Richelle Mead

Pokrevní pouta 2. Zlatá lilie

1. kapitola

Většině lidí by připadalo děsivé, kdyby je někdo uprostřed bouřlivé noci zavedl do podzemního bunkru Mně ne.

Věci, které si dokážu vysvětlit a definovat, mě neděsí Proto jsem si během sestupu hlouběji a hlouběji pod úroveň ulice v duchu shrnovala fakta. Bunkr je pozůstatkem studené války a vybudovali ho jako úkryt v dobách, kdy se lidé na každém rohu obávali atomových útoků V budově nad bunkrem se nachází optika. To není vůbec strašidelné. A ta bouřka? Prostě jen přírodní jev, při němž se střetávají atmosférické fronty. A pokud se bojíte úrazu při bouřce, nejchytřejší je schovat se právě do podzemí

Takže ne. Tahle zlověstná cesta mě ani v nejmenším neděsila. Všechno stálo na rozumných faktech a logice. S tím se dovedu vypořádat Ale s tím ostatním ve své práci mám problém

A možná právě proto mě výlet za bouřky do podzemí nerozhodí Když většinu dní trávíte mezi vanpýry a polovičními vampýry, vozíte je za přísunem krve a tajíte jejich existenci před zbytkem světa…, dodá vám to unikátní pohled na život Byla jsem svědkem krvavých bitev vampýrů a viděla jsem magické souboje, které popíraly veškeré fyzikální zákony. Můj život je neustálý zápas o to, abych udržela na uzdě svůj strach z nevysvětlitelného a zoufale hledala způsob, jak je vysvětlit.

„Dívej se pod nohy,“ pověděl mi můj průvodce, když jsme sešli po betonovém schodišti o další patro níž Všechno tu bylo z betonu - stěny, podlaha i strop. Šedý drsný povrch pohlcoval fosforeskující světlo, kterým jsme si svítili na cestu Působilo to bezútěšně, chladně a strašidelně. Průvodce zřejmě uhodl moje myšlenky. „Od doby, co byl bunkr postaven, jsme udělali pár úprav a rozšířili ho. Uvidíš, až se dostaneme do hlavní části“

Jistě. Schody nás zavedly do chodby s řadou zavřených dveří po obou stranách. Pořád nás obklopoval beton, ale dveře byly moderní, s elektronickými zámky, na nichž svMb buď červené, nebo zelené světýlko. Průvodce mě zavedl k druhým dveřím vpravo, u nichž svMb zelené světýlko. Ocitli jsme se v dokonale nonnální místnosti, která vypadala jako odpočíváma u kanceláře. Podlahu pokrýval zelený koberec, jako by se tu někdo snažil navodit iluzi trávy. Hnědé stěny dodávaly celé místnosti hřejivý nádech. U protější stěny stál g^uč, dvě křesla a stolek pokrytý časopisy. Nej lepší ze všeho byla kuchyňská linka s dřezem a kávovarem „Zařiď se jako doma,“ řekl průvodce. Odhadovala jsem, že je asi stejně starý jako já - osmnáct Ale díky svým pokusům nechat si narůst vousy působil mlaději ,2a chvilku pro tebe přijdou“

Nespouštěla jsem oči z kávovaru „Můžu si udělat kafe?“

,Jasně,“ odvětí „Cokoli chceš.“

Odešel a já se prakticky rozběhla k lince. Káva byla namletá a vypadala, že je tu nejspíš taky od studené války. Ale to nevadí, pokud je v ní kofein Měla jsem za sebou dlouhý let z Kalifornie, a i když jsem měla pár hodin na odpočinek, pořád jsem byla ospalá a pálily mě oči z únavy. Zapnula jsem kávovar a začala přecházet po místnosti Časopisy byly rozházené, tak jsem je pečlivě srovnala. Nesnáším nepořádek.

Sedla jsem si na gauč a čekala, až se uvaří káva. Uvažovala jsem, co se asi na téhle schůzce dozvím Většinu odpoledne jsem strávila tady ve Virginii a podávala hlášení o sván současném přidělení nadřízeným alchymistům Žila jsem v Palm Springs, kde jsem se vydávala za studentku v internátní škole, abych dohlížela na Jill Mastranovou-Dragonirovou, vampýrskou princeznu, která je nucena se ukrývat. Udržet ji naživu znamená uchánit její lid před propuknutím občanské války. Ta by rozhodně přilákala pozornost lidí ke světu, který se ukrývá pod po vrchem jejich normálního života. Je to zásadní poslání alchymistů, takže mě nepřekvapovalo, že ode mě chtějí vědět, jaká je aktuální situace. Překvapovalo mě ale, že to nemůžou vyřídit jen po telefonu Nedokázala jsem přijít na jiný důvod, proč mě sem vlastně přivedli

Kávovar dovařiL Nastavila jsem ho jen na tři šálky, což mi snad bude na průběh večera stačit. Když jsem si nalévala první porci do polystyrénového kelímku, zrovna se otevřely dveře a v nich se objevil muž Lekla jsem se, až jsem málem kávu upustila.

„Dobrý den, pane Damelle,“ pozdravila jsem a postavila konvici zpátky. Třásly se mi ruce. „Rá-ráda vás zase vidím“

, Já tebe taky, Sydney,“ prohlásil a přinutil se ke strnulému úsměvu „Tys ale vyrostla.“

„Děkuj u, pane,“ řekla jsem a nebyla si jistá, jestli to mínil jako kompliment.

Tom Damell byl ve věku mého otce a hnědé vlasy rru prokvétaly stříbrem Od doby, kdy jsem ho viděla naposled, mi přibyly vrásky. V modrých očích měl nervózní pohled, který pro něj nebyl příliš obvyklý. Tom Damell patřil mezi alchymisty k vysoce postaveným nadřízeným a své pozice dosáhl díky rázným činům a přísné pracovní morálce. Když jsem byla mladší, připadal mi ohromný, sebejistý a obdivovala jsem ho. Teď ale vypadal, že se mě bojí, což mi nedáváte žádný smysL Vždyť to já způsobila, že alchymisté zatkli a uvěznili jeho syna.

„Cením si toho, že jsi podnikla tak dlouhou cestu až sem,“ dodal po chvíli trapného mlčení „Vím, že je náročné jet sem jenom na víkend.“

„To není vůbec problém, pane,“ ujistila jsem ho a doufala, že to vyznělo přesvědčivě. „Ráda vám pomůžu…, s čímkoli potřebujete.“ Pořád jsem uvažovala, o co asi jde.

Několik vteřin si mě prohlížel, načež stroze přikývl, Jsi velni obětavá,“ prohlásí „Stejně jako tvůj otec.“

Nic jsem na to neřekJa. Věděla jsem, že tohle už opravdu mínil jako kompliment, ale nelíbilo se ni to.

Tom si odkašlal. „Tak tedy dobrá. Ať už to máme za sebou Opravdu tě nechci obtěžovat víc, než je třeba.“

Opět jsem u něj zaznamenala podivnou nervozitu Proč by měl být tak ohleduplný k rrým pocitům? Po tom, co jsem provedla jeho synu Keithovi, bych čekala, že bude zuřit nebo mě obviňovat. Tom otevřel dveře a pokynul ni, abych šla.

„Můžu si s sebou vzít kafe, pane?“

Samozřejmě.“

Vyšli j sme zase zpátky do betonové chodby s dalšími zavřenými dveřni Sevřela j sem v ruce kelímek, jako bych se držela záchranného kruhu Měla j sem větší strach, než když jsem sem přišla. Tom se zastavil opodál u jedněch dveří s červeným světýlkem Než je otevřel, zaváhaL

„Chci ti říct…, že to, cos udělala, bylo velice statečné,“ řekl, aniž ni pohlédl do očí „Vím, že ty a Keith jste byli - jste - kamarádi a že pro tebe misek) být těžké předat ho spravedlnosti To jen dokazuje, jak moc jsi oddaná své práci, což někdy není jednoduché, když se do toho pletou osobní city.“

Keith a já jsme nebyli kamarádi ani teď, ani nikdy dřív, ale Torrův omyl byl pochopitelný. Jedno léto bydlel Keith s mou rodinou a po čase jsme spolu pracovali v Palm Springs. Předat ho spravedlnosti za jeho zločiny pro mě nebylo vůbec těžké. Vlastně jsem si to užívala. Když jsem ale viděla Torrův výraz, byte ni jasné, že mu nic z toho říct neirůžu

Polkla jsem „Ano. Naše práce je důležitá, pane.“

Obdařil mě smutným úsměvem „Ano, to jistě je.“

Na dveřích byl bezpečnostní elektronický zámek. Tom vyťukal asi deset čísel a zámek souhlasně cvakl Otevřel dveře a já ho následovala dovnitř. Ve strohé místnosti panovalo přítmí Stáli tam tři lidé, takže jsem nevěnovala pozornost rričeim dalšími Hned jsem si uvědomila, že jsou to alchymisté. Někdo jiný by tu neměl co dělat A samozřejmě vykazovali znaky, podle kterých bych je poznala i na frekventované ulici Měli na sobě usedlé oblečení neurčitých barev. Každému na levé tváři zářila vytetovaná zlatá lilie. To patřilo k jednotnénxi vzhledu, který nás spojuje. Jsme tajná armáda, číhající ve stínu našich druhů, lidí Ti tři drželi v ruce desky s papíry a zírali na zeď. Vtom ni došk), co je účelem téhle místnosti Ve stěně se nacházelo jednosměrné prosklené okno do vedlejší místnosti, mnohem více osvětlené.

A v ní stál Keith DamelL

Tiskl se ke sklu oddělujícíma oba prostory a tloukl do něj. Srdce se mi rozbušib a zděšené jsem couvla. Byla jsem si jistá, že jde po mně. Po chvilce jsem si ale uvědomila, že mě nemaže vidět Trochu jsem se uklidnila, ale jen trochu Sklo byto z druhé strany neprůhledným zrcadlem Keith s rukama přitisknutýma ke sklu těkal zběsilým pohledem po tvářích, které neviděl, ale věděl, že tam jsou

„Prosím, prosím,“ vykřikL ,Pusťte mě. Prosím, pusťte mě ven“

V/padal o něco zanedbaněji, než když jsem ho viděla naposled. Vlasy měl rozcuchané a za poslední měsíc m i je rozhodně nikdo nestříhaL Na sobě měl prostou šedou kombinézu, jakou mívají vězni nebo chovanci v psychiatrických léčebnách. Betonová chodba ten dojem ještě podtrhávala. Nejnápadnější byl zouíalý a zděšený pohled jeho očí - nebo spis oka. O jedno přišel při útoku vampýrů, který jsem potají zesnovala. Nikdo z alchymistů o tom nevěděl, stejně jako nikdo nevěděl, že Keith kdysi znásilnil mou starší sestru Carly. Pochybuju, že by mě Tom Damell pochválil za moji „oddanost“, kdyby věděl, jak jsem se tajně pomstila. Když jsem viděla, jak na tom Keith teď je, byto mi ho trochu líto. A ještě víc jsem litovala Torna. Jeho výraz byl plný hluboké bolesti Ale nijak jsem si nevyčítala, co jsem Keithovi provedla.

Ani to, že jsem ho uvrhla do vězení, ani že jsem ho připravila o oko. Keith Damell byl prostě špatný člověk.

, Jistě poznáváte Keitha Damella,“ řekla jedna alehynistka s deskami Šedé vlasy měla pečlivě stažené do drdolu „Ano, madam,“ odpověděla jsem

Od další reakce mě uchránilo Keithovo zuřivé bušení na sklo. ,Prosím! Myslím to vážně! Udělám, co budete chtít. Řeknu vám cokoli Budu věřit čemukoli Jen mě tam prosím neposílejte zpátky!“

Tom i já jsme sebou trhli, ale ostatní alchymisté ho pozorovali s klinickou odtažitostí a dělali si poznámky do desek. Zena s drdolem se po mně ohlédla, jako by nedošlo k žádnémi přerušeni „Mladý pan Damell strávil nějaký čas v jednom z našich nápravných center. Bohužel to byto nutné. Jeho obchodování s nelegálním zbožím byto jistě špatné, ale jeho kolaborace s vanpýry se nedá odpustit. Přestože tvrdí, že k nim neměl žádné vazby…, nikdy nemažeme nit jistotu I pokud mluví pravdu, vždycky existuje možnost, že by se jeho přestupek mohl vyvinout v něco víc - nejen ve spolupráci s Moroji, ale i se Strigpji Tím, co jsme udělali, jsme mi zabránili v dalším uklouznutí“

„Opravdu je to pro jeho dobro,“ vložil se do toho další alchymista s deskami „Prokazujeme mi laskavost.“

Zaplavila mě hrůza. Posláním alchymistů je utajit existenci vampýrů před lidmi Věříme, že vampýři jsou nepřirozená stvoření, která by neměla mít nic společného s lidmi, jako jsme niy. Hlavně nás znepokojují Strigpjové - zlí vampýři zabijáci - , kteří si dokážou podrobit lidi aby jim sloužili výměnou za příslib nesmrtelnosti I na mírumilovné Moroje a jejich polo lidské druhy dhampýry pohlížíme podezíravě. S dvěma posledně jmenovanými skupinami hodně pracujeme, a přestože jsme vedeni k tomi, abychom jimi opovrhovali někdy se stane, že se některý alchymista nejen sblíží s Morojemnebo dhampýrem, ale začne je nit doopravdy rád.

Šílené na tom byto, že Keith - ačkoli se dopustil zločinu prodeje vampýři krve - patřil k těm posledním, koho bych považovala za přítele vampýrů. Několikrát ni dal jasně najevo, jak je nesnáší Pokud si někdo zaslouží být nařčen z nějakých vazeb vůči vampýrům..

…jsem to já.

Poslední alchymista se zrcadlovými slunečními brýlemi umně zavěšenými za límec se pustil do kázání „Vý, slečno Sageová, jste pozoruhodným příkladem toho, jak s nimi člověk může pracovat a přitom si zachovat objektivitu Vaše oddanost práci našim nadřízeným neunikla“

„Děkuju vám, pane,“ řekla jsem nervózně a uvažovala, kolikrát ještě dneska večer uslyším slovo „oddanost“. To se hodně lišilo od situace před několika měsíci kdy jsem se dostala do maléru kvůli tomu, že jsem pomáhala dhampýrce uprchnout z vězení Později se ukázalo, že byla nevinná, a moji účast v jejím útěku připsali ,ambicím na vylepšení kariéry4.

„A vzhledem k vaší zkušenosti s panem Damellem,“ pokračoval ten se slunečními brýlemi ,^e domníváme, že budete vynikající osobou, která maže učinit prohlášení“

Upřela jsem pozornost zase na Keitha. Celou dobu téměř bez přestání bušil do skla a křičeL Ostatním se dařilo ho ignorovat, a tak jsem se o to také pokoušela.

„Prohlášení o čem, pane?“

„Zvažujeme, zda ho vrátit do nápravného centra, nebo ne,“ objasnila alchymistka s šedým drdolem „Udělal tam ohromný pokrok, ale máme dojem, že nejbezpečnější by byto zajistit, aby se v něm jednou provždy vykořenila veškerá náklonnost k vampýrům“

Pokud je Keithovo současné chovaní „ohromným pokrokem“, nedovedla jsem si představit, jak by asi vypadal chabý pokrok.

Ten se slunečními brýlemi si připravil propisku „Slečno Sageová, na základě toho, čeho jste byla svědkem v Palm Springs, jaký je váš názor na postoj pana Damella vůči vampýrům? Má k nim natolik silnou vazbu, aby opravňovala další opatření?“ Ta další opatření pravděpodobně znamenala, že ho poštou zpátky do nápravného centra.

Keith dál bušil do skla a všechny oči v místnosti se upíraly na mě. Alchymisté se tvářili zamyšleně a zvědavě. Tom Damell se viditelně potil a sledoval mě s obavami a úzkostí To byto pochopitelné. Osud jeho syna ležel v ných rukou

Dívala jsem se na Keitha a svářily se ve mně emoce. Nejenže ho nemám ráda - nenávidím ho. A to o mnoha lidech říct nemůžu Nemůžu mu zapomenout, co provedl Carly. A stejně tak mám ještě čerstvé vzpomínky na to, co dělal mně a ostatním v Palm Springs. Ve snaze utajit svoje nekalé obchody s krví mě pomlouval. Taky se hrozně choval k vampýrům a dhampýrům, na něž jsme měli dohlížet Vyvolávalo to ve mně otázku, kdo je tou opravdovou stvůrou Nevěděla jsem přesně, co se v nápravných centrech děje. Ale soudě podle Keithovy reakce, je to tam asi dost zlé. Jedna moje část by hrozně ráda řekla alchymistům, aby ho tam poslali zpátky na celé roky, aby už nikdy nespatřil dermí světlo. Jeho zločiny si zasloužily ohromný trest. Ale nebyla jsem si jistá, že až takový trest

„Myslím.. Myslím, že Keith Damell je zkažený,“ vypravila jsem ze sebe nakonec. , Je sobecký a nemorální Nestará se o nikoho a ubližuje lidem Lže, podvádí a krade, jak se mi zachce.“ Zaváhala jsem, než jsem pokračovala dál „Ale… nemyslím si že je slepý k torno, co jsou vampýři zač. Nemyslím, že se s nimi příliš sblížil nebo že by hrozilo, že by jim v budoucnu projevoval nějaké city. Ale ani si nemyslím, že by byl v dohledné době schopen vykonávat práci alchymisty. Jestli ho zavřete, nebo ho podmínečně propustíte, to je na vás. Ale to, co udělal, jen dokazuje, že nebere naše poslání vážně. Ze sobeckých důvodů - ne proto, že by měl nějaké nepřirozené vazby k vampýrům Abych tak řekla… Je to špatný člověk.“

Nastalo ticho a jediným zvukem byto škrabání propisek, jak si alchymisté dělali spěšné poznámky. Odvážila jsem se pohlédnout na Torna a bála se, co uvidím poté, co jsem tak očernila jeho syna. Ohromilo mě, že Tom vypadal jako že se mi ulevilo. Vděčně. Vlastně se zdálo, že je mi do pláče. Zachytil můj pohled a neslyšně ni sdělil Děkuju Úžasné. Právě jsem prohlásila Keitha za hrozného člověka v každém možném ohledu Ale jeho otci na ničem z toho nezáleželo, pokud jsem ho neobvinila z toho, že se dal do party s vanpýry. Mohla bych Keitha nazvat vrahem a jeho otec by n i nejspíš pořád byl vděčný, hlavně když neřeknu, že je jedna ruka s nepřáteli

Znervózňovalo mě to a přivádělo k úvahám, kdo jsou vlastně ty skutečné stvůry. Parta, kterou jsem zanechala v Palm Springs, byla stokrát morálnější než Keith.

„Děkujeme vám, slečno Sageová,“ prohlásila alchymistka s šedým drdolem „Byla jste nám nesmírně užitečná a vaše názory vezmeme v úvahu, až budeme dělat konečné rozhodnutí Teď můžete jít. V chodbě na vás už čeká Zeke, aby vás vyprovodil ven“

Byto to náhlé propuštěni ale pro alchymisty typické. Zdvořile jsem jim kývla na rozloučenou, a než jsem otevřela dveře, naposled jsem pohlédla na Keitha. Jakmile jsem za sebou zavřela, v chodbě se rozhostilo milosrdné ticho. Keitha už jsem neslyšela.

Jak se ukázalo, Zeke byl ten alchymista, který mě sem přivedl „Vyřízeno?“ zeptal se.

„Vypadá to tak,“ odpověděla jsem, stále ještě ohromená z toho, co se tam odehrálo. Teď už jsem věděla, že pro alchymisty byto jen záminkou, abych jim podala hlášení o situaci v Palm Springs Když už sem přijdu, tak proč se nesetkat osobně? O nic jiného nešlo. Už jsem věděla, že skutečným účelem mojí cesty přes celou zeni byto, abych viděla Keitha.

Jak jsme kráčeli chodbou, mou pozornost upoutalo něco, čeho jsem si předtím nevšimla. Na jedněch dveřích byto mnohem víc zabezpečovacích zařízení než na těch ostatních Spolu se světýlky a tlačítky se tam nacházela i čtečka na kartu a zámek, který se dal odemknout jen zvenčí Nic speciálního, ale gevně ta zařízení měla někoho udržet uvnitř.

Zastavila j sem se a chvilku si dveře prohlížela. Pak j sem vykročila dál a radši jsem nic neříkala. Dobří alchymisté se nevyptávají Zeke zachytil rrůj pohled a zastavil se. Podíval se na mě, pak na dveře a pak zase na mě. „Chceš… Chceš se podívat, co je uvnitř?“ Rychle střelil pohledem ke dveřím, z nichž jsem před chvílí vyšla. Zeke byl nízko postavený alchymista a gevně se obával, že se může dostat do maléru Zároveň byl ale nadšený z tajemství, která ukrývá a nemůže se o ně s nikým podělit, ačkoli po tom dychti Já byla bezpečnou volbou

„To asi záleží na tom, co je uvnitř,“ řekla jsem

,Je to důvod toho, co děláme,“ pravil záhadně.,Podívej se a pochopíš, proč jsou naše cíle tak důležité.“

Rozhodl se to risknout Projel kartu čtečkou a vyťukal další dlouhý kód. Na dveřích se rozsvítilo zelené světýlko a Zeke otevřel ještě další zámek. Napůl jsem očekávala další potemnělou místnost, ale uvnitř panovalo tak jasné osvětlení, až mě z toho rozbolely oči Musela jsem šije zastínit.

,Je to druh světelné terapie,“ objasnil omluvně Zeke. „Vis, že lidé, kteří žijí v oblastech, kde je neustále zataženo, používají sluneční lampy? Stejný typ paprsků.

Doučíme, že takové jako on to přiměje být o něco lidštější - nebo je to aspoň odradí od toho, aby se považovali za Strigpje.“

Zpočátku jsem byla natolik ohromená, že mi nedocházelo, co tím míní Potom jsem na druhé straně prázdné místnosti zaznamenala zamřížovanou celu Vchod tvořily velké kovové mříže, které uzamykala další čtečka karet a tlačítka. Když jsem spatřila nuže uvnitř, zdálo se ni to přehnané. Byl starší než já - kdybych měla hádat, řekla bych asi kolem pětadvaceti Byl vychrtlý, rozcuchaný a měl zmačkané oblečení, takže ve srovnání s ním působil Keith upraveně. Krčil se v rohu a rukama si chránil oči proti jasnému světlu Na rukou i na nohou měl pouta a gevně se nikam nechystal Když jsme přišli odvážil se na nás podívat, a odkryl tak něco víc ze svého obličeje.

Zamrazilo mě. Byl to člověk, ale výraz měl stejně chladný a zlý jako Strigpjové. Jeho šedé oči působily jako oči šelmy. Bez emoci jako oči vraha, který necítí žádný soucit

„Přivedls ni večeři?“ zeptal se skřípavým hlasem, který snad nxisel hrát. „Hezká mladá holka. Je trochu hubenějši než mám rád, ale její krev bude určitě šťavnatá.“

„Liame,“ okřikl ho Zeke znaveně a trpělivě. „Vis, kde máš večeři“ Ukázal na tác s nedotknutým jídlem v cele, který vypadai že tam už nějakou dobu leží Kuřecí kousky, hrášek a sladké sušenky. „Skoro nikdy nic neji“ vysvětlil mi Zeke.,Proto je tak vyhublý. Trvá na tom, že chce krev.“

„Co… co je zač?“ zeptala jsem se a nedokázala odtrhnout od Liama zrak. Samozřejmě to byla hloupá otázka. Liam byl gevně člověk, ale… něco na něm působilo jinak.

„ Z k a ž e n á duše, která touží stát se Strigpjem,“ řekl Zeke. „Našli ho strážci když sloužil těm stvůrám, a dopravili ho sem Snažili jsme se n u pomoci ale moc se to nedaří Pořád jen vykládá, jak jsou Strigpjové skvělí a jak se k nimjednou vrátí a rry budeme pykat. Zatím předstírá, že je jedním z nich“

, Ach,“ ozval se Liam s prohnaným úsměvem „Budu jedním z nich Odmění mou loajalitu a utrpení Probudí mě a já budu silnějši než se vám ve vašich smrtelných snech vůbec může zdát. Budu žít věčně a půjdu po vás - po vás všech Budu se sytit vaší krví a vychutnám si každou kapku Vy alchymisté si myslíte, že taháte za nitky a všechno máte pod kontrolou Jenom se obelháváte. Nic nemáte pod kontrolou Jste nuly.“

„Vidíš?“ ujistil se Zeke a potřásl hlavou , Je to srmtné. A přesně tohle by se stalo, kdybychom nedělali svou práci Z dalších lidí by se stalo to, co z něho - prodali by duše za planý příslib nesmrtelnosti“ Udělal alchymistické znamení proti zlu, malý křížek na rameno, a já jeho gesto zopakovala. „Nelíbí se ni tady, ale někdy… někdy je to dobrá připomínka, proč musíme tajit existenci Morojů a ostatních. Proč se jimi nesmíme nechat ovlivnit“

V

duchu jsem si ponyslela, že je veliký rozdíl mezi tím, jak se k lidem chovají Morojové a jak Strigpjové. Přesto jsem ale před Liamem nedokázala zformátovat žádný argument. Úplně mě vykolejil a vyděsí Byto snadné věřit každénxi slovu alchymistů. Proti tonuhle bojujeme. Tohle je noční můra, jejíž uskutečnění nesmíme dopustit.

Nevěděla jsem, co říct, ale Zeke ode mě nic nečekal.

„Tak půjdeme.“ Směrem k Liamovi ještě dodal: ,A ty se radši pusť do jídla, protože další dostaneš až ráno. Je mi fuk, že už máš večeři studenou a okoralou“

Liam přimhouřil oči ,Proč bych se měl starat o lidské jídlo, když budu už brzy pít nektar bohů? Vaše krev bude na mých rtech ještě teplá - tvoje i té hezké holky.“

Rozesmál se a ty zvuky byly mnohem děsivější než Keithovy výkřiky.

Zeke mě vedl ven z místnosti a ten zlověstný smích neutichal Zavřeli jsme za sebou dveře a já se zastavila v chodbě, celá ohromená. Zeke mě sledoval ustaraným pohledem

„Omlouvám se… Nejspíš jsem ti to neměl ukazovat.“

Pomalu jsem zavrtěla hlavou „Ne…, máš pravdu Je dobré, abychom to viděli Abychom pochopili co děláme. Vždycky jsem to věděla…, ale něco takového jsem nečekala“

Pokusila jsem se obrátit své myšlenky ke každodenním záležitostem a vypudit si z mysli ty hrůzy. Podívala jsem se na kelímek kávy, který jsem stále svírala v ruce.

Byla nedotčená a vlažná. Ušklíbla jsem se.

„Můžu si dát ještě kafe, než půjdeme?“ Potřebovala jsem něco normálního. Něco lidského.

,Jasně.“

Zeke mě vedl zpátky do místnosti s kávovarem Konvice, kterou jsem uvařila, byla stále ještě horká, \fylila jsem vystydlou kávu a nalila si novou Vtom se otevřely dveře a vešel Tom Damell Tvářil se překvapeně, že tu někoho vidí Prošel kolem nás, usedl na gauč a zabořil obličej do dlaní Se Zekem jsme si vyměnili nejisté pohledy.

,Pane Damelle,“ začala jsem , Jste v pořádku?“

Neodpověděl hned. Obličej měl pořád schovaný a otřásal se tichými vzlyky. Už jsem chtěla odejít, když vtom zvedl hlavu a zadíval se na mě, ačkoli působil, že mě vůbec nevidí „Rozhodli“ prohlásil „Rozhodli o Keithovi“

„Už?“ zeptala jsem se překvapeně. Se Zekem jsme strávili u Liama asi pět minut.

Tom nabručeně přikývl,Posílají ho zpátky… na převýchovu do nápravného centra.“

Nemohla jsem tonu uvěřit., Ale já … Řekla jsem jim .. Řekla jsemjim, že není ve spolku s vanpýry. Že věří tomu, čenxi rry všichni Jen udělal špatné rozhodnutí“

,Já vím Ale řekli že to riziko nemůžeme podstoupit. I když Keith vypadá, že mi na vampýrech nezáleží - i když je o tom přesvědčený -, pořád tu zůstává fekt, že s jedním z nich uzavřel dohodu Obávají se, že jeho ochota k takovému obchodnímu partnerství mohla zanechat následky na jeho podvědomí Nej lepší je předejít potížím preventivně. Asi… asi mají pravdu Je to pro něj nejlepší“

Před očima n i vyvstal obrázek Keitha, jak buší do skla a škemrá, aby ho neposílali zpátky. „Omlouvám se, pane Damelle.“

Tom na mě upřel rozostřený pohled. „Neomlouvej se, Sydney. Udělalas toho hodně…, hodně pro Keitha. Díky tvé výpovědi ho nenechají v nápravném centru dlouho. To pro mě hodně znamená. Děkuju“

Sevřel se ird žaludek. Kvůli mně Keith přišel o oko. Kvůli mně především ho poslali do nápravného centra. Opět se mě zmocnil ten pocit, že si zaslouží trpět, ale ne tolik.

„S tebou měli pravdu,“ dodal Tom Pokusil se o úsměv, ale nepodařilo se nu to. , Jsi zářným příkladem Jsi tak oddaná. Tvůj otec na tebe it u s í být pyšný. Netuším, jak můžeš každý den pobývat mezi těmi stvůrami a zachovat si jasnou hlavu Ostatní alchymisté by se toho od tebe mohli hodně naučit. Chápeš, co znamená zodpovědnost a povinnost“

Od té doby, co jsem včera opustila Palm Springs, jsem hodně přemýšlela o partě, kterou jsem tam zanechala. Samozřejmě pokud mě zrovna alchymisté nerozptylovali nějakými vězni Jill, Adrian, Eddie i Angeline n i občas lezli na nervy, ale dobře jsem je poznala a záleží mi na nich. Přestože se kvůli nim někdy dost naběhám, ta pestrá skupinka mi chyběla už téměř od chvíle, kdy jsem opustila Kalifornii Pociťovala jsem prázdno, když jsem s nimi nebyla.

Teď mě tyhle moje pocity mátly. Stírám snad hranice mezi přátelstvím a povinnostmi? Když se Keith dostal do takového maléru za malé spolčení s vampýrem, oč horší je nůj prohřešek? A jak moc se blížíme k toiru, abychom byli jako Liam?

V hlavě se ni ozvala Zekeova slova: Nesmíme se jimi nechat ovlivnit.

A nedávná Tomova slova: Chápeš, co znamená zodpovědnost a povinnost.

Sledoval mě s očekáváním, a tak jsem se přinutila k úsměvu a odsunula svoje obavy stranou „Děkuju, pane,“ řekla jsem „Dělám, co můžu“

2. kapitola

Tu noc jsem nespala. Částečně kvůli časovému posunu Letadlo do Palm Springs letělo v šest ráno - což byly tři ráno v časovém pásrru, podle kterého jeto moje tělo. Jít spát se mi zdálo nesmyslné.

Svou roli samozřejmě sehrálo i to, že jsem se nedokázala uklidnit po tom všem, co jsem viděla v bunkru alchymistů. Když mě zrovna nepronásledovaly Liamovy děsivé oči, přehrávala jsem si v duchu všechna varování, co se stane s těmi, kteří se až moc sblíží s vanpýry.

Nijak ird nepomohlo ani to, že jsem měla plno mailů od party z Palm Springs. Když cestuju, obvykle si čtu maily na telefonu Teď jsem ale v hotelovém pokoji zírala na nejrůznější vzkazy a naplňovaly mě pochyby. Jsem opravdu profesionál? Nekamarádím se s nimi až moc? Nestírám hranice protokolu alchymistů? Poté, co jsem viděla, co se stalo s Keithem, ni byto čím dál jasnější, že stačí máto, abych se taky dostala do maléru Jednu zprávu mi poslala Jill a předmět zněl Angelině… povzdech. To mě nepřekvapovalo a zatnu jsem se neobtěžovala se čtením Angelině Dawesová byla dhampýrka, kterou vybrali Jill jako spolubydlící Jejím úkolem byto zajišťovat Jillino bezpečí, ale dělalo jí potíže zapadnout do Amberwoodu Pořád měla s něčím problémy a já jsem věděla, že ať užse tentokrát jedná o cokoli teď s tímnic nezmůžu

Další zpráva přišla od samotné Angelině. Tu jsem taky nepřečetla. Předmět zněl: PRECTI SI TO! HROZNÁ LEGRACE! Angelině objevila e-mail teprve nedávno.

Ale zdálo se, že ještě nepřišla na to, jak vypnout přepínač na velká písmena. Taky neměla žádné zábrany v přeposílání legrácek, finančních podvodů nebo varování před viry. A když je řeč o tom posledním.. miseli jsme jí na notebook nainstalovat dětský ochranný software, abychomjí zamezili přístup na určité stránky a reklamy.

Udělali jsme to poté, co si onylem stáhla čtyři viry.

Nad posledním mailem jsem se zarazila. Poslal n i ho Adrian Ivaškov, jediná osoba z naší skupiny, která nepředstírá, že studuje na Arrberwoodské přípravné škole.

Adrian je jednadvacetiletý Moroj, takže by na střední škole působil dost zvláštně. Byl s námi v Palm Springs proto, že měl s Jill psychické pouto, které si vytvořili když jí pomocí své magie zachránil život. Všichni Morojové ovládají jeden druh živlové magie a jeho doménou byl éter - záhadný element, který se váže k mysli a uzdravování Díky poutu Jill viděla Adriánovy rryšlenky a pocity, což je oba trápilo. Když Adrian zůstával poblíž, mohli na tom pracovat. Adrian ostatně nic lepšího na práci neměL

Předmět jeho mailu zněl OKAMŽITĚ POŠLI POMOC. Na rozdíl od Angelině Adrian věděl jak se používají velká písmena, takže se snažil o dramatický efekt.

Taky jsem věděla, že pokud se některý ze vzkazů týká mojí práce, tenhleto rozhodně není Za Adriana jsem zodpovědnost neměla. Přesto jsem mail otevřela.

24. den Situace se zhoršuje. Moji věznitelé dál vynalézají nové a příšerné způsoby močení Když ageríka Scarlet nepracuje, tráví dny probíráním vzorků látek na svatební šaty a žvaněním o tom, jak je strašně zamilovaná. To obvykle přiměje agenta Nudného Boršče, aby nás zásoboval historkami o ruských svatbách. Ty historky jsou ještě nudnější než ty, které vypráví jindy. Moje pokusy o útěk byly zatím zmařeny. Taky mi došly cigarety. Ocenímjakoukoli pomoc nebo tabákové výrobky, které mi můžeš poslat.

Vězeň číslo 24601

Usmívala jsem se. Adrian ni posílal podobné zprávy skoro každý den V létě jsme zjistili že ti kdo byli proti své vůli proměněni ve Strigoje, se můžou pomocí éteru proměnit zase zpět Byl to záludný a komplikovaný proces, kteiý se dal o to hůř pochopit, že uživatelů éteru je jen máto. A nedávné události naznačovaly, že když se někdo promění ze Strigoje zpět, nemůže se už znovu stát Strigojem To zajímalo jak alchymisty, tak Moroje. Pokud existuje nějaký magický způsob, jak předejít proměně ve Strigpje, stvůry jako Liam by už nepředstavovaly žádný problém

V

té době přijela Soňa Karpová a Dinitnj Belikov - neboli jak jim přezdíval Adrian, ,#gentka Scarlet“ a ,Lgent Nudný Boršč“. Soňa je Morojka a Dimitnj dhampýr. Oba dřív byli Strigoji a zachránila je magie éteru Ti dva přijeli do Palm Springs minulý měsíc, aby tam spolu s Adriánem yynýšleli co by mohlo zabránit proměně ve Strigpje. Byl to nesmírně důležitý úkol jehož vyřešení by mělo dalekosáhlé důsledky. Soňa a Dinitrij jsou nej větší dříči jaké znám - což neodpovídalo Adriánově stylu

Zrněná část jejich práce zahrnovala pomalé a pečlivé experimenty, z nichž se mnoha účastnil i Eddie Castile - další dhampýr, který naoko studoval na Amberwoodu Sloužil jako kontrolní subjekt, jelikož Eddie na rozdíl od Dinitnje za sebou neměl strigoji minulost a byl nedotčený éterem Adriánovi jsem s jeho roztrpčením nad touhle výzkumnou skupinou nemohla pomoct - a on to dobře věděl Jenom rád všechno zveličoval a ventiloval Měla jsem na paměti co je pro práci alchymisty zásadni a tak už jsem chtěla mail od něj smazat, ale…

Kvůli jedné věci jsem zaváhala. Adrian podepsal svůj mail odkazem na Bídníky od Victora Hu^. Tahle kniha o Francouzské revoluci je tak tlustá, že by mohla klidně posloužit jako zbraň Četla jsem ji jak ve francouzštině, tak v argličtině. Vzhledem k torno, že Adriana jednou znudila i četba dlouhého jídelního lístku, nedovedla jsem si představit, že by přečetl Hugovu knihu v jakémkoli jazyce. Tak kde sebral ten odkaz? Na tom nezáleží, Sydney, ozval se n i v hlavě strnulý hlas alehynistky. Smaž to.

Je to jedno. Adriánovy literární vědomosti (nebo jejich nedostatek) tě nemusejí zajímat.

Ale nedokázala jsem to - memnomocí jsem se chtěla dozvědět, odkud o tom ví Přesně z takových drobností vždycky šílím Rychle jsem mo odepsala: Jak vis o 24601 ? Odmítám uvěřit, žes přečetl knihu Viděl jsi muzikál že jo?

Odeslala jsem to a téměř okamžitě ni od něj přišla odpověď: SparkNotes.

Typické. Hlasitě jsem se rozesmála a vzápětí pocítila výčitky svědomí Tohle byla moje soukromá e-maibvá schránka, ale kdyby si mě někdy alchymisté rozhodli prověřit, nijak by se nerozpakovali nabourat se ni sem Tyhle věci jsou ošemetné. Smazala jsem naši korespondenci ale stejně na tom nezáleží Žádná data nejsou nikdy skutečně ztracená.

Když jsem druhý den v sedm ráno přistála v Palm Springs, byto bolestně jasné, že jsem překročila limity svého těla přežívat díky kofeinu Byla jsem hrozně vyčerpaná. Už ni nepomáhaly ani hektolitry kafe. Málem jsem usnula na chodníku před letištěm při čekání na odvoz Že auto přijeto, jsem zaznamenala, až když jsem uslyšela svoje jméno.

Z modrého pronajatého auta vyskočil Dinitrij Belikov, namířil si to ke mně, a než jsem stačila říct jediné slovo, popadl můj kufr. Několik opodál stojících žen náhle zmlklo a vrhalo na něj obdivné pohledy. Zvedla jsem se. „To nemusíš,“ řekla jsem, i když už nakládal moje zavazadlo do auta.

„Samozřejmě, že ano,“ prohlásil s lehkým ruským přízvukem Nepatrně se na mě usmál „Vypadáš, žes usnula.“

„Kéž bych měla takové štěsti“ poznamenala jsem a usedla na sedadb spolujezdce. Věděla jsem, že i kdybych byla naprosto vzhůru, Dinitnj by mi kufr stejně vzal Byl už takový, vždycky připravený pomáhat ostatním Poslední zbytek kavalírství v moderním světě.

To byla na Dinitnj o vi jedna z mnoha skvělých věcí Už jen to, jak vypadal stačilo, aby na něj všichni zírali Měl tmavě hnědé vlasy, které nosil stažené do culíku Jeho hnědé oči působily záhadně a vábivé. Byl vysoký - skoro dva metry -, čímž mohl směle soupeřit s některými Morojl Dhampýři ni připadají od lidí k nerozeznáni takže jsem i já mohla uznat, že je velmi atraktivní

Taky ho obklopovala energie, která na mě působila, ačkoli jsem se bránila. Vždycky byl ve střehu a připraven na nečekané. Nikdy jsem ho neviděla jinak než ostražitého. Neustále připraven k boji Bezpochyby byl nebezpečný a mě uklidňovalo, že ho máme po ruce. S ním jsem si pokaždé připadala v bezpečí - a trochu obezřetná.

„Díky za odvoz,“ řekla jsem nu. , JVlohla jsem si vzít taxi“ Už když jsem mluvila, věděla jsem, že moje slova jsou stejně zbytečná, jako když jsem nxi řekla, že ni nemusí pomáhat s kufrem

„To není problém,“ ujistil mě. Jeli jsire k předměstí Palm Springs. Otřel si z čela pot a to gesto byb přitažlivé. I takhle brzy ráno už začínalo vedro. „Soňa na tom trvala. Navíc dneska nemáme v plánu žádné experimenty.“

Zamračila jsem se. Ty experimenty a ohromný potenciál, kteiý představovaly, pokud by zabránily vytvářet další Strigoje, byly velice důležité. Dinitnj i Soňa si to uvědomovali a práci se oddali - hlavně o víkendech, kdy Adrian ani Eddie neměli vyučování Proto jsem nechápala, proč se dnes nebude nic dít. Moje vlastní pracovní morálka mi nedovobvala pochopit, proč se v neděli nebude pracovat

, Adrian?6 tipla jsem si Možná dneska nemá náladu na výzkum

„To taky,“ odpověděl Dinitnj., A navíc postrádáme náš kontrolní subjekt. Eddie řekl, že něco má a nestíhá.“

Zamračila jsem se ještě víc. „Co může Eddie nit?“

Eddie byl taky velice oddaný práci Adrian mi někdy říkal Minidinitnj. Přestože Eddie stejně jako já studuje střední školu a plní tam svoje přidělení, věděla jsem, že pro dobro věci by sekl i s domácími úkoly. Napadal mě jen jediný důvod, kterému by dal přednost před pomocí s vynalézáním ,Jéku“ proti Strigojům Srdce se ni rozbušilo.

, Je Jfll v pořádku?“ Musí být. Jinak by ni přece někdo dal vědět, ne? Hlavním důvodem, proč jsme s Eddiem v Palm Sprin^, je postarat se o její bezpečí Pokud je v ohrožení, měb by to přednost přede vším ostatním

, Je v pořádku,“ odvětil Dinitnj., Mluvil jsem s ní ráno. Nevím, co se děje, ale Eddie by neodjel, kdyby k tomu neměl pádný důvod.“

„To asi ne,“ zamimlala jsem a pořád si s tím dělala starosti

„Trápíš se tím stejně jako já,“ utahoval size mě Dinitnj. ,A to jsem si myslei že to není možné.“

, Je to moje práce. Vždycky misím zajistit, aby všichni byli v pořádku“

„Občas není na škodu zajistit, abys byla v pořádku i ty sama. Pak přijdeš na to, že to pomáhá ostatním“

Ušklíbla jsem se.„Rose si vždycky dělala legraci, že jsi mistr zenové moudrosti Dáváš n i lekci? Jestli jo, pak už chápu, proč neodolala tvémi šarmu“

Tím jsem si yysbužila jeho upřímný smích. Dimitrij se moc často hlasitě nesmáL ,Asi jo. Ale kdyby ses jí zeptala, jistě by ti řekla, že ji na mně nejvíc okouzlib to, jak probodávámStrigpjům srdce a usekávám hlavy. Ale nakonec to určitě byb díky zenové moudrosti.“

Odpověděla jsem mu úsměvem, který ihned přešel do zívnutí Připadafo ni úchvatné, jak žertuju s dhampýrem Dřív jsem mela úzkostné záchvaty jen z toho, když jsem s nimi nebo s Moroji misela pobývat v jedné místnosti Ale za posledního půl roku jsem si pomalu začínala zvykat. Nikdy jsem se nezbavila pocitu, že jsou ,jinT, který ve mně všichni vyvolávali ale přesto jsem urazila ohromný kus cesty. Na jednu stranu jsem si uvědomovala, že je dobré, že mám pořád jasně vymezenou hranici mezi nimi a lidni, ale na druhou stranu je dobré být flexibilní, abych práci vykonávala hladčeji Ne příliš flexibilní, varoval mě zase ten vnitřní hlas alchymistky.

, A jsme tu,“ oznámil Dimitrij, když zastavil před mou kolejí na Amberwoodu Pokud si všiml změny mojí nálady, nijak to nekorrentovaL „Měla by sis odpočinout“

pokusím se,“ řekla jsem ,A b nejdřív misím gistit, co je s Eddiem“

Dinitnj se zatvářil profesbnálně., Jestli ho najdeš, tak ho večer přiveď, ať aspoň trochu práce uděláme. Soňa by byla ráda. Má nějaké nové nápady.“

Přikývla jsem a připomněla si že právě kvůli tomi jsme tady. Práce, práce, práce. Musíme pamatovat na naše vyšší cíle. „Uvidím, co zmůžu“

Znovu jsem mu poděkovala a zamířila dovnitř plná odhodlání co nejlépe splnit svou zdejší nisi Takže mě trochu zklamab, když se mé vznešené cíle rychle otřásly v základech.

„Slečno Melroseová?“

Otočila jsem se, když mě někdo oslovil jménem, které používám tady na Arrberwoodu Spěchala ke mně paní Weathersová, naše postarší baculatá vychovatelka.

Ve tváři sejí zračily obavy, což nevěstib nic dobrého.

„To jsem ráda, že jste zpátky,“ prohlásila. „Návštěva rodiny se vyvedla?“

,Ano, madam“ Pokud ovšem tím, že se vyvedla, nim, že byla děsivá a znepokojující

Paní Weathersová mě nasměrovala ke svémi pultu ,Musím s váni mluvit o vaší sestřenici“

Ovládla jsem se a potlačila úšklebek. Okamžitě jsem si vybavila e-mail od JilL Sestřenice Angelině. Všichni kdo jsme studovali na Arrberwoodu, jsme si vymysleli příbuzenské vztahy. Jill a Eddie byli moji sourozenci Angeline zase naše sestřenice. Vysvětbvab to, proč jsme pořád pohromadě a proč se o sebe vzájemně staráme.

Posadila jsem se s paní Weathersovou a toužebně pomyslela na svou posteL „Co se děje?“ zeptala jsem se.

Paní Weathersová si povzdechla. „Vaše sestřenice má problém se zdejšími předpisy ohledně oblékání“

To mě překvapflo. „Vždyť máme uniformy, madam“

„Samozřejmě,“ řekla.,Ale ne nimo vyučování“

To byla pravda. Měla jsem na sobě khaki kalhoty, zelenou halenku s krátkými rukávy a na krku zlatý křížek, který nosím pořád. V duchu jsem si projela Angelininu garderóbu a snažila si vzpomenout, jestli vlastní něco, co by mohb vyvolat rozruch. Největší problém asi představovala kvalita oblečení Angeline přišla od Udržovatelů, což je smíšená komunita lidi Morojů a dhampýrů, kteří žijí v Appalačských horách. Kromě toho, že nemají elektřinu a kanalizaci se Udržovatelé vyznačují tím, že si oděvy sani vyrábějí a nosí je tak dfouho, dokud nejsou na cáry.

„V pátek večer jsem ji viděla v děsivě krátkých džínových šortkách,“ pokračovala paní Weathersová. „Ihned jsem ji napomenula a ona mi řekla, že jedině takhle může přežít v tom horku Upozornila jsem j i aby si vzala něco vhodnějšího. V sobotu se objevila ve stejných šortkách a naprosto neslušném tílku Po zbytek víkendu jsem jí zakázala opustit kolej.“

„To mě mrzi madam,“ řekla jsem Nenapadab mě, co jiného k tomu dodat. Víkend jsem strávila epickou bitvou za záchranu lidstva a teď… džínové šortky?

Paní Weathersová zaváhala., Já vím .. Vím, že vás by se to týkat neměfo, to by jí měli říct rodiče. Ale vidím, jak jste zodpovědná a staráte se o četou rodinu…“

Povzdechla jsem si , Ano, madam Postarám se o to. Děkuju, že jste proti ní nepodnikla žádná další opatření“

V/dala jsem se do schodů a můj malý kufr s každým krokem těžkl a těžkl Když jsem došla do druhého patra, zastavila jsem se a nevěděla, co dělat. Ještě jedno patro a byla bych ve svém pokoji V tomhle poschodí bydlí sestřenka Angeline“. Neochotně jsem zamířila chodbou v druhém patře k jejími pokoji Věděla jsem, že čím dřív to budu nit za sebou, tím lip.

„Sydney!“ Jill Mastranová otevřela dveře a zelené oči jí zářily radostí ,Jsi zpátky.“

„\ýpadá to tak,“ prohlásila jsem a následovala ji dovnitř. Angeline se povalovala na posteli s učebnicí Byla jsem si jistá, že to je poprvé, kdy ji vidím se učit. Domácí vězení ale zřejmě značně omezilo její možnosti

„Co chtěli alchymisti?“ zeptala se JilL S překříženýma nohama usedla na svou postel a bezmyšlenkovitě si začala hrát s prameny svých kudrnatých světle hnědých vlasů

Pokrčila j sem rameny. „Papírování Nuda. Vypadá to, že tady jste měli větší zábavu“ Tímjsemsi vysloužila příkrý pohled od Angeline.

Dhampýrka s rozzuřeným výrazem vyskočila z postele a z modrých očí jí sršely plameny. „Nebyla to moje chyba! Ta Weathersová to už vážně přepískla!“ vykřikla.

Z jejího hlasu zazníval slabý jižanský přízvuk.

Rychle jsem ji přejela pohledem a nic znepokojivého jsem neviděla. Džíny sice měla rozedrané, ale slušné, stejně jako tričko. Dokonce i hřívu nazrzlých blond vlasů měla pro změnu zkrocenou a staženou do culíku

„Cos měla proboha na sobě, že ji to tak rozčílilo?“ zeptala jsem se.

Arge line se zamračila, došla ke skříni a vytáhla džínové šortky, které mely tak rozdrbané kraje, že jsem něco takového v životě neviděla. Myslela jsem, že se ni rozpadnou před očima. Byty hrozně krátké a vůbec by mě nepřekvapovalo, kdyby jí pod nini vykukovaly kalhotky.

„Kdes k nim přišla?“

Angeline se zatvářila skoro až pyšně. „Vyrobila jsem šije.“

, Jak? Uřízla sis džíny pilou?“

„Měla jsem dvoje džíny,“ objasnila pragmaticky. „Venku byto vedro, tak mě napadlo, že si z jedněch udělám kraťasy.“

„Uřízla je nožem z jídelny,“ dodala ochotně JAL

„Nemohla jsem najít nůžky,“ vysvětlila Angeline.

Kde jsi, moje postýlko?

„Paní Weathersová se zmínila ještě o nějakém neslušném tílku,“ řekla jsem

„To byto moje,“ přiznala JAL

Povytáhla jsem obočí „Cože? Vím, že nevlastníš nic neslušného.“ Než před měsícem přijela Arge line, bydlela jsem s Jill já.

„Není neslušné,“ řekla JAL , Jenom to není Angelinina velikost.“

Střelila jsem pohledem z jedné na druhou a rázem jsem pochopila. Jill je vysoká a štíhlá jako většina Morojů. Má postavu, jakou vyhledávají lidští módní návrháři, a já bych vraždila, abych taky tak vypadala. Jill dokonce dělala modeling. K takové postavě patří skromný hrudník. Angelinina hruď… nebyla tak skromná. Jestli si oblékla tílko Jilliny velikosti dovedla jsem si představit, jak misela být látka napjatá k prasknutí , Jill to tílko nosí pořád a žádný problém s tím nikdy neměla,“ ohradila se Angeline., JVlyslela jsem, že se nic nestane, když si ho půjčím.“

Rozbolela mě hlava. Přesto to byto lepši než kdyby Arge line přistihli v chlapecké koupelně s klukem „Tohle se dá snadno napravit. Můžeme vyrazit - teda já můžu vyrazit, když ty musíš trčet tady - a koupit ti něco na sebe, co bude v tvojí velikosti“

„To nemisíš,“ pověděla mi nadšeně. ,JEddie se o to postará.“

Kdyby Jill nepřikyvovala, nyslela bych si že si ze mě dělá legraci ,JEddie? Eddie ti koupí oblečení?“

Angeline si šťastně povzdechla. „Není to od něj hezké?“

Hezké? Ne, ale chápala jsem, proč to Eddie dělá. Nakupovat decentní oblečení pro Angeline je pravděpodobně tou poslední činnosti kterou by chtěl dělat, ale udělá to. Stejně jako já i on chápal svou povinnost. A teď už mi byto jasné, proč Eddie zrušil dnešní experimenty a všem sdělil jakousi mlhavou výmluvu Výtáhla jsem moM a hned mu zavolala. Zvedl to okamžitě jako pokaždé. Byla jsem si jistá, že se od svého telefonu nikdy nevzdaluje víc než na metr. „Ahoj, Sydney.

To jsem rád, že ses vrátila.“ Odmlčel se ., Jsi zpátky, že jo?“

, Jo, jsem s Jill a Angeline. Vyrozuměla jsem, že běháš po nákupech.“

ZaúpěL „O tománi nemluv. Právě jsem se vrátil na pokoj.“

„Nechceš se stavit a hodit sem ten nákup? Stejně potřebuju auto.“

Na okamžik zaváhaL , A nevadilo by ti, kdybys přišla ty? Teda pokud je Jill v pořádku Je v pořádku, že jo? Nepotřebuje mě? Protože jestli ano…“

, Je v pořádku“ Jeho kolej nestála daleko, ale já doufala, že si aspoň na chvilku zdřímnu Přesto jsem souhlasila, jako vždycky. „Dobře. Sejdeme se u tebe v hale asi za čtvrt hodiny?“

„Fajn. Díky, Sydney.“

Sotva jsem zavěsila, Angeline se vzrušeně dotázala:,Přijde Eddie?“

, Já jdu za ním,“ odpověděla jsem

Radost ji přešla. „Aha. No to je stejně jedno, když musím zůstat tady. Nemůžu se dočkat, až budu moct zase začít trénovat. Ráda bych si s ním zase zabojovda.“

Neuvědomovala jsem si jak moc Angeline pohlcuje její trénink. Už jenom vyhlídka na něj ji naplňovala nadšením Odešla jsem z jejich pokoje a překvapilo mě, že Jill vyšla se mnou na chodbu Oči měla široce otevřené a tvářila se úzkostlivě.,Sydney…, omlouvám se.“

Zvědavě jsem na ni pohlédla a uvažovala, jestli něco provedla. „Za co?“

Ukázala ke dveřím „Za Angeline. Měla jsem se víc snažit, aby se nenavezla do průšvihu“

Málemjsemse usmála. „To není tvoje práce.“

, Jo, já vím ..“ Sklopila hlavu, až jí dlouhé vlasy spadly do obličeje. „Ale stejně. Vím, že bych měla být víc jako ty. Jenže namísto toho jsem se jen… bavila.“

„To přece můžeš,“ pověděla jsem jí a ignorovala poznámku o sobě.

, Ale měla bych být zodpovědnějši“ namítla.

,Jsi zodpovědná,“ ujistila jsem ji „Hlavně ve srovnání s Angeline.“ V Utahu máme doma kočku a jsem si jistá, že taje mnohem zodpovědnější než Angeline.

JDI se celá rozzářila a já jsem odešla, abych si aspoň kufr hodila na pokoj. Díky tomu, že přijela Angeline a že jsem pomohla usvědčit Keitha, jsem si vysloužila svůj soukromý pokoj, čehož jsem si nesmírně cenila. Panoval tam klid a pořádek. Můj dokonalý svět Jediné místo, kterého se nedotýkaly zmatky v mém životě. Pečlivě ustlaná postel mě prosila, abych se v ní vyspala. Doslova škemrala. Brzy, slíbila jsem jí Doufám Amberwoodská přípravná škola se dělí na tři kampusy: Východní (tam jsou ubytovány dívky), Západní (tam jsou chlapci) a Centrální (tam jsou všechny studijní budovy a kanceláře). Mezi nini popojíždí v pravidelných intervalech autobusy. Ti odvážnější studenti chodí v horku pěšky. Teploty mi obvykle nevadily, ale dneska se ni chodit opravdu nechtělo. A tak jsem sedla na autobus do Západního kampusu a snažila se v něm neusnout.

