tě vypnout. Dobře víą, ľe jsi nebezpečný."odmlčel

se"Tady jsi třeba zabil někoho na

kom vcelku nezáleľelo, ale co kdybys třeba ublíľil mě nebo

Parkerovi ?"

"Tobě ublíľit nemohu, mám blokace."

"Ty jsi měl i na zabití kohokoliv, kdo nebyl v seznamu

justičního počítače. Takľe vidíą, ľe

nefungujou. Nebo byl tenhle chlápek, co jsi ho usmaľil, v

justičním počítači pod kolonkou vrazi ?"

"Víą Marku, ...chvíli jsem měl pocit, ľe jo."

"No jo, pocity. Ty nemáą mít ľádný pocity."

"Ale ty dobře víą, ľe je mám. A nikdy ti to nevadilo, kdyľ jsem tě chránil."

Mark neměl tyhle výčitky rád. Rozhodl se, ľe to zkrátí. Stejně

ta diskuse vůbec nikam nevedla.

"Podívej Rayi, pokusím se tvé pamě»ové krystaly zachránit.

Slibuji ti, ľe udělám vąechno, co

bude v mých silách."

"Jenľe já vím, ľe jsi na ąkole dvakrát propadl z kybernetiky,

takľe vůbec nepochybuju o tom,

ľe to dopadne ąpatně."

"Tak ti je vyndá Parker, koukni, uľ se začíná probírat."

"Tak to ne, Parkerovi bych nedal opravit ani mixér. Vľdy»

nikdy nic rukama nedělal. Moľná,

ľe umí nosit papíry, zalepovat obálky a tvářit se důleľitě, ale

na mne sahat nebude. To uľ bych

radději měl jeątě jednu poruchu."

O tom, jakou poruchu měl android na mysli, se nedalo ani na

okamľik pochybovat. Vyplynulo

z toho více neľ jasně, ľe plukovník by byl tím, kdo by ji

nepřeľil, takľe se Mark ani moc nedivil,

kdyľ se zraky právě se nadzvedávajícího Parkera opět obrátily

v sloup a plukovník znovu omdlel.

"Vidíą, co děláą. Aľ se vrátíme, tak z toho určitě budeme mít

oba nepříjemnosti."

Mark se opatrně přibliľoval k androidovi blíľ a blíľ a v

okamľiku, kdy uľ si myslel, ľe je na

dosah, Ray znouvu ucukl a ustoupil dál do tmavé chodby.

"Ty mne chceą opravdu vypnout."zablekotal android"Tobě vůbec na ničem nezáleľí. Vąechny

ty roky.....Ty..."

Mark se ho snaľil uchlácholit a přitom se opět přitočil o trochu

blíľ.

"Neboj se, vůbec to nebolí. Je to jenom jako kdyľ zhasnou

světlo. Ani o tom nebudeą vědět. A

probudíą se jako vyměněný a v pořádku."

Rayovi stuhly rysy.

"Nenechám se vypnout. Nikdy. A od nikoho. To se radąi

zničím sám."

Prudce se otočil a bleskurychle vyrazil do vąeobjímající tmy

ponuré chodby. Kapitán po něm

znovu skočil, ale bylo pozdě. Rayovi nemohl v tuto chvíli stačit

nikdo. Sprintoval tmou jako o

závod a vzápětí se pozemą»anovým očím beznadějně ztratil.

Jeątě dlouhou chvíli dozníval klapot

androidových výsadkových bot a pak se i poslední zbytky jejich

ozvěny ztratily za vzdáleným

zákoutím boční chodby. Byl pryč. Ale opravdu definitivně ?

Hrozba stále zústávala. Mark se otočil

zpět ke ľhnoucím zuhelnatělým zbytkům čehosi, co bývalo

před chvílí přísluąníkem vesmírné

policie. Pak se znechuceně sehnul a energickými fackami začal

probírat Parkera k vědomí.

Odpočatý Sarga vstoupil do řídící místnosti celé operace a

zářil spokojeností. Několik hodin

spánku společně s koňskou dávkuo povzbuzujících prostředků

vykonalo své a armádní psycholog

také dokázal pravé divy. Prostě ten muľ, který právě vstoupil,

neměl vůbec nic společného s

troskou, kterou odsud před několika hodinami odnáąeli na

nosítkách. Snad jenom tvář a postavu,

ale to bylo v tuto chvíli nepodstatné.

Velící důstojník ustoupil do pozadí a uctivě veliteli

zasalutoval.

"Dobrá práce přátelé. Máme je tam, kde je potřebujeme mít.

Teď uľ jen zajmout toho Stonea."

Důstojník se na Sargu vyjeveně podíval."Coľe ??"

"Zatkneme Stonea. Proto tu akci přece děláme."zopakoval mu spokojený generál trpělivě

způsobem, jakým se opakují nechápavému děcku základní

pravdy, jako ľe nahoru nikdy prąet

nebude nebo něco hodně podobného.

"To jste nám neřekl, ľe chcete zatknout Stonea. Před chvílí

jsme o něj málem přiąli."

"A předtím asi dvakrát taky. V podstatě uľ ľije jenom

zázrakem."dodal druhý důstojník, který

slyąel jen poslední větu, ale byl natolik ambiciózní, ľe se chtěl

za kaľdou cenu zúčastnit právě

probíhající diskuse s generálem.

Na Sargu uľ zase lezly chmury. Úsměv se mu vytratil kdesi v

nenávratnu a ostře vyątěkl

:"Podejte hláąení !!"

Velící důstojník sklapl podpatky a spustil :"Před několika

minutami jsme nad androidem opět

získali kontrolu. V rámci otestování spolehlivosti tvrzení

odborníků z infiltrační jednotky jsme se

rozhodli vyzkouąet ovladač. Nastala k tomu vhodná příleľitost

v okamľiku setkání s dojicí která se

katapultovala z rozstříleného křiľníku galaktické policie. Test

proběhl úspěąně, ale Stone se pokusil

androida odpojit. Byli jsme připraveni v případě nutnosti

Stonea okamľitě přes ovladač zabít, ale

android kupodivu poruąil vąechny programové příkazy od

SDPP a utekl chodbou pryč."