Hala v chlapecké koleji připomínala tu naši Lidé chodili sem a tam, někteří se učili jiní si tamjen užívali nedělní volno. Rozhlédla jsem se, ale Eddie ještě nedorazí „Čau, Melboumeová.“

Otočila jsem se a uviděla Treye Juareze, jak se ke mně blíží s úsměvem v opáleném obličeji Byl čtvrťák jako já a oslovoval mě Melboumeová, protože jedna naše profesorka si nebyla schopná zapamatovat, že se jmenuju Melroseová. Ale upřímně, s těmi všemi jmény jsem se sama divila, že vůbec ještě vím, kdo jsem „Ahoj, Treyi“ pozdravila jsem Trey byl školní fotbalovou hvězdou a taky byl ohromně chytrý, ačkoli se to snažil skrývat. Kamarádili jsme spolu a dost jsem u něj stoupla v ceně poté, co jsem mu minulý měsíc pomohla získat zpět jeho status skvělého sportovce. Přes rameno měl přehozený batoh. ,JConečně jdeš dodělat ten úkol na laborky?“

, Jasně,“ odvětí., Já a půlka všech roztleskávaček. Chceš se přidat?“

Obrátila jsem oči v stoup.,Pochybuju, že budete pracovat Navíc se teď mám sejít s Eddiem“

Trey ledabyle pokrčil rameny a odhrnul si z očí neposlušné prameny černých vlasů. „Tvoje sinala. Tak ahoj zítra.“ Udělal pár kroků a ohlédl se po mně. „Hele, chodíš s někým?“

Chtěla jsem hned říct, že ne, ale vzápětí mě napadla znepokojivá myšlenka. Mám tendenci brát věci doslova. Moje zdejší kamarádky Kristin a Julia se mě snažily zasvětit do tajů školního společenského života. Jedna z jejich hlavních lekcí byla o tom, že lidé většinou říkají něco jiného, než tím myslí - zejména v milostných záležitostech.

„Ty mě… zveš na rande?“ podivila jsem se. To je ta poslední věc, kterou teď potřebuju Jak bych měla odpovědět? Měla bych říct ano? Měla bych říct ne? Netušila jsem, že na něj tak zapůsobi když mi pomůžu s úkolem z chemie. Měla jsem ho nechat, ať si ho udělá sám Trey se zatvářil stejně ohromeně jako já. „Co? Ne. Samozřejmě, že ne.“

, JDíkybohu,“ zammiala j sem Treye j sem měla ráda, ale neměla jsem zájem s ním chodit - ani vymýšlet, jak ho vhodně odmítnout.

Úkosem na mě pohlédL „Neměla bys vypadat, že se ti tak hrozné ulevilo.“

„Promiň,“ vyhrkla jsem a snažila se skrýt své rozpaky. „Tak proč ses ptal?“

„Protože znám kluka, co by pro tebe byl ideální Jsem si naprosto jistý, že je pro tebe ten pravý.“

A už jsme byli zpátky na známém území: logika versus nedostatek logiky. „Nevěřím v ty pravé,“ namítla jsem „Nedá se statisticky dokázat, že pro každého existuje na světě jen jediný ideální partner.“ A přitomjsemna okamžik zatoužila, aby to byto možné. Byb by hezké nit někoho, kdo by chápal, co se n i honí hlavou.

Trey obrátil oči k nebi., JDobře. Tak teda ne ten pravý. A co třeba někdo, s kým bys občas mohla někam vyrazit a užít si nějakou zábavu?“

Zavrtěla jsem hlavou. „Na nic takového nemám čas.“ Opravdu nemám Udržovat pořádek ve skupině a předstírat studium je práce na plný úvazek.

„Říkám ti, že se ti bude líbit. Studuje na veřejné škole a začal pracovat u Spencera.“ To je kavárna, kde pracuje Trey, takže tam mám sleva „Tuhle šel na aerobní a neaerobní dýchání a já si pomyslel: ,Koho mi to jen připomíná? Melboumeovou.4“

, Je to anaerobní dýchání,“ opravila jsem h o ., A stejně to neznamená, že mám čas. Je ni líto.“ Musela jsem uznat, že by mě zajímalo, jak barmani probírají tohle téma, ale nakonec jsem si uvědomila, že by nebylo dobré v tom Treye povzbuzovat.

, JDobře,“ uzavřel to. „Ale neříkej, že jsem se nepokusil ti pomoct.“

„To by mě ve sru nenapadlo,“ ujistila jsem ho. „Hele, tamhle jde Eddie.“

„Tak já jd a Mějte se.“ Trey z legrace Eddiemu a mně zasalutoval. „A nezapomeň na moji nabídku, kdybys přece jen zatoužila po žhavém rande, Melboumeová.“

Trey odešel a Eddie mě obdařil ohromeným pohledem „Trey tě pozval na rande?“

„Ne. Jen mě chce dát dohromady s nějakým svým kolegoa“

„Možná to není špatný nápad.“

, Je to hrozný nápad. Pojďme ven“

Pouštní vedro tu panovalo i v října Zamířili jsme k lavičce u štukované stěny budovy. To místo byb částečně ve stínu palem Všichni slibovali že teploty brzy poklesnou, ale já žádnou známku změny zatím nepostřehla. Eddie ni podal klíčky od auta a tašku ze supermarketa „Velikost jsem misel odhadnout,“ řekl „Když jsem si nebyl jistý, radši jsem vzal větší Předpokládal jsem, že tak to bude bezpečnější“

,Jsiejspis.“ Sedla jsem si na lavičku a začala probírat oblečení, které nakoupí Džíny, kalhoty a několik jednobarevných triček. Vše byb praktické, přesně takové oblečení, jak se dab čekat od praktického Eddieho. „Velikost vypadá dobře. Máš ji v oka Budeme tě miset vysílat na nákupy častěji“

, JCdyž to bude nutné,“ prohlásil s vážným výrazem Nemohla jsem si pomoct a rozesmála se.

„Dělala jsem si legraci“ Strčila jsem trička zpátky do tašky. „Vím, že to pro tebe nebyla žádná zábava“ Eddieho výraz nic neprozrazovaL „Ale no tak! To je v pohodě. Přede mnou si nemusíš hrát na stoika. Vím, že tě to nebavilo.“

, Jsem tady kvůli práci Nezáleží na tom, jestli mě baví, nebo ne.“

Začala jsem protestovat, ale včas jsem si to rozmyslela. Koneckonců není to i moje filozofie? Obětovat vlastní tužby vyšším cílům? Eddie byl téhle misi naprosto oddaný. Nikdy nepoleviL Nečekala jsem od něj nic menšího než naprosté soustředění na práci „Takže to znamená, že jsi dneska večer pro nějaké experimenty?“ zeptala jsem se ho.

„Samozřej…“ Zarazil se a zamyslel., Jill a Angeline přijdou taky?“

„Ne. Arge line má pořád domácí vězení“

,JDíkyboha“ Viditelně se mu ulevifo.

Jeho reakce pro mě byla asi největším překvapením dnešního dne. Nedovedla jsem pochopit, proč se Eddiemu tak ulevifo. Kromě toho, že byl Jill oddaný jakožto její strážce, byl do ní blázen Udělal by pro ni cokoli i kdyby to neměl v popisu práce. Ale odmítal jí vyjevit svoje city. Myslel si že je pod úroveň princezny. Napadlo mě cosi znepokojivého.

„Vyhýbáš se Jill kvůli Mikovi?“

Mika je Eddieho spolubydlící Je to fajn kluk, ale Eddie z něj měl trauma, protože mu hrozně připomínal jeho mrtvého kamaráda Masona. Mika taky měl s Jill jakýsi pseudovztah. Nikdo z nás (kromě Udržovatelů) to neviděl rád, protože vztahy lidí s Moroji nebo dhampýry jsou přísné tabu Nakonec jsme se ale usnesli že je nemožné držet Jill stranou od společenského života. Navíc přísahala, že mezi nimi nejde o nic vážného a že se fyzicky nesblíží Jen spolu trávili volný čas. A neustále flirtovali Mika nevěděi kdo Jill je. Uvažovala jsem, kdy dospějí do bodu, kdy Mika bude chtít od jejich vztahu něco víc. Eddie zastával názor, že pro Jill je lepší chodit s člověkem než s ,Jbezeenným“ dhanpýremjako on Věděla jsem, že ho to misí nxičit.

„Samozřejmě, že ne,“ odsekl Eddie příkře. „Nechci se vyhýbat Jill, ale Angeline.“

„Angeline? Co zas udělala?“

Eddie si rozčileně prohrábl vlasy. Měl je pískově blond, podobný odstín jako já, ale já je mám tmavší Tahle podobnost nám usnadnila vystupovat jako dvojčata.

„Nenechá mě na pokoji! Pořád přede mnou trousí poznámky… a neustále na mě zírá. Myslela bys, že na tom není nic děsivého, ale je. Pořád mě pozoruje. A já se jí nemůžu vyhýbat, protože tráví spoustu času s Jill a tu musím udržovat v bezpečí“

Zavzpomínala jsem na jejich nedávná setkání „Určitě si to vykládáš správně? Ničeho jsem si nevšimla“

„Protože ty si takových věcí nevšímáš,“ prohlásí „Nedovedeš si představit, kolik záninek je schopná si vyrryslet, jen aby se mě dotkla.“

To jsem si představit dovedla, když už jsem viděla její podomácku vyrobené šortky. „No… Pokusím se s ní o tompromíuvit.“

„Ne. To je mjj problém, můj soukromý život. S tím si poradím“

„Určitě? Protože bych mohla…“

„Sydney,“ oslovil mě něžně. „Ty jsi ta nejzodpovědnější osoba, jakou znám, ale kvůli tomuhle tady nejsi Nemusíš se starat o všechno a o všechny.“

„Nevadí ni to,“ ujistila jsem ho automaticky. ,Proto jsem tady.“ Ale už když jsem ta slova vypustila z pusy, přemýšlela jsem, jestli je to pravda. Vrátily se mi moje úzkostné pocity z bunkru a přiměly mě k otázce, jestli to, co dělám, je opravdu povinností alchymisty, nebo si jen plním touhu pomáhat těm, kteří se - navzdory předpisům - stali rrýni přáteli

„Vidíš? Teď mluvíš přesně jako já před chvílí “ Zvedl se a usmál se na mě. „Chceš se mnou zajet za Adriánem? Budeme zodpovědní společně.“

Mínil svá slova jako kompliment, ale byla jen ozvěnou toho, co ni řekli alchymisté. A paní Weathersová. A Jfll Všichni mě považují za skvělou a zodpovědnoa Ale pokud jsem tak skvělá, tak proč si nikdy nej sem jistá, že jednám správně?

3. kapitola

Ačkoli mi Eddie řek], abych si s Angelině nedělala starosti zvědavost mi nedala a cestou autem do Adrianova bytu jsem začala vyzvídat J a k to chceš vyřešit?“

zeptala jsem se. „Otevřeně si s ní promluvit?“

Zavrtěl hlavou. „Chci sejí vyhýbat, jak jen to půjde. Doufám, že ztratí zájem.“

„To je zřejmě jedna možná metoda. Ale ty jsi hodně přímá povaha.“ Kdyby měl před sebou místnost plnou Strigojů, bez váhání by do ní napochodovaL „Možná bys měl zkusit spis tenhle přístup: prostě si s ní promluv a upřímněji’ řekni že nemáš zájem“

Jak o teorie je to hezké,“ prohlásí„Ab v praxi už je to horší“

„Mně se to zdá snadné.“

Eddie byl skeptický.,Protože jsi to nikdy nemisela dělat“

Jít k Adriánovi byto snazši než pro mě bývab dřív. Jeho byt totiž předtím patřil Keithovi a zemřel v něm Moroj jménem Lee a dvě Strigojky. Připadab mi těžké zaplašit ty vzpomínky. Alchymisté pak nabídli ten byt mně, jelikož jsem měla na starosti oblast Palm Springs, ale byt jsem přenechala Adriánovi Nebyla jsem si jistá, že tam chci bydlet, a on zrovna zoufale hledal něco pro sebe. Když jsem viděla, jakou má z toho bytu radost, uvědomila jsem si že jsem udělala správnou věc.

Než jsme stačili zaklepat, Adrian nám otevřel „Kavalerie! Díkybohu“

Vešli jsme s Eddiem dovnitř a já skryla úsměv. První věc, která mi v tom bytě pokaždé padla do oka, byly stěny vymabvané jasně žlutou barvou. Adrian si sám vymafovaL Byl přesvědčen, že ta barva zvedne všem náladu, a varoval nás, abychom nezpochybňovali jeho „umělecké cítění“. Nejspíš mu byb jedno, že se ta žlutá moc nehodí k jednoduchému bazarovému nábytku Nebo možná nejsem tak umělecky zabžená, abych to dokázala ocenit Teď ni ale jeho nevyzpytatelný vkus připadal uklidňující Keithův byt to už moc nepřiponinab, takže byb jednodušší nevzpomínat na udábsti té strašlivé noci Občas jsem se rozhlédla po obýváku a hrdb se mi sevřeb, protože mě pronásledovaly obrazy útoku Strigojek a Leeho smrti Adriánovo nové zařízení nicméně rozháněb kruté stíny minubsti Když jsem měla nizemou náladu, někdy na mě měl podobný účinek i sám Adrian

„Hezká halenka, Sageová,“ oznámil ni s kamenným pohledem. „Zvýrazňuje khaki barvu tvých kalhot“

Sarkasmus stranou, vypadai že nás rád vidí Byl vysoký a štíhlý jako většina Morojů a stejně jako oni měl bledou pleť - ale ne tak bledou jako Strigojové. Nerada jsem to přiznávala, ale byl moc hezký. Tmavě hnědé vlasy nosil stybvě rozcuchané a oči měl tak zelené, že to někdy působib až nepřirozeně. Měl na sobě košili s modrým vzorkem, která se ni líbila. Byl z něj cítit tabákový kouř, což se ni naopak moc nelíbib.

V kuchyni u stolu seděli Dinitnj a Soňa a probírali se štosem papírů plných ručně psaných poznámek. Papíry byly rozházené všude kolem, což mě přiměb k úvahám, kolik práce asi takhle mohli zvládnout. Já bych si všechno pečlivě srovnala a seřadila podle obsahu.

, Jsem ráda, že jsi zpátky, Sydney,“ řekla Soňa. „Potřebovala jsem tady menší ženskou podpora“ Měla zrzavé vlasy a vystouplé lícní kosti ale její krásu trochu pokazflo, že při úsměvu odhalila své tesáky. Většinou se Morojové od útlého věku učí, jak je skrývat, aby je lidé neodhalili Soňa ale v soukromí neměla žádné zábrany.

Zhervózrkmb mě to.

Dinitnj se na mě usmáL Jeho pohledný obličej tak byl ještě hezčí Uvědomila jsem si že „moudrost zenového mistra“ nebyla tím, kvůli čemi se do něj Rose zamflovala., Asi ses nevyspala, co?“

„ M ěla jsem plno práce,“ odpověděla jsem

Soňa zvědavě pohlédla na Eddieho. „Říkali jsme si kam ses vytratí“

„Měl jsem něco v Arrberwoodu,“ zamlžfl Eddie. Už v autě ni naznačil, že by byb lepší se nezmiňovat o Angplirrině nerozvážnosti a jeho následném nakupování „To víte, dohlížet na Jill a Angeline. A navíc jsem čekal, až se vrátí Sydney, protože chtěla vidět, co děláme.“ Nechala jsem tu nevinnou lež bez komentáře.

J a k je na tom Angeline?’ zeptal se Dinitnj. „Zlepšuje se?“

S Eddiem jsme si vyměnili pohledy. To jsme se tomu tématu moc nevyhnuli „V čem jestli se zlepšuje?“ dotázala jsem se. „V boji v dodržování předepsaného oblékání nebo v tom, že si nechá svoje ruce pro sebe?“

„Nebo ve vypínání a zapínání caps-bcku?“ dodal Eddie.

„Taky sis toho všiml?“ podivila jsem se.

„Toho si těžko nevšimnout,“ odvětí

Dinitnj se zatvářil překvapeně, což u něj nebyb právě obvyklé. Nenechal se často vykolejit, jenže na Angplininy kousky může být čbvěk jen těžko připraven „Nedošb ni, že bych měl být konkrétnějši“ prohlásil po krátké odmlce. „Myslel jsem v boji“

Eddie pokrčil rameny. „Trochu se zlepšila, ale je s ní těžké pořízení Je naprosto odhodlaná bránit Jill, ale myslí si že už ví jak. Má za sebou léta neohrabaného tréninku. To se dá jen těžko zbnit. Navíc… se nechá snadno rozptýlit“

Musela jsem polknout, abych se nerozesmála.

Dinitrij se pořád tvářil ustaraně. „Na rozptybvání nemá čas. Možná bych s ní měl promluvit.“

„Ne,“ namítl Eddie odhodlaně. Dinitrijovi odporoval jen máfokdy. „Ty tady máš plno jiné práce. Její trénink mám na starosti já. Bez obav.“

Adrian odtáhl od stolu židli a usedl na ni obráceně, takže si pobžO bradu na opěradb. , A co ty, Sageová? Je mi jasný, že není třeba si dělat starosti že bys ty nedodržovala předepsaný oblečení Užila sis aspoň hezký víkend v alchymistických lázních?“

Odbžila jsem tašku a došla k lednici ,Pokud těmi lázněmi míníš podzemní bunkr, tak jo. A byb to jen pracovní“ Podívala jsem se do lednice a zamračila se. „Slíbils, že mi koupíš dietní colu“

„To jsem opravdu stíbfl,“ přisvědčil beze špetky výčitek.„Ale pak jsem si přečetl článek, kde se píše, že tahle umělá sladidla pro tebe nejsou dobrá. Tak jsem si řekl, že bych měl dohlídnout na tvoje zdraví“ Odmlčel se. „Nemáš zač.“

Dinitnj vysbvil to, na co jsme pomysleli asi všichni Jestli chceš začít probírat nezdravé návyky, taky bych tě mohl na pár upozornit.“

Kdybych to řekla já nebo Eddie, Adrian by to odmávL Ale když to řekl I)initrij? To byb něco jiného. Mezi oběma m m panovab napětí, které už dfouho vzrůstab.

Dimitnjova přítelkyně, proslulá dhampýrka Rose Hathawayová, nějakou dobu chodila s Adriánem Nechtěla m i ublížit, ale cebu tu dobu byla zamflovaná do Dinitrije.

Takže neexistoval způsob, jak by to mohfo dobře dopadnout. Adrian utrpěl citové šrámy a vůči Dimitrijovi se choval zahořkle.

„Nechci vám dělat potíže,“ řekl Adrian až příliš chladně. „Navíc když zrovna tvrdě nepracuju na tomhle výzkuiru, provádím experimenty, jak cigarety a gin zvyšují charisma. Jak je vám asi jasné, výsledky jsou velice slibné.“

Dinitnj povytáhl obočí ,Počkej. Řekl jsi že tvrdě pracuješ?“

Dinitnj už zase mluvil odlehčeným a hravým tónem Ohromil mě ten dvojí metr. Kdybych tu poznámku učinila já, Adrian by nejspíš utrousil něco jako: Jistě, Sageová. Nejspíš za to dostanu Nobebvku“ Ale Dirnitnjova sbva na něj zapůsobila jako volání do bitvy. V očích se m i tvrdě zableskfo a zahlédla jsem v nich jeho starou bolest. To mě trapflo. Takhle se obvykle nechoval Vždycky měl ve tváři úsměv a po ruce vtipnou poznámku, i když byla mnohdy nevhodná. Už jsem si na to jsi hazardní hráč.“

Adriánovi chvilku trvalo, než odtrhl zrak od Dinitrije a upřel ho na mě. „Vrhl jsem kostky tehdy i teď,“ prohlásil obezřetné. „Proč?“

Pokrčila jsem rameny. ,Jen tak. Jenom jsem uvažovala, jestli ten svůj výzkum ohledně charismatu nechceš podpořit i praxí Byla by to výzva. Jestli přežiješ čtyřiadvacet hodin bez cigarety, vypiju plechovku coly. Normální coly. Četou plechovka“

Adriánův úsměv se zase vrátiL „To neuděláš.“

„To si piš, že jo.“

„Půl plechovky, a upadla bys do kómata“

Soňa se zamračila. „Ty jsi diabetička?“ zeptala se mě.

„Ne,“ odpověděl Adrian, ,#le Sageová je přesvědčena, že po požití jediné kalorie navíc by se změnila z extra vyzáblé na normálně vyzábtoa Tragédie.“

„Hele,“ okřikla jsem ho. „Tobě zase připadá jako tragédie strávit hodinu bez ci^rety.“

„Nezpochybňuj moji ocelovou vůli, Sageová. Dneska jsem si nezapálil dvě hodiny.“

„Ukaž mi čtyřiadvacet a uděláš na mě dojem“

Výsměšně na mě pohlédl a zatvářil se překvapeně. „Takže jsem na tebe ještě nezapůsobil? A to jsem si myslel, že jsem tě okouzlil od první chvíle, kdy jsme se setkali“

Soňa nad námi shovívavě zavrtěla hlavou, jako bychom byli rozkošná děcka. „O hodně se připravuješ, Sydney,“ poznamenala a poklepala na otevřenou plechovku před sebou ,Potřebuju tři plechovky denně, abych se mohla soustředit na všechnu tu práci A žádné škodlivé účinky zatím nepozoruj a “

Zatím žádné škodlivé účinky? Samozřejmě, že ne. Morojové je nikdy nepociťují Soňa, JDI… ty můžou jíst, co chtějí, a stejně budou nit pořád úžasnou postava Já ale zápolím s každou kalorií a k dokonalosti se stejně nikdy nedopracuj a Dnes ráno pro mě byto vítězstvím nacpat se do kalhot velikosti 36. Když jsem se teď dívala na štíhlou Soňu, připadala jsem si ve srovnání s ní jako slonice. Najednou jsem zalitovala své poznámky o vypití plechovky coly, i když přivedla Adriana na jiné myšlenky. Předpokládala jsem ovšem, že rrůžu být v klidu, protože den bez cigarety nevydrží Svou cukrovou sázku nikdy nebudu muset splnit , Jsiejspis bychom se měli pustit do práce. Ztrácíme čas.“ Takový byl Dinitrij, vždy reagpval k věci , Jasně,“ řekl Adrian. „Promarnili jsme pět ninut cenného výzkumu. Připraven na další zábavu, Castile? Vím, jak rád jen tak posedáváš.“ Protože chtěli objevit něco zvláštního na Dimitnjovi, Soňa s Adriánem si často posadili oba dhampýry vedle sebe a do detailů studovali jejich aury. Douiali, že Dimitnjova proměna ve Strigpje na něm zanechala nějakou známku, která by pomohla objasnit imunitu vůči další proměně. Byl to opodstatněný nápad, ale aktivní Eddie se tím moc nebav!

Samozřejmě si ale nestěžoval Eddie pracoval stejně houževnatě a odhodlaně jako Dinitrij. „Řekněte mi, co potřebujete.“

„Chceme další studii aury,“ oznámila Soňa. To vypadalo, že Eddie bude opět jen nečinně sedět.,Posledně jsem se zaměřili na jakoukoli známku éteru Tentokrát vám chceme oběma ukázat fotky a podívat se, jestli vyvolají ve vašich aurách nějakou barevnou změna“ Souhlasně jsem přikývla. Spousta psychologických experimentů používá podobné techniky, přestože ty se obvykle projevují fyziologickými reakcemi, a ne mystickými aurami ,Pořád tvrdím, že je to ztráta času,“ namítl Adrian. „Oba jsou dhampýři, ale to neznamená, že reagují různě jen proto, že Belikov byl Strigoj. Všichni jsme jedineční Budeme reagovat jinak na obrázky koťátek nebo pavouka Třeba niíj starý otec? Ten koťata nesnáší“

„Kdo může nesnášet koťata?“ podivil se Eddie.

Adrian se zašklebí „Má alergii“

, Adrianě,“ mírnila ho Soňa. „Tohle už jsme probírali Respektuju tvůj názor, ale myslím, že se toho můžeme dozvědět spousta“ Na mě zapůsobilo, že Adrian má vůbec nějaký názor. Zatím mi připadalo, že dělá jen to, co po něm Dinitrij se Soňou chtějí, a že o těch experimentech příliš neuvažuje. A přestože jsem o aurách, které obklopují všechny živé tvory, nic nevěděla, chápala jsem, jak to myslí, že individuální rozdíly můžou celý výzkum zmařit.

„V tomto případě jsou veškeré údaje užitečné,“ řekl Dimitnj. „Hlavně když jsme zatím nic neobjevili Víme jen, že na bývalých Strigojích je něco jinak. Nemůžeme vyloučit žádnou variantu pozorování“

Adrian semkl rty, ale už neprotestoval. Možná si připadal v menšině, ale já měla dojem, že se spis nechce pouštět do křížku s Dimitnjem Jelikož ni nikdo nevěnoval pozornost, usadila jsem se s knížkou v obýváku a snažila se neusnout. Nepotřebovali mě. Přijela jsem jen proto, abych dělala společnost Eddiemu Čas od času jsem se po nich podívala, jestli někam pokročili Dinitrij s Eddiem se koukali na fotky, které jim ukazovala Soňa na notebooku Adrian se Soňou oba dhampýry bedlivě pozorovali a dělali si poznámky na papír. Skoro jsem si až přála vidět všechny ty barvy a světla a uvažovala jsem, jestli v nich opravdu zaznamenají nějaké rozdíly. Když jsem se dívala na Dinitrije a Eddieho, občas jsem si všimla změny jejich výrazu, když před sebou měli na monitoru buď roztomilý, nebo děsivý obrázek. Většina té práce ni ale zůstávala záhadoa

Když byli asi v půlce, zvědavost ni nedala a došla jsem k Soně. „Co vidíš?“ zeptala jsem se tiše.

„B arvy,“ odpověděla. „Září kolem všech živých věcí Eddie i Dinitrij mají různé barvy, ale reagují stejně.“ Přešla na další fotku a na monitoru se objevila továrna chrlící do modrého nebe černý kouř. „Tohle se nelíbí ani jednomu z nich Jejich aury jsou potemnělé a ustarané.“ Dala na monitor další obrázek a po tváři se jí rozlil úsměv. Objevila se tři koťátka. , A teď se rozehřívají V auře je lehké zaznamenat city. Zatím oba reagují normálně. Nic nevypovídá o tom, že by se Dinitrijova aura lišila od Eddieho.“ Vrátila jsem se zase na gauč.

Po pár hodinách to Soňa ukončila „M yslím , že jsme viděli, co jsme potřebovali Díky, Eddie.“

„Rád jsem pomohl,“ řekl, zvedl se ze židle a protáhl Výpadal, že se mu ulevilo - jednak z toho, že už to má za sebou, a taky proto, že dnešní experiment od něj vyžadoval něco víc než jen sedět a zírat do zdi Byl aktivní a energický a nesnášel omezení , Ačkoli… máme ještě pár nápadů,“ dodala. „Myslíte, že vydržíte ještě chvíli?“ Přirozeně se zeptala v momentě, kdy jsem zrovna zívala.

Eddie na mě soucitně pohlédL , Já zůstanu, ale ty nemusíš. Běž si lehnout. Zařídím si odvoz doma“

„Ne, ne,“ zaprotestovala jsem a potlačila další zívnutí „Mně to nevadí Co máte za další nápady?“

„Myslela jsem, že s Eddiem a Dimhnjem provedeme něco podobného jako doteď, ale tentokrát namísto obrázků použijeme zvuky. Pak bych ráda viděla, jak budou reagovat na přímý kontakt s éterem“

„To mi připadá jako dobrý nápad,“ řekla jsem, i když jsem nevěděla, co přesně znamená to poslední „Tak do toho. Já počkám“

Soňa se rozhlédla a zřejmě zaznamenala, že nejsem jediná, kdo tady vypadá unaveně. „M ožná bychom se předtím měli najíst.“ Eddie se rozzáří ,Pro něco zajdu,“ nabídla jsem se. Zmínkou mého pokroku byto, že už se nehypen/entikgu, když se vampýři zniní o jídle. Věděla jsem, že Soňa nemínila krev, protože jsem u toho byla já a dhampýři Navíc poblíž nebyl žádný dárce. Dárci jsou lidé, kteří dobrovolně dávají Morojům krev a na oplátku se za to ocitají v rauši Všichni mě ale dobře znali, takže o pití krve přede mnou ani nežertovali ,Pár bloků odtud je thajská restaurace, kde prodávají jídlo s sebou“

,Pomůžu ti,“ nabídl se nedočkavě Adrian.

, Já jí pomůžu,“ řekla Soňa. „Když jsi naposledy pro něco šel, byl jsi pryč dvě hodiny.“ Adrian se zamračil, ale nepopřel to. „Naše pozorování aury by byto beztak identické. Začni s nimi se zvuky beze mě.“

Vzaly jsme si se Soňou od všech objednávky a odešly. Nemyslela jsem, že bych potřebovala pomoc, ale jistě se ni bude hodit, pokud mám nést jídlo pro pět lidí - i když jen pár bloků Brzy jsem ale zjistila, že se mnou Soňa šla z jiného důvodů.

, Je to fejn, vypadnout ven a protáhnout si nohy,“ poznamenala. Byl časný večer a slunce už tolik nesvítilo, takže i horko sláblo. Takové podmínky Morojové milují Kráčely jsme směrem k centru postranní uličkou lemovanou hezkými domy a malými obchůdky. Podél ulice čněly vysoké palmy, které kontrastovaly s moderní městskou zástavboa , Jsem tam zahrabaná celý dea“

Usmála jsem se na ni , A to jsem si myslela, že ponorkovou nemoc z té vaší práce chytá jenom Adrian“

, Jenom si stěžuje nejhlasitěji,“ objasnila. „Což je legrační, vzhledem k tomu, že zrovna on chodí ven nej častěji Chodí do školy a na cigaretu.“ Málem jsem zapomněla, že Adrian navštěvuje na místní univerzitě dva umělecké předměty Obvykle své výtvory vystavoval všem na odiv, ale poslední dobou jsem u něj v obýváku žádný nový obraz neviděla. Až dosud jsem si neuvědomila, jak moc ni jeho obrazy chybějí Sice jsem iru dávala co proto, ale někdy mě umělecké vhledy do jeho myšlenkového světa fascinovaly.

Soňa ni cestou do thajské restaurace stručně zrekapitulovala své svatební plány. Její vztah s dhampýrem Michailem Tarmerem byl v mnoha ohledech asi dost dobrodružný. Především, dhampýři a Morojové spolu nemívají vážné vztahy. Obvykle mívají jen nezávazné mflostné poměry, které vyústí v reprodukci dalších dhanpýnl Sonin vztah s Michailem vyvolal skandál a pak Michail pronásledoval Soňu, když byla Strigojkou, a chtěl ji zabít, aby ji osvobodil z jejího zvráceného stavu Rose se s Dmtrijem pokoušela o totéž, protože byla přesvědčená, že je lepší být mrtvý než být Strigpj. Michaibvi se to nepodařilo a jeho láska přetrvala po celou dobu Když se pak Soňa změnila opět do svého původního stavu, dali se zase dohromady. Takovou lásku jsem si nedovedla ani představit.

,Pořád se ještě rozhodujeme ohledně květin,“ pokračovala. „Hortenzie nebo lilie. Hádám, že vím, pro co bys hlasovala ty.“

„Vlastně bych hlasovala pro hortenzie. Lilií už jsem viděla dost.“

Zasmála se tonxi a sehnula se u záhonu gladioL „Víc než myslíš. Tady jsou taky lilie.“

„Není na ně správná doba,“ upozornila jsem ji

„To se nedá říct o ničem“ Soňa se nenápadně rozhlédla kolem a pak položila ruku na hlínu Po chvilce z ní vykoukly zelené výhonky, rostly víc a víc, až se na jejich konci vytvořily červené květy jako trumpety., Jé, červené. Lilie alchymistů jsou bílé… Jsi v pořádku?“

Couvala jsem na chodníku tak vehementně, až jsem se dostala málem až na silnici „To… to bys neměla dělat. Někdo tě uvidí“

„Nikdo mě neviděl,“ řekla a vstala. Její výraz se obměkči „Moc se omlouvám Občas zapomínám, jak ti z toho je. Byb to ode mě špatné.“

„To je v pořádku,“ ujistila jsem ji, ačkoli mi to tak nepřipadalo. Vampýři, stvůry, které potřebují k životu krev, jsou i tak dost velké zb. A schopnost ovládat svět pomocí magie? Ještě horší Přestože byly lilie krásné, spatřovala jsem v nich cosi zbvěstného. Touhle roční dobou by neměly růst.

O

magii už nepadfo ani sbvo a zanedlouho jsme došly na hlavní třídu, kde se nacházela thajská restaurace. Udělaly jsme velikou objednávku a byto nám řečeno, že námjídb připraví za patnáct ninut. Se Soňou jsme postávaly venku a obdivovaly Palm Springs za soumraku Do butiků proudili před zavřením poslední nakupující a do restaurací taky pořád někdo chodiL Spousta restaurací měla pár stolů i venku na chodníku, takže všude kolem se lidé bavili Děti i turisty fascinovala ohromná fontána se zářivě barevnými dlaždicemi Soňa se nechala snadno rozptýlit okolními rostlinami a stromy, které krášlily město. I kdyby neovládala éter a jeho schopnost působit na živé věci, měla duši zahradnice.

„Nazdar, Melroseová starší!“

Otočila jsem se a spatřila, jak ke mně míří Lia DiStefano. Lia je módní návrhářka a tady v Palm Spring? má obchod. Neuvědomila jsem si, že stojíme přímo naproti Kdyby ni to došlo, radši bych počkala v restauraci Lia byla malé postavy, ale její přítomnost se nedala přehlédnout, což ještě zdůrazňoval cikánský styl, jakým se někdy ráda oblékala, aby podtrhla svou osobnost.

„Celé týdny jsem se ti pokoušela dovolat,“ vyhrkla, sotva k nám došla.,Proč jsi to nezvedala?“

„Měla jsem teď plno práce,“ objasnila jsem s protaženým obličejem

, Aha.“ Lia si dala ruce v bok a snažila se na mě shlížet, což byb úchvatné, jelikož jsem vyšší než ona. „Kdy dovolíš sestře, aby pro mě zase dělala modelku?“

, JJo,“ začala jsem trpělivě, „už jsem ti říkala, že to dělat nemaže. Našim rodičům se to nelíbí Naše víra nedovoluje, aby nám někdo fotil obličeje.“

Minulý měsíc Liinu pozornost upoutala Jillina dokonalá postava a nádherné éterieké rysy. Vzhledem k tomu, že je špatný nápad nechat se fotit na reklamo, když chcete zůstat v utajení, souhlasili jsme jen s tím, že Jill bude předvádět na jedné módní přehlídce, protože tam modelky stejně chodily v benátských maskách. Od té doby mě Lia pořád otravovala, abych nechala Jill pracovat jako modelku Byb to těžké, protože Jill o tu práci stála, ale chápala, že její bezpečí má přednost V mnoha případech jsme své podivné chování všem vyswtbvalí jakýmsi utajeným náboženstvím, k němížse hlásíme, takže jsem doufala, že to zabere i na Lia Nezabrab.

„O vašich rodičích jsem nikdy neslyšela,“ prohlásila Lia. „Sleduju vaši rodinu a vidím, jak to u vás chodí Ty jsi autorita. Tebe misím přesvědčit. Mám teď možnost dát do časopisů fotky své kolekce šátků a čepic a Jill se pro to narodila. Co tě přesvědčí? Chceš podíl?“

Povzdechla jsem si „O peníze nejde. Nemůžeme ukázat její obličej. Pokud jí znovu hodláš nasadit benátskou masku, tak si posluž“

Lia se zamračila. „To nemůžu.“

„V tom případě jsme ve slepé uličce.“

„Něco tě přece misí přesvědčit. Každý má svou cenu“

, Je ni líto.“ Za žádnou cenu na světě bych neslevila ze své povinnosti chránit Jill a plnit úkoly alchymistů Číšník vykoukl ven z restaurace a oznámil nám, že naše objednávka už je připravena. Naštěstí mě tím zbavil Lii Se Soňou jsme nabžily jídfo do tašek a vydaly jsme se zpátky k Adriánovi Nebe měb purpurový nádech ze zapadajícího slunce.

„Napadb tě někdy, že tvoje zdejší práce bude obnášet vyhýbání se agresivním módním návrhářkám?“ zeptala se mě Soňa.

„Ne,“ uznala jsem ,Popravdě jsem neměla ponětí o pobvině věcí, kterou tahle práce obnáší…“

„Soňo?“

Jakoby odnikud se vynořil mladík a zastoupil nám cestu Neznala jsem ho. Vypadal o máfo starší než já. Černé vlasy měl krátce zastřižené a zvědavě zíral na Soňu Ta se zastavila a zamračila. „Znám vás?“

Rozzářil se ., Jistě. Jeff Eubanks. Pamatujete se na mě?“

„Ne,“ přiznala po chvilce., Asi jste si mě s někým spletl Je ni líto.“

„Ne, ne,“ namítl, Jste to vy. Soňa Karpová, že jo? Setkali jsme se foni v Kentucky.“

Soňa strnula. V Kentucky bydlela, když byla Strigojkou Věděla jsem, že na tu dobu asi nemá radostné vzpomínky.

,Je ni líto,“ zopakovala napjatým hlasem „Nevím, o čem mluvíte.“

Mladík se ale nenechal vykolejit a stále se usmíval, jako by byli nejlepší kamarádi „To jste dojela z Kentucky daleko. Co vás sem přivádí? Já přijel za prací“

„To misí být nějaký omyl,“ vložila jsem se do toho strnule a postrkovala Soňu před sebou Netušila jsem, jaký omyl, ale stačilo ni, jak se Soňa chovala. „Už musíme j i “

Ten muž se za náni nevydal, ale Soňa po zbytek cesty mlčela.

„To musí být těžké,“ poznamenala jsem, protože jsem měla dojem, že misím něco ř íc t,Potkávat lidi z minulosti“

Zavrtěla hlavou , Jsem si jistá, že jsem se s ním nikdy nesetkala.“

Pomyslela jsem si, že se nejspíš chce vyhnout všemi, co ji spojuje se strigpjí minulostí „Určitě? Nebyl to jen nějaký známý?“

Střelila po mně pohledem „Strigojové nemají známé mezi lidmi Ty si dávají k večeři Ten hoch nemohl vědět, kdo jsem “

,JByl to čbvěk? Ne dhampýr?“ Já ten rozdíl nepoznávala, ale Morojové ano.

„Určitě.“

Soňa se znovu zastavila a ohlédla se za odcházejícím mižem Sledovala jsem směr jejího pohledu „Z nějakého důvodu tě ale poznal Vypadá neškodně.“

Tím jsem si od ní vysloužila další úsměv. „Ale no tak, Sydney. Myslela jsem, že už se mezi námi pohybuješ dost dlouho na to, abys věděla, jak se věci mají“

„Co bych měla vědět?“

, JSTic není tak neškodné, jak se zdá.“

4. kapitola

tom záhadném setkání, a tak jsem její mlčení respektovala. Všichni ostatní byli beztak zabráni do jídla nebo experimentů a nás Iruhé řady pokusů, přivedlo mě to na jiné myšlenky a na záhadného mladíka na ulici už jsem ani neporryslela.

initnj s Eddiem reagovat na přímý kontakt s éterem Spolu s Adriánem tedy postupně zaměřili svou pozornost na dhampýry.

snažíme vyléčit nebo přimět rostlina k růstu,“ vysvětlila mi Soňa. „Neboj, po tomhle nevyrostou ani nic podobného. Spis je jen ě Dimitnj nějakou známku po svém uzdravení, nejspíš by s naší magií reagovala.“

n a nejprve se zaměřili na Eddieho. Nejdřív nebylo nic vidět - jen dva uživatelé éteru, jak na něj zírají Pod jejich zraky působil m těla projel stříbřitý záchvěv. Ohromeně a nervózně jsem couvla, když jsem zaznamenala viditelný projev éteru Zopakovali jntýž. Na neviditelné úrovni to zjevně taky byto stejné. Na Dimitrijovč reakci nebylo nic zvláštního. Všichni to považovali za iu, ale mně to připadalo děsivé.

em do Amberwoodu, přistihla jsem se, že se od něj odtahuju, jak jen to v autě jde. Jako by na něm mohl zůstat nějaký zbytek ;e mnou přátelsky rozprávěl a já se musela hodně snažit, abych před ním skrývala svoje pocity. Připadala jsem si kvůli tomu :amarad. I kdyby ni ta magie mohla ublížit, dávno už zmizela.

[ až vydatný spánek. Když jsem se ráno probudila a začala se chystat na vyučování, magie už pro mě byla jen vzdálenou odu přidělili pracovně, tuhle elitní školu jsem si zamilovala. Předtím jsem studovala doma, a i když byl můj otec přísným .1 za nezbytné. Tady jsem zvládala učivo, které se probíralo na hodinách, a spousta učitelů mě ještě povzbuzovala, abych i vysokou, ale tohle byla hezká náhrada.

im dělat gardedáma u setkání Eddieho s Angeline. Přestože se jí chtěl vyhýbat, moc dobře to nešlo, když byto v sázce Jillino >rany. S kelímkem kávy jsem si sedla na trávu a uvažovala, jestli si Angelinin zájem jenom nepředstavuje. Nedávno jsem si í sice nemohla rovnat té z kavárry, ale pomáhala n i přežít drsná rána. Zívla jsem a zrovna v té chvíli přišla Jill a usedla vedle ekla zamyšleně, zatímco jsme pozorovaly, jak Eddie trpělivě vysvětluje Angeline, že není vždy tou nejlepší taktikou praštit su,“ ujistila jsem ji, ačkoli jsem si tím jistá nebyla. Když si teď už dokázal přiznat, co k ní cítí, bál se, aby se jí příliš často svémi kavalírství nechtěl, aby Jill riskovala. Byla to ironie, protože právě Jillino odhodlání a ochota bránit se sama (u Morojů ihovato. „Má tě chránit Angeline. Musí jen zajistit, aby to zvládla.“

všichni snaží rozmazlovat“ Zamračila se. „Na těláku mě Mika nenechá nic dělat. Po těch počátečních problémech má teď agu, že je mi dobře, že je to jen sluníčkem…, ale on se stejně pořád vrhá přede mě. Je milý…, ale někdy už z toho šílím“

dila jsem na stejnou hodinu tělocviku „Ale nemyslím, že to je ten důvod, proč už tě Eddie netrénuje. Ví, že bojovat umíš. Je na :lat svou práci dobře, ty se nebudeš muset učit sebeobraně. Taková zvláštní logika.“

:rrí pominuto a zadívala se zase na trénující dvojici , Je tak oddaný… a dělá svou práci dobře.“

boje,“ vysvětloval Eddie Angeline. „Zejména když nemáš zbraň a rrusíš…“

sekat hlavy?“ skočila mu do řeči a dala si ruce v bok. ,Pořád je n :,Bouchni sem, uhni tomuhle, bia, bia, bia. Potřebuju si alým obrazem trpělivosti Byl odhodlaný a na všechno připravený, což jsem u něj tak dobře znala. „Nejsi tu kvůli zabíjení izději, ale teď je tvojí prioritou, abys Jill ochránila před smrtelnými vrahy. To má přednost přede vším ostatním, dokonce i před va zdůraznil, a v očích se mi mihl obdiv.

nojovi, taky ho to zabije,“ zavrčela Angeline., A navíc jste tu před měsícem opravdu rreli problém se Strigoji“

konce i Eddie se zarazí To byla pravda. Když ještě v Adriánově bytě bydlel Keith, Eddie tam zabil dvě Strigpjky. Ty k nám ý dřív býval Strigojem Poté, co se vrátil do svého přirozeného stavu, zouiale se pokoušel stát se Strigojem znovu Díky něrru íěrd ze Strigojů zpět, jsou už pak vůči proměně imunní Dvě Strigojky, které si přivolal na pomoc, se ho pokusily přeměnit, ale •sud, než být nemrtvým

bjevfly cosi znepokojivého (pokud ne pro ně, tak pro mě tedy ano). Moje krev je nepoživatelná. Zkoušely ze mě pít, ale ;h, které se toho večera udály, nikdo z alchymistů ani Morojů nevěnoval pozornost takové nepodstatné drobnosti - a já byla ) napadne dát mě pod mikroskop.

To už se nejspíš znovu nestane. Teď sleduj moje pohyby nohou a pamatuj, že Moroj bude pravděpodobně vyšší než ty.“

ím po JflL Měla nečitelný výraz O Leem, s nímž krátce chodila, nikdy nemluvila. Mika ji sice ze všech sil přiváděl na jiné dné vyrovnat se s vědomím, že se váš poslední přítel chtěl stát krvežíznivou stvůrou Měla jsem pocit, že ji to pořád bolí, i když ne po několika pokusech,

co bůtka „Tak jak? Takhle?“

buješ.“

>vnat tak, aby pokrčila kolena a držela paže ve správné poloze. Angeline se okamžitě chopila příležitosti, opřela se o něj a íoči No nazdar. Možná sito Eddie přece jen nepředstavuje,

seně. „Dávej pozor! Tohle se musíš naučit“

,To právě dělám Chtěla jsem použít tvoje tělo, abych se naučila, co dělat s tím svým“ Dokonce zamrkala řasami! Eddie couvl něla zasáhnout, i když Eddie prohlašoval, že si svoje problémy vyřeší sám Ale přišel lepší zachránce v podobě zvonění HIned.“

Jedem „Myslela jsem, že nesnídáš.“

les čeká náročné dopoledne. Ty se taky musíš převléknout… Počkej, máš na sobě uniformu?4 Ani jsem si toho nevšimla, ě sportovní oblečení - jako Eddie teď. Angeline ovšem byla oblečená v arrberwoodské uniformě, sukni a blůze, na nichž byly „Měla by ses převléknout,“ navrhla jsem jí

„Ne. To je v pohodě.“

Tím jsem si jistá nebyla, ale aspoň to byb lepší než ty džínové šortky. Eddie odešel, aby se převlékl do uniformy, a na snídani nepřišel. Věděla jsem, že jí rád, a jelikož je kluk, převlékne se rychle. Tipovala jsem, že tenkrát obětoval snídani, aby nemisel trpět w společnosti Angeline.

Sotva jsme vešli do jídelny, někdo na mě zavolal Uviděla jsem, jak na mě mávají Kristin Sawyerová a Julia Cavendishová. Kromě Treye to byly na Amberwoodu moje nejlepší kamarádky. Pořád jsem měla daleko k tomu, abych byla společenská, ale tyhle dvě holky ni dost pomáhaly. A se vším tím nadpřirozeném, které patří k mojí práci, mě uklidňovab být ve společnosti normálních lidí… prostě lidí I když jsem k nim nemohla být úplně upřímná.

„Sydney, máme k tobě otázku ohledně módy,“ prohlásila Julia. Bbnd vlasy si přehodila přes jedno rameno. Tímhle gestem obvykle dávala najevo, že se chystá říct něco důležitého.

„Mě se chcete ptát na módu?4 Málem jsem se ohlédla, abych se přesvědčila, že za mnou nestojí nějaká jiná Sydney. „Na to se mě asi ještě nikdo nikdy neptal.“

„Máš opravdu hezké oblečení,“ řekla Kristin. Měla tmavou pleť i vlasy a sportovní postavu, čímž kontrastovala s bbnďatou Julií s ženštější figurou „Vlastně až moc hezké. Kdyby moje máma byla o deset let mladší a měla víc peněz; určitě by se oblíkala jako ty.“ Nevěděla jsem, jestli je to kompliment nebo ne, ale Julia ni nedala možnost o tom přemýšlet.

„Řeknijíto, Kris.“

„Víš, že příští semestr chci jít na praxi jako psychobžka? Jdu na pohovor,“ vysvětlila Kristin. „Rozhoduju se, jestli si mám vzít kalhoty a halenku, nebo šaty.“

Aha, to vysvětbvab, proč za mnou přišly. Pohovor. Cokoli jiného by vyčetly z módního časopisu A přestože jsem pro ně byla autoritou v praktických záležitostech, trochu mě zklamab, že ode mě teď chtějí takovouhle radu , Jakou má to oblečení barvu?4

„Halenka je červená a šaty tmavomodré.44

Prohlížela jsem si Kristin a její rysy. Na zápěstí měla jizvu, pozůstatek zákeřného tetování, které jsem jí pomohla odstranit „Vezni si šaty. Počkej… Jsou to šaty, jaké by sis vzala do kostela, nebo do klubu?44

,JDo kostela,“ řekla a nezněb to nijak nadšeně.

„Tak to šije určitě vezmi,“ poradila jsem jí

Kristin obdařila Julii triumfálním pohledem „Vidíš? Říkala jsem ti, že ti poradí takhle.“

Julia se zatvářila pochybovačně. „Ta halenka je veselejší Je jasně rudá.44

, Jo, ale veselí není zrovna to, co bys měla prezentovat na pohovoru,44 upozornila jsem jí Byb těžké zachovat si u toho rozhovoru vážný výraz , Aspoň ne, když se ucházíš o tenhle druh práce.44

Julia se pořád netvářila, že ji to přesvědčib, ale ani se nesnažila Kristin od mých módních rad odradit. Po chvilce se Julia ozvala. „Hele, je to pravda, že tě Trey dal dohromady s jedním klukem?“

„Cože? Ne. Kdes to slyšela?“ Jako bych se misela ptát Bezpochyby jí to pověděl sám Trey.

„Trey říkal, že s tebou o tom mluvil,44 řekla Kristin „Povídal, že se k tobě ten kluk dokonale hodí44

„To je bezva nápad, Syd,“ přitakala Julia s vážným výrazem, jako bychom probíraly otázky života a smrti „To by ti prospěb. Od začátku školy jsem chodila s…44

Odmlčela se a na prstech počítala jména. „… se čtyřmi kluky. S kolika jsi chodila ty?4 Zvedla pěst. ,3 tolika.44

„Nepotřebuju s nikým chodit,“ namítla jsem „Už tak mám dost problém! Jsem si jistá, že tímhle bych si jen přidělala další44

, Jaký problémy?“ zasmála se Kristiu „Myslíš svoje úžasný známky, skvěbu postavu a dokonalý vlasy? Teda tvoje rodina je trošku nimo, ale no tak! Každý má čas zajít si občas na rande - nebo třeba i často, v Juliině případě.“

„Hele,“ ohradila se Julia, aniž by to popřela.

Kristin zatlačila ještě víc a mě nap ad b, že má předpoklady spíš pro životní dráhu právnicky než psychobžky. „Tak jednou vynech úkoly. Dej tonu klukovi šanci a někdy si můžeme vyrazit všichni společně. Bude legrace.44

Přinutila jsem se k úsměvu a zamumlala něco neurčitého. Každý má čas zajít si občas na rande. Každý kromě mě, samozřejmě. Náhle jsem zatoužila ne po schůzce s klukem, ale po nějaké společnosti Kristin i Julia často něco podnikaly s partou kamarádů nebo se svými kluky a mnohdy mě zvaly ať jdu s nimi Myslely, že odmítám proto, že mám spoustu úkolů, nebo možná proto, že já žádného kluka nemám Kéž by to byb tak jednoduché. V tu chvíli mi připadafo, že mě od Kristin a Julie odděluje ohromná propast Jsem jejich kamarádka a ony mě zvou do svého života. Já jsem ale plná tajemství a pobpravd. Jedna moje část si přála, abych k nim mohla být otevřená a mohla se s nini podělit o všechny strasti svého života alehymistky. Zatraceně, opravdu jsem toužila s nini někam vyrazit a na celý večer pustit z hlavy svoje povinnosti To by ale samozřejmě nešb. Nejspíš bychom zašly do kina a mně by přišla esemeska, abych okamžitě přišla zakrýt stopy po řádění Strigpjů.

Tyhle nálady nivám často. Chmury mě začaly opouštět se začátkem vyučování Zapadla jsem do známé rutiny, která mě uklidňovala. Učitelé většinou dávají nejvíc úkolů přes víkend a já byla ráda, že jsem je všechny zvládla v letadle. Poslední dnešní hodina ni ale bohužel náladu opět pokazila. Hodina vlastně není to správné sbvo.

Byb to nezávislé studium u profesorky Terwilligerové, která vyučovala historii

Profesorka Terwilligerová nedávno objevila, že má jisté magické schopnosti a že je něco jako čarodějnice, nebo jak se podobní lidé nazývají Alchymisté o nich slýchají, ale moc zkušeností s nini nemáme. Podle toho, co víme, magii ovládají pouze Morojové. Jejich magii využíváme v našich tetovaných liliích, které obsahují malé množství vampýří krve. Pomyšlení, že by něco takového ovládali lidé, byb šílené a zvrácené.

Proto mě tolik překvapib, že profesorka nejenže minulý měsíc objevila tyhle schopnosti v sobě, ale ještě mě přiměla udělat kouzb. Šokovab mě to a připadala jsem si poskvrněná. Lidé nemají používat magii Nemáme právo takhle marripubvat se světem - to je stokrát horší než to, co udělala Soňa na ulici s červenými liliemi Profesorka Terwilligerová trvala na tom, že mám k magii přirozený talent, a nabídla se, že mě bude učit. Netušila jsem, proč to vlastně chce. Pořád ni jen opakovala, jaký mám potenciál, ale nechtěb se mi věřit, že mě chce učit, aniž by k tomu měla nějaký dobrý důvod. Na žádný jsem nepřišla, nicméně na tom nezáležeb. Její nabídku jsem odmítla. A tak na to šla oklikou

„Slečno Melboumeová, jak dbuho myslíte, že vám zabere ta Kimbalbva kniha?44 ozvala se od svého stolu Trey mě osbvoval Melboumeová podle ní, jenže na rozdíl od něj profesorka neustále zapomínala, že se takhle doopravdy nejmenuju Byb jí něco přes čtyřicet, měla hnědé myší vlasy a prohnaný lesk v očích.

Vzhlédla jsem od své práce a přinutila se ke zdvořibsti , Ještě dva dny. Maximálně tři“

„Určitě přebžte všechna tri kouzla spánku,“ řekla. „Trochu se od sebe liší“

„V téhle knize jsou čtyři kouzla spánku,44 opravila jsem ji

„Opravdu?44 zeptala se nevinně. „Ráda vidím, že ve vás zanechala dojem.44

Snažila jsem se moc nemračit. Učila mě tak, že jsem pro její výzkum musela překládat knihy kouzeL Nedokázala jsem zabránit tomu, abych se při překládání ty texty nenaučila. Nesnášela jsem, že to na mě takhle ušila, ale školní rok už příliš pokročil na to, abych změnila předmět Navíc jsem si těžko mohla jít stěžovat na ředitelství, že jsem nucena učit se magii

A tak jsem pečlivě překládala a dělala výpisky a během našeho společně stráveného času jsem mluvila co nejméně. Cebu tu dobu mnou cfoumal vztek. Profesorka si moc dobře uvědomovala moji špatnou náladu, ale nijak ni neulevila. Jen jedna věc byla na našich setkáních dobrá.

„Podívejme se na to! Jsou to už dvě hodiny, co jsem vypila svoje poslední cappuccino. Divím se, že stále ještě dokážu íungpvat. Nebyla byste tak hodná a neskočila ke Spencerovi? Tím bychom pro dnešek skončily.44 Poslední zvonění se ozvab před patnácti minutami, ale já měla přesčas.

Než to dopověděla, už jsem knihu kouzel zavřela. Když jsemjí začala dělat asistentku, tyhle pochůzky se ni nelíbily, ale teď jsem se těšila, až budu moct uniknout.

Navíc jsem taky potřebovala svou dávku kofeinu.

Když jsem došla do kavárny, zjistila jsem, že Trey právě začíná směnu, což byb fajn - nejen proto, že jsem viděla přátelský obličej, ale protože to znamenafo, že dostanu slevu Začal vyřizovat moji objednávku, aniž jsem mu cokoli řekla, protože už věděl, že chci pokaždé totéž Další banran přispěchal na pomoc a Trey mu pečlivě vysvětloval, co má dělat.

„Dietní vanilkové latte,“ řekl a zvedl karamel, aby ho přidal do cappuccina profesorky Terwilligerové. „To je sirup bez cukru a pěna. Nepopleť to. Ona cítí cukr a pobtučné mléko na kifometry daleko.“ Potlačila jsem úsměv. Sice nemůžu odhalit svým kamarádům tajemství alchymistů, ale je hezké vědět, že znají nazpaměť moje preference ohledně kávy.

Druhý barman vypadal, že je asi našeho věku Obdařil Treye výsměšným pohledem „Moc dobře vím, co znamená dietní“

„Věnuješ pozornost detailům,“ poškádlila jsem Treye. „Nevěděla jsem, že se tak staráš.“

„Hele, žiju proto, abych sloužil,“ prohlásí „Navíc potřebuju, abys mi pomohla s tou laborkou do chemie. Ty vždycky objevíš věci, které mi uniknou“

„Máš to nit hotové do zítřka,“ vyplísnila jsem ho. „Měl jsi na to dva týdny. Na sešlosti s roztleskávačkami jsi toho asi moc neudělal.“

„No jo. Pomůžeš mi? Klidně přijdu k tobě do kampusu“

„Zůstanu vzhůru dlouho, máme studijní skupinu - opravdovou“ Po určité hodině bylo opačnému pohlaví zakázáno navštěvovat druhý kampus. „Můžeme se pak sejít v Centrálním kampusu, jestli chceš.“

„Kolik těch kampusů na škole máte?“ dotázal se druhý barman a postavil přede mě latte.

„Tři“ Nedočkavě jsem se vrhla na kofein ,Jako vG aE “

, Jako kde?“ podivil se Trey.

,Proniň,“ řekla jsem „Latinský vtip.“

„Omnia Gallia in třes partes divisia est,“ prohlásil barman.

Zvedla jsem hlavu Není toho mnoho, co by dokázalo odvést mou pozornost od kávy, ale citace Julia Caesara v kavárně Spencer’s k takovým věcem rozhodně patřila.

„Ty umíš latinsky?“ podivila jsem se.

, Jasně,“ odpověděl. „Kdo ne?“

Trey obrátil oči v stoup.,úbytek světa,“ zamumlal

„Hlavně ovládám klasickou latinu,“ pokračoval barman „Taje mnohem čistější než středověká latina.“

„Ovšem,“ poznamenala jsem „To ví každý. Při decentralizaci po rozpadu Říše římské nastal v pravidlech chaos.“

Souhlasně pokýval hlavou „Kdyžto ale srovnáš s románskými j azyky, pravidla začnou dávat smysl, pokud je nahlížíš v širším rámci vývoje jazyka.“

„Tohle je nejzamotanější věc, jakou jsem kdy slyšel,“ vložil se do toho Trey., A taky nejhezčí Sydney, tohle je Brayden Braydene, Sydney.“ Trey mě jen málokdy oslovoval křestním jménem, takže to bylo zvláštní Ale ne tolik zvláštní jako jeho významné mrknutí Potřásla jsem Braydenovi rukou „Ráda tě poznávám“

, Já tebe taky,“ řekl „Máš ráda klasické věci, co?“ Odmlčel se a dlouze na mě pohlédl „Vidělas v létě v Park Theatre dramatizaci Antonia a Kleopatry?“

„Ne. Ani jsem nevěděla, že to hrají“ Náhle jsem si připadala hloupě, že o tom nevím, jako bych měla být obeznámena se všemi kulturními akcemi v Palm Sprirgs a okolí „Přistěhovala jsem se sem teprve před měsícem“

„M yslím , že v sezóně ještě pár představení odehrají“ Brayden zaváhal „Kdybys chtěla jít, klidně bych se na to podíval podruhé. Ale misím tě varovat - je to jedna z modernizací Shakespeara. Moderní kostýmy.“

„To mi nevadí Právě díky těmhle interpretacím je Shakespeare nadčasový.“ Ta slova ni skanula ze rtů automaticky. A v tu chvíli jsem si uvědomila, že se toho děje víc, než jsem si původně myslela. Přehrála jsem si v duchu Braydenova slova. Trey se usmíval jako sluníčko a mě napadlo, že tohle je ten kluk, o kterém mi vykládal Ten pravý pro mě. A pozval mě na rande.

„To je výborný nápad,“ řekl Trey. „Vy dva byste tu hru měli rozhodně vidět Výrazte si spolu na celý den Zajděte si na večeři, do knihovny nebo podnikněte něco, co vám připadá jako zábava.“

Brayden se ni podíval do očí Ty jeho byly oříškově hnědé, trochu jako Eddieho, ale měly nádech do zelena. Samozřejmě ale nebyly tak zelené jako Adriánovy Tak úchvatně zelené oči nemůže nit snad nikdo. Braydenovy hnědé vlasy se místy leskly do zlatova a měl je střižené tak, že vynikaly jeho lícní kosti Musela jsem uznat, že je moc hezký „Dávají to od čtvrtka do neděle,“ řekl „O víkendu mám diskusní turnaj… Mohla bys ve čtvrtek večer?“

,Já …“ Mohla bych? Pokud vím, zrovna nic v plánu nemám Dvakrát týdně vozím Jill ke Clarenceovi Donahueovi, což je starý Moroj, který má dárkyni Na čtvrtek nebylo naplánováno pití krve a technicky vzato nebylo mou povinností zúčastňovat se experimentů „Samozřejmě, že má čas,“ vyhrkl Trey, než jsem se zmohla na odpověď. „Že jo, Sydney?“

„Ano,“ přisvědčila jsem a střelila po něm pohledem „Zrovna nic nemám“

Brayden se usmál Taky jsem se na něj usmála. Zavládlo nervózní mlčení V/padal, že je stejně nejistý jako já. Považovala bych to za roztomilé, kdybych se tak netrápila tím, abych nepůsobila trapně.

Trey do něj šťouchl loktem „Teď ji máš požádat o telefonní číslo.“

Brayden přikývl, ale netvářil se, jako by kamarádovu radu ocenil, Jasně, jasně.“ vytáhl z kapsy mobil „Píšeš se Sydney s tvrdým nebo měkkým i?“ Trey obrátil oči v stoup. „Tak jak? Hádám, že to první, ale od doby, kdy se začala používat netradiční jména, nikdy nevíš. Jen to chci mít v telefonu správně.“

„Udělala bych totéž,“ řekla jsem Pak jsem mi pověděla svoje číslo.

Vzhlédl a usmál se na mě.

ajn Budu se těšit.“

,Já taky,“ přisvědčila jsem a myslela to vážně.

Omámeně jsem vyšla z kavárny. Mám rande. Jak to, že mám rande?

Když jsem pak odemykala auto, přiběhl ke mně Trey. Pořád měl na sobě barmanskou zástěru „Tak co?“ chtěl vědět „Měl jsem pravdu, vid?“

„V čem?“ zeptala jsem se, přestože už jsem tušila, co přijde.

„V tom, že je Brayden pro tebe ten pravý.“

, Říkala jsem ti…“

, Já vím, já vím Nevěříš na toho pravého. Ale stejně,“ zazubil se ,, jestli se k tobě tenhle kluk nehodí, tak už nevím kdo by se hodi“

„No, uvidíme.“ Kelímek profesorky Terwilligerové jsem postavila na střechu auta, takže jsem se mohla napít svojí kávy. „Sam ozřejm ě ale může být kamenem úrazu, že nemá rád moderní interpretace Shakespeara.“

Trey na mě nevěřícně zíral „Vážně?4

„Ne,“ řekla jsem a podívala se na něj. „Dělám si legraci Možná.“ Latte, které mi Brayden připraví, bylo dobré, a tak jsem mu odpustila i toho Shakespeara. „Proč se vůbec staráš o rrůj milostný život?“

Trey pokrčil rameny a strčil si ruce do kapes. Na jeho opálené pleti se takhle pozdě odpoledne začaly tvořit krůpěje potu , Jsievím Asi mám pocit, že ti něco dlužím za to, jak jsi to vyřešila s tím tetováním A taky za to, že ni pomáháš s úkoly.“

,3 tím pomoc nepotřebuješ. A ta tetování…“ Zamračila jsem se, když se ni vybavil obrázek Keitha bušícího pěstmi do skla. Keith dodával vampýří krev do tetování nabitého magií, což vyvolalo v Arrberwoodu poprask. Trey samozřejmě nevěděl o rrých osobních zájmech v té záležitosti Věděl jen, že jsem ho ?bavila těch, kteří tahle tetování využívali ve svůj prospěch ve sportu „Udělala jsem to, protože to bylo správné.“

To ho přimělo k úsměvu Samozřejmě. Stejně jsem si tím ušetřil spoustu trápení s tátou“

„To jsem douíala. Teď ti nikdo z týnxi není roven. Co víc by si mohl tvůj otec přát?“

„Vždycky je něco, o čem se domnívá, že v tom můžu být nejlepší. Není to jenom fotbaL“ Trey už ni něco takového naznačoval dřív.

„Vím, jaké to je,“ ujistila jsem ho a vzpomněla si na svého otce. Na chvíli zavládlo mlčení „Moc n i nepomůže ani to, že brzy do města přijede rrůj dokonalý bratranec,“ prohlásil nakonec. „Ve srovnání s ním dělám všechno naprosto špatně. Máš taky takového bratrance nebo sestřenku?“

„Ehm, ani ne.“ Většina mých bratránků a sestřenic pochází z matčiny strany a táta se snaží její rodiny stranit.

„Ty sama jsi nejspíš dokonalá sestřenka,“ zavrčel Trey. každopádně jsou vždycky v rodině nějaká očekávání… vždycky tyhle zkoušky. Prozatím mám respekt díky fotbalu“ Mrkl na m ě., A díky svým úchvatným známkám z chemie.“

Tu poslední poznámku jsem pochopila. „Fajn Napíšu ti až se večer vrátím Zvládneme to.“

„Díky. A já se mu pokusím promluvit do duše, aby na tebe ve čtvrtek nic nezkoušel.“

Hlavu jsem měla pořád plnou latiny a Shakespeara. „Co nemá zkoušet?“

Trey zavrtěl hlavou „Upřímně, Melboumeová, nevím, jak jsi beze mě mohla takhle dlouho přežít“

, Aha,“ řekla jsem a zčervenala. „Tohle.“ Výborně. Teď si můžu dělat starosti ještě s něčím Trey se ušklíbl „Mezi námi, Brayden je nejspíš ten poslední čbvěk na světě, kterého by ses měla obávat. Myslím, že je stejně bezradný jako ty. Kdyby mi neležela na srdci tvoje počestnost, nejspíš bych mu sám dal lekci, jak na holku něco zkoušet.“

„Díky, že máš na srdci moje nejlepší zájmy,“ prohlásila jsem suše. „Vždycky jsem toužila po bratrovi, který by na mě dával pozor.“

Zvědavě si mě prohlížel. „Nemáš náhodou hned tři bratry?“

Ale ne!

„Myslela jsem to obrazné.“ Snažila jsem se nepanikařit. Jen málokdy jsem vypadla z role a naší krycí historky. Eddie, Adrian a Keith byli všichni n i údajní bratři „Žádný z nich se tak nezajímá o míg mflostný život O co se ale zajímám já, je, kdy se dostanu ke klimatizaci.“ Otevřela jsem dveře od auta a vyvalila se z něj vlna vedra. „Večer si promluvíme a pomůžu ti s tou laborkou“

Trey přikývl a vypadal, že se chystá vrátit do práce. ,A já ti zase pomůžu, když budeš nit další otázky ohledně randění“

Douíala jsem, že můj zděšený pohled vyjádřil můj názor dostatečně. JakmDe se ale Trey vzdálil a já zapnula v autě klimatizaci, arogance mě přešla. Namísto toho jsem znervózněla. Hlavou se ni honila jediná otázka.

Jak proboha to rande přežiju?

5. kapitola

Zvěsti o mém rande se rozšířily rychle.

Mohla jsem jen předpokládat, že Trey se o tom zmínil Kristin a Julii a ty to zase pověděly Jill a Eddienxi a bůhvíkomu ještě… Takže mě nemělo překvapit, že mi hned po večeři volal Adrian Začal mluvit dřív, než jsem ho pozdravila.

„Fakt, Sageová? Rande?“

Povzdechla jsem si „Ano, Adrianě. Rande.“

„Opravdové rande? Ne že budete společně dělat úkoly“ dodaL „M yslím jako, jestli zajdete do kina nebo tak něco. A na film, který nemáte vidět povinně od školy.

Nic nudného.“

„Opravdové rande.“ Radši jsem mi nesdětovala podrobnosti o Shakespearově hře.

, Jak se jmenuje ten šťastlivec?“

,3rayden“

Nastala pauza. ,3rayden? To je jeho pravé jméno?“

„Proč se vyptáváš, jestli je všechno skutečné? Myslíš, že jsem si to vyrryslela?“

„Ne, ne,“ ujistil mě Adrian , Jenom je to hrozně neuvěřitelné. Je hezký?“

Podívala jsem se na hodiny. Byl nejvyšší čas setkat se se svou studijní skupinkou., Ježíši, nechceš poslat fotku ke schválení?4

„Ano, prosím A podrobný popis jeho minulosti.“

„Musím už jít. Proč se o to vlastně tolik staráš?4 zeptala jsem se zoufale.

Trvalo dlouho, než odpověděl, což pro něj nebylo vůbec typické. Adrian měl obvykle po ruce tucty vtipných poznámek. Možná se jen nemohl rozhodnout, kterou z nich použít Když konečně odpověděl, byb to jeho typicky sarkastickým způsobem - a vypadalo to, že se k té lehkomyslnosti trochu nutí „Protože je to jedna z věcí, které bych v životě nečekal,44 pověděl mí „Něco jako kometa. Nebo světový mír. Jsem zkratka zvyklý na to, že jsi sama.44

Z jakéhosi důvodu mě to dopálilo. „To si myslíš, že o mě žádný kluk nemůže nit zájem?“

„Dovedu si představit spoustu kluků, co by o tebe měli zájem,“ prohlásil Adrian pozoruhodně vážným tónem Byla jsem si jistá, že si ze mě dělá legraci, a na jeho šprýmy jsem neměla čas. Rozloučila jsem se s ním a zamířila za svou studijní skupinkou, která už zvládla spoustu práce. Ale když jsem se potom v knihovně sešla s Treyem, nebyl moc soustředěný. Neustále mluvil jen o tom, jak byl skvělý nápad dát mě s Braydenem dohromady.

, Ještě jsme to rande ani neměli a už mě to unavuje,44 řekla jsem Rozložila jsem na stole před námi papíry s Treyovou prací Čísla a vzorce mě uklidňovaly, byly mnohem konkrétnější a na rozdíl od společenských vztahů měly svůj řád. Poklepala jsem propiskou na papír. „Dávej pozor. Nemáme moc času.44

Odmávl to. Nemůžeš to prostě dodělat?“

„Ne! Nechala jsem ti dost času, abys to mohl dodělat sám. Pomůžu ti, ale to je všechno.“

Trey byl dost inteligentní na to, aby na většinu přišel sám Obracel se na mě jen proto, aby nepůsobil moc chytře. O rande už se nebavil a soustředil se na prácí Myslela jsem si, že výslechy už mám za sebou, jenže pak jsem potkala Jill s Mikou Kráčeli ruku v ruce.

Šli s partou lidí, což mě nepřekvapovalo. Mika byl přátelský a oblíbený a Jill si s ním rozšířila řady kamarádů. Oči mi zářily štěstím Někdo ze skupinky zrovna vyprávěl něco legračního, takže se všichni smáli Taky jsem se neubránila úsměvu To mělo daleko k dobám, kdy byla Jill v Amberwoodu nová a všichni se jí posmívali kvůli jejími neobvyklému vzhledu a chování Své nové společenské postavení si opravdu užívala. Možná jí to pomaže vrátit se do královského prostředí Můj úsměv se vytratil, když se Jill od skupinky oddělila a přiběhla k našemi stolu Její nedočkavý výraz mě znepokoj!

, Je to pravda?“ zeptala se. „Vážně máš rande?4

„Proboha! Vždyť víš, že je to pravda A řeklas o tom Adriánovi, že jo?44 Významně jsem na ni pohlédla. Jejich psychické pouto nebylo vždy stoprocentně aktivní, ale něco n i napovídalo, že ví o tom, že n i večer volaL Když byb pouto ,napnuté44, viděla mu do hlavy a sledovala jeho pocity i to, co dělaL Ale fungpvab jen jednosměrně. Adrian do ní neviděl. Zatvářila se stydlivě.

, J o … Nemohla jsem si pomoct. Když ni to Mika pověděl…“

,Já to slyšel od Eddieho,“ dodal rychle Mika, jako by tím sváděl vinu na někoho jiného. Měl zrzavé vlasy a modré oči, které se vždycky koukaly radostně a přátelsky. Patřil k těm lidem, které si prostě musíte oblíbit, takže bude těžké ukončit časemjeho vztah s JilL

„Hele, já jsem to Eddiemi neřekl,44 ohradil se Trey.

Upřela jsem na něj zrak. „Ale řekls to dalším lidem A tito zase řekli Eddieim44

Trey nepatrně pokrčil rameny. „Možná jsem se o tom tu a tam zmíni“

„Neuvěřitelné,“ prohlásila jsem

„Co je to za kluka?4 zeptala se JflL ,Je hezký?“

Uvažovala jsem o tom „Docela jo.“

Pookřála. „Tak to vypadá slibně. Kam tě pozval? Na nějaký dobrý místo? Večer ve městě? Fantastická večeře? S Mikou jsme si to skvěle užili v Salton Sea. Je tam moc hezky. Můžete tam zajet na romantický piknik.44 Tváře jí zrůžověly a trochu se zajíkala, jako by si uvědomila, že chrlí páté přes deváté. Tohle překotné žvanění byb na Jill roztomilé.

, Jdeme do divadla na Shakespeara,“ řekla jsem

Tím jsem si vysbužila ničení

„Antonb a Kleopatra. Je to dobré.“ Najednou jsem pocítila potřebu se obhájit., Jtlasika. Brayden i já máme Shakespeara rádi“

, Jmenuje se Brayden?44 dotázal se nevěřícně Mika. „Co je to za jméno?44

Jill se zamračila., Antonio a Kleopatra… to je nějaká romartika?“

„Tak trochu,44 odpověděla jsem „Chvíli Na konci pak všichni umřou44

Jillin zděšený výraz mi napověděl, že j sem to moc ne vylepšila.

„No,“ řekla, ,4oufam, že si to užijete.“ Po chvilce trapného ničení se jí znovu rozzářily oči „Dneska večer mi volala Lia. Říkala, že jste spolu mluvily o tom, že bych mohla zase dělat modeling.“

„Cože?4 vykřikla jsem „Takhle jsem to teda nepodala Ptala se mě, jestli bys nenafotila nějakou reklami Řekla jsemjí, že ne.44

, Aha.“ Jill trochu posmitněla. „Chápu Podle toho, co říkala, jsem si rryslela… Myslela jsem, že možná existuje nějaký způsob…“

Významně jsem na ni pohlédla. ,Je mi líto, JilL Kéž by existoval. Ale ty víš, proč nemůžeš.44

Smutně přikývla. „Chápu To je v pořádku“

„Nepotřebuješ dělat modelku, a stejně n i připadáš krásná,“ řekl jí Mika galantně.

nemá na svědoirí jejich psychické pouto. „Uf! Večerka se blíží. Radši bychom měli jít. Jdeš taky, Sydney?“

Pohlédla jsem na Treyovy papíry. Práce byla hotová a věděla jsem, že má všechno správně. „Půjdu za chvilku“

Jffl a Mika odešli Podívala jsem se na Treye a překvapflo mě, jak zírá za vzdalující se JflL Šťouchla jsem do něj.

„Hele, nezapomeň se podepsat. Jinak jsme to dělali zbytečně.“

Trvalo mu pár vteřin, než od ní dokázal odtrhnout zrak. „To je tvoje sestra, co?“ zeptal se pochirumým tónem a vyznělo to spíš jako konstatování než otázka. Jako by právě odhalil nějakou nešťastnou skutečnost.

„No jo. Viděls ji už nejmíň stokrát. Chodí na tuhle školu už měsíc.“

Zamračil se. ,Jen jsemo tom nikdy moc nepřemýšlel… Nikdy dřív jsem se na ni pořádně nepodíval. Nemáme žádné společné hodiny.“

„Byla středem pozornosti na módní přehlídce.“

„To měla na obličeji masku“ Studoval mě svýma tmavýma očima. „Vůbec si nejste podobné.“

„Máme toho hodně společného.“

Trey se pořád tvářil ustaraně a já netušila proč., Jsi chytrá, že jí bráníš, aby dělala modeling,“ řekl nakonec., Je moc mladá.“

„To kvůli naší vře,“ objasnila jsem a věděla, že Trey se mě nebude vyptávat na podrobnosti „To je jedno proč, ale drž ji z očí veřejnosti“ Naškrábal svoje jméno pod laboratorní práci a zaklapl učebnici „Nechceš přece, aby byla w všech časopisech. V

téhle branži se pohybuje spousta divných lidi“

Ted’ jsem pro změnu zůstala zírat zase já. Souhlasila jsem s ním Kdyby se Jill příliš vystavovala, mohli by ji najít morojští disidenti Ale proč takové věci napadají Treye? Jeho tvrzení, že je příliš mladá, byb sice pravdivé, ale náš rozhovor n i připadal znepokojivý. Díval se za Jill dost divně. Ale jakou mohl nit jinou motivaci než starostlivost?

Uvítala jsem, že následujících pár dní proběhb normálně - ale normalita je samozřejmě relativní pojem Adrian n i pořád posílal maily a žádal mě, abych ho zachránila Taky ni dával nevyžádané rady ohledně rande. Profesorka Terwilligerová se mě dál snažila svým pasivně agresivním způsobem učit magii Eddie byl stále oddaný JilL A Angelině se pořád snažila okatě Eddieho balit.

Když jsem jednou během jejich tréninku viděla, jak si „omylem“ vylila na bílé tričko láhev vody, uvědomila jsem si, že musím zakročit, ať už Eddie o svém osobním životě tvrdí cokoli A stejně jako u mnoha dalších nepříjemných věcí jsem věděla, že to budu miset udělat já. Předpokládala jsem, že si s ní otevřeně a přísně promluvím o tom, jak získávat něčí pozornost slušným způsobem, jenže večer před rrým rande s Braydenem ni svitfo, že jsem ta poslední osoba, která může někorru radit ve vztazích.

, Jdeš v tomhle?“ dotázala se Kristin a ukázala na oblečení, které jsem si pečlivě připravila na posteL Ona a Julia mě přišly zkontrobvat, než vyrazím na rande. Jill a Angeline dorazily bez pozvání Připadab ni, že všechny to prožívají mnohem víc než já. Byla jsem nervózní a bála jsem se. Takhle si asi misí čbvěk připadat, když jde ke zkoušce nepřipravený. Byl to pro mě zcela nový zážitek.

„Není to školní uniforma,“ namítla jsem Měla jsem dost rozumí na to, abych věděla, že to by byb nepřijatelné., A je to barevné. Tak trochu“

Julia zvedla nažehlenou bavlněnou blůzu s krátkými rukávy a límečkem až ke krku Měla světle žlutou barvu a myslela jsem, že mi to bude přičteno k dobru, když mě všichni obviňují, že nenosím nic barevného. Chtěla jsem šiji vzít k džínům Zavrtěla hlavou „Tohle je přesně halenka, která říká: ,Pode mě se nikdy nedostaneš4.“

„No a proč by měl?44 zajímab mě.

Kristin seděla s překříženýma nohama na židli u mého stolu a teď zamyšleně nakbnila hlavu na stranu a zadívala se na blůzu „Spíš myslím, že ta halenka říká: ,Ať už mám to rande rychle z krku, abych si mohla připravit powerpointovou prezentaci4.“

Zhroutily se v záchvatu smíchu Už jsem chtěla začít protestovat, ale vtom jsem zaznamenala, že Jill s Angeline se začaly probírat mým šatníkem „Hele, neměly jste se náhodou nejdřív zeptat?“

„Všechno oblečení máš moc tlusté,“ poznamenala JflL Vytáhla hebký šedý kašmírový svetřík. „Teda tenhle je bez rukávů, ale i tak je moc tlustý do tohohle počasí“

„To je půlka mojí gsrderoby,“ řekla jsem „Mám oblečení na čtyři roční období Neměla jsem čas, abych si pořídila jen letní, než jsem odjela.“

„Vidíš?“ vykřikla triumfálně Argeline. „Teď chápeš můj problém Jestli chceš, můžu ti ustřihnout pár centimetrů.“

„Ne!“ Ulevib se ni, že Jill dala oblečení z jejího dosahu Po chvilce vytáhla něco jiného.

, A co tohle?“ Zvedla ramínko s dbuhým bílým tílkem z lehké mačkané látky.

Kristin pohlédla na Angeline. „Myslíš, že bys jí mohla zvětšit výstřih?“

„Výstřih je už tak dost hluboký. A tohle tílko se nenosí samotné,“ zaprotestovala jsem „Nosím ho pod sakem“

Julia se zvedla ze židle. Pohodila vlasy jako vždycky, když šb o něco vážného. „Ne, ne… tohle by mohfo zabrat“ Vzala od Jill tílko a pofožila ho k džínům, které jsem si připravila. Chvilku se na tu kombinaci dívala, načež se vrátila ke skříni, v níž se teď volně přehrabovaly všechny dívky. Rychle prohrábla oblečení a vytáhla tenký kožený pásek se vzorkem hadí kůže. „Myslím, že v tomhle už jsem tě viděla.44 Pobžila pásek přes tílko a odstoupila. Po chvilce dalšího prohlížení souhlasně přikývla.

Ostatní se tam nahrnuly, aby se také podívaly.

, JDobrý odhad,“ prohlásila Kristin

„To já jsem vyhrabala to tílko,“ připomněla jí JilL

,JSÍerrůžu si vzít na sebe jen tohle,“ namítla jsem Douíala jsem, že protestem zamaskuju obavy, které jsem pociťovala. Opravdu jsem s tou žlutou halenkou šlápla tolik vedle? Byla jsem si jistá, že se na rande hodí Jak přežiju dnešní večer, když si ani neumím vybrat vhodné oblečení?

, Jestli si chceš v tomhle vedru přes to vzít ještě sako, tak si posluž,“ řekla Julia. ,Ale nemyslím, že bys měla mít obavy z toho, že toho odhaluješ až příliš. Nad tímhle by ani paní Weathersová nepozvedla obočí“

„To ani nad tou žlutou blůzou,“ upozornila jsem ji

Usnesly se, že oblečení už mám vybrané, a pustily se do rad ohledně účesu a líčení Tady jsem je zarazila. Líčím se každý den a používám moc hezký a moc drahý make-up. Ale líčím se tak, že to vypadá přirozeně, jako bych žádný make-up neměla. Ten přirozený vzhled nemíním měnit, i když Julia trvá na tom, že růžové stíny by byly sexy.

Ohledně vlasů se se mnou žádná příliš nedohadovala. Měla jsemje sestříhané do vrstev a dbuhé pod ramena. Existoval jen jediný způsob, jak šije upravit - učesat si je a vyfoukat fénem Jakýkoli jiný účes působil rozcuchaně. Dnes jsem je samozřejmě měla hezky urryté a vyfoukané. Neměb smysl zabývat se něčím, co už byb dobré. Navíc holky byly i tak dost nadšené z toho, že jsem souhlasila s bílým tílkem - hned poté, co jsem si ho zkusmo navlékla a ověřila si, že není průsvitné.

Mým jediným ústupkem šperkům byl malý zlatý křížek. Upravila jsem si ho na krku a v duchu se pomodlila, abych ten dnešek nějak přežila. Přestože alchymisté často používají kříže, nehlásíme se k tradičnímu křesťanství nebo praktikování víry. Máme vlastní bohoslužby a věříme v Boha. Věříme, že je všemocnou sibu dobra a světla, která naplňuje každičký kousek univerza. Při všem, zač zodpovídá, se patrně moc nestará o nějakou holku, která se chystá na rande, ale možná by mi mohl věnovat vteřinu, aby zajistil, že to pro mě nebude příliš velké utrpení

Když nadešel čas, kdy mě měl Brayden vyzvednout, všechny dívky se mnou seběhly ze schodů. Vlastně jsem měla ještě chvíli čas, ale nerada chodím někam pozdě.

Holky si vymyslely důvody, proč ho musejí vidět U Jill to byla „rodinná záležitost“, Kristin zase prohlašovala, že blbce odhalí za pět vteřin. To jsem jí moc nevěřila, protože kdysi uvažovala o tom, že by Keith mohl být dobrou partií

Všechny ni uděbvaly plno rad, o které jsem nestála.

,Můžeš s ním vzít napůl účet za večeři nebo za divadb,44 poradila mi Julia. „Ne obojí Jednoho z toho musí zaplatit celý sám“

, Afe byb by lepší, kdyby zatáhl všechno,“ dodala Kristin

, A něco si objednej, i když nebudeš chtít jíst,“ přisadila si JAL , Jestli ti zaplatí večeři, tak ať ho to nevyjde lacino. Musí pro tebe něco udělat.“

„Kamna to všechno chodíte?“ zeptala jsem se. „Co na tom záleží, jestli… Ale no dobře.“

Došly jsme dolů do haly a spatřily tam sedět Eddieho s Mikou Ti aspoň měli tolik slušnosti, že se tvářili zahanbené.

„Vy už ne,“ zaúpěla jsem

,Přišel jsem za Jill,“ objasnil nepříliš přesvědčivé Mika.

,A já jsem tady kvůli…“ Eddie zaváhal a já jsem pozvedla ruku, abych ho zarazila.

„Neobtěžuj se. Upřímné mě překvapuje, že nedorazil ještě Trey s foťákem Jistě by rád zvěčnil každý okamžik… Aha, tamhle je.“ Do haly vstoupil Brayden a já nasadila úsměv. Zjevné nejsemjediná, kdo chodí na schůzky dřív.

Brayden vypadal trochu překvapené, že mám s sebou takovou společnost To jsem mi ale nemohla vyčítat, protože jsem nad tím sama žasla.

„Rád vás všechny vidím,“ prohlásil přátelsky, i když trochu zaražené.

Eddie si sice nedokázal poradit s Angelininým balením, ale o něco méně bizarní společenské situace zvládal dobře. Ujal se role bratra a potřásl Braydenovi rukou.

„Slyšel jsem, že jdete na divadelní hru“

,Ano,“ přitakal Brayden , Ačkoli je lepší použít termín drama. Už jsem to představení viděl, ale rád bych se na něj podíval znovu a zaměřil se na alternativní fonry dramatické analýzy. Ze standardní Freytagpvy metody se po čase stane klišé.“

To všechny připravib o řeč. Nebo se možná snažili přijít na to, co vlastně povídaL Eddie pohlédl na mě a pak na Braydena. „Něco ni říká, že vy dva si dnešní večer bezvadně užijete.“

Jakmile jsme se odtrhli od mého početného doprovodu, Brayden poznamenal: „Tvoje rodina a přátelé jsou ti velice… oddaní“

, Ani ne,“ opáčila jsem „Náhodou se všichni sešli v tutéž dobu jako my Jdou se společně učit.“

Brayden se podíval na hodinky., Ještě není příliš pozdě. Když jsem měl možnost, vždycky jsem si dělal úkoly hned po vyučování, protože…“

„Když to odbžíš, nikdy nevis, jestli se nepřihodí něco nečekaného?“

,Přesně tak,“ přisvědč!

Usmál se na mě. Taky jsem se na něj usmála.

Následovala jsem ho k parkovišti pro hosty k nablýskanému stříbmémi Fordu Mustang. Málem jsem omdlela. Přejela jsem rukou po hladké karoserii ,Pěkné,“

řekla jsem „Zbrusu nové, nejnovější inodeL Tyhle nové typy nikdy nebudou jako stará klasika, ale jistě to vynahradí bezpečím a tím, že nemají takovou spotřebu paliva.“

Brayden se zatvářil překvapeně a potěšeně. „Ty o autech něco víš.“

, Je to rrůj koníček,“ přiznala jsem „Moje máma je do nich blázen“ Když jsem se poprvé setkala s Rose Hathawayovou, naskytla se mi neuvěřitelná příležitost řídit Citroen z roku 1972. Teď mám subaru jménem Latte. Mám ho ráda, ale žádný skvost to není , Jsou to umělecké kousky.“

Všimla jsem si, že Brayden šel se mnou k sedadlu spolujezdce. Asi na půl vteřiny jsem si pomyslela, že čeká, že budu řídit. Možná proto, že mám ráda auta? Pak ale otevřel dveře a mné došb, že čeká, až nastoupím Udělala jsem to a snažila se vzpomenout, kdy naposled ni nějaký muž takhle galantně přidržel dveře. Dospěla jsem k závěru, že nikdy.

Na večeři jsme sice nešli do fastfoodu, ale ani to nebyl žádný luxusní podnik. Přerrýšlela jsem, jaký názor by asi měla Julia a Kristin Seděli jsme v typické kalifornské restauraci, kde podávali všechny možné sendviče a saláty. Zdáb se, že snad v každém jídle je avokádo.

„Vzal bych tě na nějaké hezčí nisto,“ pověděl mi „Ale nechtěl jsem riskovat, že přijdeme pozdě. Divadb se hraje jen pár bbků odtud, takže snad najdeme dobré místo. Doufám.. Doufám, že je to tak v pořádku?“ Náhle vypadal nervózně. Byl to veliký rozdíl oproti tonu, jak sebevědomě předtím mluvil o Shakespearovi Musela jsem uznat, že mě to trochu uklidnib., Jestli ne, tak půjdeme jinam ..“

„Ne, je to tady fajn,“ ujistila jsem ho a rozhlédla se po jasně osvětlené restauraci Fungpvab to tam tak, že jste si objednali u pultu a pak čekali na jídb s pořadovým číslem „Stejně bych tam radši šla dřív.“ Zaplatil nám oběma večeři Snažila jsem se nějak vyznat v pravidlech randění, jimiž mě kamarádi neustále bombardovali „Co ti dlužím za lístek?“ zeptala jsem se váhavě.

Brayden se zatvářil překvapeně. „Nic. To je na mě.“ Váhavě mi úsměv oplatí.

„Děkuju,“ řekla jsem Takže platí oa Kristin by měla radost, ačkoli já jsem z toho byla nervózní - což nebyla jeho vina. S alchymisty jsem vždycky účty platila já a taky jsem vyřizovala papíry. Nejsem zvyklá nemiset se o nic starat. Asi mám jen problém zbavit se pocitu, že misím všechno udělat sama, protože nikdo jiný by to tak dobře neudělal

Studium ni odjakživa šb hladce. Mnohem sbžitější pro mě byb naučit se v Amberwoodu jednat s lidmi mého věku Lepšila jsem se, ale pořád ni dělab potíže reagovat tak, jak ode mě vrstevníci čekají S Braydenem mě nic podobného netrápib. Měli jsme spoustu nevyčerpatelných témat a oba jsme se chtěli předvést, že víme všechno o všem Po většinu večeře jsme probírali záludnosti postupu organické certifikace. Byb to úžasné.

Když jsme dojedli nastal problém Brayden se mě zeptal, jestli si nechci dát před odchodem dezert. Strnula jsem a rázem jsem čelila dilematu Jill ni řekla, že se mám postarat o to, aby ho to nevyšb lacino. Aniž bych o tom přerrýšlela, objednala jsem si laciný salát - protože vypadal lákavě. Měla bych si objednat něco víc, aby se zdáb, že si mě Brayden musí těžce zasbužit? Stojí to za to, abych porušila svoje pravidla ohledně cukru a dezertů? A co vlastně ví Jill o etiketě randění? Její bývalý přítel byl vrah a ten současný si ani nevšiml, že chodí s vampýrkou

„Ne, díky,“ vypravila jsem ze sebe nakonec. „Radši bychom měli jít, ať nepřijdeme pozdě.“

Přikývl, zvedl se od stolu a obdařil mě dalším úsměvem , Jsem stejného názoru Většina lidí nepovažuje dochvilnost za důležitou“

,^a důležitou? Je zásadní,“ řekla jsem „Vždycky chodím nejmíň o deset minut dřív.“

Brayden se usmál ještě víc. , Já se snažím o patnáct Ale abych pravdu řekl…, stejně jsem dezert nechtěl.“ Přidržel mi dveře a vyšli jsme ven. „Snažím se nekonzumovat příliš cukru“

Málem jsem zůstala ohromené stát „Naprosto souhlasím, ale moji kamarádi ni kvůli tomu dávají co proto.“

Brayden přikývL „K omezování cukruje spousta důvodů, ale lidi je prostě nechápou“

Do divadla v parku jsem přišla jako ve snách. Nikdo mě nikdy tak rychle a snadno nepochop! Brayden jako by mi četl rryšlenky.

Palm Springs je pouštní město plné dbuhých písčitých vyhlídek, kolem dokola obkbpené horami Ale také je to město, které lidé dfouho budovali, a nachází se v něm mnoho pěkných míst, kde byla navzdory klimatu vysazena zeleň - například Arrberwood. Rozlehlý trávník lemovaly listnaté strorry namísto obvyklých palem Na jednom konci parku štáb pódium, před nímž už lidé hledali nej lepší místa. Usadili jsme se do stínu, odkud byl dobrý výhled na jeviště. Brayden vytáhl z batohu deku, abychom měli na čem sedět. Pak vyndal ošoupanou knihu Antonb a Kleopatra. Byla plná poznámek a nalepených papíriců.

,Přinesla sis taky?“ zeptal se mě.

„Ne,“ odpověděla jsem Udělal na mě dojem „Když jsem se sem stěhovala, moc knih jsem s sebou nebrala.“

Zaváhal, jako by si nebyl jistý, jestli může říct nahlas, co si rryslí „Chceš si se mnou číst z té mojí?“

Myslela jsem, že budu jen sledovat představení, ale učenec ve mně ocenil, že můžu nahlížet do originálního textu Taky jsem byla zvědavá, jaké poznámky si tam udělal Když jsem řekla ano, uvědomila jsem si, proč je tak nervózní Společné čtení z jedné knihy znamenab, že mísíme sedět těsné u sebe.

,Já nekoušu,“ prohlásil s úsměvem, když jsem se od něj odtáhla.

To probmflo napětí a oba jsme se usadili tak, že jsme viděli do knihy a přitom jsme se téměř nedotýkali Nedab se zabránit tonu, abychom o sebe občas nezavadili koleny, ale oba jsme měli džíny a neměla jsem pocit, že je moje počestnost ohrožena. Taky jsem zaznamenala, že Brayden voní po kávě - mém oblíbeném druha To nebyb špatné. Vůbec to nebylo špatné.

Přesto jsem si uvědomovala, že jsemvjeho blízkosti Nevnímala jsem žádné romantické vibrace. Puls se mi nezrychlil, vbřiše mě nešimrab. Jenjsemsi uvědomila, že takhle blízko jsem snad ještě nikdy v životě u nikoho neseděla. Nejsem zvyklá sdílet svůj osobní prostor.

Jakmile představení začab, brzy jsem podobné myšlenky pustila z hlavy. Braydenovi se sice nelíbila dramatizace Shakespeara v moderních kostýmech, ale mně připadala obdivuhodná. Jak jsme sledovali text, párkrát jsme přistihli herce, že popletli repliku Významně jsme na sebe pohlédli a byli jsme nadšení z toho, že víme něco, co všem ostatním uniká. Taky jsem si četla Braydenovy poznámky, nad nimiž jsem buď přikyvovala, nebo vrtěla hlavou Nemohla jsem se dočkat, až cestou dorrů všechno probereme.

Během dramatické scény, v níž Kleopatra umírá, jsme všichni natahovali krky a soustředili se na její poslední sbva. Vedle jsem uslyšela šustění papírů. Ignorovala jsem to a nakláněla se ještě víc dopředu Papír ale zašustil znova, tentokrát hlasitěji Podívala jsem se tím směrem a spatřila skupinku studentů. Většina z nich sledovala představení, ale jeden šustil hnědým papírovým sáčkem Sáček byl příliš velký a několikrát přebžený. Student se nervózně rozhlédl a snažil se nenápadně a postupně papír rozbalit. Byb jasné, že tím nadělá víc hluku, než kdyby to udělal najednou

Takhle to pokračovafo další minutu a za tu dobu už se po něm ohlízeb víc lidí Konečně sáček rozbalil a pomalu do něj vnořil ruku Uslyšela jsem, jak lupb víčko, načež se vítězoslavně rozzáří Nechal tu věc uvnitř, zvedl šiji ke rtům a napil se - evidentně piva nebo jiného alkoholu, jak byb jasné už ze tvaru předmětu v sáčku Přitiskla jsem si ruku na ústa, abych se nerozesmála. Hrozně mi připomněl Adriana. Dovedla jsem si živě představit, že ten by taky propašoval na takovouhle akci alkohol. Taky by se to snažil tajit a myslel by si, že když bude všechno dělat pomalu, nikdo si ničeho nevšimne. Nejspíš by taky měl takovou smůlu, že by plechovku otevřel zrovna při nejvypjatější scéně. Dovedla jsem si představit i jeho stejně potěšený výraz, který hlásá: Nikdo neví, co dělám! Samozřejmě jsme to ale věděli všichni Nevěděla jsem, proč ni to připadá k smíchu, ale rozesmáb mě to.

Brayden se soustředil na představení natolik, že si ničeho nevšiml. „Tahle část je dobrá,“ pošeptal mi „Když její služky páchají sebevraždu“

Cestou zpátky do Arrberwoodu jsme toho měli spoustu k prodebatování Byla jsem skoro až zklamaná, když mě vysadil před mojí kolejí Zůstali jsme sedět v autě a já si uvědomila, že jsme se dostali k dalšími kritickému milníku randění Jaký je teď správný postup? Měl by mě políbit? Měla bych m i to dovolit? Je tohle ta skutečná cena za můj salát?

Brayden působil taky nervózně a já se v duchu připravila na nejhorší Když jsem se podívala na svoje ruce v klíně, zjistila jsem, že se mi třesou To zvládneš, řekla jsem si Prostě to k tomi patří Zavřela jsem oči, ale rychle jsemje zase otevřela, když Brayden promluvil.

Ukázab se, že se duševně neodhodlával k polibku, ale k otázce.

„Chtěla bys… Chtěla bys ještě někdy někam zajít?“ zeptal se s plachým úsměvem

Překvapflo mě, jakou směs emocí to u mě vyvolab. Dominovala jim samozřejmě úleva. Aspoň budu nit čas přečíst si něco o líbání Zároveň jsem ale byla zklamaná, že jeho sebevědomí, které ukazoval při analýze dramatu, až sem nesahá. Předpokládala jsem, že bych měla odpovědět asi takhle: „Po tomhle dokonalém večeru nejspíš nemám na vybranou a někam s tebou ještě půjdu“ Vzápětí jsem se ale začala cítit hfoupě. Nemohla jsem přece čekat, že bude klidný, když mně samotné se třásly ruce.

, Jasně,“ vyhrkla jsem

Vydechl úlevou „Super,“ řekl „Napíšu ti maiL“

„To bude skvělé,“ usmála jsem se na něj. Zavládb trapné mlčení a já uvažovala, jestli přece jen na tu pusu nedojde.

„Chceš… Chceš, abych tě vyprovodil ke dveřím?“ nabídl se.

„Co? Ne. Díky. Je to hned tady. Budu v pohodě, děkuju“ Došb mi, že začínám žvanit jako JAL

„Tak jo,“ řekl Brayden „Užil jsem si moc hezký večer. Těším se na příště.“

,Já taky.“

Natáhl ke mně ruku Potřásla jsem m íjí a vystoupila z auta.

Potřásla jsem m i rukou? Když jsem si ten moment později přehrála, připadala jsem si jako idbt Co je to se mnou?

Cestou přes halu jsem stále omámená vytáhla mobil, abych se podívala, jestli mám nějaké zprávy. Na večer jsem ho vypnula, protože jsem si řekla, že si zasbužím taky chvíli klidu Ohromib mě, že po mně během mé nepřítomnosti nikdo nic nechtěl. Měla jsem jen jednu zprávu od Jill, kterou poslala před patnácti minutami Jaké byb rande s Brandonem? Jakýje?

Odemkla jsem si pokoj a vešla dovnitř. Jmenuje se Brayden, odepsala jsem Uvažovala jsem, jak odpovědět na druhou otázku, a chvilku mi trvab, než jsem na to přišla.

Je přesně jako já.

6. kapitola

,Potřáslas mi rukou?4 dotázal se nevěřícné Adrian

Střelila jsem obviňujícím pohledem po Eddiema Angeline. „Tady se nic neutají?4

„Ne,44 odvětila Argeline s přm>čarou upřímností jako vždy. Eddie se uchechtL Byl to jeden ze zřídkavých momentů, kdy se k sobě chovali jako kamarádi „To měb být tajemství?4 dotázal se. Byli jsme v domě u Clarence Donahuea, kam jsem dvakrát týdně vozila Jill a Adriana, aby se napili krve. Jill byla zrovna vedle s Clarenceovou lidskou hospodyní Dorothy, která byla zároveň i dárkyní Spousta morojských záležitostí už ni připadala normální, ale pití krw - lidské krve - mezi ně nepatřilo. Pokaždé jsem se při tom pomyšlení otřásla Vyrovnávala jsem se s tím tak, že jsem se snažila zapomenout na důvod, proč jsme vlastně tady.

„Ne,44 uznala jsem Julia a Kristin ze irč páčily podrobnosti ohledné rande už před pár dny, a tak jsem jim něco prozradila. Asi se ale misím smířit s tím, že jakmile jim něco řeknu, okamžitě se to roznese do celého světa Moje amberwoodská rodina to bezpochyby prozradila Adriánovi „Vážně?4 Adrian se stále pozastavoval nad koncem mého rande. „Rukou?44

Povzdechla jsem si a opřela se o polštáře na hladké kožené pohovce. Clarenceův dům n i vždycky zvenčí připomínal strašidelné sídlo, ale vnitřek byl zařízen moderním nábytkem „Hele, prosté se to stalo. Zapomeň na to. Nic ti do toho není Nech to už plavat.44 Adriánův výraz n i ovšem napověděl, že to jen tak nenechá.

„S tou žhavou vášní mezi váni se divím, že se po sobě nesápete,44 prohlásil s kamenným výrazem „Budete nit další rande?44

Eddie i Angeline na mě pohlédli s očekáváním Zaváhala jsem Tuhle informaci jsem zatím neposkytla ani Julii a Kristin , Ano,44 řekla jsem nakonec. „K o n cem týdne si uděláme výlet do větrného mlýna44

Pokud jsem jim chtěla zavřít pusy, tohle rozhodně zabralo. Všichni se tvářili ohromené.

Jako první promluvil Adrian „Předpokládám, že tě svým soukromým tryskáčem vezme do Amsterodami. Moc rád bych se k vám přidaL Ale kvůli větrným mlýnům opravdu ne.44

„ S e v e r n ě od Palm Springsje obrovský větrný mlýn,44 objasnila jsem ,Patří k jedném z mála na světě, kde dělají prohlídky pro veřejnost.44

Další tupé pohledy.

„Větrná energie je silným obnovitelným zdrojem, který má ohromný dopad na budoucnost celého kraje!44 vykřikla jsem zoufale., Je to super věc.44

„Super,‘14 přitakal Adrian „Vítr. Chápu tě, Sagpová. To je vážně chytré.44

„Nechtěla jsem být.. ,44

Prosklené francouzské dveře se otevřely a do místnosti vešel Dinitnj se Soňou a za nimi Clarence. Neviděla jsem ho od doby, kdy jsem dorazila Teď jsem se na něj zdvořile usmála a ulevilo se ni, že už se nebude probírat můj takzvaný milostný život

„Dobrý den, pane Donahue,44 pozdravila jsem ho. „Ráda vás zase vidím44

„Eh?44 Postarší Moroj zamžoural mým směrem a po chvilce se jeho tváří rozlil výraz poznání Měl bílé vlasy a pokaždé se oblékal, jako by se chystal na formální večírek před padesáti lety. „Tady jsi Jsem rád, že ses zastavila, drahá. Copak tě sem přivádí?44

, Jillino pití, pane.44 Jezdili jsme sem dvakrát týdně, ale Clarenceovi už hlava nefungovala jako dřív. Býval zmatený, už když jsme se poznali ale smrt jeho syna Leeho staříkův stav ještě zhoršila - hlavně proto, že nevěří, že je jeho syn mrtvý. Oznámili jsme mi to šetrně - několikrát. Řekli jsme mu, že Lee zemřel, a vynechali jsme tu část o Strigojích. Clarence ale neustále trval na tom, že Lee jen někam odjel a brzy se zase vrátí I když byl trochu pomatený, byl hodný a relativně neškodný - na vampýra samozřejmě.

, Ach ano, pochopitelně.44 Usadil se do masivního křesla a podíval se na Dinitnje a Soňa „Takže dokážete spravit zámky na oknech?44 Zjevně o tom vedli debatu, než sem dorazili

Dinitnj se tvářil, že hledá zdvořilý způsob, jak mu odpovědět. Vypadal úchvatně jako vždycky, měl na sobě džíny, tričko a dlouhý kožený kabát. Nechápala jsem, jak v tom vedru v Palm Springs může někdo přežít v koženém kabátu, ale pokud to někdo dokázal, byl to právě on Obvykle ho nosil jen uvnitř, ale někdy jsem ho v něm viděla chodit i venku. Už před několika týdny jsem se o jeho neobvyklém oblečení zmínila Adriánovi „Není I>initrijovi horko?44 Adrian mi odpověděl velmi nečekaně. „No jo. Až tak, že většinu ženských rozpaluje.44

Dinitnj se zdvořilým výrazem řekl: „Nemyslím, že by s těmi vašini zámky byb něco v nepořádku. Všechno funguje perfektně.44

„V/padá to tak,44 pravil Clarence zlověstně., Jenže nevíte, jak vynalézaví dovedou být Jdu s dobou, víte. Vím, že existují technologie, které byste tam mohli přidat.

Jako třeba lasery, které by oznámily, že se někdo vloupal do d om i44

Dinitnj povytáhl obočí „Myslíte bezpečnostní systém?44

, Ano, přesně tak,44 přitakal Clarence. „To by údržeb bvce venku.44

Tenhle směr jejich rozhovoru mě nepřekvap! Clarenceova paranoia poslední dobou vzrůstala - a to už o něčem vypovídab. Žil v neustálém strachu z bvců vampýrů, což jsou údajně Hé, kteří… bvívampýry. Dbuho tvrdil, že mají na svědomí smrt jeho neteře a že záznamy o tom, že ji zabili Strigpjové, jsou nesprávné. Ukázafo se, že měl napůl pravdu Její smrt nebyla výsledkem útoku Strigojů - zabil ji Lee v zoufalé snaze změnit se z Moroje na Strigpje. Clarence to ale odmítal přijmout a trval na svých domněnkách. Nijak nepomohb ani moje ujišťováni že alchymisté o takové skupině nemají záznamy už od středověku Clarence neustále nutil lidi aby mi v domě „zkontrobvali zabezpečení44. Jelikož Soňa s Dinitrijem s ním prováděli nějaké experimenty, ten úkol teď připadl jim „Nemáme na instalaci bezpečnostního systému potřebnou kvalifikaci44 pověděl mi Dinitnj.

„Vážně? Existuje něco, co neumíš?44 Adrian promluvil tak tise, že jsem ho sotva slyšela, ačkoli seděl vedle mě. Pochybovala jsem, že ho slyšeli ostatni i když mají supervyvinutý sluch Proč se pořád do I>imitnje naváži? Nešb mi to do hlavy.

„Budete si muset zavolat odborníky,44 pokračoval Dinitnj., A b asi by se vám nelíbib, kdyby vám po domě courali cizí lidé.44

Clarence se zamračil. „To je pravda Pro bvce by byb snadné se mezi ně infiltrovat.44

E)imitnj byl dokonalým obrazem trpělivosti „Budu vámkontrobvat okna a dveře, kdykoli sem přijdu-jen pro jistotu44

„To by byb skvělé,44 ujistil ho Clarence a napětí ho trochu p ře šb .,Musím ale uznat, že nejsem obvyklý typ, na jaký se bvci zaměřují Nejsem dost nebezpečný. Už ne.44 Pro sebe se zasmál „Stejně. Nikdy nevíte, co se může stát Je lepší být v bezpečí44

Soňa ho obdařila něžným úsměvem „Všechno bude dobré, tím jsem si jistá. Nemáte se čeho obávat44

Clarence sejí podíval do očí a po několika vteřinách se mi po tváři rozlil úsměv. Už nepůsobil tak strnule., Ano, ano. Máte pravdu Není se čeho obávat.44

Zachvěla jsem se. S Moroji už jsem strávila tolik času, že ni teď byb jasné, co se stafo. Soňa na něj práw použila nátlak - jen lehce -, aby ho uklidnila. Nátlak je schopnost vnutit vůli ostatním Ovládají ho všichni Morojové, i když na iůzných úrovních Uživatelé éteru ho ovládají nejsilněji a můžou skoro až soupeřit se Strigoji Používání nátlaku je mezi Moroji tabu, a kdo toho zneužije, musí pak čelit následkům

Morojští nadřízení by sice tenhle případ určitě tolerovali jako uklidnění nervózního starce, ale i tak mě to znepokojovab. Nátlak ni připadal jako jedna z nejzákeřnějších schopností Morojů. Opravdu ho Soňa musela použít? I tak byla vlídná a působila na všechny uklidňujícím dojmem Copak by to Clarenceovi nestačflo?

Někdy si říkám, jestli nepoužívají magii jen pro magii samotnou A občas mě napadá, jestli ji nepoužívají, když o tom ani nevím všichni jsme si aspoň trochu oddechli Soňa se opřela a napila se ovocného nápoje. V takovém parném dni to byb ideální pití Z jejího špinavého oblečení a rozcuchaných vlasů jsem usuzovala, že byla venku. Pořád ale vypadala krásné. Většina Morojů se přímému slunečními světlu vyhýbá, ale její láska k rostlinám byla tak obrovská, že se jistě ryla v zeni na Clarenceově zahradě. Opalovací krém s vysokým UV-filtrem dokáže zázraky.

„Moc dbuho se nezdržím,“ oznámila nám ,Maximálně ještě pár týdnů. Musím se vrátit a začít něco dělat kolem svatby s Michaflem“

, JCdy že nastane ten velký den?“ zeptal se Adrian

Usmála se. „V prosinci“ To mě překvapflo. Soňa ale vzápětí ještě dodala: „Nedaleko krábvského dvora je ohromný tropický skleník, který chceme využít. Je to nádherné místo. Ale ne že by na tom záležeb. S Michailem se můžeme vzít kdekoli Důležité je jen to, že budeme spolu Samozřejmě si ale můžeme vybrat, kde chceme nit svatbu, takže proč ne?“

I já jsem se toiru misela pousmát. To byla celá Soňa - i uprostřed pensyhánské zimy si najde kus zelené.

, JDinitnj může zůstat,“ pokračovala. ,3 y b by skvělé, kdybychom pokročili než odjedu Ty testy s aurou zatím byly…“

„K ničenu?“ tipl si Adrian

„Chtěla jsem řfct bezvýsledné,“ odpověděla.

Adrian zavrtěl hlavou „Takže čas, který jsme tím strávili, jsme promarnili?“

Soňa neodpověděla a jen se napila. Vsadila bych se, že v jejím pití není žádný alkohol - ona si nenaordinovala samoléčbu jako Adrian Kdybych chtěla, Dorothy by ni taky takový nápoj připravila. Ale to by asi pro mě nebyb vhodné. Možná se půjdu podívat, jestli v kuchyni nenajdu nějakou dietní co k Soňa se předkbnila a v očích se jí zableskb nedočkavosti „Bavili j sme se s Dirritrijem a uvědomili si, že nám uniká něco, co je zcela evidentní Spíš bych měla říct, že jsme se tonxi vyhýbali Ale byla by škoda za tím nejít.“

„O co jde?“ dotázal se Adrian

„O krev,“ odvětil Dinitnj.

Trhla jsem sebou Neměla jsem ráda, když přišla řeč na tohle téma. Vždycky ni to připomněb, co jsou zač.