"Máte s ním jeątě stále spojení ?"

"Ano."důstojník ukázal na jeden z monitorů, na kterém se bez ustání kývala hluboká temná

ąachta."Zřejmě se odhodlává k sebevraľdě. Chce skočit do

propasti nad naąím pancéřovaným

centrem, ale podle informací naąich čidel v jeho lebce jsou

blokády autodestrukce stále aktivní,

takľe nebezpečí jeho zničení nehrozí. Nedokáľe to."

Ray v záchvatu zoufalství napřel vąechnu svoji energii do

svého nitra. Musí se zbavit okovů,

které ho stále svazují a diktují mu, co má dělat. Chce být

svobodný. Ne jenom otrok. Uľ nikdy.

Chce zemřít jako svobodný tvor. Z vlastní vůle a nikdo mu v

tom nazabrání. Přál si to. Moc si to

přál, ale napětí, které ho svíralo, se téměř nedalo vydrľet. Na

čele mu perlily kapky syntetického

potu a celý se chvěl v nezvladatelných křečích. Záblesk. A

náhle klid. Uvolnění. Absolutní klid.

Splynutí s prostorem a časem. Vydechl. Udělal dva kroky vzad

a rozeběhl se vstříc svému konci.

Na ovladači se rozzářila červená. V místnosti zavládl chaos.

Zmatené výkřiky techniků z

infiltrační jednotky protínaly řízné rozkazy jejich velitelů.

"Získat zpět kontrolu."

"Nemáme ji, poruąil větąinu okruhů."

"Nesmysl. To se nedá. Je to jenom stroj."

"Vyřadil nouzové pojistky. Řídí se bez omezení."

"Co chce dělat ?"

"Chce tam skočit. Uľ asi čtvrt hodiny."řval od monitoru

hystericky technik."Tak teď tam

skočí."

"Kolik máme času ?"

"Snad pár sekund."

"Komu se povede ho okamľitě vypnout, dostane půl roku

dovolené."prořízl chaos energický

Sargův hlas."Jinak máte ąest měsíců po prémiích. Vąichni."

"Rizikové operace povoleny !"křikl ąéf směny a u klávesnic zavládl dokonalý chaos. Kaľdý

chtěl být tím prvním, kdo androida prostřednictvím sondy

vypne a terminály nepřetrľitě kvílely

záplavou chybových hláąení. Náhle červené světlo zhaslo a v

místnosti se rozhostilo absolutní

ticho. Dokonce i Sarga se bál zeptat, co se stalo.

Ray se naprosto uvolnil a chvilku vychutnával opojný pocit

absolutní svobody. Svoboda. To

slovo v něm vľdycky vzbuzovalo podivné pocity. Mnoho lidí

prý pro ni umíralo, davy v ní věřily,

ale co to vlastně je, na tom se nikdy nikdo neshodl. Pro

kaľdého to slovo mělo zcela jiný význam.

Pro spoustu lidí byla svoboda pouhou iluzí. Ale stačila. Kaľdý

je svobodný, ale jen do určté míry,

neľ mu někdo začne stát v cestě. Ale to se androidovi nestane.

Pocítil svobodu absolutní, nehmatatelnou a vąeobjímající.

Něco, co se nedá vyřknout slovy. Uľ

ľádné úkoly, nařízení, cíle a taktiky. Můľe si dělat, co ho

napadne. A teď ho právě napadla hrozivá

věc. Předtucha, ľe takový stav mu určitě dlouho nevydrľí.

Buďto se setká s Markem a je po

svobodě nebo ho uloví nepřátelé a výsledek je stejný. Navíc by

se mohla znovu dostavit nějaká

nepříjemná porucha, jako před chvílí. Ne. Svoboda je opojná,

ale netrvá věčně.

Chtěl zemřít svobodný, volný, ą»astný a při tom být sám

sebou. Udělá to. Nic ho nemůľe

zastavit. Je to jeho vlastní rozhodnutí.

Android se plavným pohybem odlepil od stěny a udělal několik

rychlých kroků k okraji

propasti. Uľ se mu rozevřel výhled na její bezednou hloubku,

výhled, který ho před několika

minutami tak trýznil. Teď nic. Uľ nikdy nic. Jeden krok,

druhý, a pak skok. Uvolnil se a v letu se

připravil na poslední odraz.

Náhle se mu podlomily kolena a v lebce zavládl chaos. Síly ho

opustily naráz a jeho tělo ho

úplně zradilo. Sesul se na hranu útesu nad propastí a

vyhasínajícími zorničkami uľasle sledoval

vzdálený mizící cíl svých snů.

©éf směny se nervózně nakláněl nad terminálem a překotně

kontroloval rozsah poąkození

androidových funkcí. Mezitím se v pravém spodním rohu

obrazovky objevilo jméno autora

úspěąného destrukčního programu.

Sarga se konečně osmělil."Takľe ??"

Technik se zvedl od monitoru a s ulehčením se usmál.

"Můľeme si ho jít sebrat, generále. Leľí na převisu skalní

stěny a jestli ho oľivíme do třiceti

minut, bude opět plně funkční, ale tentokrát pro nás."

Generál si oddychl, potřepal nejrychlejąímu ą»astlivci rukou a

uľ vydával instrukce k vyslání

záchranného týmu.

Nadąený úspěąný technik spokojeně odcházel z místnosti,

pronásledovaný nenávistnými

pohledy svých kolegů, přičemľ ani on, ani nikdo z ostatních

přítomných, s výjimkou Sargy, netuąil,

ľe se právě vydává na dalekou cestu do naprosté izolace a ľe

bude neją»astnějąím člověkem ze

vąech lidí, aľ se mu po půl roce zase poątěstí přijít zpět do

práce mezi normální lidi s jejich

normálními problémy. Luxusní dovolená nakomandovaná

tajnou sluľbou má tu nevýhodu, ľe vás

luxusní androidi obsluhují a uspokojují ve vąech směrech,

jsou ochotní, nápadití, sympatičtí a

přátelątí, vaąe partnerka je krásná a svůdná, ale kdyľ si s

někým chcete normálně popovídat, je to

jako kdybyste narazili na zeď. Zdvořilé odmítnutí, nechápavá

gesta nebo změna témat jsou

spolehlivé metody, které vás odradí, pokouąet se napříątě

zapřádat hovory neľádoucím směrem.

Směrem, kterým byste mohli časem vyzradit třeba i něco

velmi nevhodného. Jen se hezky uvolněte

a poddejte se příjemné iluzi, ľe máte vąechno, co můľete mít.

Ostatní si to o vás určitě myslí taky,

tak tomu věřte.

Zatímco větąina techniků, kteří rozpačitě postávali kolem

poblikávajícíéch terminálů skrytě a v

některých případech i otevřeně záviděla vítěznému ą»astlivci,

Sarga nechal zformovat pohotovostní

četu. Skupinka vědců a vojáků urychleně opustila místnost a o

několik okamľiků později se i se

svým těľkým a sloľitým technickým vybavením vydala vzhůru

po strmé skalní stěně. Horolezecký

výcvik byl nezbytnou podmínkou pro sluľbu v této oblasti a

dnes se konečně po letech ukázala

opodstatněnost tohoto poľadavku jako oprávněná. Těľké

technické vybavení pro případ, ľe by snad

android přeci jenom zmobilizoval vąechny své síly a pokusil se

o odpor, dávalo jednotce pořádně

zabrat. Ale i přes nepříjemnou gravitaci, která zde byla

alespoň o poznání menąí neľli na mateřské

planetě, se po čtvrt hodině usilovné dřiny konečně vyhoupl

velitel jednotky přes ostrý skalní okraj,

několik centimetrů od mírně krvácející Rayovy bezvládné

hlavy.

"Syntetická krev. To nic neznamená. Pořád platí plná

pohotovost !"křikl ąéf oddílu ke svým

kolegům, kteří se jeden po druhém odlepovali od skalní stěny

a přeskakovali na vyvýąenou ploąinu,

kde stál a velel celé akci.

"Generátor sem !"Vyątěkl a otočil se zpět k androidovi.

Skupinka s těľkou výbavou začala pomalu smontovávat jakési

energetické monstrum. Přestoľe

pod tíhou jednotlivých segmentů vrávorali z posledních sil, za

pár minut sesadili poslední díly k

sobě. Zelené ukazatele na palubní desce generátoru se

rozzářily do prostoru, přičemľ vrhaly ostré

světlo i na napjaté výrazy techniků, kteří androida s těľce

skrývaným strachem stále jeątě obcházeli

ve velkých kruzích.

"Namiřte to na něj a dejte tam maximum. My uľ mu tu jeho

osobnost vykouříme z

lebky."ucedil velitel a kysele se usmál do videokomunikátoru

na přihlíľejícího Sargu. Ten jeho

snahu ocenil mírným kývnutím hlavy.

"Teď !!"

Namodralý záblesk, který zapraskal ionizovaným vzduchem,

byl mnohem silnějąí, neľ cokoliv,

co kdo z přítomných kdy viděl. Síla výboje rozechvěla skalní

stěnu a zasáhla naplno Rayovy

energetické okruhy. Plastexová kombinéza v několika

okamľicích zmizela a pod ní začaly prosvítat

rozpálené pláty oceli a syntetické kůľe androida. V několika

křečovitých záąkubech se zachvěl a

pak zůstal zcela nehybně leľet. Namodralé jazyky výbojů s

neutuchající vytrvalostí rozpalovaly

androidovy okruhy a po dvou minutách srąení a ąkvířící se

spáleniny jiľ nikoho nenechávaly na

pochybách, ľe je skutečně a definitivně po vąem. Z Raye zbyl

jen vyhaslý a dočerna oľehnutý

skelet, se kterým vąak měli solaňané do budoucna velké plány.

"Dost !!"

Nepřetrľitý hluk náhle ustal a jen vzdálenná ozvěna od

členitých ploch okolních skal vracela

jeątě chvíli dozvuky bouře, která zde právě utichla. Rozpálený

a popraskaný povrch, na němľ stále

jeątě spočívala kovová konstrukce androida, zničeho nic

lupnul a na jeho rýhované kresbě se

objevila daląí puklina.

"Končíme. Skliďte vąechno a dolů."zakončil akci velitel a sám začal se sestupem jako první. O

chvíli později byl android, nebo spíąe to, co z něho zbylo,

zabalen do azbestového vaku a opatrně

spuątěn z útesu dolů. Kromě zdevastovaných skal a ątiplavého

zápachu spáleného plastexu zde

nezůstallo nic, co by svědčilo o definitivním konci jednoho

syntetického ľivota, kterého byly tyto

skály němými svědky. Seąplhávající solaňané se postupně

změnili v malé tečky, které se zvolna

nořily do stínu příkrého srázu. Mezi skalisky znovu zavládlo

věčné mrtvé ticho a jen vzdálené

ąelesty slabých hlasů prozrazovaly pomíjivou přítomnost

člověka. Poté i ony odezněly do

absolutního ticha a tato část podzemí se opět ponořila do

svého věčného klidu.

Else se splnil její nejhorąí sen. Vľdycky se bála toho, ľe jednou

zůstane chudá a opuątěná a

dnes ve čtrnáct nula pět se tato hrůzná vize proměnila v holou

skutečnost. Jeątě stále přemýąlela,

jak k tomu vlastně mohlo tak rychle dojít, ale a» si lámala

hlavu, jak chtěla, příčina i její řeąení se

jevilo stále v nedohlednu. Moľná nějaká vadná technologie.