„Na těch, kteří se změnili ze Strigojů zpátky, je gevně něco, co je chrání - co nás chrání,“ objasni , J-Dedali jsme magické známky, ale odpověď může být mnohem fyzičtější povahy. A z hlášení, které jsem četl, jasně vyplývá, že Strigpjové měli problém pít… jeho krev.“ Dinitrij chtěl řfct Leeho krev, ale z úcty ke Clarenceovi si to nakonec rozmysleL Zamlžený šťastný starcův pohled nijak neprozrazoval, jestli vůbec chápe, o čem je řeč.

„ S t ě ž o v a l i si n a to,“ připustila jsem „Ale od pití je to neodradib.“ Z oběti může Strigpj vzniknout násilím, když jí jiný Strigpj vypije všechnu krev a pak ji nakrmí svou vlastní Lee žádal Strigpjky, aby mi to udělaly, jenže ony ho vysály až k smrti „Chceme vzít vzorek Dinitrijovy krve a pak ho porovnat s tvou a s krví Eddieho,“ vysvětlila Soňa „V krvi se může skrývat spousta magických vlastností, které by nám mohly napovědět, jak se Strigoji bojovat.“

Zachovávala jsem si co nejprázdnější výraz a douíala, že si mě nikdo nevšimne. V krvi se může skrývat spousta magických vlastností Během tohohle rozhovoru si naštěstí nikdo nevybavil záhadný úkaz, kdy moje krev Strigojkám nechutnala. A proč by se tím vůbec měl někdo zabývat? Nikdy jsem nebyla změněna ze Strigpjky zpátky a nejsem ani dhampýrka. Neexistuje žádný důvod, proč by o mě měli při svých experimentech stát. Ale pokud je to tak, proč se najednou tolik potím?

,Můžeme pak vzorky poslat do laboratoře, kde z nich dokážou vyčíst i jisté magické vlastnosti,“ pokračovala Soňa. Mluvila omluvným tónem, ale Eddie nevypadal, že se ho to nějak dotýká.

„Žádný problém,“ řekl „Cokoli budete potřebovat“ Věděla jsem, že to myslí vážně. Přijít o trochu krve pro něj byb miliónkrát přijatelnější než nečinně sedět Navíc už během svých bojů přišel o mnohem vfc krve, než bude třeba k tonuto experimentu

„Kdybyste potřebovali dalšího dhampýra, můžete klidně použít mě,“ nabídla se Angeline. , Já a Eddie můžeme pomoct Budeme tým Sydney tam nemisí vůbec chodit, hlavně teď, když má přítele.“

Byb toho na tom tolik špatně, že jsem nevěděla, kde začít. Eddieho odhodlání darovat krev zmizeb při jejím prohlášení, že budou tým.

„Zvážíme to,“ řekla Soňa. V očích jí zajiskřib a já si vzpomněla, jak říkala, že vidí v aurách city. Poznala snad, že je Angeline zamibvaná? „Prozatím bych tě radši nerušila od vyučování Pro Eddieho to není tak důležité, protože ten už odmaturoval, ale ty by ses měla učit.“ Angeline se zatvářila nešťastně. S učením měla problém a občas se jí povedl pěkný trapas - jako když třeba měla vytvořit mapu Střední Ameriky a vyvedla tam i Nebrasku a Kansas. Odmávla to, ale věděla jsem, že Amberwood jí dává dost zabrat.

Přidala se k nám Jill, celá zářila a působila čerstvě. Ideálně pijí Morojové krev každý den Můžou přežít, i když pijí jen dvakrát týdně, ale na Jill jsem pozorovala známky únavy, pokud se dbuho nenapila.

, Je řada na tobě, Adrianě,“ řekla.

Dožíval a zatvářil se překvapeně. Nemyslím, že ho zaujal Sonin experiment s krví Zvedl se a podíval se na mě. „Doprovodíš mě, Sageová?“ Než jsem se zmohla na protest, dodal: ,JBez obav, nechci tě brát k pití krve. Jen se tě na něco chci rychle zeptat“

Přikývla jsem a následovala ho ven z místnosti Jakmile jsme se vzdálili od ostatních, řekla jsem „Nechci už slyšet žádné vtipné poznámky o Braydenovi“

„ M o je poznámky jsou veselé, ne vtipné. Ale o tom s tebou mluvit nechci“ Zastavil se v chodbě přede dvěmi, o nichž jsem předpokládala, že se za nimi nachází Dorothyin pokoj. „Vypadá to, že můj otec vyrazí příští víkend pracovně do San Diega.“

Opřela jsem se o zeď, zabžila si ruce a začal se mě z toho zmocňovat nepříjemný pocit

„Samozřejmě neví, proč jsem tady, ani že jsem s JAL Dokonce ani neví, v jakém jsem městě. Prostě si myslí, že pařím někde v Kalifcmii a nic nedělám jako obvykle.“

Nepřekvapovab mě, že pan Ivaškov nezná pravý důvod, proč je Adrian tady. Jillino „zmrtvýchvstání^1 byb velikým tajemstvím, stejně jako to, že je tady. Proč riskovat a zatahovat do toho další lidi - i když nemají v úmyslu jí ublížit?

Ale překvapovab mě, že se Adrian choval, jako by mu nezáležeb na tom, co si jeho otec myslí, když evidentně platil opak. Tvářil se přesvědčivě, ale z jeho hlasu zaznívala zahořkbst, která ho zrazovala. „Každopádně řekl, že se mnou zajde na oběd, jestli budu chtít,“ pokračoval Adrian „Normálně bych se na to vykašlal…, ale rád bych se dozvěděl, co je s mámou Kdykoli volám nebo pošlu mail, nic ni neřekne.“ Opět se v něm svářily emoce. Adrianova matka si odpykává trest v morojském vězení za zločin Z jeho aro^ntního chování a neustálého vtipkování byste to nepoznali ale jistě to pro něj misí být moc těžké.

„Nech mě hádat,“ řekla jsem „Chceš si půjčit moje auto.“ Soucítila jsem s ním, co se týkab problematických otců Můj soucit měl ovšem své meze, které až k mémi autu nesahaly. Nemohla bych riskovat, že ho někde škrábne. Navíc mě děsflo pomyšlení, že bych zůstala na jednom místě bez možnosti úniku Obzvlášť, když u toho byli vampýři

, Jtdepak,“ namítL „Mám lepší nápad.“

„Tak co teda chceš?“ zeptala jsem se překvapeně.

„Douialjsem, že mě tam odvezeš.“

Zaúpěla jsem , Adrianě, jsou to dvě hodiny cesty.“

„Většinou se jede po dálnici“ namítL , A předpokládal jsem, že bys radši čtyři hodiny řídila, než bys půjčila auto někomi jinýmu“

Probodla jsem ho pohledem „To je pravda.“

Přistoupil o krok blíž a zatvářil se vážně. „Prosím, Sageová. Vím, že toho po tobě chci hodně, a ani nebudu předstírat, že z toho budeš něco nit. Teda můžeš strávit den v San Diegu a dělat si tam, co budeš chtít Není to totéž jako jezdit se koukat na solární panely nebo co to s Bradym děláte, ale budu tvým dlužníkem - dosbva i přeneseně. Dám ti i na benzín“

, Je to Brayden a pověz mi - kde bys vzal peníze na benzín?“ Adrian žil jen ze skromné částky kterou mu posílal jeho otec. Částečně proto se zapsal na univerzita Doufel, že příští semestr dostane stipendium, a jeho přijrry tak vzrostou. Obdivovala jsem ho, i když nebylo jasné, jestli v lednu stále ještě budeme v Palm Springs: Kdyby ano, znamenalo by to, že Morojové mají vážné politické problémy.

,Já… se uskromním a něco ušetřím,“ prohlásil po chvilce zaváhání

Neskrývala jsem své překvapení „Uskromnit se“ nejspíš znamenalo šetřit na alkoholu a cigaretách, za což utrácel nejvíc. „Vážně?“ zeptala jsem se. „Vzdáš se pití, abys mohl vidět tátu?“

„Ne na věčné časy,“ řekl „To by bylo k smíchá Ale možná bych mohl načas přejít na nějakou lacinější značku. Budu pít laciný ledový koktejly. V8, jak je mám rád?

Obzvlášť ty třešňový.“

,3rr,“ otřásla jsem se odporem Adrian snadno přeskakoval od tématu k tématu, zejména když to další byb bláznivé., Je to čistý cukr.“

„Myslíš čistá pochoutka Už jsem ho nepil léta.“

„Uhnul jsi od tématu,“ upozornila jsem ho.

, Aha, jasně. Ať už přejdu na ledovou dietu nebo ne, ty svoje peníze dostaneš. Mám i další důvod vidět se s tátou… Do ulam, že by mi mohl posílat víc peněz Ty tonu nejspíš nevěříš, ale já nesnáším, když si od tebe misím neustále půjčovat Hovorům po telefonu se táta snadno vyhne. Ale takhle osobně? Nemůže uniknout.

Navíc si myslí, že je mnohem mižnější a úctyhodnější o něco požádat přímo. Vzorová čest Nathana Ivaškova.“

Z jeho hlasu znovu zazněla hořkost. Možná i trocha vzteku. Dlouze jsem si ho prohlížela a uvažovala o tom, jak odpovědět. V chodbě panovalo přítmí, takže byl ve výhodě. Pravděpodobně mě viděl naprosto zřetelně, ale mně zůstávaly některé detaily utajeny. Ty jeho jasně zelené oči, které jsem tolik obdivovala, přestože jsem si to zakázala, teď vypadaly temně. Ve tváři měl vrytou bolest Zatím se ještě nenaučil skrývat svoje pocity před Jill a před poutem, ale věděla jsem, že se před zbytkem světa snaží působit, jako že m i na ničem nezáleží Poslední dobou ale přede mnou svou masku odkládal. Tohle nebylo poprvé, kdy jsem ho viděla zranitelného.

Připadalo ni zvláštní, že ze všech lidí zrovna mně odhaluje, co cítí Ale byb to opravdu tak zvláštní? Možná se v tom nevyznám, protože nejsem společensky zběhlá.

Každopádně mě to dojímab.

„Opravdu je to jen kvůli penězům?“ zeptala jsem se a svou další otázku jsem zatím nepobžila. „Nejsi na peníze. Musí v tom být něco víc.“

„Hlavně peníze. Ale i to, co jsem řekl předtím… o mámě. Chci vědět, jak se má, a on mi o ní nic neřekne. Upřímně si myslím, že chce předstírat, že se nic nestab -

buď kvůli svý pověsti, nebo proto, že ho to zraňuje. Nevím, ale jak jsem řekl, nebude se tomi moct vyhýbat, když budu stát přímo před ním Navíc…“ Adrian skbpil zrak, jako by si dodával odvahy, než se ni znovu podíval do očí „Nevím Je to hbupost. Ale myslel jse m .. Možná na něj udělá dojem, že studuju na univerzitě. Ale možná, že ne.“

Srdce mě zaboleb nisto něj. Předpokládala jsem, že tohle - vysbužit si otcovo uznání - je pro Adriana mnohem důležitější, než tvrdí Moc dobře vím, jaké je mít otce, který vás neustále soudí a nic pro něj není dost dobré. Chápala jsem i jeho protichůdné pocity… jak jeden den říkáte, že je vám to jedno, a druhý den zoufale toužíte po uznání A velmi jsem rozuměla jeho vztahu k matce. Nej těžší na mém pobytu v Palm Springs mi připadab, že jsem tak daleko od márry a sester.

„Proč já?“ vyhrkla jsem Nechtěla jsem mi odpovědět na jeho předchozí otázky, ale najednoujsemsi nemohla pomoct. Ve vzduchu se vznášeb příliš napětí a emocí „Mohl jsi požádat Soňu nebo Dimitnje, aby tě tam odvezli Možná by ti dokonce půjčili svoje auto z půjčovny.“

Adriánovi se tváří mihl náznak úsměvu „To teda nevím A myslím, že víš, proč by se n i nechtěb ocitnout se v jednom autě s naším ruským přítelem A to ostatní…

Nevím, Sagpová. Ty jsi taková… Nikoho nesoudíš jako ti ostatní Teda jo. V určitých ohledech soudíš mnohem přísněji než oni Ale je v tom upřímnost Cítím..“

Přestal se usnivat a hledal vhodná sbva., Asi se s tebou cítím dobře.“

Torní jsem nemohla oponovat, i když ni připadab jako ironie, že je mi se mnou údajně dobře, když já nivám někdy z Morojů záchvaty paniky. Nemisís rru pomáhat, varoval mě vnitřní hlas. Nic mu nedhožS. NedlužB žádnémi Morojovi nic, co není absolutně nezbytné. Zapomnělas na Keitha? Tohle není součástí tvé práce.

Znovu jsem si vzpomněla na bunkr a vybavila si, jak si Keith dohodou s vampýrem vysbužil pobyt v nápravném centru. O kolik horší jsem já? Společenské interakce jsou nevyhnutelnou součástí mojí zdejší práce, jenže už zase stírám hranice.

„Dobře,“ řekla jsem „Udělám to. Napiš mi mail, v kolik potřebuješ vyrazit.“

A vtom nastala ta nej legračnější část. Zatvářil se naprosto ohromeně. „Vážně?“

Neubránila jsem se smíchu. „Zatáhls mě do toho a nepředpokládal jsi, že budu souhlasit, vid?“

„Ne,“ přiznal, stále ohromený. „U tebe někdy těžko říct. Hraju si s lidni, víš. Hodně odhadnu z jejich výrazů, ale i z aur. A pokaždý dělám, jako že mě právě něco osvítib. Ale ještě jsem se nenaučil úplně lidem rozumět. Ty máš stejné barvy, ale je z tebe jiný dojem“

Aury mě neděsily tolik jako jiná vampýrská magie, ale příjemné mi to taky nebyb., Jakou barvu má moje?“

„Žlutou, samozřejmě.“

„Samozřejmě?“

„Chytré analytické typy mívají obvykle žlutou. Ale tu a tam v ní máš i trochu purpurové.“ I v tom přítmí jsem zaznamenala, jak m i v očích rozpustile zajiskřib.,Proto jsi tak zajímavá.“

„Co znamená purpurová?“

Adrian pobžil ruku na dveře. „Už misímjít, Sageová. Nechci nechat Dorothy čekat“

„No tak. Řekni mi, co znamená purpurová.“ Byla jsem tak zvědavá, že jsem měla sto chutí ho popadnout za ruka Stiskl kliku „To ti povím, jestli se k nám připojíš.“

, Adrianě…“

Se smíchem zmizel v místnosti a zavřel za sebou dveře. Potřásla jsem hlavou a otočila se, abych se vrátila za ostatními Pak jsem si to ale rozmyslela a namísto toho se přece jen vydala najít dietní cohi Chvíli jsem se poflakovala po kuchyni, opírala se o židovou pracovní desku a nepřítomně zírala na nablýskané měděné hrnce visící od stropu Proč jsem souhlasila, že Adriana odvezu? Co je na něm, že kvůli němí porušuju veškerou bgjku, na níž stojí můj život? Chápala jsem, proč mám někdy slabost pro JilL Připomíná mi mou mladší sestru Zoe. Ale Adrian? Ten se nepodobá nikomi, koho znám Vlastně jsem si naprosto jistá, že na celém světě není nikdo jiný jako Adrian Ivaškov.

Zdržela jsem se v kuchyni tak dbuho, že když jsem se pak vrátila do obýváku, Adrian už se vracel taky. Sedla jsem si na gpuč se zbytkem plechovky dietní coly.

Soňa se při pohledu na mě celá rozzářila

„ S y d n e y , právě jsme dostali úžasný nápad.“

Možná ni tak rychle nedocházejí společenské náznaky, ale zaznamenala jsem, že tenhle úžasný nápad byl adresován jen mně, nikoli Adriánovi a mně.

,Právě jsme se bavili o hlášení z té noci kdy došb k … torna incidentu“ Významně pohlédla na Clarence a já chápavě přikývla. , Jak Morojové, tak alchymisté tvrdili že Strigojky měly problém i s tvou krví Je to tak?“

Strnula jsem Tohle se ni vůbec nelíbib. Tohohle tématu jsem se obávala. Strigojky, které zabily Leeho, nejenže měly s mou krví,problém“. Leeho krev jim připadala divná. Moje nechutná. Ta, která se ze mě napila, nedokázala krev ani spolknout Dokonce ji misela vyplivnout.

, Ano,“ řekla jsem opatrně.

„Zjevně nejsi vyléčená Strigojka,“ poznamenala Soňa., Afc na tvou krev bychom se taky rádi podívali Možná by nám to mohfo pomoct Malý vzorek by měl stačit.“

Všichni na mě upírali oči dokonce i Clarence. Začala se mě zmocňovat panika a místnost mi náhle byla těsná. Hodně jsem přerrýšlela o tom, proč Strigojům nechutná moje krev - i když jsem se vlastně snažila o tom nepřemýšlet. Nechtěla jsem si myslet, že je na mně něco výjimečného. To nepřipadab v úvahu Nechtěla jsem na sebe obracet ničí pozornost. Jedna věc byla pomáhat jim s experimenty a něco jiného byb stát se pokusným objektem Jestli na mnč chtějí provést jeden test, možná pak budou chtít i něco dalšího. A pak ještě něco. Skončím někde zavřená a všichni mě budou zkoumat.

Taky jsem rakonxi nechtěla poskytnout svou krev. A nezáležeb na tom, že mám Soňu a Dinitrije ráda. Nezáležeb na tom, že by mi krev odebrali jehbu, a ne zuby.

Děsib mě už jenom pomyšlení, že bych překročila tabu a porušila zásadu alchymistů. Dát krev vanpýrům je špatné. Je to moje krev. Moje. Nikdo - a zejména vampýři - s ní nemá co dělat.

Polkla jsem a douíala, že nevypadám, že bych nejradši utekla. „To byl názor jen jedné Strigpjky. A moc dobře víte, že jim lidé nechutnají tak jako vy.“ Proto Morojové žijí v neustálém strachu a časem jejich počty klesají Pro strigpj skou kuchyni jsou vyhledávanou pochoutkou. „Nejspíš to byb jen tím“

,Možná,“ řekla Soňa.,A b ničenu neublíží, když to prozkoumáme.“ Byla z toho nápadu nadšená. Netěšflo mě, že ji odmítnu, ale moje zásady ohledně téhle záležitosti jsou až příliš silně zakořeněné. Byla jsem vychována, abych jim věřila.

, Myslím, žeje to jen promrhaný čas,“ řekla jsem „Víme, že v tom musí být zapleten éter, a s tím já nemám nic společného.“

„Opravdu myslím, že by nám to mohb pomoct,“ naléhala. „Prosím“

Pomoct? Z jejího úhlu pohledu ano. Chtěla vybučit všechny možností Ale moje krev nemá nic společného s přeměnou ve Strigoje. Nemaže nit.

,Já … radši ne.“ Zdvořilá odpověď na to, jaké pocity se ve mně svářily. Srdce mi bušib jako o závod a stěny jako by se kolem mě svíraly. A moje úzkost ještě vzrostla, když jsem znovu zažila ten starý známý pocit, že vampýři jsou tady u Clarence v přesile. Jen já a místnost plná vampýrů a dhampýrů Nepřirozená stvoření Nepřirozená stvoření, která chtějí mou krev…

Dinitrij si mě zvědavě prohlížel. „Neublíží ti to, jestli se obáváš tohohle. Nepotřebujeme víc, než by ti odebral doktor.“

Tvrdošíjně jsem zavrtěla hlavou „Ne.“

„Soňa i já jsme v tomhle směru proškoleni,“ dodaL „Nemisíš se obávat…“

„Řekla ne, jasný?“

Všechny pohledy, které se upíraly na mě, náhle střelily k Adriánovi Předkláněl se a díval se na Soňu a Dirritnje. V jeho krásných očích jsem zahlédla něco, co jsem tam ještě nikdy neviděla - hněv. Jeho oči byly jako smaragdový oheň

„Kolikrát misí ještě odmítnout?“ chtěl vědět Adrian. , Jestli nechce, tak nechce. S ní to nemá nic společnýho. Je to náš vědecký projekt. Je tady, aby chránila Jill a dělala spoustu dalších věcí Tak už ji přestaň obtěžovat!“

Obtěžování4 je příliš silný výraz,“ zareagoval Dinitrij s klidem na Adriánův výbuch.

„Ne, když někoho tlačíš do něčeho, do čeho se mu nechce,“ opáčil Adrian. Starostlivě na mě pohlédl a pak upřel nazbbený pohled zase na Dinitrije se Soňou „Nechte ji na pokojí“

Soňa nervózně těkala pohledem mezi námi Tvářila se ublíženě. Ačkoli byla velice chytrá, asi si neuvědomovala, jak moc se mě to dotýká., Adrianě…, Sydney…, nechceme nikoho rozrušovat. Jenom se chceme dobrat k jádru věci Myslela jsem, že o to stojíme my všichni Sydney nás vždycky podporovala.“

„To je jedno,“ zavrčel Adrian „Vezměte krev Eddiemi Vezměte krev Belikovovi Klidně i tvoji, to je mi jedno. Ale jestli vám nechce dát svoji, tak s tím nic nenaděláte. Řekla ne. Tenhle rozhovor je u konce.“ Vzdáleně jsem si uvědomovala, že to je poprvé, co se Adrian Dinitnjovi takhle otevřeně postaví Většinou se snažil Dimitnje ignorovat a doufei že na oplátku bude i on ignorován

, Ale..

začala Soňa.

, Jsi ech to být,“ řekl jí Dimitnj. Z jeho výrazu byb jako vždy těžké něco vyčíst, ale z jeho hlasu zaznívala něha., Adrian má pravdu“

Nebyb divu, že poté zavládb v místnosti napětí

Pár pokusů o nezávazné klábosení brzy odumřeb, ale sotva jsem si toho všímala. Srdce mi pořád bušib a zrychleně jsem oddechovala. Snažila jsem se uklidnit Říkala jsem si, že konverzace už je u konce a že mě Soňa s Dnnitnjem přece nebudou vyslýchat ani n i krev odebírat násilím Odvážila jsem se střelit pohledem po Adriánovi Už se netvářil rozzbbeně, ale pořád z něj vyzařovab odhodlání Choval se skoro až… ochranitelsky. V hrudi jsem cítila podivně hřejivý pocit a na okamžik jsemsi s ním připadala… v bezpečí Nebyb to poprvé, co ve mně vyvolal podobné pocity. Obdařila jsem ho vděčným pohledem Nepatrně přikývL

On to ví, uvědomila jsem si On ví, jak je ni z vampýrů. To ví ale samozřejmě každý. Alchymisté se nijak netají se svými názory, že dhampýři a vampýři jsou temná stvoření, která se nemají co paktovat s lidmi Ale protože s nimi tady v Palm Springs pobývám tak často, moje parta asi nechápala, jak hluboko tohle přesvědčení sahá.

Teoreticky to chápali ale ve skutečnosti to tak nevnímali Neměli důvod, protože ode mě nikdy nezažili žádné opovržení Ale Adrian mě chápal doopravdy. Nevěděla jsem proč. Vybavila jsem si jak mě tady v Palm Springs několikrát vyděsili Jednou to byb na turnaji v ninigoliu, když Jill použila svou vodní magii A pak při tom incidentu se Strigojkani a Leem, když ni Adrian nabídl, že mě uzdraví za pomoci své magie. Jen tehdy se moje chování vymkb kontrole, a nikdo další si toho zřejmě ani nevšiml Jenom Adrian

Jak to, že zrovna nezodpovědný Adrian Ivoškov, který nic nebere vážně, si jako jediný všini takových drobnosti? Jak to, že jako jediný chápe, co opravdu cítím?

Když nastal čas odchodu, všichni jsme nasedli do auta a já nejdřív vezla Adriana domů. V autě zavládb další mlčení Jakmile vystoupl Eddie si oddechl a zavrtěl hlavou

„Páni! Nikdy by mě nenapadb, že uvidím Ivaškova takhle zuřit Vlastně jsem ho nikdy neviděl naštvaného.“

„ Z a se tak naštvaný nebyl,“ prohlásila jsem vyhýbavě s očima upřenýma na silnici

,Mně připadal pěkně vytočený,“ vbžDa se do toho Arge line. „Už jsem myslela, že se na Dimitnje vrhne a jednu mu vrazí“

Eddie se ušklíbl,Myslím, že až tak daleko by nezašel.“

„To nevím,“ zabručela.,Myslím, že byl připraven sejmout každého, kdo se do tebe bude navážet, Sydney.“

Dál jsem zírala před sebe a odmítala se na kohokoli z nich podívat Z celého tohohle rozhovoru jsem byla zmatená. Proč mě Adrian chrání? „Slíbila jsem, že pro něj příští týden něco udělám,“ objasnila jsem ,Asi si myslel, že ni za to něco dluží“

Jill seděla vedle mě na sedadle spolujezdce a dosud mlčela. Díky poutu mohla znát odpověď. „Ne,“ řekla nechápavým tónem „Udělal by to pro tebe i tak.“

7. kapitola

Většinu následujícího dne jsem strávila uvažováním o tom, že jsem odmítla Sonč pomoct, a při vyučování jsem stále přemítala o svém rozhodnutí Na jednu stranu jsem si vyčítala, že jsem odmítla dát jim vzorek krve na experimenty. Koneckonců přece vím, že to, co dělají, je užitečné. Pokud existuje způsob, jak zabránit Morojům, aby se proměnili w Strigoje, tak by se to teoreticky dalo aplikovat i na lidi Byl by to revoluční krok v práci alchymistů Lidé jako ten úchylný Uam z bunkru by už nepředstavovali žádnou hrozbu Mohl by být sterilizován“ a propuštěn, aniž bychom se miseli obávat, že padne za kořist zkaženým Strigpjům Taky jsem věděla, že Soňa i ostatní dělají, co je v jejich silách, aby ve výzkumi pokročili Zatím ale nemohli přijít na nic, co způsobilo, že se Lee nezměnil zase ve Strigoje.

Přestože byl tenhle výzkum důležitý, tvrdošíjně jsem odmítala poskytnout svou krev. Obávala jsem se, že kdybych to udělala, musela bych pak podstoupit další a další experimenty. A to jsem prostě nemohla dopustit. Na mně není nic výjimečného. Neprošla jsem díky éteru žádnou významnou transformací S Leem nemám nic společného. Jsem stejná jako jakýkoli jiný člověk, jiný alchymista Jenom mám nechutnou krev, což ni ani v nej menším nevadí ,Povězte mi o tom kouzlu,“ vybídla mě jednoho odpoledne profesorka Terwilligerová. Byb to pár dní po návštěvě Clarence a já si pořád přemflala v hlavč ty události Přitom jsem ale studovala.

Vzhlédla jsem od knihy, kterou jsem měla rozloženou před sebou , Jakou variantu iryslíte? Tu s charismatem, nebo tu s přenosem vůle?“

Seděla za stolem a usmála se na mě. ,JSÍa někoho, kdo je tak hrozně proti magii se učíte rychle. Tu druhou“

To byb kouzb, které jsem se naučila nedávno. Měla jsem ho čerstvě v paměti Přesto jsem ale těžce povzdechla, abych svým pasivně agresivním způsobem dala profesorce najevo, jak je ni to nepříjemné. „Mágovi umožňuje někoho krátkodobě ovládat. Musí vyrobit amulet a pak ho nosit…“ Zamračila jsem se a zamyslela nad další součástí kouzla. ,A misí před čbvěkem, kterého chce ovlivnit, odrecitovat krátké zaříkávadfo.“

Profesorka Terwilligerová si posunula brýle po nose.,Proč to zaváháni?“

Všimla si každého zadrhnutí Nechtěla jsem se do toho zaplést, jenže byla moje učitelka a tohle byb součástí mé práce po dobu, než skončí tohle příšerné sezení „Nedává to smysl Teda samozřejmě nic z toho nedává smysL Ale bgieky bych předpokládala, že potřebujete na oběť - teda subjekt - použít něco hmatatelného.

Možná musí ten dotyčný nosit arrulet. Nebo něco vypít. Nechce se ni věřit, že mág je jediný, kdo potřebuje nějakou pomůcku Mám dojem, že by se potřeboval propojit se subjektem“

„Kápla jste na to,“ pochválila mě. „Zesílení Arrulet zesiluje vůli mág^ při zaříkávání Když se to provede správně - a mág je vybavený a dostatečně silný -, pak se síla příkazu dostane až k subjektu Možná to nevypadá hmatatelně, ale mysl je sama o sobě mocným nástrojem“

„Síla příkazu,“ zammiala jsem Aniž bych o tom přemýšlela, udělala jsem alchymistické znamení proti zlu „To se mi nezdá správné.“

, Je nějaký rozdíl mezi tímhle a nátlakem, který používají vaši kamarádi vampýři?“

Strnula jsem Profesorka Terwilligerová už dávno přiznala, že ví o světě Morojů a Strigojů, ale přesto jsem se s ní tomuto tématu vyhýbala. Magie obsažená v mém tetování ni nebrání bavit se o světě vampýrů s těmi, kteří o něm vědi ale nechtěla jsem nedopatřením odhalit podrobnosti o své misi s JflL Její sbva mě překvapila.

Tohle kouzb se v mnohém podobab nátlaku, jako když třeba Soňa uklidňovala nátlakem Clarence. Vampýři to zkrátka ovládají sani o sobě. Tohle kouzb ale vyžaduje fyzický komponent Profesorka Terwilligerová mi ovšem řekla, že to je u lidí normální Tvrdi že Morojové mají magii vrozenou, ale myji mísíme světu vyrvat.

Mně to připadab jen jako o důvod víc, proč by se lidé do takových záležitostí neměli plést.

„To, co dělají, taky není správné,“ řekla jsem a byl to jeden ze zřídkayých momentů, kdy jsem jí potvrdila, že vím o Morojích. Nelíbib se ni, že tyhle špatné a zvracené schopnosti by údajně mohli využívat i lidé. „Nikdo by neměl mít moc nad ostatními“

Zachvěly sejí rty. „Mluvíte velice povýšeně o něčem, s čím nemáte zkušenost.“

„Ne vždycky potřebujete zkušenost. Nikdyjsem nikoho nezabila, ale vím, že vraždit je špatné.“

,,Nesnižujte tahle kouzla. Mohou být účinnou obranou,“ namítla a pokrčila rameny. „Záleží na tom, kdo kouzb použije. Je to jako s pistolí nebo jinou zbraní“

Ušklíbla jsem se. „Zbraně taky nemám ráda.“

„Pak možná zjistíte, že magická obrana je lepší možnost“ Udělala nepatrné gesto rukama a květináč na parapetu náhle expbdovaL Na podlahu dopadly střepy.

Vyskočila jsem zpoza stolu a začala couvat. Tohle uni cebu dobu? Zdáfo se, že ji to nestáb žádné úsilí Jakou škodu by dokázala napáchat, kdyby se opravdu snažila?

Usmála se. „Vidíte? Velice účinné.“

Účinné a jednoduché, stejně jako vampýři ovládání živbvé magie pomocí myšlenek. Po všech těch sbžitých kouzlech, která jsem četla v těchhle knihách, mě ohromflo vidět takovou snadnou“ magii Všechno, co profesorka Terwilligerová obhajovala, se tak náhle dostab na zcela novou a nebezpečnou úroveň. Celá napjatá jsem čekala, že se stane něco hrozného, ale z profesoreina pohledu jsem nakonec usoudila, že tohle byla jediná ukázka její moci kterou ni chtěla předvést - prozatím Byb mi trapně z toho, jak jsem zareagovala, a tak jsem si rychle zase sedla.

Zhluboka jsem se nadechla a pečlivě jsem volila sbva. Snažila jsem se krotit svůj vztek a strach. Nechtěla jsem vybuchnout před učitelkou „Madam, proč to děláte?“

Profesorka Terwilligerová nakbnila hlavu na stranu jako pták. „Co proč dělám, drahá?“

„Tohle.“ Ukázala jsem na knihu před sebou „Proč mě nutíte na tom pracovat proti mé vůli? Nenávidím to a vy to víte. Nechci s tím nit nic společného! Proč chcete, abych se to všechno naučila? Co z toho máte? Jste v nějakém klubu čarodějnic, kde vámzaplati když přivedete novou členku?“

Její rozechvělý úsměv se vrátiL „Preferujeme termín coven, ne klub čarodějnic. Opravdu je nás slušný okruh. Ale abych vám odpověděla na vaši otázku, nic z toho nemám - nebo aspoň ne tak, jak si mdlíte. Můj coven odjakživa stojí o schopné členky a vy máte potenciál být vynikající Ale jde o víc. Neustále tvrdíte, že je špatné, aby lidé vládli takovou moci že?“

, Ano,“ procedila jsem skrz zuby. Tohle jsem jí řekla už miliónkrát.

„To je naprostá pravda - u některých lidí Obáváte se, že by ta moc mohla být zneužita? Máte pravdu Dochází k tomu neustále, a právě proto potřebujeme dobré morální lidi kteří odporují těm, kdo používají magii k sobeckýma nekalým účelům“

Zazvonib a já byla volná. Zvedla jsem se a posbírala svoje věci , Je mi líto, profesorko Terwilligerová. Lichotí mi že mě považujete za morální osobnost, ale i tak už jsem součástí výpravné bitvy mezi dobrem a zlem Žádnou další nepotřebuju“

Odešla jsem z místnosti ustaraná a naštvaná. Doufala jsem, že následující dva měsíce tohohle semestru utečou rychle. Jestli se tahle alchymistická mise protáhne ještě do dalšího roku, pak si místo tohohle předmětu vyberu tvůrčí psaní nebo cokoli jiného. Ale bude to škoda, protože profesorku Terwilligerovou jsem si oblíbila už při našem prvním setkání Je skvělá a má obrovské znabsti historie. Kdyby mě učila historii se stejným nadšením jako magii nedopadb by to takhle.

Na večeři chodím obvykle s Julií a Kristin nebo s „rodinou“. Dnes večer jsme měli rodinnou sešbst Když jsem vešla do jídelny ve Východním kampusu, u stolu už tam seděl Eddie s Angelině. Jako vždy vypadal, že se mi ulevib, když mě uviděl

„No proč ne?“ ptala seArgeline, když jsem sik nim přisedla s tácem Dneska jsme měli činu, takže Angeline jedla hůlkami což byl špatný nápad. Jednoujsemse ji Eddie se zatvářil bolestně.

„O čem se to bavíte?“ zeptala jsem se nakonec.

„O haltoweenském plese,“ vysvětlila Angeline.

To byla pro mě novinka. „On bude nějaký halbweenský ples?“

Eddie se vymanil ze svého bídného rozpoložení a obdařil mě překvapeným pohledem , Jak to, že to nevíš? Všude jsou plakáty.“

Vrtala jsem se v dušené zelenině. „Nikde, kde jsem byla, jsem je neviděla.“

Eddie ukázal vidličkou na cosi za mnou. Otočila jsem se směrem k frontě, kterou jsem před chvilkou vystála. Nad ní na zdi visel ohromný plakát s nápisem Halbweenský ples. Byly tam datum i čas a příšerně nakreslené dýně.

, Aha,“ poznamenala jsem

, Jak se můžeš naučit zpaměti cebu knihu, když ti něco takového uniká?“ podivila se Angeline.

,Protože Sydneyin mozek zaznamenává jenom,užitečné4 informace,“ objasnil s úsměvem Eddie. To jsem nepopírala.

„Nerryslíš, že by tam Eddie měl jít?44 zeptala se mě Angeline. „Měl by dohlížet na JilL A jestli pigde, tak můžeme spolu44

Eddie po mně střelil zouíalým pohledem a já se snažila přijít na způsob, jak ho z toho dostat „No jo. Samozřejmě, že půjde, hlavně když je to tak daleko.44 Na plakátu byb uvedeno místo, o kterém jsem jaktěživa nesfyšela. O Morojích, kteří jdou po Jill, jsme zatím nic nevěděli ale nová místa představují nové hrozby. Vtom mě zasáhla inspirace. „O to ale právě jde. Eddie bude ve službě. Cebu dobu stráví prohledáváním místa a bude se koukat po podivných lidech Moc byste si to neužili kdybyste šli spolu Žádná zábava. Běž radši s někýmjiným“

, A b já bych měla Jill taky chránit,“ namítla. „Nejsem snad právě proto tady? Musím se naučit, co mám dělat“

„No jo,“ souhlasil Eddie. Její bgika ho dostala. „Měla bys tamjrt, abychomji ochránili.“

Angeline se celá rozzářila. „Vážně? Tak to můžeme jít spolu!44

Eddie se opět zatvářil bolestně. „Ne. Nepůjdeme spolu Ne spolu“

Angeline to nerozhodib. „Nikdy jsem nebyla na plese,“ přiznala. „Teda unás doma byly pořád nějaký tanco vačky. Ale nemyslím, že byly takový jako tady.“

S tím jsem nemohla než souhlasit. Zúčastnila jsem se společenských setkání Udržovatelů. Většinou zahrnovaly divokou iruziku a tanec kolem ohně spolu s jakýmsi podomácku vyráběným toxickým alkoholem, který by nejspíš nepil ani Adrian. Udržovatelé také žili v přesvědčeni že společenská udábst nemaže mít úspěch, pokud se na ní nestrhne aspoň jedna rvačka. Vlastně byb úžasné, že se Angeline tady na Arrberwoodu zatím do žádné rvačky nedostala. Měb by mě těšit, že jedinými jejími prohřešky zatím je porušení předpisů oblékání a donášení učitelům

„Nejspíš ne,44 poznamenala jsem neutrálně. „Nevím Taky jsem nikdy nebyla na plese.44

„Na tenhle ale půjdeš, ne? S Brodym?44

„S Braydenem A ještě nevím Neměli jsme ani druhé rande. Nechci to uspěchat.“

, Jistě,“ řekl Eddie.,Protože neexistuje většího závazku než jít na halbweenský ples.“

Už jsem mi chtěla navrhnout, že by tam přece jen měl jít s Arge line, když vtom se k nám přidali Jill s Mikou Oba dva se smáli a nedokázali vysvětlit, co je tak rozveselib.

,Jarma Halbvá došila dnes večer v šicím klubu pánský oblek,44 prohlásila Jill mezi chichotáním Zase jednou mě potěšflo, že ji vidím takhle šťastnou „Slečna Yammanbvá říká, že je to jediný pánský oblek, který tam za posledních pět let viděla. Jarma samozřejmě potřebovala modela a byl tujen jeden kluk…“

Mika nahodil útrpný výraz, ale vzápětí ho vystřídal úsměvem , Jo, jo. Zachoval jsem se mužně a podstoupil to. Ten oblek byl příšerný.“

„Ale ne,“ namítla JflL „Nebyl tak příšerný… No dobře, byL Jama nepostupovala podle velikostních tabulek, takže kalhoty byly obrovské. Jako stan. A jelikož na nich neudělala očka na pásek, misely držet jen na šerpě.44

„Což při chůzi moc nedržeb,“ prohlásil Mika a potřásl hlavou

Jill do něj škádlivě šťouchla. „Všem by se nejspíš líbib, kdyby povolily.44

,Připomeň mi abych se už nikdy nezapisoval do dívčího klubu,“ upozornil ji Mika.,Příští semestr zkusím něco jako obchod nebo karate.“

„Už do toho znovu nepůjdeš? Ani kvůli mně?“ Jill našpulila rty a zatvářila se svůdně. Uvědomila jsem si že to je mnohem účinnější než nějaké kouzb nebo nátlak.

Mika zaúpěL , Jsem bezmocný“

Nepřipadám si přehnaně sentimentální - a jejich románek neschvaluju-, ale i já se tomi misela usmát Nebo jsem se aspoň smála do té doby, než jsem zaznamenala Eddieho výraz Ale abych byla fér, moc toho neprozrazevaL Možná se naučil strážcovské pokerové tváři od Dmtrije, když pobýval tak často v jeho společností. Ale Eddie měl ještě do Dinitrije daleko, takže jsem postřehla nepatrné známky bolesti a touhy.

Proč si takhle ubližuje? Odmítá říct JiU, co k ní cítí Ujal se šlechetně své role ochránce a nic víc. Na jednu stranu jsem to chápala Ale na druhou stranu jsem nevěděla, proč se mučí tím, že ji sleduje, jak chodí zrovna s jeho spolubydlícím I když to s Mikou skonči Eddie ji bude neustále sledovat a přát si aby chodila s někým jiným Sice podobnou zkušenost nemám, ale dovedu si představit, jaké je to asi utrpení

Eddie zachytil rrig pohled a nepatrně mi pokynul hlavou Nech to plavat, jako by říkal Nedělej si se mnou starosti já budu v pohodě.

Arge line zase začala mluvit o plese a vyslýchala Jill a Miku, jestli tam půjdou Taky znovu začala o tom, že by tam měla jít s Eddiem To ho vytrhb z melancholické nálady, a přestože jsem věděla, že ho Angeline otravuje, uvažovala jsem, jestli to nakonec není lepší než se neustále močit kvůli Jill s Mikou Konverzace samozřejmě ustrnula - stejně jako Eddieho problém Pak se Mika zamračil a přišel s něčím, co ani jednoho z nás dřív nenapadb., A proč nepůjdete na ples společně? Copak nejste bratranec a sestřenice?“

Eddie, Jill i já jsme strnuli Další zádrhel v naší krycí historce. Nemohla jsem uvěřit, že mi to unikb už dvakrát. Měla jsem se o tom zmínit hned, jak Angeline začala o plese. Ve škole nás všichni považují za příbuzné.

„Takže?44 zeptala se Angeline, které ten smysl unikL

Eddie si odkašlal „No, třetí sestřenice. A stejně. My se zas tolik pohromadě nedržíme. Je to spíš jako vtip.44

Účinně to téma zazdil a vítězoslavně se usmál

Druhý den mě hned po škole vyzvedl Brayden, takže jsme zvládli prohlídku větrného mlýna přesně na čas. Profesorka Terwilligerová mě dokonce pustila o pár minut dřív, ale misela jsem jí slíbit, že jí cestou zpět do Arrberwoodu přinesu cappuccino. Byla jsem nadšená z Braydena i z výletu, ale jakmile jsem nasedla do jeho auta, zmocnily se mě pochyby. Mám právo užívat si zábavu a osobní život? Hlavně teď, když už několikrát málem vyšla pravda najevo. Možná, že se víc zabývám sama sebou než touhle misí

Brayden mi toho měl hodně co povídat o debatní soutěži které se zúčastnil o víkendu Některá náročnější témata jsme spolu rozebrali a smáli se, jak protivníci pohořeli na těch jednoduchých. Hodně se to podobab divadelnímu představeni které jsme spolu navštívili Měli jsme nevyčerpatelnou zásobu témat, o nichž jsme toho oba spoustu věděli Znepokojovaly mě ty ostatní věci kolem rande. Knížky o randěni které jsem od naší první schůzky přečetla, většinou jen radily, kdy mít poprvé sex, což mi zatím byb k ničema, když jsem se teprve snažila rozbusknout záhadu vodění se za ruce.

Ohromný větrný mlýn vypadal působivě. Nebyl tak krásný jako nablýskaná auta, která tolik obdivuju, ale měla jsem z něj stejný pocit úžasu z výtvoru lidského umu Některé větrné mlýny jsou až třicet metrů vysoké a jejich bpatky mají velikost pobviny fotbabvého hřiště. Ve chvílích, jako je tahle, obdivuju lidskou genialitu Kdo potřebuje magii když dokáže vytvořit takovéhle skvostné věci?

Naší průvodkyní byla usměvavá dívka kolem pětadvaceti která evidentně mflovala svou práci i větrnou energii Věděla o tom spoustu věci ale ne tolik, aby svými odpověďmi uspokojila Braydena.

, Jak řešíte nedostatečnou energetickou účinnost, která vyplývá z toho, že turbíny jsou použitelné jen při určitém, poměrně úzkém rozmezí rychlosti větru?“

A potom:, Jaký je váš názor na studie, které prokazují, že stačí vylepšit filtry při spalování fosilních paliv a dosáhne se nižších emisí oxidu uhličitého než při tomhle druhu výroby elektrické energie?“

A pak ještě:, Je větrná energie životaschopnou alternativou, když vezmeme v úvahu náklady na výstavbu a údržbu? Vždyť odběratelé nakonec platí víc než za tradiční způsoby výroby elektřiny.“

Nebyla jsem si jistá, ale měla jsem dojem, že naše průvodkyně ukončila prohlídku dříve než obvykle. Ostatním turistům řekla, aby přijeli zas, ale mně s Braydenem neřekla nic.

„Ta žena byla naprosto neinformovaná,“ pověděl mi, když jsme vyjeli zase na dálnici.

„O větrných mlýnech toho věděla spoustu,“ připomněla jsem m i „Ty kontroverze prohlídce asi příliš neprospěly. Nebo neví, jak se vypořádat s tak úpornými turisty,“ dodala jsem s úsměvem

,3yl jsem úporný?“ podivil se s notnou dávkou překvapení Byl tak ponořen do svých myšlenek, že to vůbec nezaregistroval Připadalo mi to roztomilé.

Snažila jsem se nesmát. „Sel jsi na to moc urputně, to je všechno. Myslím, že na někoho jako ty nejsou připravení“

„To by ale měli Větrná energie je slibná, to ano, ale nejdřív se misejí vyřešit p rob lány s vysokými náklady a omezenou účinností Jinak je to k ničemi“

Chvilku jsem jen seděla a uvažovala, jak nejlépe odpovědět. Žádná rada od kamarádů ani z knih mě nepřipravila na to, jak reagovat v debatě o alternativních zdrojích energie. Jedna z knih - kterou jsem ani nedočetla - se zaměřovala na mužský úhel pohledu Stálo v ní, že ženy by na každém rande měly dát muži pocit důležitosti Předpokládala jsem, že Kristin a Julia by ni teď poradily, abych se zasmála a pohodila vlasy a tuhle debatu zarazila.

To jsem ale nemohla.

,Pleteš se,“ řekla jsem

Brayden jakožto horlivý zastánce bezpečného řízení na pár vteřin odtrhl zrak od silnice a zadíval se na mě. „Co to říkáš?“

Kromě toho, že jsme poznala, že Brayden má stejně jako já plno nejrůznějších vědomostí, objevila jsem na jeho osobnosti ještě něco. Nerad se rrýE To mě nepřekvapovalo. Taky se nerada rrýlím a v tomhle směru toho máme hodně společného. A podle toho, jak popisoval školu a debatní soutěž, jsem vydedukovala, že mi asi málokdy někdo řekne, že se plete - i kdyby to tak náhodou opravdu byk).

Na to pohazování vlasy možná ještě není pozdě. Ale namísto toho jsem se pustila do debaty.

,Pleteš se. Vítr možná není tak účinný, jak by mohl být, ale už jen to, že se tohle odvětví rozvinulo, je veliký krok vpřed oproti zastaralým energetickým zdrojům, na nichž je naše společnost závislá. Cekat, že nový druh výroby bude stejně výkonný a bude nit stejné náklady jako něco, co tady existuje o mnoho déle, je naivní“

„Ale.. “

,JSÍemůžeme popřít, že náklady za ty výhody stojí Klimatické změny jsou čím dál větší problém a vítr redukuje emise oxidu uhličitého, což může nit významný dopad na životní prostředí A taky-a to je asi nejdůležitější - vítr je obnovitelný zdroj. Nezáleží na tom, že ostatní zdroje jsou laciné, když se jednou vyčerpají“

„Ale…“

,Musíme být pokrokoví a hledat, co nás v budoucnu zachrání Soustředit se teď na to, co je cenově výhodné, a ignorovat dopady je krátkozraké a nakonec to povede k pádu lidské rasy. Ti, co smýšlejí opačně, představují neustálý problém, pokud nepřijdou s jiným řešením Většina z nich ale nepřijde. Proto se pleteš.“

Odmlčela jsem se, abych popadla dech, a pak jsem se odvážila na Braydena pohlédnout Sledoval silnici a oči měl dokořán Myslím, že kdybych mi vrazila facku, nešokovato by ho to víc. Okamžitě jsem se v duchu okřikla za to, co jsem řekla. Sydney, proč jsi jenom nezamrkala řasami?

,3raydene?“ oslovila jsem ho váhavě, když ani za ninutu nezareagoval Odpověděl ni dalším mlčením Pak náhle bez varování ostře sjel z dálnice do odstavného pruhu a zastavil, až od kol odletoval prach a kamínky. V tu chvíli jsem si byla absolutně jistá, že mi řekne, abych se vrátila do Palm Springs po svých. Pořád jsme byli několik kilometrů od města.

Namísto toho mě ale vzal za ruce a otočil se ke mně. „Ty,“ vypravil ze sebe bez dechu,, jsi úžasná. Absolutně, jedinečně úžasná.“ A pak mě políbil Byla jsem tak překvapená, že jsem se nedokázala ani pohnout. Srdce mi bušib, ale to spíš z úzkosti Dělám to správně? Pokusila jsem se uvolnit a poddat se tomi polibku. Nepatrně jsem pootevřela rty, ale těb jsem měla napjaté. Brayden se ode mě neodtáhl, což byb dobré znamení Nikdy dřív jsem se s nikým nelíbala a dost jsem se obávala, jaké to bude. Ukázab se, že ten postup není nijak sbžitý. Když se pak ode mě odtáhl, usmíval se. Zřejmě dobré znamení Taky jsem se na něj usmála, protože jsem věděla, že se to ode mě očekává. V hbubi duše jsem ale byla trochu zklamaná. Tohle je ono? S tímhle všichni tolik nadělají? Nebyb to hrozné, ale ani mě to nevynesb do výšin Byb to přesně takové, jak to vypadafo. Rty na rtech.

Se šťastným úsměvem se zase rogel Sledovala jsem ho s nechápavým úžasem Nezmohla jsem se na žádnou reakci Co se to právě stab? To byla moje první pusa?

„Ke Spencerovi, jo?“ ujistil se Brayden, když jsme po chvíli dojeli do centra.

Pořád jsem byla tak vykolejená z toho polibku, že ni chvíli trvab, než jsem si vzpomněla, že po mně profesorka Terwilligerová chtěla cappuccino., Jasně.“

Než jsme zahnuli za roh do ulice, kde se nachází kavárna, Brayden nečekaně zastavil u květinářství „Hned jsem zpátky,“ houkl na mě.

Beze sbva jsem přikývla. Po pěti minutách se vrátil a dával mi ohromnou kytici světle růžových růží „Děkuju?“ řekla jsem a vyzněb to spis jako otázka. Po tom polibku a ujištění, jak jsem úžasná, jsem si vysbužila ještě květiny.

„Nejsou moc vhodné,“ uznaL „V tradiční květinové symbolice by se víc hodily oranžové nebo červené. Ale měli jen tyhle a levandule a ty ni nepřipadáš jako typ, co by měl rád fiabvou“

„Děkuju,“ zopakovala jsem, tentokrát přesvědčivěji Cestou do kavárny jsem vdechovala vůni růží a uvědomila jsem si, že ni ještě nikdo nikdy květiny nedal Před kavárnou jsem vystoupila z auta a Brayden byl v okamžiku u mě, aby n i podržel dveře. Vešli jsme dovnitř a mně se skoro až ulevib, když jsem viděla, že je v práci Trey. Jeho utahování bude hezký návrat do reality, když se ni teď život obrátil vzhůru nohama.

Trey si nás nejdřív ani nevšiml Bavil se u pultu s klukem, který vypadal jen o máfo starší než rry. Jeho opálená pleť, černé vlasy a podobné rysy v obličeji ni hned napověděly, že ti dva jsou příbuzní S Braydenem jsme diskrétně čekali za tím klukem Až pak si nás Trey všiml a zatvářil se vážně. Trochu ho překvap ib, že nás tam vidí, ale aspoň trochu se uvolni

„Melboumeová, Cartwrighte. Přišli jste si po větrných mlýnech doplnit hladinu kofeinu?“

„Víš, že po čtvrté kofein nikdy nekonzumuju,“ prohlásil Brayden , Ale Sydney potřebuje něco pro profesorka“

,Aha,“ řekl Trey. „To, co obvykle? Pro tebe a profesorku T.?“

, Jo, ale já si tentokrát dám ledovou kávu“

Trey mě obdařil chápavým pohledem „Potřebuješ se trochu zchladit, co?“

Obrátila jsem oči v sbup. Ten kluk před námi tam pořád postával Trey pokynul hlavou směrem k němu a vzal dva kelímky. „To je můj bratranec Chris. Chrisi, to je Sydney a Brayden“

Tohle misel být ten,./dokonalý4 Treyův bratranec. Na pohled ni nepřipadal o nic lepší než Trey, jen byl vyšší Ne tolik jako Dinitrij, ale pořád to byla slušná výška.

V obličeji vypadali oba bratranci podobně a oba také měli vysportovanou postavu Chris měl dokonce podobné škrábance a modřiny jako Trey, což mě přivedb k úvahám, jestli provozují v rodině i stejné sporty. Chris vůbec nepůsobil jako někdo, kdo by mohl Treye zastínit, ale možná už jsem ovlivněná naším přátelstvím „Odkud jsi?“ zeptala jsem se.

„Ze San Franciska,“ odpověděl Chris.

, Jak dlouho se zdržíš w městě?“ dotázal se Braydea

Chris na něj obezřetně pohlédL „Proč to chceš vědět?“

Brayden se zatvářil překvapeně, což jsem mi jen těžko mohla zazlívat. Než někdo z nás stihl vymyslet odpověď jako z knihy ,Jak vést bezvýznamnou konverzaci“, vložil se do toho Trey. „Klídek, Chrisi Jenom se snaží být mflí Nepracují pro žádnou špionážní rozvědka“

Brayden opravdu ne.

„Promiň,“ řekl Chris, ale žádná lítost z toho nezazněla. To byl další rozdíl mezi oběma bratranci. Trey by se torrujen zasmál V jejich rodině jsou gevně různé úrovně přátelskosti,f á r týdnů.“

Potom už jsme se ani Brayden, ani já neodvážili říct nic dalšího. Chris naštěstí využil příležitosti a odešel s tím, že Treyovi zavolá později Jakmile se vzdálil, Trey omluvně zavrtěl hlavou a postavil na pult kávy. Sáhla jsem pro peněženku, ale Brayden jen mávl rukou a zaplatil to.

Trey iru vrátil drobné. „Už máme rozpis služeb na příští týden.“

„Už?“ Brayden se na mě podíval „Nevadilo by ti, kdybych zašel na vteřinku dozadu? Samozřejmě nemyslím tu vteřinu doslova.“

, Jen běž,“ řekla jsem Když odešel, obrátila jsem se na Treye. „Potřebuju tvou pomoc.“

Trey povytáhl obočí „Myslel jsem, že tohle od tebe v životě neuslyším“

To jsme byli dva. Teď jsem si ale připadala ztracená a Trey byl jediný, kdo mi mohl pomoct. ,3rayden mi dal kytky,“ prohlásila jsem O té puse jsem se zmiňovat nechtěla.

,A?“

„Proč to udělal?“

„Protože se mo líbíš, Melboumeová. Takhle to kluci dělají Zaplatí ti večeři, kupují dárky a do ulají, že na oplátku… se budou i oni líbit tobě.“

„Ale já se s ním pohádala,“ sykla jsem a úzkostlivě pohlédla ke dveřím, za nimiž zmizel „Chvilku předtím, než mi dal ty květiny. Řekla jsem iru, že se plete ohledně alternativních zdrojů energie.“

,Počkej, počkej,“ brzdil mě Trey. „Tys řekla Braydenu Cartwrightovi, že se plete?“

Přikývla jsem „Tak proč zareagoval takhle?“

Trey se rozesmál srdečným smíchem a ve mně zatmufo, že tím Braydena přiláká. „Nikdo nxi nikdy neříká, že se plete.“

, Jo, to ni došb.“

, A už vůbec mu to neříkají holky. Pravděpodobně jsi jediná. A nejspíš jsi taky jediná natolik chytrá, abys nxi to říct mohla“

Byla jsem čím dál netrpělivější „Chápu. Ale co ty kytky? Proč ty komplimenty?“

Trey zavrtěl hlavou a vypadal, že se začne znovu smát. „Melboumeová, jestli to nevis, tak ti to nepovím“

Byla jsem nervózní, že se Brayden každou chvíli objeví, a tak jsem Treyovu radu k ničemo radši nekomentovala. Namísto toho jsem se zeptala: „Chris je ten dokonalý bratranec, o kterém jsi mluvil?“

Trey se přestal ucubvat. „To je o a Cokoli udělám, on svede lip.“

Zalitovala jsem, že jsem se Treye vůbec ptala Stejně jako Adrian patřil k těm lidem, u kterých vidím nerada, že se trápí „Mně teda nijak dokonalý nepřipadal Ale nejspíš jsem předpojatá, když jsem tak často s tebou. Laťku dokonabstijsi nastavil ty.“

To mu opět vykouzlib úsměv ve tváři „Ombuvám se za jeho chování Vždycky byl takový. Nepatří zrovna k nejmilejším z rodiny Juarezů. To jsem samozřejmě já.“

„Samozřejmě,“ souhlasila jsem

Usmíval se ještě, když se Brayden vrátil Ale když jsme pak odcházeli a já se ohlédla, už se zase tvářil zachnxiřeně. O něčem přemýšlel a já si přála, abych inu mohla nějak pomoct

Cestou zpátky na Amberwood Brayden stydlivě řekl „Takže teď vím, jak budu následující dva týdny pracovat.“

„To je … dobře,“ poznamenala jsem

Zaváhal „Takže… vím, kdy tě můžu zase někam vytáhnout. Pokud se mnou ovšem ještě chceš někam vyrazit.“

Kdybych už tak nebyla úplně ohromená ze všech udábstí dnešního dne, překvapflo by mě to. Brayden se mnou ještě chce jít na rande? Proč? Holky mo už vůbec neříkají, že se plete. Pravděpodobně jsi jediná. A nejspíš jsi taky jediná natolik chytrá, abys mo to říct mohla A co je důležitější - chci s ním já jít znovu na rande?