Nebo snad sabotáľ ? Doufala, ľe uľ se

kaľdou chvíli probudí ze svého zlého snu, který vąak začínal

mít aľ přílią realistickou podobu.

Stalo se toho nějak moc najednou. Mark byl odvolán na akci a

vzápětí prohláąen za

nezvěstného. Pak zachytila ten signál kódované výzvy SDPP o

pomoc a informovala admirála

Neumanna. Ten vyslal záchrannou misi s plukovníkem

Parkerem a ta vzápětí zmizela také. Pak

Neumanna odvolali. Potom Else kosmická policie vypověděla

vąechny smlouvy na energetické

generátory. A pak se přidali i vąichni ostatní. Nakonec přiąel

absolutní finanční krach, akcie

Elsiných podniků spadly prudce dolů a uľ se nezvedly.

Doufala. Doufala celých dvanáct hodin, ľe

to není pravda. Marně.

Dnes, v ąest hodin ráno, přiąel příkaz banky k zabavení

veąkerého majetku a jako by ani tohle

nestačilo, vytáhl na ni tisk tu podlou a zahanbující aféru z její

mlhavé minulosti, kterou

neodkrývala ani Markovi. Taková zákeřnost. Jindy by takovou

aféru zlikvidovala hned v počátku a

stačil by na to pouhý jeden jediný rychlý telefonát. Ale teď ? Uľ

vidí, jak si agentury mezi sebou za

klesající ceny prodávají její choulostivé obrázky jen proto, aby

je uveřejnily na titulních stránkách

svých bulvárních plátků. Jakpak by ne. Vľdy» jí to tam sluąí.

Jen kdyby ty fotky neměly i daląí

aktéry. Ano. Zná ty záběry. Jiľ dvakrát ji s nimi zkouąel někdo

vydírat, ale nikdy jí nestálo za to,

aby je od něho koupila. Jak on, tak i ona věděli, ľe takové

snímky nejbohatąí ľeny galaxie si nikdo

uveřejnit nedovolí. Ale dnes byla situace jiná. O hodně jiná. A

snímky jiľ měly své kupce.

Pověst. O tu jí nikdy moc neąlo. Byla cílevědomá a

ctiľádostivá. Ve vąem, co dělala, chtěla být

nejlepąí. Nejlepąí byla i tehdy, kdyľ ji kdosi za

poloprůhledným zrcadlem v nočním podniku

nevalné pověsti nafotil. Nestyděla se za sebe. Dokonce by se

dalo říct, ľe na to, jak tam vypadá,

byla hrdá. To byl zřejmě také jeden z důvodů, proč se nikdy

nestarala o to, jak tyto fotografie

zničit. Byl to kus jejího ľivota. Byla mladá, stipendium nízké,

ambice vysoké a dědictví v

nedohlednu. A pak jí to také dost lákalo. Myslela si, ľe na to

má. Tak proč to nezkusit. Tak to

zkusila. Tehdy jí to připadalo docela zajímavé.

Ale dnes ? Právě dnes se to obrátilo proti ní. Samozřejmě, ľe

by se jeątě vąechno dalo zvrátit.

Moľná, ľe ne úplně vąechno, ale jistá moľnost tady byla. Půjčit

si. Takových sedmdesát, osmdesát

miliónů dolsů a stabilizovat ceny akcií.. Začít nový výzkumný

program na odstranění závad

generátorů a rozjet vąechny náhradní výroby, které přicházejí

v úvahu. Moľná, ľe by tentokrát byla

na místě i spolupráce se Solanem. Situace je opravdu těľká.

Jenľe, kde vzít peníze ? Kdo jí dneska

půjčí ?

Samozřejmě, ľe má spoustu vlivných známých a přátel. Jsou

sice trochu vypočítaví, ale jinak

docela příjemní. Bohuľel uznávají, tak jako větąina boháčů,

jednu zásadu. Něco za něco. A ona jim

dnes nemůľe nic nabídnout. Navíc jim hrozí, ľe se s ní

zkompromitují. Po tom, co si přečetla

dneąní ranní články, o tom jiľ ani trochu nepochybuje. Ne.

Nikdo jí nepůjčí. Je sama a chudá. Bude

muset jít pracovat. Ale to jenom v případě, jestli zůstane na

svobodě. A právě teď to vypadá, ľe

bude mít moľná po starostech na deląí dobu.

"Jestli nám okamľitě neřeknete, kde se nachází sedmý sektor

výzkumného střediska, které

mělo být podle výnosu soudu zabaveno kompletně dnes

ráno...."předsedkyně senátu komise udělala

dlouhou pauzu."Hrozí vám dvacet let vězení pro dluľníky.

Můľete povaľovat za zázrak, ľe banka

poľaduje na kompenzaci ztrát v souvislosti s vaąimi nekrytými

závazky pouze celý váą majetek a

vás chce nechat volně odejít. Na vaąem místě bych poděkovala

panu Whitcombovi, který se vás

zastal a zbytečně bych neplýtvala trpělivostí svých

věřitelů."Ostrý a ječivý hlas předsedkyně se

Else zavrtával do mozku jak smrtící červ. Jeątě, ľe tento druh

trestu smrti uľ v Pozemské unii

zruąili. Jinak by si nikdy nemohla být jista dne ani hodiny, kdy

se z nebe přiřítí nějaká katastrofa,

která bude mít jeątě horąí dohru, neľ je ta dneąní.

Přestoľe byla u výslechu, snaľila se soustředit. Musí si určiit,

co je nejdůleľitějąí a co je aľ

druhotné. V tuto chvíli je nejdůleľitějąí nepřijít úplně o

vąechno. Alespoň jeden milión si schovat a

začít znovu podnikat. Jakmile přijde o vąechno, jiľ nikdy se z

toho nevybabrá a ona, její děi a jejich

děti, vąichni budou ľít uľ navľdy jako chudí. Mimoděk zapnula

příruční diář, který jí začal

okamľitě vypisovat na obrazovku překotně přicházející vzkazy

a zprávy posledních hodin. Jedna

horąí neľ druhá. Samé dluhy, poľadavky, výhrůľky a

upomínky. Ale mezi nimi se naąlel i jeden

docela odliąný vzkaz. Zasmála se. Ne, nezdá se jí to. Je to

skutečně vzkaz z nočního klubu na

východním pobřeľí. To přece nemohou myslet váľně. Ale

vypadalo to tak. Přestala vnímat okolí a

četla :

Naąe společnost Vám děkuje za popularitu, kterou díky Vaąí

osobě v posledních dnech získala

a přestoľe pro Vás pravděpodobně toto období není, alespoň

po finanční stránce zřejmě příznivé,

rozhodli jsme se Vám alespoň částečně vykompenzovat Vaąí

současnou ľivotní situaci naąí

nabídkou. Pokud budete mít zájem, můľete u nás jiľ od zítřka

znovu nastoupit. Za diskrétnost

ručíme a ľádné incidenty s fotografy se jiľ nebudou opakovat.

Naąi zákazníci Váą talent jistě ocení.

Blabla bla bla bla........

Zamyslela se. Jako přechodné útočiątě to rozhodně není

ąpatné. A aľ se situace uklidní, tak

začne znovu podnikat. Ale předtím se musí uskrovnit. Co tady

není Mark, tak se cítí nějak divně.

Odjakľiva byla temperamentní a v určitých oblastech dost

nezdrľenlivá a tato nabídka přiąla v tuto

chvíli jako velmi vítaná kompenzace. Nebyla si ani jistá, jestli

by ji dokázala odmítnout, kdyby

jeątě měla tolik peněz, co měla před týdnem. Lákalo by jí to.

Ale odmítla by. Nemohla si to dovolit.

Ale dnes ? Vľdy» je to vlastně jediná moľnost zaměstnání,

kterou jí kdo nabídl. Tak co má dělat ?

A Mark ? Ten je zatím stále jeątě nezvěstný a moľná, ľe uľ se

ani nevrátí. Snad je to pro ně pro oba

takhle lepąí. Kdyľ se poznali, byla ona bohatá a on úspěąný.

Kdoví, jak by mohlo vypadat takové

shledání nyní.

Zpoza dveří se ozvalo enrgické zaklepání a mohutný stín

promítaný skrz matné sklo výplně

lucernou před vchodem dával tuąit, ľe ten, kdo přede dveřmi

stojí, má vyloľeně gorilí postavu.

Elsa s sebou cukla. Tyhle nenadálé příchody klientů jí nedělaly

vůbec dobře. Za těch několik

let pohodlného ľivota si zvykla, ľe vąechno dění ve svém okolí

organizovala sama, nebo se na něm

alespoň výrazně podílela. Tady to bylo něco jiného. Připadala

si jako hříčka v rukou osudu. I kdyľ

to bylo občas docela zajímavé.

"Vstupte."pronesla nejmilejąím hlasem, kterého byla schopna a zvědavě se zadívala ke dveřím.

Vzápětí málem omdlela leknutím.

"Dobrý večer."do dveří vstoupil generál Khov. Usmíval se na Elsu a ta absolutně netuąila, jestli

sem přichází jako starý přítel, jako nadřízený jejího milého

Marka a nebo jako náruľivý zákazník,

kterého zvědavost donutila jít se podívat na novou hvězdu

podniku.

"Dobrý večer generále. Co si dáte ?"plavně se natočila k baru a vytáhla generálovu oblíbenou

značku, které dával přednost na vąech bujarých večírcích,

pořádaných za asistence SDPP.

"Jste bystrá."usmál se Khov, který nikdy netuąil, ľe Elsa v průběhu oslav a přípitků registruje i

to, co si který z hostů nalévá. Znovu si ji prohlédl od hlavy aľ k

patě tak důkladně, ľe by se i otrlá

zaměstnankyně podobného podniku začervenala. S Elsou to

vąak ani nehnulo. Zasmála se.

"To jsem. Ale jak se tak na vás dívám, nejsem si vůbec jistá,

proč jste sem přiąel. ®e by

náhodou ?"

"Ne, to ne. Já sem chodím pravidelně a tak jsem si řekl, ľe se

za vámi stavím."

"Hmm..."odtuąila Elsa."A to mi tady slibovali absolutní diskrétnost. To je ale kąeft."

"Nic si z toho nedělejte. To vím jen já."

"A za chvíli je tady i admirál Neumann, ľe jo.."

"Ne, ten nepřijde. Sesadili ho a teď uľ na podobné vylomeniny

nemá."usmál se Khov.

"Tak to je skvělé. A co byste si přál ? Máte nějaké zprávy o

Markovi ?"obrátila se k němu s

nadějí v hlase.

"Nejsem tu pracovně. Jsem tu soukromě."

"Takľe na relaxaci."ucedila Elsa."To bych do vás neřekla."

"Co je na tom ąpatného. Vľdycky jste mi byla sympatická, ale

pokaľdé mezi námi byly určité

bariéry."zdůvodňoval generál.

"A co manľelka, ta o tom ví ?"

"No, ta má slabost pro Marka a já zase pro vás. Pochopila by

to."

"Coľe ??"Elsa zústala tupě zírat a jen nevěřícně sledovala, jak ji generál opatrně stahuje

jemnou poloprůhlednou blůzku a odhaluje její krásné a

opálené mladé tělo.

"Co kdyľ se to dozví Mark ? Jak mu to vysvětím ?"blekotala.

"Je nezvěstný a já mám alibi. Právě jsem na poradě vedení

SDPP."zachrčel Khov.