Podívala jsem se na něj a pak na růže. Vzpomněla jsem si na jeho oči, když se na mě díval v autě. Uvědomila jsem si, že pravděpodobnost, že někdy najdu jiného kluka, který považuje za zábavu Shakespeara a větrné mlýny, je pranepatrná.

, Jasně,“ řekla jsem

Zarryšleně přimhouřil oči „Nepořádá teď náhodou vaše škola nějaký ples? Chceš tamjít? Lidi na takové akce chodí, že jo?“

„Slyšela jsem o tom Jak to víš?“

,Plakát,“ řekl Odbočil na příjezdovou cestu k mojí koleji, kde nad vchodem visel plakát vyzdobený pavučinami a netopýry PRUĎTE S TRAS IT NA HALLO WEENSKÝ PLES.

, Aha, “ řekla jsem „Tohle.“ Eddie měl pravda Skutečně zaznamenávám data selektivně. „Klidně můžeme j i Jestli chceš.“

, Jasně. Teda jestli chceš.“

N as tab ticho. Oba jsme se rozesmáli

„Tak jo,“ řekla jsem , Asi půjdeme.“

Brayden se ke mně nakbnil a já zpanikařila. Vzápětí mi ale došb, že chce mít jen lepší výhled na ten plakát, Je to až za týden a pár dní“

„To máme dost času na to, abychom si sehnali kostýmy.“

, Asi ano. Ačkoli…“

A pak se stala další šílená věc. Vzal mě za ruka

Musela jsem si přiznat, že jsem od toho moc neočekávala, hlavně po své reakci na pusu u krajnice a následných smíšených pocitech. Ale když pobžil svou ruku na mou, překvapib mě, že je to zase jako… no, dotýkat se něčí ruky. Myslela jsem, že to bude doprovázet aspoň husí kůže nebo zrychlený tep. Mojí nej větší emoční reakcí ovšem byla nejistota, co mám s tou rukou dělat. Proplést si s ním prsty? Stisknout moji?

„Rád bych tě viděl dřív,“ prohlásil Už zase mluvil váhavě., Jestli ovšem chceš.“

Podívala jsem se na naše ruce a snažila se přijít na to, jak se cítím Měl hezké ruce. Hladké a hřejivé. Zvykla bych si dotýkat se jich A samozřejmě voněl po kávě.

Stačí to, aby se na tom vybudovala láska? Opět se mě zmocnila nejistota. Copak mám na něco takového právo? Nejsem v Palm Springs kvůli svojí zábavě. V alchymii neexistuje žádné ,já“. Technicky vzato ano, ale o to teď nejde. Věděla jsem, že moji nadřízení by to neschvabvali Jenže kdy budu mít znovu takovou příležitost? Kdy zase dostanu od někoho kytky? Kdy na mě bude někdo takhle toužebně hledět? Rozhodla jsem se do toho vrhnout.

, Jasně,“ řekla jsem „Zase někam vyrazíme.“

8. kapitola

Až do víkendu jsme si s Braydenem nikam nevyšli Ani jeden z nás nebyl zastáncem víkendové večerní zábavy. Radši jsem si dělala úkoly Navíc jsem víkendové večery obvykle trávila s partou - buď jsme jezdili za dárkyní, nebo se prováděly experimenty. Tenhle týden Eddie poskytl vzorek krve a já u toto schválně nebyla, protože jinak by mě Soňa určitě znovu přemlouvala.

Brayden se se mnou chtěl sejít v sobotu, jenže zrovna na ten den jsem slíbila Adriánovi, že to odvezu do San Dieg^. Udělali jsme tedy s Braydenem kompromis a sešli se aspoň na snídani, než jsem vyrazila na cestu Zašli jsme do restaurace, která patřila k jednonxi z mnoha golfových hřišť v Palm Springs. Přestože jsem se chtěla o útratu podělit, Brayden všechno zaplatil a ještě mě odvezL Když pak zastavil před mou kolejí, aby mě vysadil, čekalo mě tam nemilé překvapeni Před budovou na lavičce seděl Adrian a tvářil se znuděně.

, Ježíši,“ zaúpěla jsem

„Co je?“ podivil se Brayden.

„Tamhle je můj bratr.“ Věděla jsem, že už se tomi nelze vyhnout. Došlo k nevítaném! Adrian by se pravděpodobně chytil Braydenova auta a nepustil se, dokud by se s ním neseznámí „Pojď, představím vás.“

Brayden vystoupil z auta a nervózně pohlédl na ceduli s nápisem ZAKAZ PARKOVÁNÍ. Adrian s výrazem neobyčejného uspokojení vyskočil z lavičky.

„Neměla jsem tě náhodou vyzvednout u tebe doma?“ zeptala jsem se.

„ S o ň a m ěla nějaký vyřizování, tak n i nabídla, že mě sem cestou hodí,“ vysvětE „Myslel jsem, že ti to ulehčím“ Adrian věděl, že mám dnes ráno rande, takže jsem si nebyla jistá, jestli jsou jeho důvody opravdu tak altruistické.

„Tohle je Brayden,“ po věděla jsem m i ,3raydene, Adrian.“

Adrian mu potřásl rukou „Hodně jsem toho o tobě slyšeL“ O tom jsem nepochybovala, jen jsem uvažovala, od koho.

Brayden ho obdařil přátelským úsměvem „Zato já o tobě neslyšel nic. Ani jsem nevěděl, že má Sydney ještě jednoho bratra.“

„Ty ses o mně nikdy nezmínila?“ Adrian po mně střelil pohledem předstírané ublízenosti

„Nikdy na tebe nepřišla řeč,“ řekla jsem

„Ty jsi ještě na střední?“ zeptal se Adrian a kývl hlavou směrem k mustangovi „To asi mísíš nit slušnej přivýdělek, abys utáhl takový auto, co? Leda bys patřil k těm povalečům, co tahají peníze z rodičů.“

Brayden se zatvářil rozhořčeně. „Samozřejmě, že ne. Skoro každý den pracuju v kavárně.“

„V kavárně,“ zopakoval Adrian tónem, v němž se odrážel milión nuancí nesouhlasu , Aha.“ Podíval se na m ě., Asi by to mohlo být i horši“

, Adrianě…“

„Nepředpokládám, že tam budu pracovat věčně,“ namítl Brayden „Přijali mě na univerzitu ve Stanfordu a Dartmouthu“

Adrian zamyšleně přikývL „To je asi respektovaná škola. Ale stejně jsem vždycky měl za to, že tam studují jen lidi, co se nedostali na Yale nebo na Harv…“

„Už vážně mísíme jet,“ skočila jsem m i do řeči a popadla ho za paži Pokusila jsem se ho odtáhnout z parkoviště, ale nepovedlo se mi to ., Abychom neuvízli někde v zácpě.“

Brayden se podíval na svůj telefon „Touhle dobou by cestou na západ neměl být moc velký provoz, ale o víkendu člověk nikdy neví, kam turisté zamři Hlavně když je v San Diegu tolik lákadeL Když se podíváš na vzorce dopravy a aplikuješ je na teorii chaosu…“

,Přesně tak,“ vyhrkla jsem „Lepší se pojistit než potom litovat Napíšu ti, až se vrátím, jo? Vymyslíme, co podnikneme se zbytkem týdne.“

Tentokrát jsem se nemisela stresovat s potřásáním rukama nebo líbáním Zaměřila jsem se jen na to, abych Adriana odtáhla dřív, než plácne něco ještě nevhodnějšího. Brayden se dokázal rozohnit, když jsme spolu probírali akademická témata a já s ním nesouhlasila, ale teď se choval krotce. Zatím se ani nenaštval, ale působil dost znepokojeně. To je tak, když Adrian zapracuje i na tom nejpotodovějším č to věku „Co to byto?“ spustila jsem, sotva jsme se ocitli bezpečně na sedadle mého Latte. „Nemohls říct prostě jenom ,Rád tě poznávám4 a nechat to být?“

Adrian se uvelebil na sedadle spolujezdce natolik naležato, jak mu jen bezpečnostní pás dovoE ,Jen mám o tebe obavy, ségro. Nechci, abys skončila s nějakým zkrachované em Věř ni, že na takové věci jsem expert“

„Oceňuju tvou úžasnou starostlivost, ale tohle zvládnu sama. Díky.“

, Afe no tak. Bannan? Proč ne nějaký byznysmen?“

„Líbí se ni, že je barman Vždycky voní po kávě.“

Adrian stáhl okénko a nechal vítr, aby mi cuchal vlasy. ,Překvapuje mě, že to necháš řídit, když se neustále děsíš, aby se někdo náhodou nedotkl ovládání tvýto auta.“

„Myslíš třeba otevírání oken?“ zeptala jsem se významně. „Když máme zapnutou klimatizaci?“ Adrian pochopil a okno zase zavřeL „Chce řídit. No tak ho nechám Navíc se ni to auto moc líbí“

, Je hezký,“ uznal Adrian , Afe nikdy jsem tě nepovažoval za ten typ, co jde po odznacích společenskýho postavení“

„To taky nejsem To auto se ni líbí, protože je zajímavé a má dtouhou historii“

,Jinak řečeno, je odznak společenskýto postavení“

, Adrianě,“ povzdechla jsem si „Tohle bude dlouhá cesta.“

Nakonec jsme šiji ale výborně užili Navzdory Braydenovým spekulacím byl provoz plynulý a v půli cesty jsem usoudila, že potřebuj u přestávku na kávu Adrian si dal moka a zeptal se :,Můžeš mě protentokrát založit, Sageová?“ A po zbytek cesty jsme pokračovali v odlehčené konverzaci Když jsme pak byli na cestě asi půl hodiny, všimJa jsem si, že je zamlklý, otrávený a zamyšlený. Jen koukal z okna.

Mohla jsem jen předpokládat, že si začíná uvědomovat, že se má setkat se svým otcem To jsem si dovedla představit Kdybych měla vidět toho svého, taky bych byla nervózní Ale nemyslela jsem, že by Adrian ocenil chvilku psychoterapie, a tak jsem sáhla po bezpečnějším tématu, abych ho vytáhla zjeto zachmuřelé nálady.

„Už jste něco vyčetli z Eddieho a Dimitnjovy krve?4 zeptala jsem se.

Adrian na mě překvapeně pohlédL „Nečekal jsem, že to vytáhneš.“

„Hele, zajímá mě věda kolem toho. Jenom jsem se nechtěla přímo zúčastnit“

To přijal, ,Zatím toho moc nevíme. Poslali vzorky do laboratoře - do jedný z vašich laboratoří, myslím-, aby zjistili, jestli je mezi nini nějaký fyzický rozdíL Soňaajá jsme zaznamenali v Belikovově krvi…. Nevím, jak to popsat. Něco jako šumění éteru Ne že by někoho překvapilo, že má v krvi magii Většině lidí připadá magický všechno, co dělá.“

,Afe no tak,44 řekla jsem „To není fér.44

„Není? Vis, jak k němí Castile vzhlíží Až dospěje, chce být jako Belikov. A přestože do našeho výzkumi niuví hlavně Soňa, ani by se nenadechla, kdyby s ním předem všechno nezkonzultovala. ,Co myslíš, Dimitnji?4 ,Je to dobrý nápad, Dinitnji?4,Prosím tě, dej nám své požehnání, abychom všichni mohli padnout na kolena a Podrážděně jsem zavrtěla hlavou. „Opět - nefér. Jsou partneři ve výzkuím Samozřejmě, že s ním musí všechno konzultovat“

, JConzultuje s ním víc než se mnou.“

Pravděpodobně proto, že se Adrian u experimentů vždycky tváří znuděně, ale to jsem teď nechtěla vytahovat „Oba jsou bývalí Strigojové. Mají na to jedinečný pohled.“

Chvilku inlčeL „Dobře. To misím uznat Ale nemůžeš nic namítnout proti tonu, že co se týkalo Rose, nešlo o žádné soupeření mezi mnou a jím Vidě las je spolu Já nikdy neměl šanci Nemohl jsem se mu vyrovnat.“

„No a proč bys měl?“ Chtěla jsem se ho zeptat, co s tím má společného Rose, ale Jill n i už několikrát říkala, že Adriana přivede zpět k tématu Rose naprosto cokoli , Protože jsem ji chtěl,“ odpověděl Adrian.

„Chceš ji pořád?4

Žádná odpověď Rose byla nebezpečným tématem Litovala jsem, že na to teď přišla řeč.

„Podívej,“ řekla jsem „Ty a Dinitnj jste dva různí lidé. Neměl by ses s ním srovnávat. Nemel by ses snažit být jako on Nebudu tady sedět a pomlouvat ho. Mám Dimitnje ráda. Je chytrý a oddaný své práci, šíleně statečný a pro nepřátele děsivý. Dobře bojuje. A je to hodný chlap.“

Adrian se ušklíbl, Ještě jsi zapomněla říct, že je drsně krásný.“

„Hele, ty taky nejsi k zahození,“ poškádlila jsem ho. Něco podobného mi kdysi taky řekl Neusmál s e ., A nepodceňuj se. Taky jsi chytrý a dokážeš se vymluvit ze všeho. Nepotřebuješ ani magické charisma.“

„Zatím tedy nevidím žádný rozdíl rrezi sebou a pouťovým kouzelníkem“

, JSÍech toho,“ řekla jsem Dokázal mě rozesmát i u těch nejvážnějších témat. „Víš, jak to myslím. A taky jsi jedním z nej loajálnějších lidí, jaké znám A záleží ti na ostatních, i když předstíráš, že ne. Vidím, jak se staráš o JflL Není moc M, co by cestovali přes četou zemi, aby jí pomohli A skoro nikdo by neudělal to, cos udělal ty, když jsijí zachránil život.“

Adriánovi opět chvilku trvalo, než odpověděl.„Ale opravdu se loajalita a starostlivost tolik cení?“

„Pro itě znamenají všechno.“

V mé odpovědi nebyla ani stopa váhavosti V životě už jsem se setkala s vypočítá vostí a tím, že vám někdo vrazí nůž do zad. Můj vlastní otec neposuzuje lidi podle toho, jací jsou, ale co pro něj můžou udělat. Adriánovi záleží na jeho blízkých, i když je prostořeký a chová se někdy nadutě. Viděla jsem ho riskovat život, aby to dokázal. Vzhledem k tomu, že jsem někomu nechala vypíchnout oko, abych pomstila svou sestra.., oddanost je rozhodně něčím, co oceňuja Po zbytek cesty už Adrian nepromluvil, ale aspoň už jsem z něj nemela dojem, že by se utápěl v depresích \ýpadal zamyšleně, takže už jsem si s ním nelámala hlava Trochu n ě ale znervózňovalo, že jsem ho několikrát přistihla, jak si n é nenápadně prohlíží V duchu jsemsi přehrála všechno, co jsem mu řekla, a snažila se přijít na to, čímjsem si vysloužila takovou pozornost.

Adriánův otec byl ubytovaný v hotelu v San Diegu, v podobném podniku, v jakém jsem dneska posnídala s Braydenem Byznysmeni se tam mísili s turisty v pestrobarevných košilích potištěných tropickými motivy. Ráno jsem si málem oblékla džíny a teď jsem byla vděčná, že jsem se nakonec rozhodla pro šedou sukni a halenku s krátkými rukávy s tlumeným modrošedým vzorkem Sukně měla taky nepatrný stromkovitý vzorek. Obvykle bych si nevzala dva různé vzorky najednou, ale tohle mi připadalo hezky odvážné. Než jsem ráno odešla na snídani, ukázala jsem se Jill a té chvíli trvalo, než objevila, proč se jí předvádím Pak obrátila oči v stoup.

,Jo, Sydney. Fakt jsi rebelka.“

Adrian měl na sobě svoje typické letní oblečení - džíny a košili s vyhrnutými rukávy, kterou navíc neměl ani zastrčenou a několik horních knoflíků si nechal rozepnutých. Takhle chodil oblečený neustále, ale někdy se uměl vyšvihnout. Dnes ovšem ne. Jeho džíny byly nej obnošenější, jaké jsem na něm kdy viděla - na kolenou už měl skoro díry. Tmavozelená košile se iru sice hodila k očím a byla z kvalitního materiálu, ale byla neuvěřitelně zmačkaná. Kdyby v ní spal, nebo ji přechovával zmichlanou na podlaze, takového efektu by nedocílí Kdybych si toho všimla už vAmberwoodu (a mojí hlavní starostí nebylo odtáhnout ho od Braydena), trvala bych na tom, aby šiji před cestou vyžehli

Samozřejmě ale pořád vypadal hezky. Vždycky vypadal hezky, ať už měl oblečení a vlasy v jakémkoli stavu To mě na něm rozčilovalo. Díky svémi nedbalému vzhledu působil jako nějaký zasněný model z Evropy. Jak jsem si ho tak prohlížela ve výtahu do druhého patra, uvědomila jsem si, že asi není náhoda, že si zrovna na setkání s otcem zvolil takový nedbalý oděv. Otázkou bylo proč. Stěžoval si, že mu otec neustále vytýká nějaké chyby. A tímhle oblečením iru dá důvod navíc.

Dveře výtahu se otevřely, a když jsme vystoupili, zalapala jsem po decha Zadní stěnu lobby tvořila okna s nádherným výhledem na Tichý oceáa Adrian se uchechtl mé reakci a vytáhl mobi „ B ě ž se podívat, já zatím zavolám staříkovi“

To ni nemisel říkat dvakrát. Došla jsem k prosklené stěně a obdivovala šedomodrou masu vody. Když je zamračeno, asi je těžké určit, kde končí obloha a začíná hladina. Dneska bylo nádherně, slunce svítilo na azurovém nebi Po pravé straně lobby se nacházely dveře na terasu ve středozemním stylu, kde se podávaly obědy a večeře pod širým nebem Dole jsem zahlédla bazén stejně modrý jako nebe. Obklopovaly ho palmy a lehátka Neměla jsem v sobě stejnou touhu po vodě jako ti, kteří ovládají vodní magii, jako třeba JflL Ale už skoro dva měsíce žiju v poušti Bylo to úžasné.

Ta nádhera venku mě pohltila natolik, že jsem si ani nevšimla, že se ke mně Adrian připoj! Vlastně jsem nevěděla, že stojí hned vedle mě. Všimla jsemsi ho, až když nějaká maminka zavolala na dcerku také pojmenovanou Sydney, což mě přimělo se otočit. Adrian stál jen kousek ode mě a sledoval mě s pobavením Trhla jsem sebou a o krok ustoupila „Co takhle mě příště upozornit?“

Usmál se. „Nechtěl jsem tě rušit Pro změnu jsi vypadala šťastná.“

„Pro zněnu? Jsem šťastná skoro pořád.“

Zhala jsem Adriana natolik dobře, že jsem na něm viděla, že se chystá pronést nějakou kousavou poznámka Na poslední chvíli si to ale rozmyslel a zvážněl. ,3 tím klukem.. s tím Brendanem…“

,3 Braydenem“

„S Braydenem jsi šťastná?“

Překvapeně jsem na Adriana pohlédla. Takové otázky obvykle nepokládal a z jeho výrazu jsem nedokázala vyčíst, co tím teď sleduje.

, Asi jo,“ odpověděla jsem nakonec. ,Jo. Teda nejsem s ním nešťastná.“

To přimělo Adriana znovu k úsměva „Dokonalá odpověď. A co se ti na něm líbí? Kromě auta a toho, že voní po kafi.“

„Líbí se n i že je chytrý,“ řekla jsem „Líbí se ni, že sipřed ním nemisím hrát na hloupou“

Teď se Adrian zamračí „To děláš hodně lidem?“

Můj hořký snich mě samotnou překvap! „Hodně lidem? Snažím se o to neustále. Nejspíš ta nejdůležitější věc, kterou jsem se na Amberwoodu naučila, je, že lidi nejsou rádi když vidí, kolik toho víš. S Braydenem se ani jeden z nás nemusí cenzurovat. Třeba jenom dneska ráno. Chvíli jsme se bavili o haltoweenských kostýmech a pak jsme přešli na původ aténské demokracie.“

„Netvrdím, že jsem génius, ale jak jste se dostali k takovými milenkovýrru přemetu?“

„Naše halloweenské kostýmy. Půjdeme za Řeky. Za starověké Řeky.“

„Samozřejmě,“ přitakaL Jeho sarkasmus se mu opět vraceL „Takže nebudeš mít sexy kostým kočičí ženy Jen úctyhodný feministický oděv.“

Zavrtěla jsem hlavoa ,feninistický? Ale ne. Aténské ženy měly k feministkám asi tak daleko jako ty… To je jedno, zapomeň na to. Není to důležité.“

Adrian se nad tím zamyslel. „To je ono, že jo?“ Sklonil se ke mně a já málem uhnula…, ale něco v jeho očích mě zadrželo na místě.

„Co?“ zeptala jsem se.

Ukázal na mě.,Právě ses zarazila. Právě si kvůli mně hraješ na hloupou.“

Zaváhala jsemjen na okamžik. J o . Tak nějak.“

„Proč?“

,Protože ve skutečnosti nechceš slyšet nic o starověkých Aténách, stejně jako nechceš poslouchat Braydenovo vyprávění o teorii chaosu“

„To je něco jinýho,“ prohlásil Adrian Nepohnul se a pořád u mě stál hrozně blízko. Měb by mi to vadit, ale nevadib. „On je nudný. S tebou je učení zábava. Jako knížka pro děti nebo odměna po škole. Pověz mi o těch tvých… ehm, aténských ženách.“

Snažila jsem se neusmát. Jeho úrrysly jsem obdivovala, ale věděla jsem, že doopravdy nestojí o žádnou lekci z historie. Znovu jsem přemýšlela, jakou hru to se mnou hraje. Proč předstírá, že ho to zajímá? Pokusila jsem se vymyslet odpověď, která by se vešla do minuty.

„Většina aténských žen nebyla vzdělaná. Očekávab se od nich, že budou sedět doma, mít děti a starat se o domácnost Nejpokrokovější ženy byly hetéry. Byly to společnice pro zábavu a takové lepší prostitutky. Byly vzdělané, a tudíž přitažlivější Mocní muži drželi své manželky doma, kde vychovávaly jejich děti, a zábavu hledali uhetér.“ Odmlčela jsem se anebyla sijistá, jestli něco z toho pochopi ,Jak jsem řekla, není to důležité.“

, jsíevím,“ prohlásil Adrian zamyšleně.,Prostitutky mi připadají nesmírně důležité.“

, Je velmi osvěžující vidět, že se některé věci nezměnily,“ ozval se nový hlas.

Oba jsrre sebou trhli a podívali se na zamračeného muže, který se k nám připojí

Adriánův otec právě dorazí

9. kapitola

Ti z nás, kteří vědí, po čem se koukat, poznají Moroje podle bledé pleti a vysoké štíhlé postavy. Většině lidí připadají jejich rysy výjimečné, ale vanpýry by v nich nehledali Lidem připadají neobvyklí a oslniví Proto Lia tolik obdivovala Jillin nadpozemský vzhled. Když jsem pohledem přejela morojsky bledou pleť pana Ivaškova, podlouhlý obličej, zarputilý výraz a prošedivělé vlasy, divila jsem se, že ho za vampýra nepovažují úplně všichni Ne, vampýr není ten nejvýstižnější výraz, usnesla jsem se nakonec. Vypadal spis jako majitel pohřebního ústava

„Tati,“ vypravil ze sebe Adrian strnule., Jako vždy je mi ctí“

, Jak pro koho.“ Jeho otec si mě prohlížel a pohledem spočinul na mojí tváři Napřáhl ke mně ruka Uchopila jsem ji, hrdá na to, že potřásání rukama s Moroji už mě nevykolejí „Nathan Ivaškov.“

„Sydney Sageová,“ opáčila jsem „Moc ráda vás poznávám, pane.“

,Potkal jsem Sageovou, když jsem se tu poflakoval,“ objasnil Adrian „Byla tak hodná, že mě sem dneska přivezla z L. A , jelikož nemám auto.“

Nathan na mě ohromeně pohlédl. „To je dlouhá cesta“ Ne tak dlouhá jako z Palm Springs, ale usnesli jsme se, že bude bezpečnější a uvěřitelnější, když si bude myslet, že se Adrian zdržuje v Los Angeles.

„Mně to nevadí, pane,“ řekla jsem Podívala jsem se na Adriana. „Tak já půjdu pracovat. Napíšeš mi, až budeš chtít vyrazit zpátky?“

„Pracovat?“ dotázal se znechuceně. „No tak, Sageová. Běž si radši koupit bikiny a užívej si u bazénu“

Nathan se nevěřícně díval z jednoho na druhého. „Tys ji přemluvil, aby tě sem přivezla, a teď ji ještě necháš čekat, než dáš povel k odjezdu?“

„Opravdu mi to ne…“ vložila jsem se do toho.

,Je alehymistka,“ pokračoval Nathan „Ne tvůj šofér. V tom je veliký rozdíL“ Některé dry v Amberwoodu jsem o tom pochybovala. ,Pojďte, slečno Sageová.

Pokud jste promarnila den tím, že sem vezete mého syna, to nej menší, co pro vás rrůžu udělat, je, že vás pozvu na oběd.“

Střelila jsem zděšeným pohledem po Adriánovi Neměla jsem strach ze společnosti Morojů. Na podobné situace jsem si zvykla už dávno. Jen jsem si nebyla jistá, jestli mě Adrian chce nit u rodinného znovushledání To nebylo součástí plánu A nebyla jsem si jistá ani tím, jestli u toho chci být j á „Tati,“ ozval se Adrian

„Trvám na tom,“ prohlásil Nathan škrobeně. „Dávej pozor a uč se ^lantnosti“ Otočil se a vykročil, předpokládal, že ho budeme následovat Vydali jsme se za ním „ M ěla bych si najít nějakou výniuvu a odejít?4 pošeptala jsem Adriánovi

„Ne, když řekl tím svým tónem, že na tom trvá,“ odpověděl ni šeptem

Když jsem viděla tu úchvatnou restauraci na terase s výhledem na slunný oceán, na okamžik jsem si pomyslela, že oba Ivaškovy přežiju Sedět tam a kochat se výhledem by mohlo stát za to drama Jenže Nathan minul dveře na terasu a zamířil k výtahu. Poslušně jsme ho následovali Vzal nás do přízemí do restaurace jménem Vývrtka. Místnost byla potemnělá a bez oken, u stropu visely dlouhé trámy a sedělo se v boxech s černými koženými sedadly Stěny lemovaly dubové sudy a jediné světb vycházelo z červených skleněných lamp. Kromě barmana tam nikdo nebyl, což mě touhle dobou ani nepřekvapovalo.

Ale překvapovalo mě, že nás Nathan vzal sem, a ne do nóbl venkovní restaurace. Měl na sobě drahý oblek, který by se hodil spíš pro obchodníka z Manhattanu Proč nejde do módní luxusní restaurace a namísto toho chce radši obědvat v potemnělé…

Potemnělé.

Málem jsem zaúpěla Samozřejmě, že terasa pro Moroje nepřipadá v úvahu Slunečné odpoledne, které ni připadalo ideální, by byto pro Ivaškovy utrpením Ostatně i tak oba vypadali, že pro ně tohle shledání není ničím jiným

„Pane Ivaškove,“ oslovil ho barman „Vítám vás zpátky.“

„Můžete nám zase přinést jídlo sem?“ dotázal se Nathan

,Samozřejmě.“

Zase. Tohle podzemní doupě se patrně stalo Nathanovým hlavním působištěm od doby, kdy dorazil do San Dieg^. Naposled jsem toužebně vzpomněla na terasu a následovala Nathana s Adriánem dáL Nathan vybral stůl v rohu pro osm lidí Asi má rád kolem sebe prostor. Nebo možná chce předstírat, že předsedá firemní schůzi Barman nám přinesl menu a zapsal si naše objednávky na pití Objednala jsem si káva Adrian si poručil martini, čímž si vysloužil nesouhlasný pohled od svého otce i ode mě.

„Vždyť je sotva poledne,“ poznamenal Nathan

,Já vím,“ opáčil Adrian „Překvapuje mě, že jsem vydržel tak dlouho.“

Nathan jeho poznámku ignoroval a obrátil se na m ě., Jste velice mladá. Musela jste u alchymistů začít teprve nedávno.“

„Všichni začínáme mladí,“ souhlasila jsem „Samostatně pracuju něco málo přes rok.“

„To obdivuju. Prokazujete tím velkou dávku zodpovědnosti a iniciativy“ Pokynul barmanovi, který m i přinesl láhev minerálky, na znamení díků. „Není žádným tajemstvím, co si o nás alchymisté myslí, ale zárowň nám prokazujete spoustu dobrého. Vaše výkonnost je obdivuhodná. Škoda, že moji vlastní lidé si z vás neberou příklad.“

, Jaká je situace u Morojů?“ zeptala jsem se. „Co královna?“

Nathan se téměř usmáL „Chcete mi říct, že nevíte?“

Věděla jsem - přinejmenším to, co vědí alchymisté. „Vždycky je jiné slyšet o tom z pohledu někoho zevnitř, pane.“

Zasmál se. Byl to drsný zvuk, jako by Nathan Ivaškov smích neměl příliš nacvičený. „Situace je lepší, než byla. Ale není skvělá. Ta dívka je chytrá, to se jí misí nechat.“ Předpokládala jsem, že „ta dívka“ má být Vasilisa Dragonirová, mladičká královna Morojů a Rosina nejlepší kamarádka. ,Jsem si jistý, že by nechala projít zákony dhainpýrů a zrušit dědičné zákony, ale uvědomuje si, že by si tím proti sobě jen poštvala svoje oponenty Takže hledá kompromisy a několik nepřátel už přetáhla na svou strana“

Dědičné zákony Ty mě zajímaly. Mezi Moroji je dvanáct královských rodů a Vasilisa s Jill jsou jedinými členkami toho jejich. Současný morojský zákon tvrdí, že panovník misí mít alespoň jednoho člena rodu Právě proto se Jill stala politickým terčem Úkladný vrah by měl problém proniknout vynikající královninou ostrahou Kdyby odstranil její sestru, výsledek by byl tentýž a Vasilisa by přišla o trůn Proto Jill skončila tady v úkryta Nathanovy myšlenky se ubíraly stejným směrem „Taky je natolik chytrá, aby ukrývala tu svou sestru, toho bastarda.“ Věděla jsem, že bastardem míní nemanželské dítě. Nepoužil to jako urážku, ale přesto jsem sebou trhla „Proslýchá se, že vaši lidi o tom něco vědí Předpokládám, že na tohle ni asi nenabídnete pohled zevnitř, co?“

Zavrtěla jsem hlavou a snažila se udržet přátelský tón „Promiňte, pane. Tak daleko moje vědomosti nesahají“

„Možná to je tím, jaké pokládáš otázky, tatí.“

Tahle restaurace není dost velká, aby se do ní vesto vzrůstající napětí Instinkt mi napovídal, abych se tvářila, že tam vůbec nejsem, ale stejně jsem promluvila.

, Adrian studuje na univerzitě,“ řekla jsem „Umění Je velice talentovaný.“ Adrian mě obdařil tázavým a trochu pobaveným pohledem Některé jeho obrazy jsou vážně dobré. Jiné - obzvlášť ty, které matoval, když u toho pil - vypadaly, jako by omylem vylil na plátno barva To jsem mu sdělila už při mnoha příležitostech.

Nathan vypadal, že to na něj dojem neudělalo. „Ano. Už dřív matoval Nevydrželo m i to.“

, Jiná doba, jiné místo,“ řekla jsem „Věci se mění Lidé se mění“

„Častěji ale ne,“ prohlásil Nathan. Barman se vrátil pro naše objednávky oběda, ale ani jeden z nás zatím jídelní lístek ještě neotevřel. „Objednám pro nás pro všechny.“ Nathan otevřel menu a rychle ho pročetL „Přineste nám talíř česnekových hub s máslem, fondue s kozím sýrem, mišle ve slanině a smažené ústřice v salátu Caesar. Aby toho salátu bylo dost pro tři samozřejmě.“

Barman si udělal pár rychlých poznámek a zmizel dřív, než jsem se zmohla na slovo.

„Nepřeháníš to, tati?“ podivil se Adrian., Ani ses nás nezeptal, jestli nám nevadí, když objednáš pro všechny.“

Nathana to nevzrušilo. „Už jsem tady jedL Vím, co tady mají dobrého. Důvěřuj n i a bude ti chutnat.“

„Sagpová nic z toho jíst nebude.“

Opravdu by bylo mnohem jednodušší, kdyby oba prostě předstírali, že neexistuj u

„Proč by nejedla?“ podivil se Nathan a upřel na mě zvědavý pohled., Jste alergická na mořské plody?“

, Jí jenom zdravé věci,“ objasnil Adrian „Všechno, cos objednal, je útok na štíhlou linií“

„Trocha másla jí neublíží Oba se přesvědčíte, že jsem vybral správně. Všechno je to dobré. A navíc,“ prohlásil Nathan a odmlčel se, aby se napil minerálky, „objednal jsem salát. Ten je zdravý.“

Ani jsem se nepokoušela poukázat na to, že jakékoli množství římského salátu nevynahradí smažené ústřice a salátový dresing Neměla jsem šanci promluvit, protože se slova ujal Adrian, který už byl - jak jsem s překvapením zaznamenala - v polovině svého martiní „Vdís?“ prohlásil znechuceně. „Přesně takhle funguješ. Předpokládáš, že vis, co je pro každýho nejlepší Prostě za všechny rozhodneš a neobtěžuješ se to s někým konzultovat, protože jsi přesvědčený, že máš pravda“

„Vycházím ze svých bohatých zkušeností,“ pravil Nathan chladným hlasem ,A obvykle mám skutečně pravda Až vy dva budete nit takové zkušenosti jako já, až budete moct tvrdit, že jste nějaká autorita, pak vám taky bude možné důvěřovat ohledně důležitých rozhodnutí“

„Tohle je oběd,“ namítl Adrian. „Není to otázka života a smrtí Snažím se říct, že ses měl aspoň pokusit zeptat se ostatních. Ty tvoje bohaté zkušenosti se gevně nevztahují na normální slušnost.“

Nathan se na mě zadívaL „Choval jsem se k vámjinak než slušně, slečno Sageová?“

Moje židle mě nepohltila a neschovala, což mě velmi zklamalo.

Adrian jedním tokem dopil martini a ukázal barmanovi svou prázdnou sklenka , Ji z toho vynech,“ pověděl svémi otci „Nesnaž se ji zmarriputovat, abys dokázal, že máš pravda“

„Nepotřebuju nikoho zmaniputovat, abych dokázal, že mám pravdu,“ namítl Nathan. „Myslím, že to už jsem dokázaL“

„Oběd bude skvělý,“ vyhrkla jsem a uvědomovala si, že tyhle dohady mezi otcem a synem nemají nic společného s rrýni stravovacími návyky.,,Musím vyzkoušet víc jídeL“

„Nepodporuj ho, Sydney,“ varoval mě Adrian „Takhle zametá se všemi - a hlavně se ženami Mojí mámě to dělal léta.“ Přišel barman a beze slova vyměnil Adriánovu prázdnou sklenici za plnou

,Prosím tě,“ těžce povzdechl Nathan „Matku z toho vynech.“

„To by mělo být snadné,“ opáčil Adrian V obličeji byl celý napjatý. Jeho matka byla citlivým tématem „Vzhledem k tomi, žes ji vždycky ze všeho vynechával Celé týdny jsem se z tebe snažil dostat odpověď na otázku, jak se jí dan! Sakra, snažil jsem se zjistit, kde vůbec je. To je pro tebe tak těžké mi to říct? Nemůže být ve věznici s maximální ostrahou Musejí jí dávat aspoň dopisy.“

, Je lepší, když s ní po dobu, co je uvězněna, nebudeš v kontaktu,“ prohlásil Nathan I mě ohromflo, jak chladně mluví o své ženě.

Adrian si odfrkl a napil se nového martini , A jsme zase u toho: vis, co je pro všechny nejlepší Opravdu bych si rád myslel, že k ní máš takový odmítavý postoj proto, že to hrozně bolí Vím, že kdyby zavřeli ženu, kterou rriluju, dělal bych všechno, co by bylo v irých silách, abych se s ní spojil Ale ty? Možná je to pro tebe moc těžký. Možná, že jediný způsob, jak si mažeš poradit i bez ní, je to, že ji vytěsníš - a mě od ní taky budeš držet stranou To bych skoro i dokázal pochopit.“

, Adrianě…“ začal Nathan

„To ale není ten případ, co? Nechceš, abych s ní byl v kontaktu - a ty nejspíš taky nejsi -, protože se stydíš.“ Adrian už se pěkně vytočil „Chceš nás rozdělit a děláš, že ani neexistuje. Chceš předstírat, že neexistuje. Ničí totiž pověst rodiny.“

Nathan upřel na svého syna ocelově pevný pohled. „Vzhledem k tvojí vlastní pověsti bych předpokládal, že budeš natolik moudrý, aby ses nezaplétal s někým, kdo udělal to, co ona.“

„Co pokazila?“ chtěl vědět Adrian „Všichni někdy něco pokazíme. Každý dělá chyby. A přesně to udělala i ona. Byl to jen špatný úsudek, to je všechno. Kvůli takový chybě nemůžeš odříznout někoho, koho miluješ.“

„Udělala to kvůli tobě,“ oznámil mi Nathan Jeho tón nenechával nikoho na pochybách, co si o jejím rozhodnutí myslí ,Protože ses nedokázal vypořádat s tou dhampýrkou Musel jsi stavět na odiv, že spolu chodíte, a málem ses dostal do stejných problémů jako ona, když se vyšetřovala vražda tvojí tety. Proto tvoje matka udělala to, co dělala - aby tě ochránila. Kvůli tvé nezodpovědnosti je teď ve vězení Všechno je to tvoje chyba.“

Adrian zbledl - více než obvykle - a tvářil se tak šokované, že se nezmohl ani na odpověď. Znovu pozvedl sklenku martini a já zaznamenala, jak se mu třesou ruce.

Zrovna v té chvíli se objevili dva číšníci z restaurace nahoře a přinesli nám náš oběd. Mlčky jsme sledovali jak umně aranžují na stůl talíře. Při pohledu na jídlo se ni udělalo nevolno a nemělo to nic společného s obsahem oleje nebo soli

,Pane Ivaškove,“ začala jsem, přestože hlas rozumu v mojí hlavě na mě křičel abych byla zticha. „Není fér vyčítat Adriánovi jak se rozhodla jeho matka. Hlavně když ani nevěděl k čemu se chystá. Vím, že by pro ni udělal cokoli Kdyby to dokázal zastavit - nebo si s ní vyměnit místo -, udělal by to.“

„Tím jste si jistá, že?“ Nathan si nakládal na talíř jídlo a vypadal že ho ta činnost naplňuje nadšením Ani Adrian, ani já jsme chuť k jídlu neměli ,Podívejte, slečno Sageová, je mi líto, že otřesu vašimi iluzemi ale zdá se, že jste se nechala oblbnout řečičkami mého syna stejně jako tolik jiných mladých dam Můžu vás ujistit, že nikdy neudělal nic, co by neposloužilo v první řadě jeho vlastním zájrrům Nemá žádnou iniciativu ani ambice. Už od útlého věku neustále porušoval pravidla, nikdy neposlouchal co mi kdo říká, pokud se mu to ovšem zrovna nehodilo. Ani mě nepřekvapuje, že jeho pokusy o studium univerzity nedopadly dobře - a ujišťuji vás, že tentokrát to bude stejné -, protože tak tak zvládl dokončit střední školu A nejde jen o piti slečny a ty jeho vytomeniny… On se prostě o nic nestará. Ignoruje svoje povinnosti Odmaturoval jenom díky vlivu naší rodiny. A od té doby sjíždí po spirále na dno.“

Adrian vypadal jako by jednu schytal Nejradši bych se k němí natáhla a utěšila ho, ale i mě Nathanova slova šokovala. Adriana evidentně taky. Je něco jiného mluvit o tom, jak se ve vás váš otec zklamal Ale slyšet to od něj do nejmenších podrobností? Zírala jsem obě dvě situace.

, Abych byl upřímný, to jeho pití ni zase tolik nevadi pokud se drží stranou a je zticha,“ pokračoval Nathan s pusou plnou kozího sýra. „Myslíte, že jeho matka teď trpí? Ujišťuji vás, že teď už se má skvěle. Kolikrát celé noci nespala a plakala kvůli průšvihům, do kterých se dostal Ze ho teď od rri izoluju, není pro moje nebo jeho dobro, ale pro její Aspoň prozatím nemisí vědět, co Adrian zase vyvádi nebo se o něj bát. Nevědomost je požehnáním Je na dobrém místě, aby s ním nemisela být v kontaktu, a já mám v úmyslu to takhle zachovat“ Nabídl mi mušle, jako by právě bez nadechnutí nepronesl káravý proslov. „Tohle byste opravdu měla ochutnat.

Proteiny jsou pro vás dobré.“

Zavrtěla jsem hlavou, neschopná nalézt vhodná slova.

Adrian se zhluboka nadechl. „Vážně, tati? Trmácel jsem se sem takovou dlouhou cestu, abych tě viděl a požádal tě o kontakt na ni… a tohle je všechno, co dostanu?

Že pro ni bude lepší se mnou nekomunikovat?“ Jak jsem se na něj dívala, uvědomila jsem si, že ho stojí hodně sebeovládání, aby zůstal klidný a rozumný Kdyby se uchýlil ke svým obvyklým kousavým poznámkám, nijak by mu to neprospělo, což musel dobře vědět Nathan se zatvářil překvapeně. „To je jediný důvod, proč jsi přijel?“ Z tónu jeho hlasu bylo jasně znát, že takový důvod považuje za pošetilý.

Adrian si skousl ret, nejspíš aby nedal najevo, co si opravdu myslí Jeho sebeovládání na mě udělalo dojem. „Taky j sem mys lei…, že třeba budeš chtít vědět, jak se ni daří Myslel jsem, že budeš rád, že dělám něco užitečnýho.“

Jeho otec chvilku jen zíraL Pak propukl v neohrabaný smích „Aha. Žertuješ. Na chvilku mě to zmátlo.“

„S tímhle končím,“ prohlásil Adrian

V okamžiku do sebe kopl martini, vyskočil a zamířil ke dveřím Nathan dál nerušeně pokračoval v jídle, ale já jsem se taky zvedla. Když jsem byla asi v polovině restaurace a snažila se dostihnout Adriana, Nathan se teprve uráčil promluvit

„Slečno Sageová?“ Chtěla jsem se rozběhnout za Adriánem, ale zastavila jsem se a ohlédla po jeho otci Nathan vytáhl peněženku a začal se v ní přehrabovat.

, J>ovolte, abych vám zaplatil benzín a váš čas.“

Výtáhl bankovku a já se málem rozesmála Adrian se přinutil sem jet z mnoha důvodů a peníze byly jedním z nich. Neměl ale vůbec šanci o ně požádat A teď ni je jeho otec nabízel. Ani jsem se nepohnula.

„Nic od vás nechci,“ řekla jsem „Leda by to byla omluva Adriánovi“

Nathan mě obdařil nechápavým pohledem Vypadal, že opravdu ničemi nerozumí ,2a co bych se mi měl omlouvat?“

Odešla jsem

Adrian šel buď po schodech, anebo hned chytil výtah, protože před restaurací po něm nebylo ani památky. Sjela jsem zase do haly a úzkostlivě se po něm dívala.

Prošel kolem portýr, tak jsem na něj mávla.

„Promiňte. Kde se tady sni kouřit?“

Ukázal směrem ke vstupním dveřím. „Na druhé straně cesty.“

Poděkovala jsem mu a prakticky vyběhla ven Adrian se samozřejmě opíral o zdobený plot ve stínu pomerančovníku, v prostoru vyhrazeném pro kuřáky. Doběhla jsemk něnxi

, Adrianě,“ vykřikla jsem , Jsi v pořádku?“

Dlouze si potáhl z cigarety. „Na tohle se opravdu chceš ptát, Sageová?“

„Přehnal to,“ prohlásila jsem nasupeně. „Nemá právo o tobě říkat takové věci“

Adrian znovu vdechl kouř a odhodil nedopalek na chodník. Botou ho zašlápL „Vrátíme se do Palm Springp.“

Ohlédla jsem se k hotelu. „Měli bychom koupit vodu. Tu vodku jsi do sebe obrátil dost rychle.“

Málem se usmáL Málem „To chce mnohem víc, aby se ni udělalo špatně. Nebudu zvracet v autě. Slibuju Hlavně nechci zůstat tady a riskovat, že ho zase potkám“

To jsem chápala, a tak jsme se zanedlouho vydali zase na cestu V San Diegu jsme nestrávili ani tolik času, kolik nám trvala cesta tam Adrian mlčel a já se tentokrát nesnažila ho ze zamlktosti dostat bezvýznamnou konverzací Nic, co bych mohla říct, by mu stejně nepomohlo. Pochybovala jsem, že by to dokázala slova někoho jiného. Adriánovi jsem jeho rozpoložení nevyčítala Kdyby po mně rrůj otec takhle vystartoval na veřejnosti, cítila bych se stejně. Přesto jsem chtěla něco udělat, abych Adriánovi ulevila v jeho bolesti Aspoň ho utěšit a nabídnout m i chvilku klidu

Nápad mě osvítí, když jsem si u malé benzínky za Escondidem všimla nápisu NEJLEPŠÍ LEDOVÉ KOKTEJLY V JIŽNÍ KALIFORNII U JUMBO JIMA.

Vzpomněla jsem si na Adriánovo žertování, že přejde na dietu ledových koktejlů. Sjela jsem z dálnice, i když jsem si uvědomovala, jaká je to hloupost Co je nějaký ledový koktejl ve srovnání s katastrofou, kterou jsme právě nechali za sebou? Přesto jsem musela něco udělat - cokoli - , aby byb Adriánovi lip. Vypadal, že si ani nevšiml, že jsme zastavili, dokud jsem nevystoupila z auta.

„Co je?“ podivil se a na chvilku se vymanil ze svých pochmurných myšlenek. Jeho výraz mě trhal na kusy. „Máš ještě půlku nádrže.“

„Hned jsem zpátky,“ řekla jsem

Po pěti minutách jsem se vrátila s kelímkem v každé ruce. Podařilo se ni to vybalancovat a zaklepat na jeho okýnko. Vystoupil z auta a tvářil se naprosto nechápavě.

„Co se děje?“

„Ledový koktejl,“ oznámila jsem „Pro tebe třešňový. Ale mísíš ho vypít tady. Nebudu riskovat, že ni ušpiníš auto.“

Adrian několikrát zamrkal, jako by si nebyl jistý, jestli nejsem jen přelud ve slunečním světle. „Co je to? Pořádáš pro mě smuteční party? Protože jsem tak politováníhodný?“

„Nejde vždycky jenom o tebe,“ okřikla jsem ho. „Viděla jsem ceduli u silnice a dostala jsem chuť na ledový koktejl. Myslela jsem, že si dáš taky. Ale jestli ho nechceš, tak ho vyhoď a já si vypiju ten svůj.“

Udělala jsem krok stranou a on mě zastavil a vzal si ode mě jasně červený koktejl. Opřeli jsme se o auto a mlčky popíjeli „Páni,“ poznamenal, když byl asi v polovině. V očích měl výraz úžasu „Úplně jsem zapomněl, jak jsou dobrý. Jaký máš ty?“

„Ostružinový.“

Přikývl a hlasitě srkaL Pořád se kolem něj vznášela pochmurná nálada a věděla jsem, že ani ledový nápoj mi ne vynahradí, co mi provedl otec. Nejlepší, v co jsem mohla douíat, byb, že se aspoň na chvilku uvolní

Po chvíli jsme dopili a hodili kelímky do koše. Když jsme zase nasedli do Latte, Adrian si znaveně povzdechl a promnul si oči „Bože, ty koktejly jsou skvělý. Přesně to jsem potřeboval Ale vodka by bodla víc. Jsem rád, žes pro zrněnu vyměnila kafe za něco jinýho.“

„Hele, kdyby měli kávovou příchuť, to si piš, že bych si dala.“

„To je nechutný,“ řekl „Na celým světě není dost cukru, aby z něj dokázali udělat něco vzdáleně…“ Zarazil se a překvapeně na mě pohlédL Vlastně se tvářil natolik šokované, že jsem přestala couvat a zůstala s autem na parkovišti

„Co se děje?“ zeptala jsem se.

„Ten koktejl. Je to z devadesáti devíti procent cukr. Tys právě jeden vypila, Sageová.“ Moje mlčení si vyložil jako nechápavost.,Právě jsi vypila tekutý cukr.“

„Tys možná vypil tekutý cukr,“ namítla jsem „Můj koktejl byl bez cukru“ Doufela jsem, že to zní přesvědčivě.

, Aha.“ Těžko říct, jestli se mu ulevifo, nebo byl z toho zklamaný. „Na chvíli jsi mě úplně vyděsila.“

,Přece mě znáš.“

, Jo. Asi jo.“ Opět se vrátil ke svémi mizernému rozpoložení Koktejly ho přivedly na jiné myšlenky jen na chvíli „Víš, co na tom byb nejhoršf?“

„Co?“

,Asi si myslíš, že to, že ni nedal peníze. Nebo že rozcupoval můj život na kousíčky, nebo že nevěří, že vydržím na univerzitě. Ale to je v pořádku Na to jsem od něj zvyklý. Trápí mě, že jsem opravdu zničil mámě život.“

„Nedovedu si představit jak,“ poznamenala jsem Jeho sbva mě šokovala , Jak jsi řekl, milujeme lidi, i když dělají chyby. Jsem si jistá, že ona tě má taky moc ráda.

Každopádně tohle bys měl probrat s ní, ne s ním“

Přikývl, A další věc, co mě trápí.. že to všechno řekl před tebou“

To mě taky šokovalo. Odmávla jsem to, i když n i polichotilo, že tolik dá na moje názory. Proč by se měl starat o to, co si rryslím? „Se mnou si nedělej starosti Už jsem se setkala s protivnějšími lidni, než je o n “

„Ne, ne… Myslím..“ Adrian se na mě podíval, načež rychle odvrátil zrak. „Po tom, co o mně řekl, nemůžu přežít pomyšlení, že tvoje mínění o mně kleste.“

To mě překvapilo natolik, že jsem se nezmohla na odpověď hned. A pak jsem vyhrkla: „Samozřejmě nekleslo.“ Stále se na mě nedíval, zjevně n i nevěřiL , Adrianě.“

Položila jsem ruku na jeho a pocítila hřejivé propojení Ohromeně trhl hlavou směrem ke mně. „Nic z toho, co řekl, nemůže změnit můj názor na tebe. Už jsem ho změnila dávno… a mámo tobě dobré mínění“

Adrian sklopil zrak a zadíval se na naše ruce. Zčervenala jsem a ruku odtáhla.,Promiň“ Nejspíš jsem ho vyděsila.

Podíval se zase na mě. „To je ta nejlepší věc, co se n i za celý den stala. Tak jedeme.“

Dojeli jsme zpátky na dálnici a já se přistihla, že přemýšlím o dvou věcech. Nejdřív moje ruka. Pořád jsem na ní cítila jeho hřejivý dotek, což n i připadalo dost zvláštní Lidé se většinou domnívají, že vampýři jsou studení, ale nejsou A už vůbec ne Adrian Ten pocit postupem času poninul, i když jsem si tak trochu přála, aby vydížeL

Další věc, nad kterou jsem přemýšlela, byl všechen ten cuki; který jsem právě zkonzumovala. Pořád jsem si přejížděla jazykem po zubech. V puse jsem měla nechutně sladko. Nejradši bych si hned vyčistila zuby a spotřebovala četou láhev ústní vody. Tekutý cukr. Ano, přesně tak to bylo. Nechtěla jsem ten koktejl pít, jenže n i bylo jasné, že kdybych přinesla jen Adriánovi, považoval by to za výraz soucitu a odmítl by. Musela jsem dělat, jako že chci koktejl a jemu ho koupím samozřejmě taky. Zdálo se, že mojí lži o obsahu cukru uvěřil Kdyby ovšem vešel na benzínku, zjistil by, že u Jurrbo Jima rozhodně koktejly bez cukru nepodávají Ptala jsem se.

Vysmáli se n i

Ani to, že jsem dnes vynechala oběd, ni ne vynahradí ty pozřené kalorie, pomyslela jsem si nešťastně. A cukrovou chuť si z pusy asi jen tak nedostanu Stejně rychle jako Adrian znovu podlehl své depresi, i já jsem si připadala hloupě, že jsem na něj použila tuhle lest. Žádný koktejl nemohl změnit, co mi řekl jeho otec, a já budu mít zítra, až si stoupnu na váhu, o půl kila víc. Nejspíš to za to nestálo.

Pak jsem si vzpomněla na ten prchavý okamžik v autě a Adriánův spokojený výraz Bože, ty jsou skvělý. Přesně to jsem potřeboval Kratičká chvilka vytržení z jeho temného zoufalství Přesně to jsem chtěla a taky jsem to zařídila. Stálo to za to? Promnula jsem si prsty a pořád jsem cítila to teplo.

Ano, uznala jsem nakonec. Ano, stálo to za to.

10. kapitola

Výlet do San Diega mč pořád trápil, ačkoli jsem si uvědomovala, že už bych to měla nechat plavat. Jak jsem si často misela připomínat, Adrian n i může být jedno, nemám k němu žádné závazky jako třeba vůči Jill a ostatním Přesto jsem nedokázala přestat myslet na jeho příšerný rozhovor s Nathanem ani na to, jak se pak tvářil A byto ni ještě hůř, když za mnou v pondělí přišel na snídani Eddie a chtěl mluvit o JAL

„Něco se s ní děje,“ oznámil n i

Okamžitě jsem zvedla hlavu a ve frontě uviděla Jill s tácem Měla prázdný pohled, jako by si sotva uvědomovala svoje okolí I když nemám magické nadání, abych viděla aury, prakticky jsem viděla, jak zní vyzařuje trápení

„Mika si toho taky všiml,“ dodal Eddie. „Ale nevíme o ničem, co by ji mohlo takhle rozrušit. Je to kvůli Ue? Nebo ji zase někdo otravoval?“

V tu chvíli jsem nevěděla, kvůli komi ni má být hůř - jestli kvůli Adriánovi, Jill, nebo Eddiemi Ach, Eddie, pomyslela jsem si Proč si takhle ubližuješ? Tolik se o ni strachoval, ale přitom se neodvážil přijít k ní a nabídnout jí útěcha

„S Jill nic není To Adrian Vnímá poutemjeho pocity. Má teď těžké období“ O Adriánově situaci jsem se už nezmiňovala. To není rrůj příběh k vyprávění Eddie se zachrruřiL „Není fér, že misí snášet jeho nálady.“

„To nevím,“ poznamenala jsem „Zdá se ni to jako férový obchod za to, že je naživá“ Pořád mě znepokojovalo, že Adrian za pomoci éteru přivedl Jill zpátky ze světa mrtvých. Podle alchymistického výcviku, kterým jsem prošla, byla taková magie špatná, mnohem horší než jakákoli jiná, jíž jsem byla svědkem Dokonce by se dalo namítnout, že to, co udělal, mělo jen krůček k nesmrtelnosti Strigpja Ale na druhou stranu, když jsem viděla Jill šťastnou a živou, byla jsem přesvědčená, že Adrian udělal správnou věc. Myslela jsem to vážně, když jsem mi to v San Diegja řekla.

, Asi jo,“ přitakal Eddie., JCéž by tak existoval způsob, jak by ho mohla odstínit. Nebo kdyby aspoň nebyl tak náladový.“

Zavrtěla jsem hlavoa „Slyšela jsem, že Adrian byl takový už dávno předtím, než se Jill stala stínem políbenoa“

Pořád jsem ten rozhovor nemohla pustit z hlavy a po zbytek dne jsem si pokládala otázka Co by mohlo Adriana učinit šťastnějším? Výměna otce gevně nepřipadala v úvaha Kdyby to šlo, už dávno bych to vyzkoušela sama na sobě. Ledové koktejly jsem taky mohla vyškrtnout, částečně proto, že ho přivedly na jiné myšlenky jen na deset ninut, a taky proto, že jsem se pořád vzpamatovávala z vypití toho svého. Později jsem konečně dostala nápad, ale nedal se zrealizovat zrovna snadno. Vlastně ni byk) jasné, že moji nadřízení by mi řekli, abych se o to ani nepokoušela - takže jsem se rozhodla provést to tak, abych po sobě nezanechala stopu v podobě papim nebo e-mailu. Dneska to ale nešlo, tak jsem si ten nápad jen uložila do paměti A kdo může vědět, co bude? Třeba se Adrian vypořádá se střetem s otcem sám Moje naděje ještě zesílily, když jsem druhý den viděla Jill na školním shromáždění Taková shromáždění pro mě byla novinkoa Od začátku školního roku tady proběhla už dvě - jedno na přivítanou během prvního týdne a druhé u příležitosti povzbuzení fotbalového týnxi před domácím zápasem To dnešní se jmenovalo „Zdravý životní styl“. Netušila jsem, co se tam bude dít ani proč je to natolik důležité, že se máme utrhnout z hodiny chemie.

Ve školní tělocvičně jsme byli rozesazerd podle tříd, takže jsem se ocitla v jiné sekci než JAL Natahovala jsem krk, abych ji viděla. Spatřila jsem ji sedět vpředu s Angeline a dalšími kamarády, které si získala přes Mika Jakmile ji poznali, hned šiji oblíbili což n ě nepřekvapovalo, protože Jillje moc nilá. Dokonce i Lauiei dívka, která se Jill kdysi posmívala, na ni teď koukala přátelsky. Angeline poznamenala něco, co Jill rozesmálo. Byto znát, že se její nálada zlepšila. Výrazně se zlepšila, pokud se dalo usuzovat z jejího chichotání Taky ni to zvedlo nálada Možná se Adrian přece jen vzpamatoval ,.Může ni někdo říct, o čem tohle je?“ zeptala jsem se. Po jedné straně jsem měla Eddieho s Mikou a po druhé Treye.

„Tyhle skupiny chodí do škol a kážou o takových věcech, jako jsou drogy nebo bezpečný sex,“ vysvětlil Mika. Aktivně působil ve studentské radě, takže mě nijak nepřekvapovalo, že ví o dnešním prograrru.

„To jsou široká témata,“ poznamenala jsem „Nemá být tohle shromáždění jen na hodinu? Nezdá se ni, že by to za tak krátkou dobu stihli všechno pokrýt.“

, Asi to chtějí pojmout jen tak letem světem,“ vložil se do toho Trey. „Ne že by se pokoušeli o seminář nebo tak něco.“

„To by ale měli“ řekla jsem

„O co jsme přišlý?“ Julia a Kristin se prodraly mezi ostatními studenty a vmáčkly se mezi Treye a mě. Nezdálo se, že by to Treyovi vadilo.

„Snažíme se vysvětlit Sydney, jaký má tohle setkání smysl,“ pověděl jim Trey.

, Myslela jsem, že smyslem je vytáhnout nás z vyučováni“ opáčila Julia.

Kristin obrátila oči v stoup., Aspoň uvidíš, o co jsi přicházela, když jsi studovala doma, Sydney.“

Nic mě nemohlo připravit na představeni které následovalo - hlavně proto, že by mě ani v těch nejšílenějších snech nenapadlo, že o takhle závažných společenských tématech se dá poučovat skrze hudba Kapela, která hrála, se jmenovala Dem na to. To chybějící J mě rozlítilo natolik, že bych se nejradši sebrala a odešla Před každou skladbou rychle a mlhavě podali informace k tématu, nebo na to téma zahráli scénku, což byto ještě horší Jejich poučky vždycky začínaly slovy „Heleďte, děcka!“.

První píseň nesla název „Pohlavně přenosné choroby nejsou nic pro mě“. V tu chvíli jsem si vytáhla úkol z matematiky.

„No tak,“ okřikl mě Eddie se smíchem „Není to zas tak špatné. A lidi by o takových věcech měli vědět“

, Přesně tak,“ odvětila jsem, aniž bych zvedla hlavu od úkok „Snaží se, aby byli in a všichni je brali jenže trivializují témata, která by se rozhodně měla brát vážně.“

Vzhlédla jsem, až když se Dem na to přesunuli ke škodlivosti alkoholu. Text jejich příšerné písně zněl: „Neposlouchej řeči niči bourbon, ten tě hnedle zničí“

„UL to je děs,“ zamimlala jsem Opět jsem pohledem vyhledala Jfli Nevěřícně sledovala vystoupeni ale stejně jako před chvílí už jsem u ní nezaznamenala žádnou stopu po zoufalství nebo melanchoE Instinkt ni napověděl, proč se její nálada změnila. Adrian se ze své zachmiřenosti nedostal. Spíš se jí snažil propít. Jill občas vykazovala známky opilosti nebo kocoviny - jako třeba to chichotání - , ale alkohol každopádně jejich pouto otupoval. Světlou stránkou Adrianova popíjení byto, že ušetřil Jill deprese. Stinnou stránkou zase to, že pak Jill může nit jeho kocovina

Dem na to naštěstí dospěli k poslední písni která oslavovala zdravý a šťastný životní styL Výtáhli několik studentů k tanci čímž si vysloužili nejrůznější reakce.

Někteří studenti tam jen stáli a tvářili se, že je jim to trapné. Vypadali jako by počítali vteřiny, kdy už to konečně skončí Jiní - hlavně ti kteří jsou ve třídě středem pozornosti - ze sebe vydali pozoruhodné výkony.

„Sydney.“

Eddieho varovný hlas mě zarazfl, než jsem se stihla vrátit k úkok Takový zájem si vyhrazoval obvykle jen pro JiU, takže jsem po ní okamžitě střelila pohledem O ni teď ale nešlo. Šlo o Angeline. Jeden ze členů kapely ji přemlouval k tanci a dokonce ji tahal za ruku, aby se zvedla. Angeline neústupně vrtěla hlavou, ale ten mladík vypadal, že je mi to jedno. Angeline znala tanec kolem ohňů v Západní Virginii ale tahle situace pro ni byla neznámá.

Abych byla upřímná, to, co následovalo, nebyla tak docela její chyba. Opravdu ji měl nechat na pokoji když mu řekla ne, ale zřejmě se nechal příliš unést dobrou náladou Vytáhl ji na nohy a vtom dala Angeline najevo svůj nesouhlas velice jasně.

Praštila ho.

Udělalo to na mě dojem, jelikož ten kluk byl skoro o třicet centimetrů vyšší než ona. Z Eddieho tréninku zřejmě pochytila, jak porazit vyššího Moroje. Mladík klopýtl dozadu a upadL Tvrdě se uhodil o zem Poblíž sedící studenti zalapali po dechu, ale ze členů kapely si toho incidentu všimla jen kytaristka. Ostatní dál zpívali a tančili „Eddie, udělej něco!“ vykřikla jsem

Ohromeně se ke mně otoěi ,Jako co? Stejně by mi trvalo, než bych se tamdostaL“

To byla pravda. Seděli jsme asi ve dvou třetinách tribuny a všude kolem byto plno lidí Mohla jsem jen sledovat vývoj situace. Kapela brzy zjistila, že se děje něco nepatřičného, což se odrazflo i v jejich hraní Po chvilce nxizika utichla docela. Mezitím ke rvačce přispěchali profesoři a snažili se odtrhnout Angeline od basáka. V

očích měla šílený pohled jako zvíře chycené v pasti, které se snaží za každou cenu uniknout. Profesorům se konečně podařilo ji znehybnit. Předtím ale ještě stihla hodit reproduktorem po hlavním zpěvákovi Jenže namísto něj trefila jednoho profesora.

Trey se předklonil a tiše ni sdělil: „Tohle je tvoje sestřenice? Páni!“

Ani jsem se neobtěžovala mu něco odpovědět. Dokázala jsem myslet jen na to, jak zvládnout situaci tentokrát. Rvačka je závažný přečin sama o sobě. Nedovedla jsem si ani představit, jaký průšvih může vzniknout z napadení motivační kapely.

„Přeprala tři lidi co jsou dvakrát takoví jako ona!“ vykřikla Kristin ,A fekt je přeprala. Dostala je až na zem“

,Jo, já vím,“ poznamenala jsem pochmurně. „Sedím tady. Všechno jsem viděla.“

, Jak to dokázala?“ podivila se Julia.

„Naučil jsem ji pár chvatů,“ objasnil nevěřícně Eddie.

Nebylo žádným překvapením, že se nikdo neobtěžoval sdělit to paní Weathersové. Arge line poslali rovnou k ředitelce a jejímu zástupci Po tom, co předvedla, si možná pomysleli, že bude bezpečnější, když na ni půjdou v přesile. Požádali mě, abych ji doprovodila, což byb možná na doporučení paní Weathersové. Nebo možná proto, že naše fiktivní rodiče nebylo možné zastihnout a byb obecně známo, že s mou „sestřenkou“ Angeline je těžké pořízení Před návštěvou ředitelny jsem k Angelině promluvila stručně a věcně. „Omluvíš se a budeš se chovat kajícně,“ pověděla jsem jí, když jsme seděly před ředitelnou.

„Co to znamená kajícně?“

„Omluvně.“

„Tak proč prostě neřekneš…“

,A když se tě budou vyptávat, proč jsi to udělala,“ pokračovala jsem, Jekneš jim, že jsi prostě zpanikařila a nevis, co to do tebe vjeb.“

,Ale já jsem ne…“

, A nebudeš se zmiňovat o tom, že ta kapela byla hfoupá, ani nebudeš vykládat nic negativního.“

,Afe oni jsou…“

„Radši vůbec nemluv, pokud se tě nebudou přímo ptát Jestli mě to necháš vyřídit, půjde to rychle.“

Arge line si to gevně vzala k srdci, protože si založila ruce, zadívala se na mě a nic neřekla.

Když nás pak pozvali do kanceláře, ředitelka a zástupce, paní Welchová a pan Redding, seděli za jedním stolem Vedle sebe tak reprezentovali nerozbomou jednotu a mě napadlo, že vypadají, jako by se báli o život.

„ S le č n o McComicková,“ začala ředitelka Welchová. ,JDoufam, že si uvědonxijete, že to, co jste udělala, byto velice nevhodné.“ McComieková byto Angelinino falešné příjmení

„Na Amberwoodu netolerujeme násilí ani šarvátky jakéhokoli druhu,“ dodal pan Redding. „Máme vysoké standardy, které zaručují bezpečnost všech na této škole.

Od našich studentů očekáváme, že se podle nich budou chovat. Žádné z vašich dosavadních porušení školních pravidel se ani neblíží tomu, co jste provedla dneska.“

, J kdybyste v záznamech neměla dřívější prohřešky, nebylo by co řešit,“ prohlásila paní Welchová. „V Amberwoodu pro vás není místo.“

Žaludek se ni sevřeL Vyloučení Přestože Udržovatelé nejsou tak úplně nevzdělaní, jejich vzdělávací systém jen stěží dosáhl úrovně průměrné střední školy v moderním světě. Angeline potřebovala spoustu doučování a dostat ji na Arrberwood byl skutečně výkon Vyloučení není tak zlé, jako kdyby se pustili do vyšetřování, jak to, že taková malá dívka dokáže způsobit tolik škody, ale pořád to nebyl výsledek, jaký by se mi zamlouval. Už jsem si představovala, jak se mě moji nadřízení ptají Proč jste si neuvědomila, jaké změny u ní vyvolává škola? Na to bych musela odpovědět: Protože jsem měla plno práce s randěním a pomáháním vampýrům, o které bych se neměla vůbec starat.

„Chcete k tomu ještě něco říct, než uvědomíme vaše rodiče?“ zeptala se ředitelka Welchová. S očekáváním hleděli na Angeline.

V

duchu jsem se připravila na nesmyslnou tirádu Ale Angeline se namísto toho rozplakala a musela jsem uznat, že zvládla i kajícný výraz , J á … zpanikařila jsem,“

řekla. „Nevím, co to do mě vjeto. Všechno se seběhlo tak najednou Z toho pána šla hrůza a já se prostě vyděsila. Cítila jsem se ohrožená. Chtěla jsem, aby ni všichni dali pokoj…“

Málem mě to přesvědčilo, protože v tom pravděpodobně byto zrnko pravdy. Angeline zažila v Amberwoodu plno zneklidňujících okamžiků. Ve škole se pohybovalo víc lidí než v Angelinině horské komunitě. První týden z toho byla tak vytřeštěná, že jsme se museli střídat a doprovázet ji na hodiny. Opravdu jsem jí měla věnovat víc pozornosti

Pan Redding vypadal o něco soucitněji - ale zase ne tolik, aby by si to rozmyslel. ,Jsem si jistý, že to muselo být těžké, ale to není důvod, abyste reagovala takhle.

Zranit tři lidi a poškodit drahé audiovizuální zařízení není v žádném případě přiměřená reakce.“ Pochopitelně.

Už mě ty formality unavovaly a byto mi jasné, že musím situaci napravit dřív, než se ještě zhorší Naklonila jsem se na židli dopředu „Víte, co jiného je taky nepřiměřené? Třicetiletý chlap - tohle je jeho skutečný věk, i když se snaží působit mladě a pohodově -, který se vrhá na patnáctiletou holku Už tak byto dost zlé, že ji pořád tahal za ruce, když mu jasně dala najevo, že s ním nikam jít nechce. Především jde o to, že sejí neměl co dotýkat Ona je v podřízené pozici Kdyby to udělal některý profesor, přišel by o místo. Četla jsem knihu s pokyny, kterou profesoři dostávají na osobním oddělení“ To jsem se jen chtěla přesvědčit, jestli mě profesorka Terwilligerova opravdu využívá. „Učitelé se mohou dotknout studentů jen v případě zdravotnického zásahu nebo při vypuknutí rvačky. Teď můžete namítnout, že ten rruž nebyl učitel ani zaměstnanec školy, ale škola sem tuhle skupinu pozvala, takže by nikdo z nich neměl studenty ohrožovat Jste soukromá škola a já jsem si jistá, že kalifornské ministerstvo školství by k tonu dnešnímu incidentu jistě pár věcí podotklo - a stejně tak Angelinin otec, který je mimochodem právník.“ Ve skutečnosti je vůdcem hrstky horských vanpýrů a má několik žen, ale to tady nemá smysl vytahovat Dívala jsem se střídavě na ředitelku a zástupce. „Tak co? Nepřehodnotíte svoje stanovisko?“

Když jsme vyšly z kanceláře a vracely se na kolej, Angeline byla naprosto ohromená. „Přerušení studia,“ vykřikla nadšeněji, než se ni líbilo. „Vážně jsem vyvázla jen s tím, že nebudu chodit na vyučování? To je spíš odměna, ne?“

„Musíš se ale učit sama, abys to dohnala,“ upozornila jsem ji , A nesmíš opustit kolej. Ani nepomysli na to, že by ses vyplížila, protože za to by tě vyloučili a ani já už bych tě nezachránila.“

„Stejně,“ poznamenala a radostí skoro až poskakovala. „Tohle je bmkačka.“

Zastavila jsem se před ní a přinutila ji se na mě podívat. „Nebylo to jednoduché. Vyvázlas z toho jen tak tak. Neustále tady porušuješ pravidla a dneska - to byto opravdu už moc. Nejsi doma. Na boj bys měla pomyslet jedině, kdyby někdo napadl JilL Proto jsi tady. Ne, abys dělala, co tě napadne. Ríkalas, že ji budeš chránit.

Pokud tě vyloučí - a byl zázrak, že se to teď nestalo -, byla by v ohrožení Takže se srovnej, nebo si začni balit a můžeš se vrátit domů. A taky nech proboha na pokoji Eddieho.“

Když jsem mluvila, sršel zní vztek, ale to poslední ji úplně vykolejito. „Co tím myslíš?“

„Ze se na něj neustále vrháš.“

Odfrkla. „Takhle se přece klukovi dává najevo, že se ti líbí“

„Možná mezi divochy! Tady si musíš dát zpátečku a začít se chovat jako zodpovědná lidská bytost, totiž dhampýrka. To je jedno. Cítí se kvůli tobě hrozně. Navíc tu máte dělat, že jste bratranec a sestřenice. Kazíš nám naše utajení“

Arge line poklesla čelist. „Cítí se kvůli mně hrozně?“

Skoro ni jí bylo až líto. Tvářila se natolik šokované, že byb evidentní, že si dosud neuvědomila, že její chování vůči Eddiemuje špatné. Ale byla jsem příliš unavená, než abych s ní dokázala opravdu soucítí Když jsme sem přijeli, Jill taky vyváděla a byto to zrovna tak rozčilující Pak jsem si zvykla na klid a teď ho Angeline zase narušila. Na rozdíl od Jill si to ovšem neuvědomovala a já nevěděla, jestli je to lepší nebo horší Rozčilená jsem nechala Angeline na jejím pokoji a na Jill si ověřila, že Adrian skutečně zase piL To mi ještě dodalo. Měla jsem sto chutí odejít z kampusu, jen na chvíli uniknout. Brayden už se mě dřív ptal, jestli někam nevyraznre, ale já ho odmítla. Poslala jsem mu esemeska Dnes večer nemůžu Rodinná záležitost. Vyrazila jsem ke Clarenceovi

Zavolala jsem předem, abych se ujistila, že je tam Soňa s Dinitnjem, jelikož jsem neměla zájem navštívit samotného starého Moroje. Když jsem k němu dorazila, nebyl tam Objevila jsem jen Soňu a Dinitrije nad vzorky zaschlé krve. Dohadovali se, jak postupovat dál „Byto by zajímavé získat krev Strigoje a přesvědčit se, jestli by se něco stalo, kdybychom na ni aplikovali éter,“ řekla., Myslíš, že bys to dokázal obstarat?“

„Rád,“ přisvědčil Dimitrij.

Všimli si mě. Sotva Soňa vzhlédla, zeptala se mě: „Co se děje?“

Ani jsem se neobtěžovala vyptávat, jak ví, že se něco děje. Můj výraz zřejmě vypovídal víc než moje aura. „Angelině se ve škole poprala s motivační skupinou“

Dinitrij si se Soňou vyměnili pohledy.,Možná bychom mohli zajít na večeři,“ prohlásil Ze stolu vzal svazek klíčů „Zajedeme do centra“

Nikdy by mě nenapadlo, že se někdy budu těšit na to, až si někam vyrazím s Morojkou a dhampýrem To byto jen známkou toho, jak daleko jsem se dostala od norem alchymistů V porovnání s ostatními lidmi v mém životě jsou Soňa i Dimitnj pozoruhodně duševně vyrovnaní Byto to osvěžující Pověděla jsemjim o Angelinině chování a o své zaobalené pohrůžce právníkem, což Soňu pobavilo.

„Chytré,“ poznamenala a navinula si špagety na vidličku ,Možná jsi měla vystudovat spíš práva než alchymií“

Dinitrijovi to tak zábavné nepřipadalo. „Angelině sem přijela vykonávat prácí Chtěla odejít od Udržovatelů a přísahala, že každou minutu svého bdění zasvětí ochraně Jill“

„Taky v tom trochu sehrál roli kulturní šok,“ uznala jsem a nebyla si jistá, proč se vlastně Angeline zastávám , A ta kapela dneska… Kdyby se pokusili vytáhnout na jejich tanečky a prozpěvování mě, nejspíš bych je taky zmlátila.“

,Je to nepřijatelné,“ řekl Dimitnj. Dřív býval instruktorem boje a já už chápala proč., Je tady na misí To, co udělala, je impulzivní a nezodpovědné.“

Soňa ho obdařila prohnaným úsměvem , A to jsem si myslela, že máš slabost pro impulzivní mladé dámy.“

„Rose by nikdy nic takového neudělala,“ opáčil Odmlčel se a znovu se nad tím zamyslel Ve tváři se rru mihl náznak úsměvu „Nebo aspoň ne na veřejném shromáždění“

Jakmile jsme probrali téma Argelire, začala jsems tím, proč jsem sem vlastně přišla. „Takže… dneska žádné experimenty?“

Dokonce i Sonino dobré rozpoložení se trochu zadrhlo. „Ne, ani ne. Prošli jsme si nějaké poznámky, ale Adrian nebyl… Tenhle týden se s ním moc pracovat nedalo.

Ani do školy nechodí“

Drnká} přitakal „Stavil jsem se u něj. Když jsem přišel, sotva mi dokázal otevři Nemám tušení, co pil, ale vypil toho hodně.“ Vzhledem k jejich nevraživosti jsem čekala, že z Dimitrij ova hlasu uslyším pohrdání, ale zněl spíš zklamaně. Jako by od Adriana čekal něco lepšího.

„O tom jsem s vámi chtěla mluvit,“ řekla jsem Z večeře jsem toho moc nesnědla a teď jsem nervózně trhala rohlík na kousky., Adrian za svoje současné rozpoložení tak docela nemůže. Teda jo, ale je to pochopitelné. Víte, že jsme se tenhle víkend sešli s jeho tátou, že jo? N o … moc dobře to nedopadlo.“

Dimitnj o vy tmavé oči se zaleskly. „To mě nepřekvapuje. S Nathanem Ivaškovem se dá vyjít jen těžko.“

„Rozcupoval všechno, co se Adrian pokoušel dělat Snažila jsem se Adriana hájit, ale pan Ivaškov neposlouchal Proto jsem si říkala, jestli byste mu s tmi nemohli pomoct.“

Soňa nedokázala skrýt své překvapení , Adriánovi pomůžu ráda, ale něco n i říká, že Nathan by nepřikládal důvěru tonu, co bychom im řekli“

„Tohle jsem nemyslela.“ Vzdala jsem lámání pečivá a všechny kousky hodila na talíř. „\y máte oba blízko ke královně. Možná byste ji mohli přesvědčit, aby řekla Adriánovu otci, jak … Nevím Jakým je tady přínosem Jak moc nám pomohl Samozřejmě by mu nemohla říct, v čem přesně, ale aspoň trochu by m i to mohlo pomoct. Pan Ivaškov nebude poslouchat Adriana ani nikoho jiného, ale pochvalu od královny by přece misel brát vážně. Pokud by to udělala.“

Dimitrij se zatvářil zamyšleně. „To by udělala. Vždycky pro něj měla slabost. Jako všichni“

„Ne,“ namítla jsem tvrdohlavě. „Všichni ne. Polovina lidí ho odsuzuje a odepsala ho jako neužitečného ztroskotance, stejně jako si to rryslí jeho táta. A druhá půlka lidí jen pokrčí rameny a řekne: ,To je zkratka Adrian/“

Soňa mě pozorovala a už zase se tvářila trochu pobaveně., A ty?“

„Nemyslím, že by se na něj mělo pohlížet shovívavě nebo s despektem Když mu dáte najevo, že od něj čekáte velké věci, tak je udělá.“

Soňa na to hned nic neřekla a já se pod jejím pohledem nervózně zavrtěla Nelíbilo se ni, když mě takhle pozorovala Šlo o víc než o aura Bylo to, jako by se ni dívala přímo do srdce a do duše.

promluvím si s Ussou,“ řekla nakonec. , A jsem si jistá, že Dinitnj taky. A do té doby doufejme, že je to tak, jak říkáš. Budeme od něj očekávat, že vystřízliví, a snad to udělá“

Zrovna když jsme platili, zazvonil Dimitrijovi telefoa „Haló?“ ohlásil se. A vtom se jeho obličej změnil Jeho charakteristické odhodlání náhle povolilo a on se prakticky rozzářil „Ne, ne. Ty vždycky voláš vhod, Rozo.“ Ať už rru odpověděla cokoli přimělo ho to k úsměvu „Rose,“ řekla ni Soňa a zvedla se. „Dopřejme jim trochu soukromí Chceš se projít?“

, Jistě,“ řekla jsem a taky vstala. Venku už se stmívalo. , f á r bloků odtud je obchod s kostýmy, který jsem vždycky chtěla prozkoumat. Pokud tedy mají ještě otevřeno.“

Soňa pohlédla na Dimitnje. „Sejdeme se tam?“ zašeptala Rychle přikývl Jakmile jsme se ocitly venku v teplém večerním vzduchu, rozesmála s e ., Ach, ti dva. V boji jsou smrtící Ale jakmile jsou spolu, tak roztají“

Jak o ty a Michail?“ zeptala jsem se a pomyslela si, že s Braydenem tedy moc netajeme, i když s ním trávím čas ráda Znovu se zasmála a pohlédla k nebi oranžových a modrých odstínů „Ne tak docela. Každý vztah je jiný. Každý miluje jinak.“ Nastala dlouhá pauza, když volila slova. „To byto hezké, co ses rozhodla udělat pro Adriana“

„Neměla jsem na vybranou,“ opáčila jsem Ocitly jsme se na rušnější ulici plné jasně osvětlených obchodů s rozprašovači vody, kterými se snažili zákazníky ochladit.

Trhla jsem sebou, když jsem si uvědonila, co ni ta mlha dělá s vlasy.,Musela jsem m i pomoct. Nezaslouží si takové chování Nedokážu si představit, jak s tím může po celý život žít. A věříš, že ho nejvíc znepokojovalo, že moje mínění o něm klesne?4

„Vlastně bych tomu věřila,“ podotkla Soňa něžně.

Obchod s kostýmy byl stále ještě otevřený, protože před Halloweenem mají otevřeno dlouho. Přesto jsme ale dorazily na posledních deset ninut. Soňa se bezcílně loudala uličkami, ale já jsem okamžitě zamířila do historické sekce. Měli tam jedny šaty řeckého stylu Byla to jednoduchá bílá róba se zlatým plastikovým páskem Sehnula jsem se, abych se lépe podívala Otevřela jsem balení a ucítila látka Byla laciná, pravděpodobně hořlavá. Navíc bylyjen ve velikosti XL, a tak jsem uvažovala, jestli se Jill v klubu šití naučila dost, aby ni je dokázala zabrat Do plesu zbývá necelý týden a moje možnosti jsou omezené.

„To jako vážně?“ ozval se vedle mě hlas. „Neurážíš mě už tak dost? To se ještě musíš přehrabovat v tomhle odpadu?“ Nade mnou stála Lia DiStelano. Kudrnaté vlasy měla spoutané jasně červeným šátkem Ve farmářské košili vypadala, jako by její malá postava měla křídla. Nesouhlasně na mě shlížela černě orámovanýma očima.

„Sleduješ mě?“ zeptala jsem se a narovnala., fotkám tě, kdykoli jsem ve městě.“

„Kdybych tě sledovala, především bych ti nikdy nedovolila sem vkročit.“ Ukázala na kostým „Co je tohle?“

„Můj oblek na Halloween,“ odpověděla jsem „Půjdu za Řekyrri.“

„Vždyť to není ani správná velikost.“

„Nějak šije na sobě upravím“

Sykla. „To mě dopaluje. Ani nevím, kde začít Chceš řecké šaty? Tak já ti je ušiju Dobré. Ne takovéhle monstrózní Můj bože! Lidi co tě znaji znají i mě. Kdyby tě viděli v tomhle, zničilo by ni to kariéru“

, Jasně - skutečně tě může zničit, v čem půjdu na školní ples.“

„Kdy ten ples máš?“ zeptala se.

„V sobotu“

„Pohoda,“ prohlásila. Přejela mě pohledem a spokojeně přikývla. „Míry jsou taky pohoda. Tvoje sestra půjde ve stejně příšerném kostýnxi?“

„Nejsem si jistá,“ přiznala jsem „Mluvila o tom, že si něco ušije v klubu šití Myslím, že se zmínila o nějakých modrých šatech.“

Lia ?bledla. „To je ještě horší Takyjí ušiju šaty. Její míry už mám“

Povzdechla jsem si ,JLio, vím, o co se pokoušíš, a nezabere to. Jill pro tebe v žádném případě nemůže pracovat jako modelka. Nezáleží na tom, jak se nás budeš pokoušet uplácet.“

Lia se pokusila o nevinný pohled, který ovšem moc přesvědčivý nebyL „Kdo řekl něco o uplácení? Dělám to z čiré dobrosrdečnosti Byla by potupa nechat vás dvě jít v něčem, co není dokonalé.“

„Uo…“

„Nekupuj to,“ řekla a ukázala na kostým ,JByly by to vyhozené peníze. To bys je rovnou mohla zapálit -, ale asi by nehořely tak jasně jako ty šaty. Ozvu se, až budeš mít kostým hotový.“ S tím se otočila na vysokém podpatku a odkráčela. Zůstala jsem zírat.

„Máš kostým?“ zeptala se mě Soňa, jakmfle nás zavírací hodina donutila odejít z obchodu

„ K u p o d iv u ano,“ řekla jsem „Ale ne odtud.“

Dinitrij gevně ještě nedotelefbnovai protože se ještě neobjev! Pomalu jsme tedy vykročily zpátky k restauraci abychom rru dopřály více času s Rose. Ostatní obchody už také zavíraly a davy turistů na ulici řídly. Pověděla jsem Soně o svém setkání s Liou, což ji pobavilo víc než mě.

„Tak to nemůžeš odmítnout,“ prohlásila. „Když ti návrhářka chce něco ušít, je tvou povinností to od ní přijmout. Možná by mi pomohla se svatebními šaty.“

Přešly jsme méně rušnou ulici a kráčely úzkou uličkou lemovanou z jedné strany cihlovými budováni a z druhé strany travnatým pozemkem kostela. Kostel jsem obdivovala už cestou sem, ale teď, když se stmívalo, tajemné stíny dodávaly celé stavbě na zbvěstnosti. Byla jsem ráda, že tudy nejdu sama. Připadalo ni ale zvláštní utěšovat se společností vanpýrky.

„Lia opravdu šije nádherné věci“ uznala jsem , Ale nevím, jestli bychomji měli povzbuzovat.“

„To máš pravdu,“ řekla Soňa. „Možná ni jednou pomůžeš vybrat šaty. Má opravdu skvělý vkus…“

Náhle se otočila k potemnělému kostelu V obličeji sejí zračila hrůza, ale já nic znepokojujícího neviděla - nejdřív. O pár vteřin později vyskočily zpoza stromů čtyři postavy v černém Jeden z nich mnou mrštil proti cihlové zdi zatímco ostatní tři strhli Soňu k zemi a znehybnili j i Bránila jsem se, ale svalnatá ruka mě držela pevně. Ve slabém světle jsem zahlédla, jak se zalesklo něco, co bych v ulicích Palm Springs rozhodně nečekala: meč.

Temná postava se jím rozmáchla proti Sonině krku „Nastal čas vrátit se do pekla,“ oznámila.

11. kapitola

Nejsem fyzicky moc zdatná. Volejbal hraju obstojné a Eddie mě jednou naučil, jak někonxi zasadit ránu Ale trénink, jaký absolvují strážci, jsem opravdu nikdy nepodstoupila. Rozhodně bych neměla j ejich reflexy. Takže vtéhle situaci, kdyjsemse nedokázala osvobodit, jsem udělala jedinou věc, kterou jsem svedla.

Křičela jsem

,Pomoc! Pomozte nám někdo!“

Doufala jsem, že je to aspoň zdrží, aby Soně neusekli hlavu, nebo co s ní plánovali A taky jsem samozřejmě doufala, že někdo přiběhne na pomoc. Vzdálily jsme se od hlavních ulic, ale pořád jsme ještě byli v tak zalidněné oblasti, že mě mohl někdo zaslechnout - zejména, když byb v ulicích stále ještě dost rušno.

Jeden z útočníků, který držel Soňu, sebou trhl, takže jsem předpokládala, že jsem částečně uspěla. Ten, co mě držel, mi přitiskl ruku na ústa a sevřel mě tvrději Pak se stab něco zvláštního. Můj přemožitel strnuL Věděla jsem, že je to nuž, podle jeho postavy, i když jsem rru do obličeje neviděla Pořád mě sice držel, ale byl celý strnulý. Skoro jako by ho něco šokovab nebo překvapib. Netušila jsem co. Jistě není tak překvapivé, že někdo, kdo je přepaden, začne volat o pomoc. Nemyslela jsem, že bych ho dokázala přeprat, ale přesto jsem doufala, že bych té jeho stmubsti mohla využít. Znovujsemse m i vzepřela a pokusila se vymanit zjeho sevření Ale podařib se mi pohnout jen o pár centimetrů, než mě zase přitiskl zpátky ke zdi

„Musíme jít!“ vykřikl jeden z útočníků. Další chlap. Připadab mi, že jsou to všechno iruži „Někdo přijde.“

„To zabere jen vteřinu,“ zavrčel ten s mečem „Musíme zbavit svět tohohle zla.“

S hrůzou jsem ho sledovala a srdce mi bušflo jako blázen Bála jsem se o sebe, ale o hlavně o Soňu Setnutí hlavy jsem nikdy neviděla. A nechtěla jsem ho vidět ani ted’.

O půl vteřiny později jsem najednou byla volná. Do potyčky se připojil někdo nový, kdo ode mě útočníka odtrhl a odhodil ho na dláždění Dopadl a yypadab to bolestivě. I v tom chabém světle jsem svého zachránce poznala podle jeho výšky a rozevlátého kabátu Byl to Dimitnj.

Už dřív jsem ho viděla bojovat, ale ten pohled mě nikdy neomrzel. Byl uchvacující Ani na okamžik se nezastav! Každý jeho pohyb byl ladný a smrtící Působil jako tanečník smrti. Dimitnj už si odhozeného nuže nevšímal a zaměřil se na ty ostatní Ihned vystartoval po chlapovi s mečem Nakopl ho a útočník odletěl Upustil meč a jen tak tak se zachytil stromo.

Mezitím jeden z těch, co drželi Soňu, prostě vyměkl a rozběhl se směrem k centru Dimitnj ho nepronásledoval. Zaměřil se na toho posledního, který se pošetile pokoušel s ním bojovat. Soňa byla každopádně volná. Nečekala ani vteřinu, vyškrábala se na nohy a doběhla ke mně. Nejsem kontaktní typ - a už vůbec ne, když jde o Moroje -, ale aniž bych o tom přerrýšlela, objala jsem ji a přitiskla se k ní Ona udělala totéž a já ucítila, jak se celá třese. Když bývala Strigojkou, byla silná a nebezpečná. Jakožto Morojka, které navíc drželi u krku meč, byla samozřejmě jiná.

Muž, který bojoval s Dimitnjem se zmohl na pár dobrých úhybných manévrů Ale udělal chybu, když se pokusil Dimitnje zasáhnout Jen se mu tím odhalil a Dimitrij ho tvrdě udeřil do obličeje. Vysoký nuž, který před chvílí narazil do stromu, se pokusil zaútočit, ale byl blázen, když si myslel, že mu Dimitnj nevěnuje pozornost.

Snadno ho zneškodnil a útočník dopadl vedle svého druha, kterého Dinitrij praštil předtím Ten vysoký se vyškrabal na nohy a vypadal, že se chystá k dalšími útoku Jeho kamarád ho ale zatáhl zpátky. Po chvilce se ti dva dali konečně na úprk. Dimitnj je nepronásledoval. Zaměřil se na Soňu a na mě.

, Jste v pořádku?“ zeptal se a rychle k nám doběhL

Zmohla jsem se na chabé přikývnutí a celá se nekontrobvatelně třásla.

,,Pojd’me odtud,“ vyzval nás. Obě nás vzal kolem ramen a vedl nás pryč.

,Počkej,“ řekla jsem a otočila se zpátky k travnatémi prostranství „Měli bychom vzít ten meč.“

Pátrala jsem pohledem v trávě, ale byla ještě větší tma než před chvílí Dimitnj díky svémi nadlidskému zraku našel meč hned. Schoval si ho pod kabát a všichni tři jsme se vydali co nejrychleji pryč. Došli jsme k Adriánovi, protože to byb mnohem blíž než Clarenceův dům za městem I tak ni připadab, že ta krátká cesta trvá věčně. Nemohla jsem se zbavit dojmi, že nás kdykoli může zase někdo napadnout, ale Dimitnj nás neustále uklidňoval a nutil pokračovat v chůzi Adriana překvapib, že jsme k němí zavítali Vypadal dost opile, ale to ni byb jedno. Jediné, po čem jsem toužila, byb bezpečí jeho čtyř stěn „Co… Co se děje?“ zeptal se, když Dinitrij postrčil Soňu a mě dovnitř. Prohlížel si nás a na mně spočinul pohledem nejdéle., Jsi v pořádku? Co se stab?“

Dinitrij mě i Soňu přes naše protesty prohlédl, jestli nejsme zraněné. Natáhl ruku, opatrně mi zvedl bradu a obrátil k sobě moji nepotetovanou tvář., Jen škrábnutí,“

řekl „Nic vážného, ale stejně by sis to měla vyčistit.“ Dotkla jsem se toho nista a překvapib mě, když jsem uviděla na prstech krev. Nevzpomínala jsem si, že bych utrpěla nějaké zranění Asi jsem se odřela o tu cihbvou zeď

Soňa žádné zranění neměla, jen ji bolela hlava z toho, jak se uhodila o zem

„Co se stab?“ zeptal se znovu Adrian.

Dinitrij vytáhl meč, který tam sebral „Asi něco trochu vážnějšího než jen přepadení“

„To bych řekla,“ poznamenala Soňa a usedla na gauč. Na to, co právě prožila, působila překvapivé klidně. Dotkla se temene hlavy a trhla sebou „Hlavně proto, že než ses ukázal, nazvali mě stvořením zla.“

Dinitrij povytáhl obočí „Opravdu?“

Od příchodu do obýváku jsem se ani nepohnula. Jen jsem tam otupěle stála a oběma rukama se objímala. Připadab ni těžké se pohnout Připadab ni těžké myslet Ale když Dinitrij zkoumal meč, něčeho jsem si všimla a nůj zpomalený mozek začal znovu fungovat Když zaznamenal nůj zájem, meč mi podal Opatrně jsem si ho vzala a prozkoumávala jílec. Zdobily ho vyryté symboly.

„Říká ti to něco?“ zeptal se.

Mysl jsem měla stále zamlženou strachem a adrenalinem, ale ignorovala jsem to a snažila se přijít na nějaká fakta. ,Jsou to staré alchymistické symboly,“ řekla jsem „Ze středověku, kdyjsme byli jen skupinou vědců, kteří se snažili přeměnit obvo ve zlato.“

To je všechno, co historické knihy vědí o alchymistech. A taky, že jsme se nakonec zlata vzdali Organizace později objevila sofistikovanější sbučeniny včetně vampýří krve. Naše interakce s vampýry se nakonec vyvinuly v to, co děláme teď, protože dávní alchymisté si uvědomili temné pokušení, které vampýři představují Naše poslání se stab posvátným Chemie a vzorce, které alchymisté kdysi používali k vlastnímu obohacení, se staly nástroji k ukrytí vampýrů. Tyto nástroje jsme pak rozšířili ještě o nové techno bgie.

Poklepala jsem na nej větší syrrbol, kruh s tečkou uprostřed. „Tohle je symbol zlata. Ten druhý stříbra. Tyhle čtyři trojúhelníky reprezentují čtyři základní živly - zeni vzduch, vodu a oheň. A tyhle… Mars a Jupiter, které se vážou k železu a cínu Možná je z těch kovů meč vyrobený?“ Zamračila jsem se a prohlížela si kov., Ale zlato ani stříbro neobsahuje. Syrrboly se vztahují i ke Slunci a Měsíci I když možná ne dosbva. Nevím“

Vrátila jsem meč Dinitnjovi Vzala si ho od něj Soňa a prohlížela si symboly. „Takže tvrdíš, že je to alchymistická zbraň?“

Zavrtěla jsem hlavou , Alchymisté by nikdy nic takového nepoužili S pistolí se zachází jednodušej i A ty syrrboly jsou zastaralé. Teď používáme periodickou tabulku Je snazší napsat, Au\ když máte na mysli zlato, než kreslit sluneční symbol“

, Je nějaký důvod, proč by ty symboly měly být na zbrani? Nějaká vyšší syrrbolika nebo význam?“ zeptal se Dimitnj.

,Jsou v určitém ohledu důležité pořád - proto používáme zlatý inkoust. Kromě výhod, které tetování má, nás zlato označuje jakožto… čisté. Posvěcené. Jsme součástí svátého poslání Ale na meči… nevím Ať už ten meč vyrobil kdokoli vycházel ze stejné symboliky, takže možná je tenhle meč posvěcený.“ Vybavila jsem si útočníkova slova o návratu do pekla. Zašklebila jsem se. „Nebo si možná jeho majitel myslel, že plní jakousi svátou povinnost.“

„Kdo vůbec byli ti chlapi?“ zeptal se Adrian ,Myslíte, že je Jill v ohrožení?“

„Vědí o vanpýrech. Ale jsou to lidi“ řekl Dimitrij.

„To jsem poznala i já,“ dodala jsem , Jeden z nich byl hodně vysoký, ale ne Moroj.“ Přiznat, že na nás zaútočili lidé, pro mě byto ohromující a překvapivé. Vždycky jsem za zlo považovala Strigpje. To byto snadné. Ani Morojům se nedá vždy věřit, a proto myšlenka, že morojští útočníci jdou po JiU, nezněla nijak nepravděpodobně.

Ale lidé… Lidé, které bych měla chránit? To byto drsné. Napadl mě rrůj vlastní druh, takzvaní dobří lidé, ne stvůry s tesáky, kterých bych se správně podle své výchovy měla bát. To otřáslo mým pohledem na svět

Dimitnj se zachmuřiL „O ničem podobném jsem jaktěživ neslyšel. Ale to asi hlavně proto, že většina lidí nemá tišení o existenci Moroj ů. Kromě alchymista“

Příkře jsem na něj pohlédla. „Tohle s námi nemá nic společného. Říkala jsem ti že meče nejsou náš styL Ani útoky.“

Soňa odložila meč na stolek. „Nikdo nebude nikoho obviňovat. Předpokládám, že tuhle záležitost byste měli probrat s vašimi lidmi oba.“ Dimitnj i já jsme přikývli „Ale myslím, že tu přehlížíme jednu zásadní věc. Považovali mě za Strigojkii Mečem se nezabíjí zrovna snadno. Museli k tomu nit důvod.“

, Je to jediný způsob, jak může člověk zabít Strigoje,“ zanximlala jsem „Lidé si nemažou magicky nabít stříbrný kůL Mohli by tě zapálit, ale to zřejmě není na ulici bezpečné.“

Zavládlo ticho a všichni jsme o tom přemýšleli Soňa si nakonec povzdechla. „Myslím, že dnes večer už k ničemu nedospějeme. Musíme si promluvit s ostatními Chceš, abych ti to zahojila?“

Chvilku mi trvalo, než jsem si uvědomila, že mluví na mě. Dotkla jsem se své tváře. „Ne, zahojí se to samo a rychle.“ To byl další vedlejší účinek vampýří krve obsažené v našem tetování lilie. „Vyčistím si to, než půjdu“

Došla jsem do koupe Iry tak klidně, jak jsem jen dokázala. Klid mě ale přešel, když jsem uviděla svůj odraz v zrcadle. Odřenina nevypadala vůbec zle. Spíš mě rozrušitoto, co z ní vyplývalo. Soňa měla u krku meč, ale rrůj život byl taky ohrožen. Napadli mě a byla jsem bezmocná. Namočila jsem si žínku a opatrně ji roztřesenýma rukama přiblížila k obličeji

„Sageová?“

Ve dveřích se objevil Adrian a já rychle zamrkala, abych rozehnala slzy, které se ni draly do očí ,Jo?“

,Jsi v pohodě?“

„To nepoznáš z mojí aury?“

Neodpověděi jen ni vzal žínku z ruky dřív, než jsemji stačila upustit „Otoč se,“ poruč! Poslechla jsem a on ni ránu opatrně otřeL Když stál tak blízko u mě, všimla jsem si že má zarudlé oči Taky jsem z něj cítila alkohoL Přesto měl ale pevnější ruku než já. Znovu se zeptal:, Jsi v pohodě?“

„Mně nedrželi u krku meč.“

„Na to jsem se tě neptal Máš ještě někde nějaký zraněni?“

„Nezodpověděla jsem a sklopila zrak. „Utrpěla snad jen… moje hrdost“

„Tvoje hrdost?“ Odmlčel se a znovu namočil žínku „Co ta s tím má společnýho?“

Zvedla jsem hlavu, ale do očí jsem se mi pořád ještě nepodívala. „Umím spoustu věci Adrianě. Zní to trochu namyšleně, já vím Ale dokážu spoustu úžasných věci které většina lidí nesvede.“

Z jeho hlasu zaznívalo pobavení , Jako bych to nevěděl. Umíš vyměnit kolo u auta a ještě u toho mluvit řecký.“

„Za pět minut,“ řekla jsem „Ale když je v sázce můj život a život někoho jiného… K čemi jsem? Neumím bojovat Byla jsem tam úplně bezmocná. Přesně, jako když nás napadly Strigojky a Lee. Můžu jenom stát, koukat a čekat, až mě zachrání někdo jako Dinitnj nebo Rose. Jsemjako ta pohádková dáma v nesnázích.“

Skončil s očistou mé tváře a odložil žínku Vzal ni obličej do dlaní „Na tom, cos řekla, je pravda jen ta část o pohádkový dámě - protože přesně taková jsi Ne v nesnázích. Všechno ostatra, cos řekla, je k smíchu Nejsi bezmocná.“

Konečně jsem vzhlédla. Adrian mě během našich rozhovorů nikdy nenařki že jsem k smíchu „Aha? Takže jsemjako Rose a Dinitnj?“

„Ne. Já taky ne. A pokud ni paměť dobře stouži někdo mi zrovna nedávno vykládai že je k ničemu snažit se být jako ostatní Že člověk má být jen sám sebou“

Zamračila jsem se, když ni vrátil moje vlastní slova. „Tohle je úplně jiná situace. Mluvím o tom, jak se o sebe umět postarat, ne jak na někoho udělat dojem“

„A to je tvůj další problém, Sageová.,Postarat se o sebe.4 Tyhle střety se Strigoji nebo šílenci ozbrojenými mečem nejsou tak docela normální Nemyslím, že by sis měla vyčítat, že se v takových bitkách neubráníš. Většina lidí by to nesvedla.44

„Ale měla bych,“ namítla jsem

V jeho očích se zračil soucit „Tak se uč. To tys mi radila, abych nebyl obětí Tak jí taky nebuď. Naučila ses nilión jiných věcí Nauč se tohle. Zapiš se do kurzů sebeobrany. Pořiď si zbraň. Nemůžeš být strážkyni ale to není jediný způsob, jak se ochránit.“

Vřelo ve mně plno emocí Vztek. Stud. Pocit úlevy. „Na to, že jsi opilý, toho máš hodně co říct.44

„Ale Sageová. Mám toho hodně co říct, ať už jsem opilý nebo střízlivý.44 Pustil mě a odstoupl Připadala jsem si podivně zranitelná, když už jsem ho neměla těsně u sebe. „Většina lidí ale nechápe, že v tomhle stavu jsem mnohem příčetnější Je menší šance, že se kvůli éteru zblázním44 Zaťukal si na hlavu a obrátil oči v stoup.

„Když už se o tom bavíme…, nemíním ti držet kázáni“ řekla jsem a ulevilo se ni, že už neniuvíme o mně. „Oběd s tvým tátou stál za starou bačkoru Chápu Jestli to chceš utopit v alkoholu, tak fejn Ale mysli prosím taky na JilL Víš, co jí to způsobuje - možná ne teď, ale později“

Rty se mu zachvěly náznakem úsměvu „Ty jsi vždycky hlasem rozumí Jen se taky jednou zkus sama poslechnout“

Ta slova ni byla povědomá. Dinitrij ni řekl něco podobného -, že se nemůžu starat o ostatra, aniž bych se v první řadě postarala o sebe. Pokud mají dva tak odlišní lidé, jako je Dimitnj a Adrian, stejný názor, pak na tom možná něco bude. Hodně jsem o tom přemýšlela, když jsem se pak vrátila do Amberwoodu Jednou z dobrých věcí na Adriánově alkoholovém opojení byto, že Jill nedokázala zaznamenat náš rozhovor. Takže když jsem druhý den u oběda vyprávěla JiU, Eddiemu, a Angelině, co se stalo, příběh jsem si upravila a vynechala svoje zhroucení Jill i Angeline zareagovaly přesně podle očekávání Jill se ustaraně vyptávala, jestli jsem já i Soňa v pořádku Angeline nás zásobovala vyprávěním, co by s útočníky udělala ona a jak by je na rozdíl od Dimitnj e pronásledovala. Eddie toho moc neřekL

Promluvil, až když Angeline odešla zase do svého pokoje a Jill na vyučování

„Říkal jsem si že se s tebou dneska něco děje,44 poznamenal „Hlavně u snídaně, když Angeline prohlásila, že rajče je zelenina, a tys ji neopravila.44

Přinutila jsem se k polovičatému úsměvu nad jeho vtipem ,Jo. Takové věci se holt na člověku podepíšou Teda na tobě asi ne. Pro tebe je nonrálm, když na tebe někdo v postranní uličce zaútočí mečem44

S vážným výrazem zavrtěl hlavou „Žádný útok nemůžeš jen tak přejít. Kdo to dělá, je lehkorryslník. Nemáš se za co stydět.“

Postrkovala jsem po talíři rozmačkané brambory a nakonec jsem to vzdala. „Nelíbí se ni být nepřipravená. Na cokoli Nechápej mě špatně. Byla jsem u toho, když jste s Rose bojoval proti Strigpjům Taky jsem byla bezmocná…, ale to je něco jiného. Oni mají nadlidské schopnosti Nečekala bych, že sejimněkdy budu schopná ubránit Ale to, co se stalo včera wčer - i s tím mečem-, to mělo jen krůček k přepadení Bylo to obyčejné. A byli to lidi jako já. Neměla bych být tak neužitečná.44

„Chceš, abych tě naučil pár fíglů?44 zeptal se přívětivě.

To mě znovu přimělo k úsměvu „Ty máš pomalu taky nadlidské schopnosti Možná bych se měla spokojit s něčím, na co mám Adrian ni poradil, že bych si měla opatřit zbraň nebo chodit na kurz sebeobrany.“

„To je dobrá rada.“

J á vím. Děsivé, co? Alchymisté absolvují výcvik se střelnými zbraněmi, ale nejsem toho zastáncem Já jsem spis na vyučování a teorii“

Zasmál se. „To je pravda. Ale kdyby sis to rozmyslela, dej mi vědět. Po tom, co jsem pracoval s Angeline, jsem už připraven na cokoli Ale… abych byl fer, dala si trochu zpátečka“

Vzpomněla jsem si na svůj poslední rozhovor s ní Porvala se a potrestali ji teprve včera, ale mně to připadab jako před lety., Aha. Trochu jsem si s ní promluvila.“

„O čem?“ podivil se. „Říkal jsem ti, aby sis nedělala starosti s mým soukromým životem. To je můj problém“

J á vím, já vím Ale prostě se to tak nějak seběhb. Řekla jsem jí, že to se svým chováním přehání a že by toho měla nechat. Naštvala se na mě, tak jsem si nebyla jistá, jestli si to vezme k srdci“

„No, asi to zabrab.“ Jeho následující sbva byla ohromným přiznáním „Možná není tak špatná, jak jsem si mysleL“

„Možná,“ připustila jsem „Dívej se na to taky z té lepší stránky. Ten její trest znamená, že si s ní nemusíš dělat starosti na plese.“

Náhle se celý rozzářil a mně byb jasné, že tohle n u zatím ještě nedošb. Po chvilce se zase vzpamatoval. Jestli tady dochází k takovým útokům, měl bych dávat větší pozor na Jill — hlavně na plese.“ Nemyslela jsem, že by na ni Eddie mohl dávat ještě větší pozor než dosud, ale patrně jsem se mýlila. „Byl bych docela rád, kdyby Angeline šla.“

Vyučování mě přivedb na jiné myšlenky a udábsti včerejšího večera už jsem moc neřešila. Nezávislé studium u profesorky Terwilligerové ovšem byb něco jiného.

Panovab tam příliš velké ticho a šero. Měla jsem spoustu času na úvahy a opět se mi vrátil ten strach a pochyby o sobě samé, které jsem se celý den snažila ignorovat Tentokrát jsem opisovala kouzla a dělala k nim poznámky, aniž bych šije vrývala do paměti Obvykle jsem šije zapamatovala, i když jsem nechtěla. Dnes jsem ale byla myšlenkami mimo.

Až skoro v pobvině hodiny jsem se dokázala skutečně zaměřit na to, co vlastně dělám Byb to kouzb z období pozdní antiky, které měb oběti navodit halucinace, že po ní lezou štíři Stejně jako jiná kouzla z knih profesorky Terwilligerové byb sbžité a časově náročné.

„Profesorko Terwilligerová?“ Nerada jsem sejí na to ptala, ale udábsti včerejšího večera mě pořád trápily.

Překvapeně vzhlédla od svých papírů Ve studené válce, do níž jsme vstoupily, si zvykla na to, že nemluvím, když se mě na něco nezeptá přímo., Ano?“

Poklepala jsem na kniha „K cenu jsou dobra takzvaná obranná kouzla? Jak se vůbec dají použít v boji, když jsou k nim potřeba odvary, které se nusejí připravovat celý den? Když na vás někdo zaútočí, na nic takového přece není čas. Sotva máte čas myslet.“

, JNfa které se díváte?“ zeptala se.

„To se štíry.“

Přikývla., Ach ano. To je zrovna jedno z těch sbžitějších. Když máte někoho, koho nemáte ráda, můžete na něj tohle kouzb použít. Mohla bych dodat, že je velice účinné na expřítele.“ Zatvářila se zamyšleně a pak se zadívala zase na mě. Jistě jsou kouzla, která by se v situacích, jakou jste popsala, hodila mnohem víc. Pokud si vzpomínáte, tak třeba vaše ohnivé kouzb sice vyžadovab spoustu práce předem, ale dab se použít velice rychle. A jsou i další, která po někom můžete vrhnout v extrémně krátkém čase a vyžadují jen pár sbžek. Ale jak už jsem se zmínila dřív, tahle kouzla vyžadují spoustu zkušeností Čím jste pokročilejší, tmi méně ingrediencí potřebujete. Chtěb by to mnohem víc zkušeností, abyste se dostala na takovou úroveň, kdy něco z tok) zvládnete.“

„Nikdy jsem neřekla, že bych se něco takového chtěla naučit,“ vyštěkla jsem J e n o m .. se ptám“

„Opravdu? Moje chyba. Zněb to, skoro jako byste - odvažuji se říct - měla zájem“

„Ne!“ Byla jsem vděčná, že uzdravující magie obsažená v mám tetování zahojila většinu odřeniny na mojí tváři ze včerejšího večera. Nechtěla jsem, aby nabyla podezření, že mám vážný důvod chtít se umět bránit „Vidíte, proto radši nic neříkám Vždycky si moje sbva vybžíte jinak a využijete je ve prospěch svého agitování, jen abyste mě nučila“

,Mučila? Čtete tady knihy a pijete kafe, což je přesně to, co byste dělala ve svém volném čase.“

, Až na to, že je ni hrozně,“ pověděla jsem jí „Nenávidím každou minuta Už jsem skoro ochotná toho nechat a risknout následky ze strany školy. Je to zvrácené a ujeté a …“

Poslední zvonění dnešního dne ni zabránib říct něco, čeho bych později litovala. Téměř okamžitě se ve dveřích objevil Trey. Profesorka Terwilligerová začala balit věci S úsměvem na něj pohlédla, jako by tahle situace byla naprosto normální

, Pane Juarezi, je od vás moc hezké, že jste přišel aspoň teď, když jste to dopoledne na moji hodinu nestihL“

Uvědomila jsem si že má pravda Trey nebyl na hodině historie ani chemie. „Ombuvám se,“ řekL , Musel jsem vyřídit rodinné záležitosti“

„Rodinné záležitosti“ byly výmluvou, kterou jsem sama často používala, ale pochybovala jsem, že ty Treyovy zahrnují vozit vampýry za krví „ M ů žete n i povědět, o co jsem, ehm, přišel?“ dotázal se.