"Tak jo."Elsa se zvolna poddala přívalu sílící váąně, která se z generála velice rychle přenesla i

na ni. Obrovitá postava ąéfa SDPP ji natolik zaujala, ľe si ani

nevąimla temné postavy, která se

mihla za pootevřeným oknem a vzápětí zapadla do stínu mezi

balkóny. Neslyąela ani, jak si

sundavá odstřelovačskou puąku a jak nabíjí. V bouři pocitů,

které ji zcela oslepily, dnes jiľ po

několikáté, byla natolik otupělá, ľe si ani neuvědomila, ľe

zahřměl výstřel. Pouze udiveně

sledovala, jak generálova paľe, kterou měla kolem krku, s

sebou náhle trhla a pak explodovala

silnými proudy temné krve do místnosti. Khov se svezl z gauče

a dopadl na podlahu, kde v zápětí

ztratil vědomí.

Vtom zaharaąil daląí výstřel. Tentokrát explodovala malá

lampička na nočním stolku, těsně

vedle její hlavy. Probrala se. Vąechny příjemné pocity zůstaly

kdesi daleko v minulosti a jí zbyla

pouze chladná a prázdná přítomnost, bezvládná postava

generála na podlaze a předtucha, ľe tady se

svou profesí právě definitivně skončila. Neváhala ani okamľik.

Překulila se přes hranu gauče a

jediným skokem byla u skřčíně s líbivým oblečením, které

mělo vąechny moľné funkce, jen ne tu,

aby hřálo. Rozbitým oknem vnikal do místnosti chladný

vzduch. Sehnula se a rázně vytrhla spodní

poličku, která jako by do této skříně ani nepatřila. Na podlahu

vypadl mastný hadr a z něho

vyklouzl tmavý sportovní revolver 38 speciál, se kterým kdysi

s Markem soutěľila ve střelbě.

Jediný majjetek, který jí po konfiskaci zbyl. Snad aľ na jeden

sektor výzkumného střediska někde

pod zemí, ale o tom stejně nevěděla, kde je a kdyľ to z ní u

soudu nedostali ani hloubkovou

psychickou sondou, nechali ji jít. Pro ni to neexistovalo.

Nemohla to ani pouľít. Ale revolver ano.

Vyklopila bubínek. Nabitý ostrými. Cukla rukou a chladný

mechanismus s cvaknutím zapadl na

své místo. Natáhla kohoutek a přikrčila se k zemi.

Čekala. Dlouho čekala. ®ádné daląí výstřely se neozývaly a

Elsa se jiľ začínala pomalu

rozhodovat, jestli by neměla opustit svůj úkryt a začít oľivovat

raněného Khova. Vtom z dálky

zazněly blíľící se policejní sirény a téměř ve stejném okamľiku

vpadla do místnosti s fotoaparátem

v ruce tmavá postava, která silně připomínala ninju z levných

hongkongkských filmů.

Proběhl místností tam a zpátky a vypadal, jako by něco hledal.

Potom, snad ze zoufalství, doąel

aľ ke dveřím a opatrně nakoukl do chdby. Elsa se pomalu

zvedla ze země a po ąpičkách doąla aľ k

němu. V okamľiku, kdy se rozhlédl a chtěl znovu zavřít

pootevřené dveře, dopadl její revolver

celou svou vahou, kterou do něho vloľila, na jeho zahalenou

ąíji a ninja, nebo kdo to vlastně byl, se

shroutil na podlahu vedle Khova s přechodnou ztrátou

vědomí. Něco chrčel a oči měl vytřeątěné,

ale nebylo mu rozumět. Elsa roztrhla černý oblek. Hledala

doklady, ale marně. Náhle jí mezi prsty

uvízla malá plastová kartička, kterou se prokazovali vąichni

zaměstnanci jejích laboratoří při

vstupu do podniku. Průhledná, bez označení, ale s

miniaturním čipem.

Takľe o tohle tady ąlo. Byl to někdo od ní. Chtěl tedy zabít ji a

ne Khova. Ten měl jenom tu

smůlu, ľe tu právě teď byl. ©koda. To bylo naposled. Else se

honily myąlenky hlavou jako o závod

jeątě v okamľiku, kdy u automatu v blízké stanici podzemní

dráhy volala záchrannou sluľbu. Ta

byla rychlá a o několik chvil později vynáąela generála i

neznámého ninju na nosítkách z budovy.

"Co teď ?"posteskla si."Uľ nikdy nebudu mít klid. Nikdy to nebude jako dřív. Proč já jsem

vůbec chtěla být bohatá ?"zavzlykala a pozorně se rozhlédla

kolem, kde by tuto noc mohla v klidu a

bezpečně přespat.

Mark s Elsou se pomalu blíľili k hustému davu, který s

nadąeným jásotem vítal usměvavého a

věčně optimistického prezidenta pozemské unie. Jeho

obrněné vozidlo se na okamľik zastavilo, aby

se hned v zápětí opět dalo do svého klouzavého pohybu

přeplněnou ulicí. Jedna z maminek strhla

na poslední chvíli své děcko z cesty a náhle opuątěné

pestrobarevné mávátko zústalo jako němý

svědek několik okamľiků leľet na rozpáleném asfaltu, neľ jej

těľká kola pancéřového monstra

zalisovala do temného povrchu silnice. Jásání neutichalo a

jelo se dál.

Elsa se na Marka usmála.

"Mám pro tebe dobrou zprávu."

Stone se skepticky podíval své partnerce do očí. Neměl rád

překvapení a větąina překvapivých

zvěstí od jeho krásné přítelkyně pro něho mívala dost

nepříjemné důsledky. Na mysli mu vytanula

vzpomínka, jak mu Elsa před lety jen tak mimochodem při

večeři v restauraci řekla, ľe banka, do

které si devět let poctivě ukládal své úspory z SDPP, právě

zkrachovala. Hezká zajímavost. A v

novinách to vyąlo aľ druhý den. Elsa prostě věděla vľdycky

vąechno z první ruky. Byl upřímně

zvědav, co to bude tentokrát.