Profesorka Terwilligerová si dala kabelku přes rameno. „Mám teď schůzka Zeptejte se slečny Melboumeové. Ta vám to pravděpodobně vysvětlí podrobněji než já.

Zabouchněte za sebou dveře, až odtud půjdete.“

Trey se posadil ke stolu a otočil se ke mně. V/táhla jsem učebnici historie a chemie, jelikož jsem předpokládala, že bude potřebovat obojí Kývla jsem směrem k látkové tašce, kterou hodil na zem vedle sebe.

„Z tréninku?“

Skbnil se nad úkoly a tmavé vlasy mu spadly po stranách do tváře. „Ten bych si nenechal ujít,“ poznamenal, aniž by vzhlédl od psaní Jasně. Necháváš si ujít jenom vyučování“

,Nekritizuj mě,“ řekl„Kdybych mohl, přišel bych“

Nechala jsem to plavat. Taky jsem už měla spoustu osobních problémů. Zatímco psal, vytáhla jsem mobil a zjistila, že mám zprávu od Braydena. Obsahovala jen jediné sbvo. To byl u něj rekord. Večeře?

Zaváhala jsem Pořád jsem byla přešlá z toho, co se stab včera. Přestože byl Brayden zábavný, nepředstavoval útěchu, kterou bych teď potřebovala. Odpověděla jsem mu Nevím Dneska večer mám nějakou práci Chtěla jsem se poohlédnout po nějakých možnostech sebeobrany. To byla ta potřebná útěcha. Fakta. Možnosti Brayden ni odpověděl okamžitě. Pozdní večeře? Kamenný gril v 8? Zamyslela jsem se nad tím a odpověděla, že tam budu Zrovna, když jsem telefon odbžila, pípla ni další zprava Tentokrát nečekaně od Adriana. Jak je po včerejšku? Z5 v normálu?Dělal jsem si o tebe starosti Adrian měl v mailech dobrý písemný projev, ale v textovkách často používal zkratky - k čenuž já bych se nikdy nepřiměla. I když jsem to četla, zněb ni to nepříjemně jako škrábání křídou na tabuli, ale jeho zájem mě přesto dojaL Dělal si starosti, jak mi je. To byb uklidňující Odepsala jsem tm: Lépe. Najdu si nějaký kurz sebeobrany. Jeho reakční čas byl skoro tak krátký jako Braydenův. Dej pak vědět, cos zjistila. Možná se taky přihlásím Překvapeně jsem zamrkala. Tohle jsem opravdu nečekala. Mohla jsem mu odpovědět jen jediným způsobem Proč?

Ježíši,“ zaúpěl Trey a zaklapl notebook. Slečna Oblíbená.“

„Rodinná záležitost,“ objasnila jsem

Ušklíbl se a schoval notebook do batohu „Díky za úkoly. A když už se bavíme o rodinných záležitostech… Co tvoje sestřenka? Je pravda, že ji vybučili?“

,Přerušili jí studium na dva týdny.“

, fak t?“ Zvedl se. „Tak to jsem myslel, že dopadne mnohem hůř.“

J o . Málem že jo. Přesvědčila jsemje, aby na ni byli mírnější“

Trey se tonu zasmál „To si dovedu představit V tom případě asi musím počkat dva týdny.“

Zamračila jsem se. „Na co?“

, Abych ji pozval na rande.“

To mě na pár vteřin připravilo o řeč. „Angeline?“ ujistila jsem se pro případ, že by mel na mysli jinou sestřenku. „Ty chceš pozvat na rande… Angeline?‘

, Jasně,“ přisvědč! , Je hezká. A jak sejmula tři lidi a zničila reprák… Nebudu lhát, byto to hodně sexy.“

„Vymyslela bych spoustu slov, jakými by se dalo popsat, co udělala, ale sexy by mezi nimi rozhodně nebylo.“

Pokrčil rameny a vykročil ke dveřím „Hele, tebe bere něco, mě zase něco jinýho. Větrný mlýny pro tebe, rvačky pro mě.“

Neuvěřitelné,“ poznamenala jsem A přitom jsem uvažovala, jestli je to opravdu tak neuvěřitelné. Každého asi opravdu bere něco jiného. Treyův životní styl se liší od mého. Je nadšený sportovec a neustále má modřiny a škrábance z tréninků - i teď. Tentokrát více než obvykle. Nechápala jsemjeho vášeň o nic víc, než on moji lásku k vědomostem Znovu ni ppi telefoa

„Měla by ses vrátit do svého fanklubu,“ řekl Trey. Odešel a mě napadlo něco podivného. Jsou opravdu všechny Treyovy modřiny od sportu? Často se zmiňoval o rodině a já teď uvažovala, jestli ho nezdržeto něco mnohem záludnějšího. Byla to znepokojivá myšlenka, s jakou jsem neměla žádné zkušenosti Z mých obav mě vytrhlo další pípnutí telefonu

Objevila jsem další esemesku od Adriana - tak dlouhou, že zabrala dvě zprávy. Byla to odpověď na mou otázku, proč se chce taky zapsat do kurzu sebeobrany.

Aspoň budu nit důvod vyhýbat se S a D. Navíc nejsi jediná, kdo se potřebuje bránit. Ti chlapi byli lidi a věděli že S je vampýrka Možná jsou lovci vampýrů skuteční Napadlo tě někdy, že Clarenee rrůže mít pravdu?

Nevěřícně jsem zírala na telefon a zpracovávala Adrianova slova a následky včerejšího útoku Napadlo tě někdy, že Clarenee může nit pravdu?

Ne, až do této chvíle mě to nenapadlo.

12. kapitola

Když jsem dorazila na pozdní večeři, Brayden seděl v boxu v restauraci nad notebookem ,Přišel jsem dřív,“ objasni „Říkal jsem si, že ještě zvládnu nějakou práci.

Ty už jsi hotová?“

„Vlastně ano. Hledala jsem si nějaký kurz sebeobrany. Nebudeš věřit, co jsem objevila.“

Přisedla jsem si vedle něj, abych mohla použít jeho notebook. Brayden jako obvykle voněl po kávě. To mě nikdy neomrzí, pomyslela jsem si. Ukázala jsem mu stránky, na které jsem narazila těsně předtím, než jsem vyrazila sem Grafická úprava vypadala, jako by ji někdo udělal před deseti lety, a všude byto až příliš animací Wolfova škola sebeobrany - Malachi Wolfe, instruktor.

„To jako vážně?“ zeptal se Brayden. „M alachi Wolfe?“

„Nemaže za to, jak se jmenuje,“ namítla jsem , A podívej - dostal spoustu ocenění a doporučení“ Některá ocenění pocházela z nedávné doby Většina byla pár let stará. „Tohle je nejlepší“

Klikla jsem na Nadcházející kurzy^. Malachi Wolfe měl pěkně nabitý program, ale jedna část vypadala slibně. Pořádal čtyřtýdenní kurz s jedním setkáním týdně a začínal už zítra.

N ení to zrovna takový instruktor, jakého jsem měla na mysli,“ přiznala jsem, ,#le začíná to brzo.“

N ení to moc dlouhý kurz,“ dodal Brayden , Ale dá ti to aspoň dobré základy. Proč ten zájem?“

Před očima ni vyvstala scéna ze včerejšího večera, postavy ve tmě a pocit bezmoci, když mě drželi u zdi Dech se ni začal zadrhávat a misela jsem si připomenout, že už v té uličce nejsem Jsem v dobře osvětlené restauraci s klukem, který mě má rád. Jsem v bezpečí , Jenom .. si myslím, že je dobré, aby se to žena naučila,“ odpověděla jsem „Ale kurz je pro rruže i ženy.“

„Pokoušíš se mě tam taky nalákat?“ Nejdřív jsem měla za to, že to myslí vážně, ale když jsem vzhlédla, usnival se.

Zazubila jsem se ., Jestli chceš. Spíš jsem ale myslela na bratra. Taky se to chce naučit“

Nejspíš bude nejlepší, když mě z toho vynecháte. Ačkoli na škole jsem dělal bojová umění“ Brayden zaklapl notebook a já se přesunula naproti němí na druhou stranu boxu. každopádně máte hodně úzké rodinné vztahy. Nevím, jestli bych se k tomi nechal přinutit.“

„Dobrý postřeh,“ poznamenala jsem a pomyslela si, že to nezná ani polovina

Večeře byla dobrá, stejně jako náš rozhovor o termodynamice. Přestože jsme probírali zajímavá témata, často jsem se přistihla, že jsem myšlenkami jinde. Musela jsem si pak v duchu přehrávat, co vlastně Brayden říkaL Mysl n i zaměstnávaly úvahy o včerejším útoku a Adrianova poznámka o lovcích vampýrů.

Přesto jsme zůstali v restauraci dlouho. Tak dlouho, že když jsme odešli venku byla už úplná tma. Neparkovala jsem nijak daleko a na žádném odlehlém místě, ale najednou mě úplně ochromila představa, že bych měla jít potmě sama. Brayden se se mnou loučil s tím, že se uvidíme na plese, ale pak si všiml mého rozpoložení „Co se děje?“ podivil se.

, J á …“ Zírala jsem do ulice. Dva bloky. Tak daleko jsem měla auto. Venku chodili lidé. A stejně mě dusila hrůza. „Nedoprovodil bys mě k autu?“

, Jasně,“ řekl Vůbec o tom nepřemýšlei ale já byla celou cestu hrůzou bez sebe. Jak jsem řekla Eddiemi a Adriánovi obvykle nepotřebuju od ostatních pomoc. A potřebovat pomoct v takovéhle situaci mi připadalo obzvlášť ponižující Rose by doprovod nepotřebovala, pomyslela jsem si Dokonce ani Angeline ne. Nejspíš by cestou zmlátila několik chodců, jen aby nevyšla ze cviká

, A jsme tu,“ prohlásil Brayden, když jsme došli k Latte. Přemýšlela jsem, jestli jeho mínění o mně nekleslo, protože jsem potřebovala doprovod.

„Díky. Tak v sobotu?“

Přikývl „Určitě se chceš sejít až tam? Můžu tě vyzvednout“

, Já vím A nevadilo by ni jet tvým autem Nic ve zlém, Latte.“ Pohladila jsem auto, abych ho utěšila. , Jenomže misím odvézt bratra a sestra Takhle to bude jednodušší“

„Dobře,“ řekl Obdařil mě skoro až plachým úsměvem, což kontrastovalo s jeho předchozí sebejistotou, když jsme probírali vědecká témata. Nemůžu se dočkat, až tě uvidím v ko stými Já si ho půjčil od divadelní společnosti Samozřejmě to není přesná replika aténské róby, aleje to to nejlepši co jsem sehnal“

Málem jsem zapomněla, že jsem výrobu svého kostými svěřila Ue. Brayden není jediný, koho zajímá, co budu mít na sobě.

„Už se těším,“ řekla jsem

Po chvilce jsem začala uvažovat, proč se stále nemá k odchodu Pořád z něj vyzařovala ta plachost a nejistota, jako by se odhodlával něco říct Ale ukázalo se, že mluvení v plánu neměl Stálo ho hodně odvahy, aby ke mně přistoupil a políbil mě. Bylo to hezké, ale opět jsem od toho čekala něco víc.

Brayden se ovšem tvářil jako by se právě vznesl do nebeských výšin. Proč nemám stejné pocity? Možná nakonec přece jen dělám něco špatně. Nebo jsem nějaká defektní?

„Tak ahoj v sobotu,“ rozloučil se.

Pomyslela jsem si že bych měla přidat líbání na seznam témat, o nichž je třeba si něco vyhledat.

Dojela jsem zpátky do Amberwoodu a cestou na kolej napsala Adriánovi zprávu Kurz sebeobrany začíná zítra večer. 75 dolarů. Přestože se do toho tak hrnul, byla jsem skeptická a nedouiala, že by se vymanil ze svých depresí a vrhl se na něco takového. Ani jsem nevěděla, jestli ještě studuje umění Za minutu n i od něj přišla odpověď. Jdu do toho. A následovala další esemeska: Můžeš mě založit?

Jill se zrovna taky vracela na kolej a obě jsme to stíhaly jen tak tak před večerkou Tvářila se tak ustaraně a zamyšleně, že si mě zprvu ani nevšimla ,Ahoj,“ křikla jsem za ní ,Jill?“

Zastavila se v půlce haly a překvapeně zamrkala, že mě tam vidí , Jé, ahoj. Bylas venku s přítelem?“

Trhla jsem sebou Nejsem si jistá, jestli bych ho tak už měla nazývat.“

,JColikrát jste se sešli?“

„Čtyřikrát“

,Jdeš s ním na ples?“

„Sejdeme se tam“

Pokrčila rameny. N o , mně to připadá jako přítel“

, A rmě zase připadá, že cituješ z Průvodce randěním od Kristin a Julie.“

To ji přimělo k úsměvu, který ovšem nevydržel dlouho. „Myslím, že je to jen zdravý rozum“

Zadívala jsem se na ni a snažila se přijít na to, v jakém je rozpoložení , Jsi v pořádku? Výpadáš, že tě něco trápí Jde o … Adriana? Pořád je rozrušený?“ Na okamžik jsem si dělala o Adriana větší starosti než ona.

N e ,“ odpověděla. „Teda jo. Ale už je na tom lip. Těší se, jak se s tebou bude učit sebeobraně.“ Pouto mě nikdy nepřestalo udivovat Vždyť jsem komunikovala s Adriánem teprve před minutou

,Je to pro nčj rozptýlení A to je to nejlepší, co rru v jeho rozpoložení pomůže,“ vysvětlila. „Ale pořád je naštvaný a trápí se kvůli tátovi“

„Neměla jsem ho do San Dieg^ vozit,“ zamumlala jsem spíš pro sebe než pro ni „Kdybych odmítla, neměl by se tam jak dostat.“

Jffl se zatvářila skepticky „Nevím Myslím, že by nějaký způsob našel, ať už s tebou nebo bez tebe. Stejně by to nakonec mezi nimi dopadlo tak, jak to dopadlo.“

Mluvila pozoruhodné moudře.

, Je mi hrozné, když vidím Adriana v takovém stavu,“ řekla jsem

„Tyhle nálady ho přepadají a zase opouštějí Vždycky to tak byb.“ Jill se zahleděla do dáli „Přestal tolik pít - kvůli mně. Jenže tím jen otevírá cestu… Je těžké to vysvětlit. Víš, jak lidi kvůli éteru často zešílí? Když je takhle sklíčený a střízlivý, je pak zranitelný.“

„Tvrdíš, že se Adrian ?blázní?“ Na takovou komplikaci jsem připravená nebyla.

„Ne, ne tak docela.“ Našpulila rty a zamyslela se. , Jen bude trochu rozhozený a bude se chovat… podivně. To poznáš, až ho uvidíš. Chvilku se chová rozumně a chvilku zase ne. Zasní se a žvaní Ale ne tak jako já. Je v tom… něco mystického. Ale ne přímo magického. Jako by se chvílemi ocital nimo sebe. Nikdy to nevydrží, a jak jsem řekla, až ho uvidíš, poznáš to.“

,Možná už jsem…“ Myslí mi probleskla nečekaná vzpomínka na dobu, než dorazila Soňa a Dimitnj. Byla jsem u Adriana a on se na mě díval dost podivně, jako by mě viděl poprvé v životě. Při té vzpomínce mě zamrazib.

Panebože, Sageová. Tvoje oči Jak to, že jsem si jich nikdy nevšiml? Ta barva… jako tekutý zlato. Měl bych je namabvat…

„Děvčata?“ Paní Weathersová za svým pultem zavírala na noc. „Radši už běžte do svých pokojů.“

Poslušně jsme přikývly a vykročily ke schodům Když jsme došly do Jillina patra, zarazila jsem ji, aby ještě neodcházela. „Ale pokud nejde o Adriana, tak co tě trápí? Vypadalas hrozně ustaraně, když jsi přišla. Je všechno v pořádku?“

„Co? Jo, tohle.“ Roztomile zčervenala. ,Jo, asi jo. Nevím Mika… No, zkratka ni dneska večer dal pusu Poprvé. A asi mě překvapib, jaký to je.“

Udivib mě, že se nelíbali už dávno předtím, ale za to bych asi měla být vděčná. Její sbva ve mně rezonovala., Jak to myslíš? Cekalas od toho něco víc? Byb to, jen jako by ses dotýkala něčích rtů? Jako bys dávala pusu příbuznénxi?“

Nechápavě na mě pohlédla. „Ne. To je šílený. Proč si to iryslíš?“

, Jen tak tipuju“ Náhle jsem si připadala hbupě. Proč mně to takhle připadá?

„Vlastně to byb super.“ Znovu se jí v očích objevil ten vzdálený pohled. „No, skoro super. Nepoddala jsem se tomi tak, jak jsem chtěla, protože jsem se bála, že objeví moje tesáky Při mluvení a smíchu je snadný je schovávat. Ale při líbání ne. Pořád jsem si u toho říkala: ,Co rru povím, když si toho všimne4? A pak už jsem řešila, co bys to rru řekla ty a ostatní Jistě bych si vyslechla, že není dobrý nápad chodit s Mikou a že se ni pořád něco vymyká z rukou Mám ho ráda. Mám ho hodně ráda. Ale zase ne tolik, abych riskovala odhalení Morojů… a ohrozila Ussu“

„To je ušlechtilý přístup.“

, Asi jo. Ale nechci to s ním ukončit. Mika je tak hodný… a oblíbila jsem si i všechny kamarády, co jsem díky němu získala. Tak asi počkám, jak se to bude vyvíjet…, aleje to těžký.“ Se snxitným výrazem zamířila ke svému pokoji

Já pokračovala do svého a byb mi mizerně kvůli Jill, ale na druhou stranu se ni ulevib. Stresovala jsem se kvůli jejími vztahu s Mikou a obávala se, jestli nedojde na romantické drama, než se ho Jill odmítne vzdát a bude tvrdit, že jejich láska je natolik silná, že přesahuje rozdíly mezi jejich rasami Měla jsem v ni nit větší důvěru Není tak nedospělá, jak si občas myslím Jill si uvědomila pravdu a sama dospěla k odhodlání Taky jsem pořád přeirýšlela, co řekla o Adriánovi A nejvíc jsem si to přemílala v hlavě, když jsem ho druhý den večer vyzvedla na naši první lekci sebeobrany V

dobrém rozpobžení nasedl ke mně do auta a žádnou depresi ani šílenství jsem u něj nezaznamenala. Všimla jsem si, že je moc hezky oblečený. V něčem takovém se měl setkat se svým otcem Taky si mě prohlížel.

,Páni Nemyslel jsem, že tě někdy uvidím v něčem tak… ležérním“ Měla jsem na sobě olivově zelené kalhoty na jógu a arrberwoodské tričko.

,Psali tam, že máme nit pohodlné oblečení na cvičení To jsem ti přece psala.“ Významně jsem pohlédla na jeho hedvábnou košili „Tohle je hrozně pohodlný,“ ujistil mě. „Navíc nevlastním žádný oblečení na sport.“

Když jsme vyjeli na cestu, koutkem oka j sem zaznamenala něco nepatřičného na Adriánově levě ruce. Nejdřív jsem si pomyslela, že krvácí Pak jsem ale poznala, že je to červená barva.

„Ty zase maluješ,“ prohlásila jsem potěšeně.,Myslela jsem, žes toho nechal.“

„No jo. Nemůžeš chodit na hodiny mabvání a nemabvat, Sageová.“

,Myslela jsem, žes tam taky přestal chodit.“

Dfouze na mě pohlédl. „Skoro jo. Jenže pak jsem si vzpomněl, že jsem slíbil jedný holce, že když ni dá šanci a dostane mě na tuhle školu, tak ty hodiny absolvuju To mě postavib do latě.“

Usmála jsem se a zařadila se do pruhu

Výrazila jsem o něco dřív, abychom s Adriánem měli dost času se do kurzu zapsat. Když jsem dneska volala do Wolfe vy školy, rruž na druhé straně telefonu n i řekl, abychom přivezli peníze, jinak nás na poslední chvíli odmítnou Škola se nacházela v rezidenci na předměstském pozemku, který se nikdo nepokoušel zazelenit nebo jinak vzdorovat klimatu Dál tu vládla poušť, což dodávab stavbě pochmurný, opuštěný ráz Kdyby na schránce nebyb napsáno WOLFE, myslela bych si, že jsme se ocitli na špatném místě. Zastavili jsme na štěrkové příjezdové cestě a zůstali zírat. Žádná další auta tam nebyla.

„To je jako z filmu,“ poznamenal Adrian ,Přesně na takových místech bezstarostní lidé potkávají sériové vrahy.“

, Aspoň že je pořád ještě světb,“ řekla jsem Od té udábsti v uličce pro mě najednou tma získala úplně jiný význam „Nemůže to být tak špatné.“

Adrian otevřel dveře od auta. „Tak to jdeme zjistit.“

Zazvonili jsme na zvonek u dveří a domem se rozlehl psí štěkot a spěšné kroky Nervózně jsem couvla. „Nesnáším nevychované psy,“ zamumlala jsem ,Musejí se umět chovat a posbuchat.“

„Stejně jako lidi v tvým životě, co?“ zeptal se Adrian.

Dveře se otevřely a stanul v nich asi padesátiletý rruž s rogeženýmbbndatýmplnovousem Měl na sobě bermudy a tričko. A taky měl přes oko pásku „Tohle je neuvěřitelný,“ zašeptal Adrian „To překonává moje nejdivočejší sir/.“

Zalekla jsem se. Páska u mě vyvolala vzpomínku na Keithovo skleněné oko, které mě zase přivedb ke vzpomínkám, jakou roli jsem sehrála v tom, že o něj přišel To jsem si připomínala nerada a divila jsem se, jak to, že zrovna já potkám dalšího jednookého čbvěka. Muž zahnal smečku dovnitř - byly to jakési čivavy - a jen tak tak se rru podařib vyjít ven a zavřít za sebou, aby znova nevyběhly.

„Co je?“ zeptal se.

,Přišli jsme na kurz Kurz sebeobrany.“ Raději jsem to upřesnila pro případ, že by vyučoval i chov psů nebo plavbu po moři , Já jsem Sydney a tohle je Adrian Dneska ráno jsem volala. Mluvila jsems vámi?“

, Aha, jasně, jasně.“ Poškrabal se ve vousech. ,Máte peníze? Beru jenom hotovost.“

Vytáhla jsem sto padesát dolarů a podala rru je. Ze zvyku už jsem ho chtěla požádat o účtenku, ale pak jsem si to rozrryslela. Nacpal si peníze do kapsy u šortek.

„Dobře,“ řekL ,Jste zapsaní Běžte napřed a počkejte v garáži, dokud nedorazí ostatní Postranní dveře jsou otevřené.“ Ukázal k veliké industriálně vypadající budově, která byla asi dvakrát větší než celý jeho dům Aniž by počkal, jestli se tam skutečně vydáme, zmizel zase v domě plném štěkajících psů.

Ulevib se ni, když jsme vešli do garáže, protože její interiér byl tím jediným, co vzdáleně připoninab jakousi profesbnalitu Na zeni ležely čisté žíněnky a na některých stěnách visela zrcadla. Na pojízdném stolku stála televize s videem a kazety o bojových technikách pokryté prachem Trochu znepokojivá byla výzdoba -

třeba nunčaky visící na zdi.

,JSÍesahej na to!“ varovala jsem Adriana, když k nim zam ři ,JS tím chlapem bude lepší si to nerozházet.“

Adrian na nic nesáhl ,JVIyslS, že se budeme učit s nimi zacházet?“

„V popisu kurzu nebyla zmínka o ?braních. Budeme se učit základy sebeobrany a bojovat jen rukama.“

„Tak proč se s tím obtěžovat?“ Adrian přešel ke skleněné skříňce, v níž byly vystaveny různé typy boxerů. „Tyhle věci používá Castile běžně. Mohl by nám něco ukázat.“

„Chtěla jsem někoho přístupnějšího,“ objasnila jsem

Někoho jako tohohle kapitána v tropických šortkách? Jak jsi proboha přišla zrovna na něj?“

,Prostě j sem hledala na internetu“ Měla jsem potřebu svůj výběr obháj it, a tak j sem ještě dodala: „Má skvělá doporučení “

„Od koho? Od Johna Silvera?“ Proti své vůli jsem se rozesmála.

Během následující půlhodiny dorazil zbytek lidí na kurz. Mezi nimi byla i žena, který vypadala na sedmdesát Další byla matka, která po čtvrtém dítěti pocítila potřebu „naučit se své děti ochránit“. Zbylé dvě ženy v kurzu měly kolem pětadvaceti a byly oblečené do triček s nápisy. Adrian a já jsme byli ze skupiny nej mladší Adrian byl jediný miž kromě instruktora, který nás požádal, ať ho oslovujeme prostě Wolfe.

Začala jsem z toho všeho nit nepříjemný pocit, hlavně když hodina začala. Nás šest sedělo na zemi, zatímco Wolfe se opíral o zrcadlo a shlížel na nás. „Když jste tady,“ začal, „nejspíš se hned chcete naučit zacházet s tímhle.“ Ukázal na nunčaky.

V zrcadle jsem zachytila Adriánův pohled. Jako by říkal: Ano, to je přesně to, co se chci naučit „Tak to je škoda,“ prohlásil Wolfe. „Tyhle nebudete používat nikdy. Ne v tomhle kurzu. I když mají svoje využití, to ni věřte. Nejednou mi zachránily život, když jsem před lety lovil s lukem na Aljašce. Ale když budete dávat pozor, co vám tady budu vykládat, nebudete je potřebovat. Ostatně tady v Palm Springs nemáme problém se vzteklými losy.“

Novopečená maminka zvedla ruka „Vy jste šel na bsa s nunčaky?“

Wolfe nasadil tvrdý výraz N a toho bastarda jsem použil spoustu věcí, ale o to tady teď nejde. S trochou zdravého rozumí nebudete zbraně vůbec potřebovat. Jen pěsti A sebe.“

Vyděsila jsem se, když ukázal na mě a upřel na mě pevný pohled svého jediného oka. „Co jsem vám řekl, když jste přišla?“

Zalapala jsem po decha , Abych vám dala peníze, pane.“

, A potom?“

„Řekl jste, abychom počkali tady.“

Spokojeně přikývl, jako bych správně odpověděla na nějakou záludnou otázka „Nacházíme se tři kilometry od jiných domů a asi kilometr a půl od dálnice. Neznáte mě a ocitli jste se na místě, které vypadá jako z fíhru o sériovém vrahovi“ Koutkem oka jsem zaznamenala, že mě Adrian obdařil triumfálním pohledem ,Poslal jsem vás do odlehlé budovy bez oken. Vešli jste dovnitř. Rozhlédli jste se tady? Podívali jste se cestou dovnitř po okolí? Zjistili jste, kde jsou tady únikové cesty?“

,Já …“

N e , jistě že ne,“ přerušil mě. Nikdo to nikdy neudělá. A to je první pravidlo sebeobrany. Nic nepředpokládejte. Nemusíte žít ve strachu, ale mísíte nit neustále na paměti, co je kolem vás. Chovejte se rozumně. Nechoďte slepě do tmavých uliček nebo na odlehlá parkoviště.“

A to mě zaujato.

Wolfe byl obdivuhodně dobře připraven Měl v zásobě spoustu příběhů a příkladů nuzných útoků, které ni připomínaly jediné: Nejhorší stvoření jsou lidé, ne vampýři Ukazoval nám fotky a plánky nejrůznějších nebezpečných míst, poukazoval na choulostivé okamžiky a udílel nám velice praktické rady, které by měly být většině lidí jasné - ale nejsoa Čím víc toho řekl, tím hloupěji jsem si připadala kvůli to rru, co se nám se Soňou stalo. Kdyby se ti chlapi pevně rozhodli Soňu napadnout, našli by si způsob. Ale mohla jsem udělat asi milión věcí a být opatrnější a pravděpodobně bych se torru střetu dokázala vyhnout Tahle niyšlenka byla významnou součástí Wolfovy filozofie: především se snažit vyhnout nebezpečí

Když se pak přesunul k základním chvatům, zdůrazňoval, že bychom je měli použít, abychom unikli, a ne zůstali na místě a ztloukli útočníka. Poslední půlhodinu nás nechal si některé chvaty procvičit. Trénovali jsire v párech s kamarády a snažili se navzájem nezranit , JDíkybohu,“ poznamenal Adrian, když jsme se konečně přesunuli k praktické části výuky. Trénovali jsme spolu „Už jsem si myslel, že jsem se dostal do kurzu o tom, jak nebojovat.“

, Ato má pravdu,“ řekla jsem , JCdyž se rrůžeš boji vyhnout, tím lip.“

, Ale co když nemůžeš?“ zeptal se Adrian , Jako třeba s těmi kamarádíčky s mečem Co budeš dělat, když se ocitneš v maléru?“

Poklepala jsem na vycpanou figurínu s prázdným obličejem „K tomu slouží tohle.“

Wolfovým hlavním tématem dnes byto, jak se osvobodit, když vás někdo chytí zezadu Měl na to pár technik, které nebyly o moc složitější než rána hlavou nebo dupnutí na nohu S Adriánem jsme se střídali a vždycky jeden z nás představoval útočníka a oběť si nacvičovala chvaty - pomalými pohyby a téměř bez kontaktu s partnerem Na použití opravdové síly tu byly figuríny. Jsem asi o deset centimetrů menší než Adrian a jako útočník jsem působila značně nevěrohodně. Oba jsme se torru smáli Wolfe nám vy činil, že nácvik nebereme dostatečně vážně, ale ocenil, že jsme techniku zvládli dobře.

To mi dodalo sebevědomí, a když se ke mně Adrian otočil zády, aby si vzal láhev s vodou, připlížila jsem se k němu a zezadu ho chytila a znehybnila. Wolfe nám ukazoval, jak se dostat z tohohle typu sevření, a navíc jsem si myslela, že mě Adrian irusel vidět, jak se k němu blížím Předpokládala jsem, že uhne, než se ho vůbec stihnu dotknout. Evidentně ale ne. Strnul a na okamžik jsme oba znehybněli Cítila jsem na kůži jeho hedvábnou košili a teplé tělo. Vdechovala jsem vůni jeho předražené kolínské. Tentokrát jsem z něj pro změnu necítila kouř. Vždycky jsem rru říkala, že jeho kolínská za ty peníze nestojí, ale teď jsem najednou změnila názor.

Byla úžasná.

Všechno to útočilo na moje smysly natolik, že jsem byla naprosto zaskočená, když mě odstrč!

„Co děláš?“ vykřikl Myslela jsem, že na něj můj plíživý útok udělá dojem, ale netvářil se obdivné ani pobaveně. Můj úsměv ochabL

, Jenom tě testuju, jestli si poradíš i s překvapivým útokem“ Promluvila jsem váhavým tónem Nevěděla jsem, co jsem udělala špatně. Tvářil se, že je rru to nepříjemné. Vypadal skoro až naštvaně. „O co jde?“

„O nic,“ zavrčeL Na okamžik na mně spočinul pohledem, který mě připravil o dech. Pak se podíval jinam, jako by se už nedokázal dál na mě dívat. To mě zmátlo ještě víc. N ikdy jsem nemyslel, že by mohl nastat den, kdy bys objala pažemi v am ..,“ zmlkl uprostřed slova a hned se opravil: Někoho jako já.“

Sotva jsem si všimla, že se div neprořekl na veřejnosti Jeho slova mě zarazila. Měl pravdu Dotkla jsem se ho, aniž bych o tom přemýšlela - a nebylo to jen formální potřesení rukou s Morojemjako obvykle. Samozřejmě to patřilo k výuce, ale uvědomovala jsem si, že ještě před pár měsíci bych nikdy nic takového neudělala. Teď ni připadalo naprosto přirozené se ho dotknout. Proto se rozčílil? Obává se snad, co by torru řekli alchymisté?

Wolfe prošel kolem nás. „Dobrá práce, děvče.“ Plácl Adriana po zádech s větší silou, než byto obvyklé. „Vůbec jsi na ni nebyl připravea“

Zdálo se, že to Adriana rozrušilo ještě víc. „To je sakra jasný,“ zarrumlaL

Cestou domů se mi vrátila sebejistota, ale přesto byl zaniklý a zamyšlený Opět jsem se snažila přijít na to, co způsobilo změnu jeho nálady. „Potřebuješ se zastavit u Clarenee a dát si krev?“ Možná ho ten kurz vyčerpal

N e ,“ řekl Nechci, abys přijela pozdě. Ale třeba… třeba bys mohla přijet o víkendu a zajeli bychom tam všichni?“

„V sobotu jdu na ples,“ řekla jsem omluvně. „A rryslím, že Jill zaveze ke Clareneeovi Soňa. Domlouvaly se na zítra odpoledne po škole. Nejspíš by tě taky mohla vzít“

„Asi jo,“ přitakal Zněl zklamaně, ale jeden den čekání na krev není nijak dlouhá doba. Možná se Adrian bojí, že ho Soňa zase bude chtít zatáhnout do experimentování - což by podle mého názoru nebylo vůbec špatné. Najednou se na sedadle narovnal. „Když mluvíme o Soně… Přemýšlel jsem O něčem, co řekl Wolfe.“

, Adrianě, tys přece jen dával pozor?“

„Nezačínej, Sageová,“ varoval mě. „Wolfe je magor a ty to dobře víš. Ale když trousil ta svá moudra, zmínil se o tom, že se nemají vykládat osobní informace cizím lidem, a taky, jak oběti často získají převaha Vzpomínáš?“

,Jo, byla jsem u toho,“ ujistila jsem ho., Asi před hodinou.“

„Správně. Ti chlapi, co napadli tebe a Soňu, věděli že je vampýrka. V druhu se sice spletli ale stejně. To, že přišli s mečem, jen naznačuje, že se na boj přichystali předem a vyhledali šiji. Je možný, že šijí prostě jednoho dne všimli na ulici a řekli si: ,Jé, vampýrka4. Ale možná už ji nějakou dobu sledovali“

Všimli šijí na ulici… Zalapala jsem po dechu, jak mi to náhle v hlavě všechno secvakb., Adrianě, tyjsi génius.44

Překvapeně sebou trhL ,Počkej. Jak to?44

„Týden před útokem Šly jsme se Soňou pro večeři a zastavil nás nějaký chlápek, který tvrdil, že ji zná z Kentucky. Pěkně ji to vyděsflo, protože cebu dobu, co tam žila, byla Strigpjkou a samozřejmě se nestýkala s lidmi44

Adriánovi chvilku trvafo, než tu informaci zpracoval. „Takže… říkáš, že ji nějakou dobu sledovali“

„Vlastně jsi to řekl ty.“

, Jasně. Protože jsem génius.44 Oba jsme mlčky uvažovali nad Sorrinou situací Adrian pak promluvil odlehčeným tónem „Sageová…, včera večer. Nevyjádřila ses k mojí poznámce o lovcích vampýiů“

, Alchymisté nemají žádné záznamy o moderních lovcích vampýrů,“ řekla jsem automaticky. „Můj táta se jednou zninfl, že občas nějaký čbvěk náhodou odhalí pravda Myslela jsem, že to je případ i těchhle útočníka Neřekla bych, že je to nějaká or^nizovaná skupina nebo konspirace.“

„Existuje jakási vzdálená možnost, že by alchymistům mohfo něco uniknout? A co přesně míníš těmi,moderními4?“

Historii alchymistů mi vštěpovali stejně jako filozofii podle rozjednáme. „Před dávnou dobou - někdy ve středověku - , když se alchymisté formovali vyrojila se spousta frakcí s různými názory na to, jak se vypořádat s vampýry. Nikdo si nemyslel, že by se s nimi lidé měli sdružovat. Ti, kteří nakonec vytvořili moji skupinu, se rozhodli že nejlepší bude spolupracovat s Moroji natolik, abychom je oddělili od lidí Ale jiní takový přístup neměli Mysleli si že nejlepší způsob, jak lidi ochránit, je vampýry vyhladit.44 Opět jsem se opírala o fekta, své staré brnění Ale když jsem nad tím tak uvažovala, byb ni jasné, co by to znamenafo, kdyby existovali lidé, kteří aktivně vyhledávají a zabíjejí Moroje.

„To mi zní jako bvci vampýrů,“ poukázal Adrian

, Ano, ale nebyli úspěšní Vampýrů - Morojů i Strigojů - byb příliš mnoho na to, aby je nějaká skupinka mohla všechny pozabíjet. Poslední záznamy o nich máme z období renesance. Nakonec toho ti lovci nechali441 já sama jsem slyšela nejistotu ve svém hlase.

„Ríkalas, že na tom meči jsou alchymistické syrrboly.44

„Staré.“

„Dost staré na to, aby pocházely z doby, kdy tahle skupina začala řádit?“

Po vzdechla j sem si „Ano. Takhle staré.“

Nejradši bych zavřela oči a schoulila se na sedadle. V mém brnění se objevily praskliny. Pořád jsem si nebyla jistá, jestli dokážu přijmout myšlenku bvců vampýrů, ale tu možnost už vybučit nemažu

Koutkem oka jsem zaznamenala, jak si mě Adrian prohlíží „Proč ten povzdech?44

,Protože jsem si to měla poskládat dohromady mnohem dřív.44

Zatvářil se nad mým přiznáním velice potěšeně. „Ale ty přece nevěříš na fovce vampýrů. Je těžké považovat je za aktuální hrozbu, když se pohybuješ ve světě íaktů a dat, co? Ale vtom případě… Jak to, že jste je tak dfouho nezaznamenali?“

Ted’, když ni Adrian zasel do mysli semínko, už jsem začínala tu myšlenku rozvádět ,Protože pokud opravdu existuji zabíjejí jen Strigpje. Kdyby nějaká skupina likvidovala Moroje, všimli byste si toho. Strigpjové nejsou tak organizovaní jako vy, a i kdyby si toho všimli rozhodně by nám to neohlásili Navíc taky Strigpje neustále zabíjejí Morojové a dhampýři Kdyby jich někdo pár zabfl, připsab by se to vám - pokud by těla vůbec někdo objeví Hod’ Strigpje na slunce, a nikdo nebude vědět, že vůbec kdy existoval44 Ulevib se rrri, když jsem dospěla k závěru, že pokud taková skupina opravdu existuje, nezabíjí Moroje. Ale pronásledování Strigpjů je velice nebezpečné. Jen alchymisté by si dokázali poradit s mrtvými a tajit takové akce před obyčejnými lidmi ,Můžeš se poptat na bvce ostatních alchymistů?“ zeptal se mě Adrian

„Zatím ne. Možná se dokážu dostat k nějakým záznarrům, ale oficiálně bych to dělat nemohla. Drželi by se tátovy teorie, že je to jen náhodná skupinka podivínských lidí A vysmáli by se mi44

„Víš, kdo by se ti nevysmál?44

„Clarence,“ řekli jsme oba zároveň.

„Ne že bych se na ten rozhovor těšila,“ poznamenala jsem znaveně., A b nakonec možná přece jen bude něco vědět. A celá ta jeho paranoia se nám ještě vyplatí A to jeho zabezpečení donxi? Pokud si ta skupinka opravdu usmyslela, že půjde po Soně, pak je možná ve větším nebezpeči než si myslíme.“

,Musíme to povědět Belikovovi V těchhle ochranných záležitostech exceluje. Bude Soňu hlídat dnem i noci jestli ho nepřesvědčíme, že má problém-což se n i zdá pravděpodobný, po tom útoku s mečem44 Uvědomila jsem si že to je poprvé, kdy Adrian mluví o Dinitnjovi bez zahořkbsti, a jeho chvála zněla upřímně. Důvěřoval Diinitnjovým zkušenostem Ale o tomhle svém postřehu jsem m i nic neřekla. Pokud má Adrian překonat zášť vůči Dnnitrijovi musí k tomu dojít postupně a bez cizí pomoci

Vysadila jsem ho s tím, že naše plány probereme později Když jsem dorazila do Amberwoodu, okamžitě mě odchytila paní Weathersová. Co zase? V duchu jsem se připravovala na to, že Angeline něco podpálila. Ale paní Weathersová se tvářila klidně - dokonce potěšeně - , takže jsem se odvážila doufet v nejlepší „Něco vám přišb, moje milá,“ prohlásila. Zašla do malé kanceláře za svým pultem a přinesla dvě ramínka se šaty zazipovanýni v obalech. „Nechala vám to tady taková drobná energická dáma.44

„Lia.44 Vzala jsem si od ní ramínka a uvažovala, co se asi skrývá pod obaly. ,JDěkuja44

Obrátila jsem se k odchodu, ale paní Weathersová ještě řekla:, A ještě vám tu něco nechala profesorka Terwilligerová.44

Snažila jsem se zachovat neutrální výraz Už tak toho po mně profesorka chtěla až moc. Co ještě může chtít? Paní Weathersová ni podala velkou obálku, která vypadala, že se v ní ukrývá kniha. Na obálce byb napsáno: Tohle není práce. Možná to nebudete tolik nenávidět. Poděkovala jsem paní Weathersové, všechno jsem pobrala a vydala se do svého pokoje. Kostýrry jsem neotevřené odbžila na postel a rychle jsem roztrhla obálka Profesorčina poznámka mě zneklidnila.

Vůbec mě nepřekvapib, když jsem uvnitř našla další knihu kouzeL Ale překvapib mě, že na rozdíl od ostatních, které jsem pro ni zpracovávala, byla tahle nová.

Moderní Nebyl na ní uveden žádný vydavatel takže to byl pravděpodobně něčí domácí produkt, ale kniha byla gevně vytištěna a vyrobena teprve před pár lety. To byb překvapivé. Nikdy jsem se profesorky Terwilligerové nevyptávala na její kamarády mágy a jejich životní styl ale vždycky jsem předpokládala, že čtou staré zaprášené svazky, jimiž mě neustále zásobovala a chtěla je překládat a opisovat. Ani mi nepřišlo na mysl že tihle lidé pracují na svých vlastních knihách. Měb mě to napadnout.

AJe neměla jsem čas na výčitky svědomí Přečetla jsem si název knihy. Neviditelná dýka: Praktická kouzla k útoku i obraně. Začala jsem knihou listovat a gistOa, že obsahuje přesně taková kouzla, jak napovídal název. Vše ale byto popsáno mnohem modernějším způsobem, než na jaký jsem byla zvyklá. Původ jednotlivých kouzel byl vždycky zmíněn s odkazem na dobu a místo. To se v jednotlivých případech lišilo, ale účinnost kouzel se neměnila. Všechna se dala zvládnout ve velice krátkém čase, a pokud některá vyžadovala přípravu předem, měla pak okamžitý destruktivní účinek - jako třeba kouzlo ohně.

Přesně na taková kouzla jsem se profesorky Terwilligerové ptala.

Naštvaně jsem strčila knihu zpátky do obálky. Jak se opovažuje lákat mě tímhle? Myslí snad, že mi tím vynahradí všechno, čím si kvůli ní misím procházet? Paní Weathersová byla pořád ještě dole a já měla sto chutí jí knihu vrátit a říct, že n i ji profesorka poslala omylem Nebo ji prostě rrůžu ráno nechat profesorce Terwilligerové na stole. Teď jsem litovala, že jsem obálku vůbec otevřela. Vrátit ji neotevřenou by bylo silné gesto, kterým bych jí dala jasně najevo, že mě nezatáhne do svého magického kruhu tím, že mi bude vyhledávat témata, o která se zajímám

Jenže paní Weathersová o mojí spolupráci s profesorkou Terwilligerovou věděla, takže kdybych chtěla knihu vrátit, nejspíš by mi řekla, ať ji zítra vrátím profesorce osobně. Takže s tím misím počkat do rána. Utěšila jsem se tím, že jsem se rozhodla celý balíček pře lepit páskou. S tím, že už jsem obálku roztrhla, jsem nic nadělat nemohla, ale znovu ji zalepit na mě bude mít uklidňující psychologický efekt.

Ale jak jsem zírala na lepenku, vzpomněla jsem si na večer s Adriánem a Wolfem Wolfe mě trochu uklidnil svým neustálým igišťováním, že k většině útoků dochází náhodně a velkou roli v nich sehraje nepozornost oběti Tohle vědomí a taky to, že už vím, po čem se dívat, ni dodávalo síly. Zmínil se i o promyšlených útocích nebo útocích osobní povahy, ale na ty se evidentně nezaměřoval. Každopádně mě to znovu přivedlo na myšlenky o tom, co jsme probírali s Adriánem Co když ty Clarenceovy historky mají skutečný základ? Co když jsou lovci vampýrů skuteční? Všichni jsme věděli že útok na Soňu nebyl náhodný. Ale co když ho opravdu má na svědomí nějaká fiakce, která existuje už od středověku? Moje a Adriánovy obavy by se naplnily. Pravděpodobně by na ni zaútočili znovu Neodradilo by je ani to, že by se vyhýbala odlehlým parkovištím a sebejistě by kráčela mezi lidmi

Podívala jsem se na obálku a rozhodla se, že ji zatím ještě nezalepím

13. kapitola

V den plesu jsem se vázne zamýšlela nad tím, jestli bych přece jen neměla znovu zajít do obchodu s kostýmy a koupit ten bílý hořlavý.

Šaty od Ui byly… jiné, než jsem čekala.

Odvedla skvělou práci při okopírování stylu, který se nosil ve starém Řecku, to sejí miseto nechat. Šaty byly bez rukávů a sepnuté na ramenou, takže vytvářely větší výstřih, než ni byb milé. Sahaly až na zem a Lia odhadla délku perfektně, aniž by mě musela měřit. Tam ale veškerá historická podobnost končila. Materiál byl nějaký druh hedvábí, splývává látka, která mě obepínala a zdůrazňovala moji postavu víc, než by se dak) v takových šatech čekat Ať už byly ušity z jakéhokoli materiálu, nebylo to nic, co by mohli vyprodukovat staří Rekové. Navíc byly… červené.

Nedokázala jsem si vybavit, kdy jsem na sobě měla naposled něco červeného. Možná jako dítě. Některé součásti amberwoodské uniformy jsou vínové, ale to je tlumený odstín. Tyhle byly zářivě šarlatové. Takhle intenzivní barvy nikdy nenosím Nelíbí se ni upoutávat na sebe pozornost. Barvu ještě zdůrazňovaly zlaté ozdoby, které do šatů zapracovala. Okraje byly obšity zlatou nití, která se ve světle leskla. Pásek byl také zlatý, ale nepodobal se torru plastikovém! z kostýmu Spony, které šaty držely, byly taky zlaté (samozřejmě z nějakého kvalitního kovu, který se tvářil jako zlato) a právě tak i doplňky, jimiž mě Lia zásobila. Náhrdelník a náušnice vyrobené z drobných penízků. Dokonce mi dala i zlatý hřebínek s malými červenými kamínky.

Ve svém pokoji jsem si šaty vyzkoušela a zadívala se do zrcadla na tu rudou nádheru

„Ne,“ řekla jsem nahlas.

Ozvalo se zaklepání na dveře a já se ušklíbla. Trvalo by mi věčnost, než bych se z těch propracovaných šatů převlékla, takže jsem neměla na vybranou a misela jít otevřít v kostýmu Naštěstí to byla JAL Otevřela pusu, aby promluvila, ale nakonec na mě zůstala jen beze slova zírat ,Já vím,“ řekla jsem , Jsou otřesné.“

Po pár vteřinách se vzpamatovala. N e… ne! Jsou úžasný. Panebože.“

Postrčila jsem ji do pokoje, aby mě náhodou nezahlédla nějaká spolužačka na chodbě. Jill byla taky oblečená na ples ve světle modrých šatech ze vzdušného materiálu, který se dokonale hodil k její štíhlé morojské postavě. ,Jsou červené,“ zdůraznila jsem A pro případ, že by to snad nebylo jasné, jsem ještě dodala: N ikdy nenosím červenou“

, Já vím,“ řekla s vykulenýma očima., Afe měla bys. Vypadají na tobě nádherně. Všechno to hnědý a šedý oblečení bys měla spálit.“

Zavrtěla jsem hlavou „Tohle si vzít nemažu Když vyrazíme hned, budu nit dost času, abych ještě skočila do obchodu s kostýmy pro něco jiného.“

Jill se přestala tvářit obdivně a nasadila neústupný odhodlaný pohled, který ni připadal pro tuhle situaci dost přehnaný. N e . Rozhodně ne. Půjdeš v tomhle. Tvůj přítel si z tebe sedne na zadek. A taky by ses měla trošku nalíčit - já vím, já vím Nemáš ráda nic bláznivýho, ale postačí, když použiješ tmavší tužku na oči a rtěnku Jen trochu Aby se hodila k intenzitě barvy těch šatů.“

„Vidíš? Už teď ni ta barva dělá problémy.“

Nenechala se odradit. „Zabere to jen ninutu A nic víc stejně nezmůžeme. Když co nevidět nevyrazíme, přijdeme pozdě. Tvůj přítel chodí vždycky dřív, že jo?“

Neodpověděla jsem hned. Dostala mě. Brayden skutečně vždycky chodí dřív, a přestože mě mčg kostým trápil, nechtěla jsem ho nechat čekat - hlavně proto, že by se na ples nedostal, kdyby nešel s někým z Amberwoodu

,fajn,“ řekla jsem „Tak jdeme.“

Jill se vítězoslavně usmála. „Ale nejdřív make-up.“

Souhlasila jsem, že se nalíčím ještě o trochu víc, a na poslední chvíli jsem si ještě zapnula kolem krku svůj zlatý křížek. Do starého Řecka se sice nehodil a taky ho přebil výraznější zlatý náhrdelník, ale připadala jsem si s ním lip. Představoval pro mě kousek normality.

Když jsme konečně odešly, v hale už na nás čekal Eddie. Měl na sobě normální oblečení a jeho jediným ústupkem Halloweenu byla jednoduchá bílá maska přes půl obličeje, která ni připomínala Fantoma opery. Byla jsem v pokušení zeptat se ho, jestli nemá ještě jednu Možná bych se stihla ještě rychle převléknout a jít jenom v masce.

Vyskočil ze židle, a když spatřil Jill v její modré nadpozemské kráse, ve tváři se rru objevil zasněný výraz Jak může někdo nevidět, že je do ní blázen? Byto to tak bolestně gevné. Vpíjel se do ní očima a vypadal, že z toho pohledu každou chvíli omdlí Pak se podíval na mě a zamrkal. Už se netvářil zamilovaně, ale ohromeně.

, Já vím, já vím“ Už mi byto jasné, že to bude dneska večer pořád dokola., Jsou červené. Nikdy nenosím červenou“

„To bys ale měla,“ zopakoval Jillina slova. Díval se z jedné na druhou a nakonec potřásl hlavou „Škoda, že jsme ,příbuzní4. Obě bych vás vytáhl na parket. Ale vzhledem k tomu, že se mnou na ples chtěla jít moje sestřenka, asi bychom neměli zavdávat důvod k dalším pomluvám“

„Chudinka Angeline,“ poznamenala Jill, když jsme šli k mému autu „Tolik tam chtěla j i “

„Vzhledem k tomu, že tam budou reproduktory, je asi dobře, že nejde,“ opáčila jsem

Než jsme došli k Latte, Eddie mlčeL Pak řekl: „Můžu řídit? Mám dojem, že dneska večer bych měl být šofér. Vy dvě vypadáte jako princezny.“ Zazubil se na JAL

„Teda, ty vlastně jsi princezna tak jako tak.“ Otevřel zadní dveře a vysekl jí poklonu „Až po vás, rrilady. Jsem vaším služebníkem“

Praktický a stoický Eddie jen zřídka takhle dramaticky laškoval a Jill to úplně vykolejito. „Dě-děkuju,“ vypravila ze sebe a vklouzla na zadní sedadlo. Pomohl jí nasoukat dovnitř její sukni Pozorovala ho s úžasem, jako by si ho nikdy dřív nevšimla. Poté jsem mu jen těžko mohla jeho přání odepřít a dala jsem rru klíčky.

Halloweenský ples se konal v hezkém sále patřícím k botanické zahradě. S Eddiem jsme to tam tenhle týden zkontrolovali, takže teď měl potvrzeno, že je to místo bezpečné. Mika se měl sejít s Jill až tam, i když to byto z jiných důvodů než u mě a Braydena. Ve školních autobusech přijížděli na ples mladší studenti. Studenti vyšších ročníků jako Eddie a já spolu se členy svých rodin mohli použít vlastní dopravu Technicky vzato se nikdo nedozví, jestli ji pak odveze zpátky Mika, ale prozatím mohla opustit kampus jen v doprovodu rodiny.

„Douiam, že jsem na to připravená,“ zamumlala jsem, když jsme zastavili na parkovišti Ty šaty zaměstnávaly mou mysl natolik, že jsem neměla čas uvažovat o své další starosti jak se chovat na plese. Všechny moje společenské obavy se ni rázem vrátily. Co budu dělat? Co je tady normální? Neměla jsem nervy vyptávat se na to svých kamarádů.

„Budeš v pohodě,“ řekl ni Eddie. „Svému příteli i Mikovi vyrazíš dech.“

Rozepnula jsem si bezpečnostní pás. „To už je potřetí, co slyším ,tvůj přítel4. Co s tím pořád máte? Proč nikdo nemůžete říkat Braydenovi jménem?“

Chvíli neodpovídali a pak Jill řekla:,Protože si ho nikdo z nás nedokáže zapamatovat.“

„Ale no tak! To bych čekala spíš od Adriana, ale ne od vás. Není to zase tak zvláštní jméno.“

N e ,“ uznal Eddie., Ale je na něm něco… nezapamatovatelného. Jsem rád, že jsi s ním šťastná, ale občas nechápu, co to vlastně vykládá.“

„Torru nevěřím,“ řekla jsem

Brayden na nás čekal před budovou, kam bezpochyby dorazil o deset minut dřív. Když mě přejel pohledem od hlavy k patě, ucítila jsem šimrání v břiše. Nic nekom entoval, jen se mu rozšířily oči Vypadám tak dobře, nebo tak špatně? Vytáhla jsem studijní průkaz, abych dostala Braydena dovnitř. Jfll se tam vzápětí shledala s Mikou Eddieho už přešel milostný záchvat a choval se opět profesionálně. Obličejem se mu mflil výraz smutku, který zmizel stejně rychle, jako se objevi Dotkla jsem ,3udeš v pořádku?“ zeptala jsem se ho něžné.

Usmál se na mě. „Budu. Ty si hlavně užívej.“ Odešel a po chvíli splynul s davem studentů. Osaměla jsem s Braydenem Za vlád to mezi námi mlčení, což nebylo nic neobvyklého. Někdy nám trvalo pár minut, než se mezi námi rozproudila konverzace.

„Takže,“ prohlásil cestou do sálu. „Bude tady dýdžej. Uvažoval jsem, jestli použijí tuhle alternativu, nebo jestli zahraje živá kapela.“

,JSTa naší škole jsme teď měli s živou kapelou špatnou zkušenost,“ objasnila jsem a vzpomněla si na Angeline.

Brayden ze mě nepáčil podrobnosti, jen se rozhlížel po výzdobě. Od stropu visely umělé pavučiny a blikotavá světylka. Zdi zdobily papírové kostry a čarodějnice. U

vzdáleného stolu si studenti nabírali z ohromného plastového kotle punč.