Znovu si ji prohlédl. Ne, dítě s ním asi nečeká. To by se tvářila

jinak. Na povýąení to taky

nevypadá. Nic slavnostního. Zase ten její svůdný smích. Na co

tak asi můľe právě teď myslet ?

Hlavně a» ho nenapíná dlouho. Rozhodl se, ľe se zeptá.

"Jakou zprávu ?"

Elsa se znovu svůdně usmála."Skvělou zprávu. Měl jsi být dnes

odpoledne osobně

vyznamenán prezidentem unie, viď ."

"To souhlasí."ucedil Stone.

"Ale ty jsi o setkání s podobnými osobnostmi nikdy moc

nestál, ľe jo ."

"To je pravda, ale prezident....."

"Vyznamenání dostaneą v zastoupení od generála Khova. V

novinách to bude stejně a my

máme dneąní odpoledne volné. No není to nádhera ??"

Mark zalapal po dechu.

"Ale.."

"Ale co ? Konečně budeme mít chvíli času pro sebe. Vąechny ty

výslechy a vyąetřování, co ses

vrátil, skončily. Teď na to můľeme společně zapomenout. Ty

nemáą radost ?"udiveně se na Marka

podívala a přes oči jí přelétl stín pochybností.

"Ale proč ? Vľdy» mi slíbili, ľe prezident..."

"Protoľe mé slovo má svou váhu."začepýřila se Elsa."Protoľe jsem se stavila v jeho

organizačním týmu a vysvětlila jsem jim, jak moc pro nás

znamená volný čas. Měli pochopení.

Nevěřil bys, ale prezident má podobné problémy."

"Takľe oni mne jen tak ąkrtli ze seznamu ?"

"A proč ne ? Děláą, jako by tě to mrzelo. Já tě nepoznávám.

Snad ses nezačal zajímat o politiku

?"

Mark usilovně přemýąlel a bylo to na něm vidět.

"Ale no tak, Marku. Pořádně si prezidenta prohlédni. Vidíą ho

naposled. Příątě snad moľná v

televizi, protoľe tohle je prý jeho poslední veřejné vystoupení

v tomto období. Proslýchá se, ľe

rozvědka zjistila, ľe ho solaňané chtějí zabít. Takový nesmysl.

Vľdy» za kaľdým druhým rohem

čeká podobný panák na svou ľivotní ąanci a mohli by je, pro

mne, za mne, střílet třeba kaľdý

týden."

Elsa se vlídně usmála a otočila se k Markovi, ale ten se nesmál.

Energickým pohybem odstrčil

svoji překvapenou partnerku stranou a zahleděl se přes davy

směrem k náměstí, kam mířila

prezidentská limuzína. Jeho tvář se zkřivila soustředěním,

kdyľ odhadoval čas potřebný ke zdolání

několikasetmetrové vzdálenosti. Vyjde to. Nic jiného mu

nezbývá. Z plných sil vyrazil do husté

změti těl, které rozráľel hlava nehlava. Zděąené výkřiky

nebral na vědomí a bezohledně postupoval

stále vpřed, jako přírodní ľivel. Ztrnulá Elsa jen beze slova

zírala na spouą», kterou před jejíma

očima právě způsobil jeden z největąích a nejohleduplnějąích

gentlemanů, jaké kdy potkala. Byla v

ąoku. Desítky raněných a naříkajících postav se pomalu

trousily z davu. Ten vąak paradoxně nijak

neřídl. Byly tu tisíce lidí a vąichni chtěli vidět svého

milovaného prezidenta. Člověka, který

reprezentuje vąechno dobré, co se ve vesmíru za poslední

desetileté volební období událo. Člověka,

který dovedl unii k prosperitě, který výhodnými smlouvami s

jinými civilizacemi zajistil zásoby

energie pro příątí desetiletí. Člověka, který snad ani nebyl

člověk. Masmédia ho povýąily na boha.

Byl to symbol. Symbol síly a úspěchu. Kdo ho uvidí ľivého,

můľe se tím chlubit do konce ľivota.

A to právě dnes platilo dvojnásob.

Mark uľ skoro nemohl a tak spíąe tuąil, neľ vnímal, jak mu v

paľi implantovaná ampulka

vstříkla do ľíly roztok se solanskou drogou. Zaváhal a přikrčil

se. To bylo rychlé. Uľ to nebyl

Stone. Ten přemýąlivý kapitán Stone, chladně kalkulující a

vľdy rozvaľující vąechny své kroky.

Stal se z něj stroj na zabíjení. Přestal se potit a zrychlil se mu

tep. Svět kolem něho, jako by se

náhle zpomalil. Vąechno, kaľdý krok, kaľdé kývnutí hlavou

lidí v davu kolem, vąechno trvalo

neskutečně dlouho. Necítil uľ ľádnou bolest. Někdo, komu

ąlápl před chvílí na nohu, se po něm

tvrdě ohnal. Na kapitánově líci se objevil čerstvý krvavý ąrám.

Aniľ se otočil, sekl svou pravou

rukou směrem k neą»astníkovi a s uspokojením zaregistroval

dutý zvuk pukající lebky.

Mark se prudce otočil k blíľícímu se prezidentovu vozu.

Taková snobská poąetilost. Prezident

se tu vozil v pravém pozemském automobilu z přelomu století.

Černý lak se leskl ve svitu

zapadajícího slunce a temně rudé a ľluté vlajky pozemské unie

visely schlíple z malých ľerdí na

blatnících. Tak jako v těch prastarých filmech. Stone se nechal

na okamľik unést vzpomínkami na

studentská léta, která trávil převáľně v projekčním sále

university, při prohlíľení filmů, o jejichľ

existenci neměla větąina pozemą»anů uľ několik desetiletí ani

tuąení.

Droga se vąak připoměla velice rychle. Mark pocítil něco

nového. Něco neznámého, s čím se

dosud nikdy nesetkal. Byl to hlad po krvi. A měla to být krev

jednoho určitého člověka. Pocítil

nesnesitelné napětí, které se dalo vydrľet jen velmi těľce. Musí

ho zabít . Musí to udělat hned nebo

snad zeąílí. Podíval se znovu směrem k prezidentskému vozu.

Politik seděl na zadním sedadle a zvesela kynul davům. V

obličeji se mu zračila únava a do očí

mu začal pomalu prosakovat nepatrný náznak pohrdání a

apatie. Silové generátory, umístěné ve

dveřích limuzíny, generovaly extrémí silové pole, které prý

bylo schopno odolat i jadernému

výbuchu. Ale kdo by to, proboha, zkouąel ? ®havý vzduch se

vířil a klokotal nad neviditelnou

neprůstřelnou kopulí, která nepropustně oddělovala

prezidenta od jeho obdivovatelů. Bylo slyąet

kaľdé slovo, kdokoli mu mohl pohlédnout zpříma do tváře, ale

pro vąechny zústával nedotknutelný.

Pro Marka ne. V paměti se mu vybavil seznam elektrického

rozvodu vozidla včetně nouzových

okruhů energetických generátorů. Výsledky práce desítek

obětovaných solanských ąpionů právě

přináąely své ovoce. Jeątě několik sekund a prezidentův

ochranný ątít se stane věcí minulosti.

Stone přivřel oči a upadl do hlubokého transu. S pěnou u úst

se vynořil z davu a několika

bleskurychlými skoky se objevil těsně vedle černé limuzíny.

Na střechách blízkých budov padlo

několik rozkazů a odstřelovači se dali do práce. V bdělém

stavu by kapitán neměl nejmenąí ąanci.

Ale teď při svých ąkubavých a nevyzpytatelných pohybech

křečovitě proskakoval mezi sviątícími

kulkami, které se v oslnivých záblescích utápěly v silovém poli

vozidla nebo s ąustivým

čvachtáním mizely kdesi ve vyděąeném davu.

Mark v průběhu několika sekund zpřetrhal vąechny rozvody

pod pancéřovanou karoserií a

ochranný systém vozu s kvílením přeąel na interní generátor v

prezidentově zadním sedadle.

Neviditelná kupole nad vozem praskla a zakrvácený řidič se

shroutil k podlaze zasaľen výbuąnou

střelou jednoho ze vzdálenějąích odstřelovačů. Hedvábné

potahy a čalounění auta explodovaly v

desítkách malých výbuchů a prezident jen vytřeątěně zíral, jak

se jeho nádherný muzeální exponát

pod palbou odstřelovačů mění v hromadu plsti a zohybaného

plechu.

Mezitím Stone neuvěřitelně rychle prokličkovával v krupobití

vířících střel, které mu

předevąím sklízely z cesty jednotlivé přísluąníky prezidentovy

ochranky. Myslel na jednu jedinou

věc. Musí to skončit. A» uľ to dopadne jak chce, ten tlak se

prostě nedá vydrľet. Měl pocit, ľe mu

kaľdou chvíli pukne hlava. To, ľe mu levou rukou právě

projela rozľhavená výbuąná střela nebylo

nic proti děsivým vlnám emocí a nesnesitelným tlakům, které

zaplavovaly celé jeho nitro. Skončit.

Někde v skrytu duąe si dokonce přál, aby měli odstřelovači

lepąí muąku a skončili to o trochu dříve.

Ale ne. Střelci byli odsud dost daleko, armádní počítač jim

vytypoval nejpravděpodobnějąí místa

moľných atentátů, a tak větąinou marně ozobávali fasádu

protějąí budovy. Jen část ze střel nalezla

své cíle v prezidentovvě nejbliľąím okolí a to jeątě větąinou

mezi jeho stráľci či obdivovateli.

Mark nemohl jinak. Vyskočil na sedadlo vedle politika a

pohlédl na jeho generátor. Prezident

drľel své krystaly pevně v rukou uvnitř ochranného pole a

nemínil je v ľádném případě pustit.

Nebyla ąance se k nim dostat. Stone se jen letmo dotkl okraje

silového pole a energetický výboj ho

odmrątil o půl metru zpět. V popálené ruce ąkubalo mnohem

více neľ ve zbytku kapitánova těla,

které se pomalu vyčerpávalo. Cítil únavu. Jeho pohyby uľ

nebyly tak rychlé a chápal, ľe v průběhu

příątích minut přijde jeho konec. Absolutní vyčerpání.

Neodvratné, nevuhnutelné, definitivní.

Natáhl se za jedno ze zadních sedadel a k prezidentově

velkému překvapení vylovil malý, úhledný

kufřík. Bleskurychle jej otevřel.

Nad střechou sousední budovy se náhle vyhouply dva

vrtulníky se záloľními odstřelovači, kteří

začali pálit, jakmile se jim otevřel výhled na vozidlo. Rozhodli

se k taktice likvidace vąeho ľivého,

zatímco prezidenta ochrání jeho energetický ątít. Krupobití

střel bylo husté a Stone jiľ nebyl tak

rychlý jako dřív. V jednom jediném okamľiku mu explodoval

gejzír bolesti v různých částech těla.

V posledním záchvěvu agónie otevřel kufřík a před

vytřeątěnýma prezidentovýma očima stiskl

zcela v rozporu s pudem sebezáchovy spouą» jaderné náloľe.

V příątím okamľiku vąechny oslepila

oslnivá záře.

Na závěr je nutno dodat, ľe výrobci prezidentova

energetického ątítu kvalitu svého výrobku

poněkud přecenili, coľ se stalo příčinou pozdějąích vytrvalých

soudních sporů. Kdyľ větřík

rozfoukal zbytky radioaktivního popela, po aktérech akce

nezbyl ani pomyslný mastný flek. Snad

jen pár zajímavých stínů, vypálených v betonových blocích

stále jeątě doutnajících ruin, které

zůstaly jako památka po jednom z nejreprezentativnějąích

měst pozemské unie.