„Úchvatné, co?“ zeptal se Brayden , Jak se stala z pohanského keltského svátku taková komerční záležitost“

Přikývla jsem „Ale velmi světská. Tedy kromě pokusů, aby Haloween splynul se svátkem Všech svátých.“

Usmál se na mě. Taky jsem se na něj usmála. Zase jsme ocitli v bezpečí na akademické půdě.

„Chceš jít ochutnat punč?4 navrhla jsem Zrovna hrála píseň s výraznými basy, která přitáhla na parket spoustu lidí Rychlý tanec není zrovna rrůj styL Braydenův vkus jsem neznala a obávala se, aby si teď nechtěl jít zatančit

, Jasně,44 řekl a vypadal, že se mu ulevib, že tady má nějaký program Něco n i totiž napovídalo, že se v životě zúčastnil asi tolika plesů jako já: žádného.

Punč nám zavdal téma k rozhovoru Začali jsme probírat cukr versus umělá sladidla, ale moc jsem se do rozhovoru nepohroužila. Znepokojovalo mě něco jiného.

Brayden neřekl ani slovo o irých šatech, což mě znervózňovalo. Šokovaly ho stejně jako mě? Zdvořile pomlčel o tom, co si o nich opravdu myslí? Ale těžko jsem mohla čekat komplimenty, když jsem sama žádné nerozdávala, a tak jsem se do toho vrhla.

„Máš skvělý kostým,“ poznamenala jsem „To je ten z divadelní společnosti?“

„Ano.“ Podíval se na sebe a uhladil si tunika „Není to moc přesná historická kopie, ale co nadělám44 Tunika rru sahala ke kolenům a nahoře ji měl přes jedno rameno. Byla vyrobena z lehké bílé vlny. Přes tuniku měl hnědý plášť, který dokonale odpovídat oné době. I s tím pláštěm zůstaly odhalené jeho paže a část hrudi Měl sportovní, lehce svalnatou postavu Vždycky jsem ho považovala za hezkého, ale až dosud jsem si neuvědomila, že je vlastně sexy. Cekala jsem, že to ve mně vyvolá silnější pocity, ale nestalo se tak.

Čekal, až něco řeknu „Ten rrůj taky moc neodpovídá historii“

Brayden si vědeckým okem prohlížel moje červené šaty. „Ne,“ připustí. „Ani v nej menším Ale střih asi není tak docela mimo.“ Na okamžik se zamysleL J tak myslím, že ti sluší44

Trochu jsem se uvolnila. Od něj to byla veliká pochvala. K jakémikoli jinémi tématu toho měl hodně co říct, ale když došlo na emoce, nedostávalo se nu slov.

Nečekala jsem, že pro něj bude takový problém cokoli jiného než prosté konstatování fektů.

„Nazdar, Melboumeová. Kde ses schovávala?44 Došel k nám Trey a začal si nalévat do kelímku jedovatě zelený punč. „Výpadáš suprově. A sexy.“ Střelil po Braydenovi omluvným pohledem „Neber to špatně. Jen konstatuju, jak to je.“

„Chápu,“ prohlásil Brayden Neubránila jsem se úsměvu Trey se poslední dobou choval divně, takže jsem byla ráda, že ho vidím zase vjeho staré formě.

Obdařil mě dalším obdivným pohledem a obrátí se k Braydenovi „Hele, obajsme tady v tógách. Řím vládne světu!44 Pozvedl ruku, aby sis Braydenem plácl, ale ten ruku ani nezvedl.

, Je to řecký řecký chiton,44 vysvětlil Treyovi trpělivě. Prohlížel si jeho podomácku vyrobenou tógu, která podezřele připomínala prostěradlo. „Tohle, ehm, není44

„Řecko, Rím“ Trey pokrčil rameny., Jaký je v tom rozdíl?“

Brayden otevřel pusu a mně byb jasné, že se chystá vysvětlovat, jaký konkrétně je v tom rozdíL Rychle jsem se tedy vbžila do hovoru „Tvoje t ó ^ ti moc sluší,“

pověděla jsem Treyovi „Vypadá to, že se ti trénink vyplatí A taky je konečně vidět tvoje tetování“

Trey měl stejně jako Brayden oděv přes jedno rameno, takže jeho záda byla částečně odhalená. Měl tetování, stejně jako pobvina školy. Ale na rozdíl od ostatních to jeho nebyb napuštěno zvrácenou vampýrskou krví, která ovlivňovala těla studentů. Treyovo tetování představovab slunce se stylizovanými paprsky. Byb vyvedeno normálním tmavomodrým inkoustem Eddie se ni o něm zmínil, ale jelikož jsem Treye ještě neviděla bez trička, spatřila jsem jeho tetování poprvé až teď.

Treyovi poklesla nálada a pootočil se, abychom mu nekoukali na záda. „To nic není ve srovnání s tím tvým M im ochodem, rád vidím, že ho nemáš zakryté.“

Nepřítomně jsem se dotkla své tváře. Ve škole jsem většinou nosila tetování zakryté make-upem, ale předpokládala jsem, že kdyby ni nějaký profesor dělal probléniy, tady na plese ho můžu vydávat za součást kostýrru.

Rozezněla se další rychlá skladba a Trey se rozzáří „Nastal čas předvést, jak se umím hýbat. Jdete taky? Nebo budete celý večer dohlížet na punč?44

„Rychlé tance mě moc nebaví,44 řekl Brayden Málem mi podklesla kolena úlevou

„Mě taky ne,44 řekla jsem

Trey se na nás rozpustile usmál, než odběhl „No to mě podrž“

S Braydenem jsme podstatnou část večera strávili nad punčem a pokračovali v debatě o původu Halbweenu a převzetí dalších pohanských svátků. Občas se u nás zastavil někdo z rrých kamarádů. Kristin a Julia nepřestávaly opěvovat moje šaty. Každou chvíli jsem taky zahlédla Eddieho, jak se nenápadně a tiše prodírá davy. Měl jít za ducha Skoro nikdy nespouštěl z očí Jill s Mikou, ale soustředil se na práci strážce, takže ji moc neprobodával pohledem Brayden i já jsme zmlkli, když konečně začali hrát pomabu píseň Napjali jsme se a vyměnili si pohledy. Obajsme věděli co bude následovat. „Dobře,“ prohlásí „Stejně jsme se to rru nemohli vyhýbat dbuho.“

Málem jsem vyprskla smíchy. On se usmál jen nepatrně. Taky si velice dobře uvědomoval svou společenskou neobratnost. Byb to určitým způsobem uklidňující „Teď, nebo nikdy,“ souhlasila jsem

Došli jsme na parket a přidali se k dalším objímajícím se párům Ale nazvat jejich výkon tancem se ni zdáb přehnané. Dvojice se většinou jen strnule pohupovaly a otáčely dokola Několik jich prostě jen využito příležitosti aby se na sebe mohli nalepit. Takové od sebe ihned odtrhával učitelský dozor.

Vzala jsem Braydena za ruku a on ni pobžil druhou na bok. Kromě té pusy to byl pravděpodobně nejintimnější kontakt, ke kterérru mezi náni dosud došb. Pořád nás dělflo několik centimetrů, ale přesto mě ohromovab, že jsem si někoho vpustila do svého osobního prostoru Připomněla jsem si že mám Braydena ráda a že rru věřím a že na tomhle není vůbec nic divného. Jako obvykle ni nepřipadab, že by mě obkbpovala srdíčka nebo duha, ale ani jsem se necítila ohrožená. Snažila jsem se nemyslet na naši fyzickou blízkost, posbuchala jsem píseň a počítala rytrrus. Asi po ninutě Brayden zaznamenal, co dělám „Ty… ty umg tančit,“ prohlásil ohromeně.

Překvapeně jsem se na něj podívala. „Samozřejmě.44 Rozhodně jsem nepředváděla na parketu nějaký velkolepý waltz, ale pohybovala jsem se do rytmu Nedovedla jsem si představit, jak jinak by se dalo tančit. Brayden si počínal jen o máto obratněji než většina strnulých dvojic na parketu „Není to těžké,44 dodala jsem ,Je to trochu matematika.44

Jakmile jsem to zformulovala takhle, Brayden se chytí Učil se rychle a za chvíli už spolu se mnou odpočítával rytrrus. Netrvalo dlouho a vypadali jsme, že unime tančit odedávna Když jsem se na něj pak podívala, čekala jsem, že se bude tvářit soustředěně. Namísto toho mě ale sledoval s něžným výrazem, v němž se dokonce zračily i city. Zčervenala jsem a sklopila zrak.

Kupodivu se kolem něj pořád vznášela vůně kávy, ačkoli dneska v práci nebyL Možná by tu vůni ze sebe nesmyi ani kdyby se sprchoval desetkrát denně. Přestože se mi eau de coffee líbila, přistihla jsem se při vzpomínce na vůni Adriánovy kolínské u Wolfe.

Když se rozezněla další píseň, dali jsme si s Braydenem pauzu, on se omluvil a vydal se za dýdžejem Když se vrátil, svou záhadnou pochůzku nijak nevysvětlil, ale tvářil se, že je se sebou spokojen Následovala další pomalá píseň a iry jsme se zase vrátili na parket Tentokrát konwrzace vázla. Stačito mi chvíli jen tančit. Takhle se vede jednoduchý život, pomyslela jsem sl Tohle lidé mého věku dělají Žádné velkolepé machinace ani boj mezi dobrem a …

„Sydney?“

Jffl stála vedle nás a tvářila se ustaraně. Okamžitě se ozval můj vnitřní alarm a uvažovala jsem, co způsobilo změnu její nálady z původní šťastné a bezstarostné. Trey se vrátil a živě se vybavoval s nějakou dívkou v benátské masce. Maska byla krásná - ledově modrá, ozdobená stříbrnými lístky a květinami Navíc mi byla povědomá.

Jill ji měla na sobě na Liině módní přehlídce a pak šiji nechala. A stejně povědomá n i byla celá ta zamaskovaná divte v roztrhaném tričku a ošoupaných džínových kraťasech.

„Ne,“ povzdechla jsem při pohledu na její dlouhé načervenalé blond vlasy. „Angeline. Jak se sem dostala? Teď už je to jedno.“ Existovala spousta lidí, s nimiž se sem mohla propašovat. Učitelský dozor šijí nejspíš v autobuse nevšiml, Musíme ji odtud dostat. Kdyby ji tu načapali určitě by ji vyloučili“

„Ale ta maska jí zakrývá obličej,“ upozornila JilL ,Možná šijí nikdo nevšimne.“

, faní Weathersová určitě,“ řekla jsem s povzdechem „Ta ženská má šestý smysl na… Proboha, je pozdě.“

Paní Weathersová dohlížela na studenty na druhé straně sálu, ale jejímu ostřížími zraku nic neuniklo. Přes přeplněný taneční parket jsem ji sledovala, jak mři k punči Myslím, že najisto ještě Angeline nepoznala, ale její podezření rozhodně vzrostlo.

„Co se děje?“ zeptal se Brayden a pohledem těkal ze mě na JAL Bezpochyby jsme se obě tvářily zděšeně.

„Naše sestřenice bude nit pořádný průšvih,“ objasnila jsem

„Musíme něco udělat.“ Jill měla ve vytřeštěných očích strach. „Musíme ji odtud dostat.“

, Jak?“ vykřikla jsem

Paní Weathersová došla ke stolu s občerstvením zrovna ve chvíli, kdy se Angeline s Treyem vydali na parket. Paní Weathersová je následovala, ale moc daleko se nedostala, protože nisa s punčem najednou explodovala.

Tedy ne nisa. Punč explodoval a všechno v dosahu postříkal jasně zelenou sprškou. Několik poblíž stojících lidí vyjeklo, ale hlavní zásah schytala paní Weathersová.

Slyšela jsem, jak Brayden ostře vdechL , Jak se to proboha mohlo stát? To misek) být… Sydney?“

Vykřikla jsema ucukla, protože jsem přesně věděla, proč nisa s punčem vybuchla. Brayden si moji reakci vyložil jako strach. „To je v pořádku,“ řekL ,Jsme daleko od veškerého skla.“

Okamžitě jsem pohlédla na Jffl. Nepatrně pokrčila rameny a jako by říkala: A co jsem asi měla udělat? Mojí obvyklou reakcí na morojskou magii byl strach a odpor.

Dnes se k toiru přidal ještě šok a zděšení Nestáli jsme o to, abychom na sebe přilákali pozornost Pravda je, že nikdo nemohl vědět, že Jffl použila vampýrskou vodní magii, aby způsobila poprask s punčem, ale na tom stejně nezáleželo. Nechtěla jsem, aby se z Ambenvoodu začaly trousit řeči o podivných nevysvětlitelných jevech.

Musíme tady udržet situaci pod kontrolou.

, Jsi v pořádku?“ Náhle se u nás - nebo spíš u Jffl - objevil Eddie. „Co se stah?“ Na punč se ani nepodíval Soustředil se jen na Jffl a ona stejně jako před chvílí vypadala, že si ho až teď uvědomije. Odpověděl Brayden Oči m i zářily intelektuální zvědavostí, když sledoval, jak se profesoři sbíhají a snaží se uklidit tu spoušť.

„Kdybych měl hádat, zřejmě došlo k jisté chemické reakci Může jít o něco jednoduchého, jako třeba použití prášku do pečivá. Nebo možná nějaké mechanické zařízeni?“

Podívala jsem se na Eddieho. ,3yla to vytomenina,“ řekla jsem „Mohl to udělat kdokoli“

Eddie se podíval na mě a pak zase na Jffl. Pomalu přikývl „To vidím Měli bychom tě odtud dostat,“ pověděl j í N ikdy nevíš, co…“

,JSÍe, ne,“ vložila jsem se do toho. „Dostaň odtud Angeline.“

, Angelině?“ Eddie měl ve tváři nevěřícný výraz , Ale ja k …?“

Pokynula jsem hlavou k nistu, kde stála na parketě s Treyem Stejně jako všichni ostatní s úžasem zírali na následky té exploze. Netuším, jak se sem dostala,“ řekla jsem ,Ale stejně je to jedno. Teď musí odejít. Paní Weathersová ji málem chytila.‘4

Eddiemu se zaleskly oči pochopením , A ten punč jí v tom zabránil?“

,Ano.“

Opět upřel svou pozornost na Jill a usmál se .,Příhodné načasování“

Úsměv mu opětovala. „Tentokrát j sire asi měli štěstí“ Dívali sejedendruhémido očí a mně připadalo skoro škoda je rušit. „Běž,“ pověděla jsem Eddiemi „Odveď Angeline.“

Naposledy se podíval na Jill, načež se vrhl do akce. Neslyšela jsem, o čem se s Angeline a Treyem baví, ale jeho výraz nepřipouštěl žádné nánitky. Trey se zanedlouho poddal rodinné autoritě a po pár dalších slovech to vzdala i Angeline. Eddie ji rychle vyprovodil ven a ulevilo se ni, že si toho nevšimla ani paní Weathersová, ani nikdo jiný.

,Jffl,“ řekla jsem , Asi by bylo nejlepší, kdybyste s Mikou brzy odešli Nemisíte chodit hned teď, ale… brzo.“

Jffl se smutným výrazem přikývla. „Chápu“

Ačkoli by si ji s tímhle incidentem nikdo nespojoval, byb by nejlepší, kdyby tu vůbec nebyla. Už teď se kolem stolu shromažďovali lidé a stejně jako Brayden se snažili přijít na to, co mohlo způsobit takový výbuch. Jffl se ztratila v dava Brayden konečně odlepil zrak od toho představení Začal ni něco vykládat, ale pak najednou trhl hlavou směrem k dýdžejovi

, Ale ne,“ povzdechl sklíčeně.

„Co?“ podivila jsem se a napůl jsem očekávala, že se zřítil nixážrrí pult, nebo vzplanul reproduktor.

„Tahle písnička. Objednal jsemji pro tebe…, ale už skoro končí“

Zaposlouchala jsem se. Tu skladbu jsem neznala, ale byla pomalá a romantická. Vyvolávala ve mně… skoro až výčitky svědomí Od Braydena to byb sentimentální gesto, které mi ovšem pokazily vybireniny naší „rodiny“. Vzala jsem ho za ruku.

, Ještě neskončila. Tak pojď.“

Tančili jsme na poslední ninutu písně a byb jasné, že Brayden je z toho zklamaný. Chtěla jsem mu to nějak vynahradit a přese všechno, co se tu seběhb, jsem si chtěla školní ples užít.

N o c je ještě niadá,“ utahovala jsem si zn ěj.,Půjdu objednat skladbu pro tebe a ty mažeš pak hádat, která to bude.“ Vzhledem k torru, že neposfouchámrádb, asi nebude těžké to uhodnout Došla jsem píseň objednat a pak jsem si s Braydenem zatančila na další pomatou skladbu Pořád ještě mě znepokojovalo, co se stalo před chvílí, ale řekla jsem si, že teď už je všechno v pořádku Jffl odešla. Eddie se postaral o Angeline. Já se musím jen uklidnit a -

Z tance mě vytrhl telefon Měla jsem ho v malé červené kabelce přes rameno. Kabelka n i zapadla mezi záhyby šatů, ale zabzučení telefonu bylo nepřeslechnutelné.

Omluvila jsem se Braydenovi, přestala tančit a podívala se na zprávu Byla od Adriana. Musím s tebou mluvit.

No výborně, pomyslela jsem si hořce a srdce se ni sevřelo. Může tenhle večer dopadnout ještě hůř?

Odepsala jsem mi: Teď nemůžu

Jeho odpověď: Bude to jen moment. Jsem blízko.

Zmocnila se mě hrůza. Jak blízko?

Jeho odpověď byla přesně tak špatná, jak jsem čekala: Na parkovišti

14. kapitola

„Panebože,“ povzdechla jsem sl

„Co se děje?“ zeptal se Brayden , Je všechno v pořádku?“

„Těžko říct.“ Strčila jsem telefon zase do kabelky. N erada to dělám, ale misím si něco vyřídit venku Budu zpátky hned, jak to půjde.“

„Chceš, abych šel s tebou?“

Zaváhala jsem N e , to je v pořádku“ Netušila jsem, co čekat Bude nejlepší, kdyžutoho Brayden nebude. „Pospíším si“

„Sydney, počkej.“ Brayden mě chytil za ruku „Tuhle… tuhle píseň jsi chtěla zahrát, viď?“ Ta, na kterou jsme tančili už skončila a začala hrát nová - nebo spis stará.

Byla stará asi třicet let.

Po vzdechla j sem si „Ano. To je ona. Vyřídím to rychle, slibuju“

Venku byb příjemně teplo. Údajně bychom se měli dočkat i trochy deště. Cestou k parkovišti jsem si vzpomněla na Wolfovu lekci Sleduj okolí Sleduj lidi poblíž aut. Zůstaň na světle. Ujisti se, že…

, Adrianě!“

Veškeré rozumné myšlenky mě opustily. Adrian ležel na mém autě.

Rozběhla jsem se k Latte tak rychle, jak ni jen šaty dovolily. „Co to děláš?“ vykřikla jsem „Slez z toho auta!“ Automaticky už jsem hledala škrábance a promáčknutý plech.

A aby to byla ještě větší urážka, Adrian se nejen válel na kapotě, ale ještě ke všemu kouřil a zíral na nebe. Pluly po něm mraky a občas zpoza nich vykoukl půlměsíc.

„Klídek, Sageová. Nepoškrábu ho. Vážně je to auto překvapivě pohodlný na to, že je pro rodinu Nečekal bych, že…“

Otočil ke mně hlavu a stmuL Nikdy jsem ho neviděla takhle nehybného ani zamlklého. Jeho šok byl tak intenzivní, že dokonce upustil cigaretu „Áá,“ vykřikla jsem a vrhla se vpřed, abych znimila aspoň následky škody od nedopalku Ten ale přistál neškodně na asfeltu, kde jsem ho rychle zašlápla.

Naposled ti říkám, abys slezl z toho auta.“

Adrian se pomalu posadiL Oči měl vytřeštěné. Sklouzl z kapoty a nezdálo se, že by tam po sobě zanechal nějaké stopy. Ale to budu miset zkontrolovat později „Sageová,“ řekl „Co to máš na sobě?4

Povzdechla jsem si a podívala se na svoje šaty., Já vím Jsou červené. Nezačínej s tím Už mě unavuje pořád to poslouchat.“

„Zvláštni“ poznamenal. „Mě by asi nikdy neunavilo se na tebe v těch šatech dívat.“

Po těch slovech jsem zmlkla a ucítila, jak se ni tělem šíří vlna horka. Co tím myslel? To vypadám tak nepatřičně, že by ho tohle šílené představení nikdy neomrzelo?

Přece… přece n i nechtěl naznačit, že mi to v nich sluší…

Rychle jsem se vzpamatovala a připomněla si že bych měla myslet na kluka uvnitř, a ne na tohohle., Adrianě, mám rande. Co tady děláš? Na mém autě?“

„O m louvám se za vyrušeni Sageo\á. Kdyby mě pustili na ples, neválel bych se ti po autě,“ objasni Úžas už ho trochu přešel a choval se zase jako typický Adrian Opíral se o Latte. Aspoň už ale nehrozilo, že auto poškrábe.

, Jasně. Na školní akce se dvacetiletí kluci normálně nepouštějí Cos chtěl?“

,Js41uvit s tebou“

Čekala jsem, že to rozvede, ale ničeL Na nebi se krátce zablesklo. Byte sobota a já jsem celý den trávila v kampusu, kde mě mohl snadno zastihnout. Věděl, že dneska večer máme ples. Nadechla jsem se alkoholového oparu, který se kolem něj vznášel, a byb mi jasné, že Adrian už mě dnes večer nemůže ničím překvapit.

N em ohb to počkat do zítřka?“ zeptala jsem se. „Vážně jsi nxisel přijít teď a…“ zamračila jsem se a rozhlédla kolem ,Jak ses sem vůbec dostal?“

, Autobusem,“ odpověděl skoro až hrdě. ,Je mnohem jednodušší dostat se sem než na Carlton“ Na Carltonově univerzitě studoval umění a bez vlastního auta byl odkázán na veřejnou dopravu - kterou předtím nikdy v životě nepoužíval

Doufela jsem, že ho sem přivezla Soňa nebo Dinitnj, což by znamenab, že si pro něj zase přijedou Tak to ale pochopitelně nebyb. Ani jeden z nich by sem opilého Adriana nevozí „Takže tě pak zřejmě budu miset hodit domů,“ prohlásila jsem

„Hele, dostal jsem se sem sám, tak se taky sám dopravím zpátky.“ Začal vytahovat další cigaretu, ale zavrtěla jsem hlavou N e ,“ řekla jsem příkře. Pokrčil rameny a krabičku zase schovaL ,,Musím tě odvézt domů. Co nevidět přijde bouřka. Nenechám tě chodit v dešti“ Moje sbva zdůraznib další zablesknutí a lehký vánek ni zašustil šaty.

„Hele,“ řekL Nechci ti přidělávat pro…“

„Sydney?“ Brayden si to k nám mířil přes parkoviště., Je všechno v pořádku?4

Ne, ani ne. „Budu muset na chvilku pryč,44 řekla jsem „Musím odvézt bratra dom i Počkáš tu na mě? Nebude to trvat dbuho.“ Byb ni hrozně už jen z toho, že jsem to navrhla. Brayden neznal nikoho z mojí školy. „Třeba bys mohl jít za Treyem?“

, Jasně,44 řekl Brayden nejistým tónem N ebo bych mohl jet s vámi“

N e ,“ urychleně jsem to zamítla, protože jsem nechtěla, aby se ocitl v autě s opilým Adriánem „Vrať se dovnitř a bav se.“

,,Hezká tóga,44 pověděl Adrian Braydenovi

, Je to chiton,“ prohlásil Brayden „Řecký.“

, Jasně. Zapomněl jsem téma dnešního večera.44 Adrian přejel Braydena pochvalným pohledem, podíval se na mě a pak se zase otočil k němí „Tak co říkáš tý naší holce? Hezká, co? Jako Popelka. Nebo spíš řecká Popelka.“

N ic opravdu řeckého na tom kostýmineni“ řekl Brayden Trhla jsem sebou Věděla jsem, že nechtěl být necitlivý, ale jeho sbva se mě přesto dotkla. „Ty šaty jsou historicky nepřesné. Teda jsou moc hezké, ale ty šperky jsou anachronické a takovou látku ženy w starém Řecku nenosily. A už vůbec ne takovou barvu“

,A co ty jiné?44 zeptal se Adrian „Ty oslnivé a chytré.44 Zamračil se, jako by potřeboval zapojit každičkou část mozku, aby si vzpomněl na požadované sbvo.

Kupodivu si vzpomněL „Hetéry.“ Opravdu jsem nečekala, že by mi něco z naší konveizace cestou do San Diega utkvěb v paměti Snažila jsem se potlačit snich.

„Hetéry?4 Braydena to ohromflo ještě víc než mě. Zadíval se na m ě., Ano… ano. Předpokládám, že kdyby v té době byb hypoteticky možné nit takovou látku, pak bych ji čekal spis na hetérách než na průměrných řeckých dámách.“

, A byly to prostitutky, že jo ? 4 ujistil se Adrian „Ty hetéry.“

Některé z nich,“ připustil Brayden N e všechny. A domnívám se, že dnešní ekvivalent je kurtizána“

Adrian nasadil neurčitý výraz „Takže tvrdíš, že moje sestra je oblečená jako prostitutka?4

Brayden se opět zadíval na moje šaty. N o vlastně ano, pokud stále mluvíme v hypotetické…“

„Víte co?4 skočila jsem mu do řeči „Musíme vyrazit. Každou chvíli začne pršet. Odvezu Adriana domů a my se sejdeme zase tady, jo ? 4 Nechtěla jsem nechat Adriana, aby pokračoval w své hře a dál Braydena mučil - a tím pádem i mě. Napíšu ti textovku, až budu na cestě zpátky.“

, Jistě,“ řekl Brayden a vůbec jistě nevypadal.

otevřela m aje., Jsi opilejší, než jsem si rryslela,“ řekla jsem rru. „A to jsem si rryslela, že jsi namol“

Zvládl se poskládat na sedadlo a já usedla za volant. Na čelní sklo dopadly první kapky., JDost namol, aby mě nezletilá nezaznamenala,“ ře k l,Pouto oněmělo. Může si užít jednu noc bez Adriana.“

„To je od tebe hezké,“ rýp laj sem s l , Ale to asi nebude ten pravý důvod, proč jsi do sebe obrátil cebu láhev. Nebo proč jsi sempřijeL Zatím jsi dokázal jen to, žes naštval Braydena.“

„Nazval tě prostitutkou,“

„To neudělal! A navíc jsi to do toto vmanipubvaL“

Adrian si prohrábl vlasy a opřel se o okýnko. Sledoval bouři, která se rychle blížila. „To je jedno. Usnesl jsem se, že ho nemám rád.“

protože je tak chytrý?“ podivila jsem se. Vzpomněla jsem si, co mi řekli Jill a Eddie. „A má nezapamatovatelné jméno?“

„Ne. Jenom si myslím, že máš na víc.“

„Na co?“

Na to Adrian neměl odpověď, a tak jsem ho ignorovala a zaměřila se na silnici před námi I když se v Palm Springs bouřka vyskytne jen zřídka, rozpoutá se náhle a irůže být pěkně zuřivá. Záplavy nejsou ničím neobvyklým Už teď pršefo tak hustě, že jsem sotva viděla na cesta Naštěstí Adrian nebydlí nijak daleko. To byb dvojité požehnání, protože pár bbků od svého bytu mi řekl: „Není mi moc dobře.“

„Ne,“ zaúpěla jsem „Prosím, prosím, nezvracej nivautě. Už jsme skoro tam “ Asi o minutu pozdějijsem zastavila u obrubníku před jeto budovou. „Ven! Hned.“

Poslechl a já se vydala s deštníkem za ním Cestou do dorru se na mě podíval a zeptal se: „Žijeme v poušti, a ty vozíš v autě deštník?“

„Samozřejmě. Proč by ne?“

Upustil klíče, tak jsem je zvedla a byb n i jasné, že bude jednodušší, když odemknu já. Stiskla jsem nejbližší vypínač, a nic se nestab. Chvilku jsme stáli potmě a ani se nepohnuli

„V kuchyni mám svíčky,“ řekl po chvilce Adrian a konečně vykročil tím směrem „Zapálím je.“

„Ne,“ namítla jsem a už jsem si představovala, jak se celá budova ocitá v plamenech „Lehni si na gauč. Nebo se běž vyzvracet na záchod. Já ty svíčky zapálím“

Rozhodl se pro gauč, takže rru gevně nebyb tak zle, jak jsem se obávala. Já jsem mezitím našla svíčky. Byly parfémované vůní borovice. Přesto ale hořely, a tak jsem je přinesla k Adriánovi spolu se sklenicí vody.

„Na. Vypij to.“

Vzal si ode mě sklenici a dokonce se dokázal posadit a napít se. Pak ni sklenici zase podal, klesl na gauč a jednu ruku si přehodil přes oči Přitáhla jsem si k něrru křesb a sedla si Borovicové svíčky vrhaly mihotavé světb. „Díky, Sageová.“

„Budeš v pořádku, když odejdu?“ zeptala jsem se. „Ráno už elektřinu jistě zapnou“

Na otázku ni neodpověděl, jen řekl: „Vis, doufám, že nepiju jen proto, abych se o p i Teda trochu jo. Vlastně hodně. Ale občas je alkohol to jediný, co mi dokáže udržet čistou hlava“

„To nedává smysL Na.“ Zase jsem mu nabízela voda Přitom jsem se rychle podívala na telefon, kolik je hodin Byla jsem nervózní, že nechávám Braydena čekat.

„Napij se ještě.“

Adrian poslechl a dál mluvil s rukou přes oči „Víš, jaký to je, když máš dojem, že ti někdo požírá mysl?“

Už jsem mu chtěla říct, že budu muset jít, ale tohle mě zarazib. \ýbavila jsem si, že mi Jill kdysi říkala něco podobného, když mluvila o Adriánovi a o étera „Ne,“

odpověděla jsem popravdě. „Nevím, jaké to je …, ale připadá ni to jako jedna z nejděsivějších věcí, jaké si vůbec dovedu představit Moje mysl… to je to, kýmjsem Radši bych asi utrpěla jakékoli jiné zranění, než aby si něco zahrávab s mou rrysli“

Adriana jsem teď opustit nemohla. Prostě to nešb. Napsala jsem Braydenovi Potrvá to trochu déle, než jsem si myslela.

, Je to hrůza,“ pokračoval Adrian ,A šílenost, jelikož neexistuje výstižnější sbvo. A částečně si uvědomuješ… Uvědoiruješ si, že je něco špatně. Ze neuvažuješ správně. Ale co se s tím dá dělat? Jediné, na čem můžeme stavět, je to, jak se díváme na svět. Ale když nemůžeš věřit vlastní mysli, tak čenxi můžeš věřit? Torru, co ti říkají jiní?“

„Nevím,“ řekla jsem, protože mě nenapadb, co lepšího odpovědět Jeho sbva mě zasáhla a uvědomila jsem si, nakolik rrůj život ovlivňují příkazy jiných lidí „Rose ni jednou řekla o básničce, kterou četla. Stáb v ní: ,Když nemáš otevřené oči, nepoznáš rozdíl mezi sněním a bděním4 Víš, čeho se bojím? Že to jednou nepoznám, i když budu mít oči otevřené.44

,A b Adrianě, to ne.44 Srdce mi pukab. Usadila jsem se na zem před gauč. „To se nestane.44

Povzdechl si ,Aspoň ne s alkoholem.. Ten éter utlumuje a já pak vím, že když mi něco připadá divné, je to nejspíš proto, že jsem opilý. Není to bůhvíjaké zdůvodnění, ale aspoň nějaké. Mám se čeho chytit. Netrápí mě, že si nevěřím“

Brayden ni odpověděl: Jak dbuho? Rozčileně jsem mu odepsala: Patnáct minut.

Podívala jsem se zase na Adriana. Obličej měl pořád schovaný a světb svíček ozařovab jeho profil ,Proto… Proto jsi dneska večer pil? Trápí tě éter? Myslím, že tuhle sis vedl skvěle…“

Zhluboka vydechl „Ne. Éter je v pohodě…, aspoň tak nějak v mezích. Dneska jsem se opil, protože… to byljediný způsob, jak jsem s tebou mohl mluvit.“

,Mluvíme spolu pořád.“

,Musím něco vědět, Sageová.44 Odkryl si obličej a zadíval se na mě. Náhle jsem si uvědomila, jak blízko u něj sedím Na chvilku jsem skoro ani nevnímala jeho sbva.

Blikotavé planinky dodávaly jeho pohlednému obličeji krásu až děsivou „Přesvědčila jsi Ussu, aby si promluvila s rrým tátou?“

„Co? Aha. Tohle. Počkej chvilka“ Vytáhla jsem telefon a zase napsala Braydenovi Spíš to vypadá na půl hodiny.

„Vím, že ji k torru někdo rrusel přimět,44 pokračoval Adrian ,JLissa mě má ráda, ale má toto teď hodně. Asi těžko ji jednoho dne napadfo: ,Hele, měla bych zavolat Nathanu Ivaškovovi a povědět rru, jak skvělého má syna.4 Muselas ji k tomu přimět44

„Vlastně jsem s ní nikdy nemluvila,44 řekla jsem Nelitovala jsem ničeho, co jsem udělala. „Ale poprosila jsem Soňu a Dinitnje, aby si s ní promluvili“

, A ona si pak promluvila s rrým tátou“

„Tak nějak.“

, Já to věděl,“ poznamenal Nedokázala jsem určit, jestli mluví rozčileně, nebo se mu ulevib. „Věděl jsem, že ji k torru někdo musel dokopat, a věděl jsem, žes to byla ty. Nikdo jiný by to pro mě neudělal Netuším, co mu Lissa navykládala, ale rrusela ho přesvědčit. Udělab to na něj dojem Posílá mi peníze na auto. A zvyšuje ni kapesný na rozumnou výši44

„To je dobře,“ řekla jsem „Nebo ne?44

Telefon se mi rozsvítil s další esemeskou od Braydena. To už bude ples pomalu končit

, Ale proč?“ zeptal se Adrian Sedl si na zem vedle mě. Tvářil se rozrušeně. Nakbnil se ke mně blíž a vzápětí se zatvářil šokovaně, jako by si až teď uvědomil, co dělá. Trochu se zase odtáhl - ale jenom trocha „Proč to děláš? Proč to pro mě děláš?“

Než jsem stačila odpovědět, přišla mi další zpráva. Vrátíš se vůbec do té doby? Rozčílib mě, že pro mě Brayden vůbec nemá pochopeni Bez rozmýšlení jsem vyťukala: Asi bys měl oději Zavolám ti zítra. Promiň Vypnula jsem telefon, abych už žádné další zprávy neviděla Podívala jsem se zase na Adriana. Zaujatě mě pozoroval

„Udělala jsem to proto, že se k tobě choval nespravedlivě. Protože si zasbužíš uznání za to, cos udělal Protože si rrusí uvědomit, že nejsi takový, jak si o tobě vždycky mysleL Musí tě brát takového, jaký jsi, a ne si do tebe promítat svoje myšlenky a předsudky.“ Síla vyzařující z Adrianova pohledu na mě působila s takovou energií, že jsem mluvila dál Znervózňovalo mě, že bych se měla s tímhle pohledem střetnout v tichu A taky jsem se trochu obávala, že kdybych začala nad svými slovy pořádně uvažovat, zjistila bych, že se dají vztáhnout na mě a mého otce stejně jako na Adriana a toho jeho. „Mělo by mu stačit, když m i řekneš, kdo jsi - ukážeš nu, kdo jsi -, jenže on neposlouchal. Nelíbí se mi, když mísíme využívat ostatních k nččenu, co můžeme zvládnout sami, ale tohle byla jediná možnost“

N o ,“ prohlásil Adrian nakonec., Asi to zabralo. Děkuju“

„Řekl ti, jak můžeš zkontaktovat matku?“

„Ne. Tak daleko jeho hrdost na syna zřejmě nesahá.“

, Možná bych mohla zjistit, kde vlastně je,“ navrhla jsem „Nebo… Nebo by to mohl zjistit Dinitnj, tím j sem si jistá. Jak jsi říkal, misejíjí tam přece chodit dopisy.“

Téměř se usmáL , A už je to tu zase. Proč? Proč ni pořád pomáháš?“

Na rty se mi drak) asi nilión odpovědí, počínaje Je to tak správně a konče Nevím Nakonec jsem ale řekla:,Protože chci.“

Tentokrát jsem si od něj vysloužila opravdový úsměv, ale byto v něm cosi temného a uzavřeného. Znovu se posunul blíž ke mně.,Protože je ti líto chudáka šílence?“

„Ty se nezblázníš,“ prohlásila jsem odhodlaně. ,Jsi silnější, než si myslíš. Až to na tebe příště přijde, najdi si něco, na co se můžeš soustředit a co ti připomene, kdo jsi“

, Jako co? Máš na mysli nějaký magický objekt?“

„Nemisí to být nic magického,“ namítla jsem a zapátrala v paměti „Tohle.“ Rozepnula jsem si na krku přívěsek se zlatým křížkem „Vždycky ni to pomohlo. Možná to teď pomůže tobě.“ Položila jsem nu křížek do dlaně, ale chytil mě za ruku dřív, než jsem stačila ucuknout.

„Co je to?“ zeptal se. Zadíval se na přívěsek pozorněji , Počkej… Tohle už jsem viděL Pořád to nosíš.“

„Koupila jsem si ho už hrozně dávno v Německu“

Pořád mě držel za ruku a prohlížel si křížek. „Žádný ozdůbky. Žádná načančanost. Žádný vyrytý tajný symboly.“

,Proto se ni líbí,“ pověděla jsem mu „Nepotřebuje žádné přikrášlování Staří alchymisté se hodně zaměřovali na čistotu a jednoduchost A takový je. Možná ti pomůže vyčistit si hlavu“

Četou dobu zíral na křížek, ale teď zvedl zrak a podíval se ni do očí

Ve tváři se nu zračila emoce, kterou jsem nedokázala zařadit. Skoro to vypadalo, jako by právě přišel na něco znepokojivého. Zhluboka se nadechl a přitáhl si mě k sobě za ruku, kterou mi stále svíraL Ve světle svíček vypadaly jeho oči tmavé, ale fascinovalo mě to. Prsty mi stiskl ruku a já ucítila, jak se n i tělem šíří teplo.

„Sageová…“

Najednou nahodili elektřinu a celou místnost zaplavilo jasné světlo. Adrian se gevně nestaral o účty za proud, a když odešel, nechal všechno zapnuté. Kouzelný okamžik pominul a oba jsme sebou v té náhlé záplavě světla trhli Adrian se zvedl a křížek n i nechal v ruce.

„Nemisíš se vrátit na ples nebo na večerku?“ zeptal se zničehonic, aniž by se na mě podívaL Nechci tě zdržovat. Vlastně jsem tě vůbec neměl otravovat. Promiň Předpokládám, že ti psal Aiden“

,3rayden,“ opravila jsem ho a vstala ,A je to v pořádku Odešel, a já se teď vracím do Amberwoodu“

,Proniň,“ zopakoval a spolu se mnou se vydal ke dveřím ,Proniň, že jsem ti pokazil večer.“

„Tímhle?“ Málem jsem se rozesmála, když jsem si vzpomněla na ostatní šílené věci ve svém životě. N e . To by chtělo něco mnohem víc, abys ni pokazil večer.“

Udělala jsem pár kroků a zarazila se ., Adrianě?4

Konečně se podíval přímo na mě a já opět pocítila tíhu jeho pohledu , Jo?“

,Příště… Až se mnou budeš chtít příště mluvit - o čemkoli -, nemisíš předtím pít, aby sis dodal odvahy. Prostě ni to řekni“

„To se snadno řekne, ale hůř udělá.“

, Ani ne.“ Znovu jsem vykročila ke dveřím, ale tentokrát mě zastavil on Položil ni ruku na rameno.

„Sagqová?“

Otočila jsem se. ,Jo?“

„Víš, proč ho nemám rád? Braydena?“ Ohromilo mě, že ho nazval správným jménem, takže jsem se nezmohla na odpověď, i když se ni jich dralo na rty hned několik. „Kvůli tonu, co řekl“

„Co z toho myslíš?“ Vzhledem k tonu, že Brayden řekl spoustu věcí a dopodrobna je rozebral, nebylo jasné, co tím Adrian vlastně míní „Historicky nepřesné.“ Adrian na mě ukázal druhou rukou „Kdo se na tebe sakra může podívat a říct:,historicky nepřesné4?“

N o ,44 řekla jsem „Technicky vzato je to tak.44

Neměl to říkat“

Zavrtěla jsem se a byto n i jasné, že už bych měla odejít… jenže jsem neodešla. „Hele, to je prostě jeho styL“

Neměl to říkat,“ zopakoval Adrian až děsivě vážným tónem Sklonil ke mně obličej., Je mi fiik, že není citlivý nebo neumí rozdávat komplimenty. Nikdo se nemůže podívat na tebe v těch šatech, v téhle plamenné nádheře, a začít mluvit o anachrorrismu Kdybych byl na jeho místě, řekl bych: ,Jsi to nejnádhemější stvoření, které kdy kráčelo po tomhle světě.444

\ýrazflo mi to dech. Jednak jeho slova a pak taky tón, jakým je vyslov! Uvnitř jsem cítila něco podivného. Nevěděla jsem, co si o tom mám myslet. Věděla jsem jen, že se misím odtud co nejrychleji dostat. Pryč od Adriana a od toho, co nechápu Ucukla jsem a překvapilo mě, že se celá třesu ,Pořád ještě jsi opilý,“ řekla jsem a položila ruku na kliku

Naklonil hlavu na stranu a stále mě sledoval tím zvláštním způsobem Některé věci jsou prostě pravda, ať je řeknu opilý nebo střízlivý. To bys měla vědět Ty pracuješ s fakty neustále.“

, Jo, ale tohle není…“ Nemohla jsem se s ním hádat, když se na mě koukal takhle.,Musím už jít. Počkej…, nevzal sis ten křížek.44 Podala jsem nu ho.

Zavrtěl hlavou N e ch si ho. Myslím, že mám něco jinýho, co n i pomůže vyjasnit si život.44

15. kapitola

Druhý den jsem měla výčitky kvůli Braydenovi, tak jsem mu zavolala, i když si obvykle píšeme jen textovky a maily.

„Moc se omlouvám,“ vyhrkla jsem „Takhle vyběhnout…, to nemám ve zvyku Ani v nejmenším Neodešla bych, kdybych neměla v rodině naléhavou situaci.“

Možná to byk) přehnané. Možná ne.

„To je v pořádku,“ řekl Když jsem neviděla, jak se tváří, nepoznala jsem, jestli mu to opravdu nevadí „Stejně už se to chýlilo ke konci“

Uvažovala jsem, co asi míní tím „to“. Myslel ples? Nebo mluvil o nás?

„Někam tě vezmu, abych ti to vynahradila,“ navrhla jsem „Vždycky organizuješ všechno ty. Tak pro změnu zařídím zase něco já. Zvu tě na večeři a vyzvednu tě.“

„V subaru?“

Igporovala jsem jeho nesouhlasný tón ,Jsi pro, nebo ne?“

Byl pro. Domluvili jsme se, zavěsili a hned ni byb lépe. Brayden se na mě nezbbí Adrian nezničil míg nový vztah. Všechno se vrátflo do normálu - aspoň pro mě.

Den po plese jsem si vyhradila jen pro sebe, protože jsem chtěla dohnat práci, a ne se stresovat společenskými záležitostmi V pondělí ráno začal zase školní týden a všichni jsme se vrátili ke svým povinnostem jako obvykle. S Eddiemjsme se sešli ve Východní jídelně a společně jsme čekali ve frontě. Chtěl vědět, proč Adrian přijel na ples, tak jsem rru podala stručné vysvětlení, že se prostě opil a potřeboval odvézt domů. Nezmínila jsem se, jakou roli jsem sehrála v tom, že se za něj krábvna přimluvila, ani o tom, že jsem ,^ejnádhernější stvoření, které kdy chodib po světě“. A už vůbec jsem se nezmínila, jak mi byb, když se mě Adrian dotkL

S Eddiemjsme pak zamířili ke stolu a uviděli jsme něco neobvyklého. Angeline se snažila rozveselit JflL Normálně bych Argeline vynadala, že se propašovala na ples, ale koneckonců se nic nestab… protentokrát. Navíc mou mysl zaměstnávala JflL Nedokázala jsem ji vidět v mizerném rozpobžení, aniž by mě hned nenapadb, že se něco děje s Adriánem Eddie promluvil dřív než já. Všiml si něčeho, co jsem nezaznamenala.

, JCde je Mika?“ zeptal se. „Šel přede mnou Myslel jsem, že už tu dávno bude.“

„Vážně se rrusS ptát?“ ušklíbla se na něj Angeline. „Pohádali se.“

Eddie se zatvářil snad ještě nasupeněji než JAL „Cože? Nic n i neřekL Co se stab? Vždyť jste v sobotu vypadali tak v pohodě.“

Jill nabručeně přikývla, ale od nedojedeného jídla ani nevzhlédla. V očích sejí leskly slzy. „To jo. Byli jsme tak v pohodě, že se mě včera zeptal…, jestli nechci strávit Díkůvzdání s jeho rodinou Jsou z Pasadeny. Myslel, že buď získá povolení od školy, nebo si promluví s vámi“

„To nezní špatně,“ poznamenal Eddie opatrně.

„Díkůvzdání s jeho rodinou je vážná záležitost! Když se scházíme tady, je to něco jinýho, než když to začne narůstat… a bude z nás pár i mimo školu“ Povzdechla si ,Jde to tak hrozně rychle. Jak dbuho dokážu tajit, co jsem zač? A i kdyby nešb o tohle, stejně to není bezpečný. Vždyť jsem tady jen proto, abych byla v bezpečným a kontrobvatelným prostředí Nemůžu se sebrat a odjet za cizími lidmi“

To byl další pokrok v tom, aby se smířila s těžkostmi svého „obyčejného“ vztahu s Mikou Přišla jsem s neutrální poznámkou „Výpadá to, žes o tom hodně přemýšlela.“

Jill ostře vzhlédla, jako by si dosud snad ani neuvědomila, že jsem tam taky. ,Jo. To asi jo.“ Několik vteřin si mě prohlížela a její výraz se obměkči Usmála se.

„Dneska ti to vážně sluší, Sydney. V tomhle světle vypadáš nádherně.“

„Ehm, díky,“ vypravila jsem ze sebe a netušila, co ji k torru vyprovokovab. Byla jsem si jistá, že na mně dneska není naprosto nic pozoruhodného. Vlasy i make-up jsem měla stejné jako vždycky. Pro dnešek jsem si zvolila ze školní uniformy bflou košili a jednoduchou sukni Musela jsem si vynahradit tu víkendovou křiklavou barvu

,A ten vínový okraj na tvojí sukni hezky zvýrazňuje jantarový odstín tvých očí,“ pokračovala JflL „Není to tak dobré jako jasně červená, ale pořád to vypadá výborně. Na tobě ale samozřejmě vypadá dobře každá barva, i ta mdlá.“

Eddie pořád nepouštěl z hlavy Miku. „Proč jste se teda pohádali?“

Jill ode mě odtrhla zrak a mně se ulevib. „No, řekla jsem rru, že nevím, jestli to s tím Díkůvzdáním půjde. Možná, že kdybych rru řekla aspoň jeden důvod, vzal by to. Jenže já se vyděsila a myslela na všechny ty problémy. Začala jsem plácat něco o tom, že možná pojedeme do Jižní Dakoty nebo možná naše rodina přijede sem Nebo že mě nepustíš a spoustu dalších věcí Asi mu byb jasný, že se jen vymbuvám, tak se mě zeptal, jestli s ním vůbec chci dál chodit. Řekla jsem, že jo, ale že je to sfožitý. Zeptal se mě, co tím myslím, což jsem samozřejmě nemohla vysvětlit, a tak…“ Rozhodila rukama. „To všechno začab.“

Díkůvzdání nebo návštěvu něčí rodiny jsem nikdy nepovažovala za nilník ve vztahu Braydenova rodina žije taky v jižní Kalifornii… Čeká se snad ode mě, že se s nimi někdy seznáním?

„Mika není ten typ, co se dokáže zbbit dbuho,“ řekl Eddie. „Taky je rozumný. Prostě mu řekni pravdu“

„Ze jsem poslední z krábvského rodu vampýrů a že se moje sestra udrží na trůně, jen když se budu ukrývat a přežiju?“ dotázala se Jill nevěřícně.

Eddierru se pobaveně zaleskly oči, přestože na něm byb znát, že se snaží zachovat vážný výraz „To je asi taky řešení Ale ne… Myslel jsem, abys rru podala gednodušenou verzi Že nechceš moc vážný vztah. Máš ho ráda, ale chceš torru nechat volný průběh. To zní rozumně. Je ti patnáct a ,vztah4 máš sotva měsíc.“

Zamyslela se nad jeho sbvy. „Myslíš, že se na mě nenaštve?“

, Jestli mu na tobě opravdu záleží, tak ne,“ prohlásil Eddie přesvědčivě. ,Pokud rru na tobě opravdu záleží, pochopí to a bude tvoje přání respektovat. A bude šťastný z každé chvilky, kterou s tebou může strávit.“

Uvažovala jsem, jestli Eddie mluví o Mikovi nebo o sobě, ale to jsem si radši nechala pro sebe. Jill se rozzářila.

„Díky,“ pověděla Eddieim „Takhle jsem o tom neuvažovala. Máš naprostou pravdu Pokud nedokáže akceptovat moje pocity, pak to nemá srrysL“ Podívala se na hodiny na zdi a vyskočila., Asi ho půjdu najít.“ A s tím zmizela.

Dobrá práce, Eddie, pomyslela jsem si Právě jsi dokopal dívku svých snů zpátky k jejímu příteli Když Eddie zachytil rrůj pohled, jeho výraz mi napověděl, že uvažuje přesně o tontéž

Arge line se zamyšleně přimhouřenýma očima sledovala, jak Jill vystřelila z jídelny. ,J kdyby se usmířili, nemyslím, že jim to vydrží Ta jejich situace… nemůže fiingpvat.“

,.Myslela jsem, že jsi zastánkyní vztahů vampýrů s lidmi,“ řekla jsem

„No jasně. Doma to není problém Ani ve světě to není problém Ale Jill je zvláštní případ. Pokud má pomoct svojí rodině, rrusí zůstat v utajení a bezpečí Když s ním bude chodit, nijak jí to neprospěje. Ona sito uvědorruje, i když si určitě přeje, aby to tak nebyb. Nakonec se zachová správně. Je to její povinnost. Důležitější než osobní touhy. Jill to chápe.“

Arge line pak prohlásila, že se rrusí vrátit na pokoj a dodělat si úkoly. S Eddiemjsme osaměli Ohromeně zavrtěl hlavou „Nemyslel jsem, že někdy uvidím Angeline tak…“

„Víš, co myslím,“ nanitL „To, co právě řekla… Všechno je to naprostá pravda. Byto to… moudré. Chápe Jillinu situaci“

,Myslím, že toho chápe víc, než jí přiznáváme,“ řekla jsem a pomyslela si, že se od svého trestu chová mnohem lépe - kromě toho, jak vpadla na ples., Jen jí chvíli trvá, než se přizpůsobí To mísíme pochopit vzhledem k tomu, jak ohromná je to pro ni změna. Kdybys viděl, odkud přišla, byto by ti to jasné.“

,Možná jsem se v ní spletl,“ uznal Eddie. Vypadal, že ho jeho vlastní slova ohromila.

Tak trochu jsem očekávala, že mi dneska Trey vynadá za to, že jsem nechala Braydena čekat na plese. Jenže Trey opět na dopolední vyučování nedorazí Už jsem si málem začala dělat starosti, ale pak jsem si vzpomněla, že jeho bratranec je pořád ještě ve městě a že patrně mají nějaké „rodinné záležitosti“. Trey je schopný. Ať se děje cokoli dokáže si s tím poradit. Ale co ty jeho modřiny? napadlo mě.

Když jsem pak dorazila k profesorce Terwilligerové na nezávislé studium, už na mě čekala, což jsem považovala za špatné znamení Obvykle bývala zabraná do práce za svým stolem a jen ni kývla na pozdrav, když jsem si vytáhla knihy. Dneska ale stála před stolem a se založenýma rukama upírala pohled na dveře.

„Slečno Melboumeová. Měla jste příjemný víkend? Na halbweenském plese jste byla za hvězda“

„Vy jste mě viděla?“ podivila jsem se. Čekala jsem, že ni oznámí, že sledovala celý ples v křišťálové kouli „No jistě. Byla jsem tam jako dozor. Stála jsem hned u dýdžeje, takže mě nepřekvapuje, že jste si mě nevšimla. A taky jsem se svým gevem nevynikala tak jako vy. Musím říct, že jste na sobě měla exkluzivní novořeckou kopii“

, JDíky.“ Dneska mi každý skládal komplimenty, ale od ní to nepůsobilo tak strašidelně jako od JflL

„Tak tedy,“ uzavřela to profesorka a zase se vrátila k práci ,Myslela jsem, že by mohlo být užitečné, kdybychom spolu probraly některá kouzla, která jste vyhledávala pro můj projekt. Zapsat je, to je jedna věc. Porozumět jim je věc jiná.“

Žaludek se ni sevřeL Už jsem si zvykla, že kouzla přepisuju a překládám téměř bezmyšlenkovitě. Když jsme se v tom moc nevítaly, uklidňovalo mě pomyšleni že vlastně nic se skutečnou magií nedělám Děsila jsem se, co má profesorka na mysli ale moc jsem protestovat nemohla, jelikož je to součástí mého studia a nepůsobím tím škodu sobě ani nikomu jinému

,Mohla byste zavřít dveře?“ zeptala se. Udělala jsem to a vzápětí mi byto ještě nepříjemněji „Teď bych s váni ráda prošla tu knihu, kterou jsem vám dala. Tu o ochranných kouzlech.“

„Nemámjiusebe, madam,“ řekla jsem a ulevilo se mi ,Ale jestli chcete, dojdu pro ni na kolej.“ Kdyby jel autobus dobře - tím myslím špatně - , mohla bych většinu hodiny strávit na cestě.

„To je v pořádku. Tu knihu jsem vám dala pro vaše osobní použití“ Vytáhla kopii zpoza stok ,Mám svoji Tak se na to podíváme, ano?“

Nedokázala jsem skrýt svoje zklamání Usedla jsem za stůl a ona se mnou procházela obsah knihy. Byla rozdělena do tří částí Obrana, Plánované útoky a Okamžité útoky. Každá z těchto podsekcí se dělila podle různých stupňů obtížnosti

„Obrana zahrnuje spoustu ochranných amuletů a úhybných kouzei“ oznámila n i „Proč myslíte, že tohle je v knize uvedeno jako první?“

,Protože nejlepší způsob, jak zvítězit vboji je vyhnout se nu,“ vyhrkla jsem okamžitě. „To ostatní je pak zbytečné.“

Zatvářila se překvapeně, že jsem přišla s takovou myšlenkou. „Ano…, přesně tak.“

„To říkal Wolfe,“ vysvětlila jsem „Instruktor v kurzu sebeobrany, kam jsem se přihlásila.“

„Tak to má pravda Většina kouzel v téhle části je přesně taková. Třeba tohle…“ Otočila v knize pár stránek. „Tohle je velice jednoduché, ale zároveň užitečné. Je to kouzlo utajení Mnoho fyzických komponentů - to se dá od kouzla pro začátečníky očekávat -, ale stojí to za to. Vyrobíte si airulet a ingredienci - pomletý sádrovec -

budete přechovávat stranou a budete ho mít po ruce. Až budete připravená amulet aktivovat, jen přidáte sádrovec a je to. Pak bude téměř nemožné, aby vás někdo uviděL Můžete v bezpečí odejít z místnosti nebo odkudkoli aniž by si vás někdo všini Máte čas, než se magie vyčerpá.“

Její zvláštní fbrmilace ni neunikla, a přestože jsem se vnitřně bránila, misela jsem se zeptat „Téměř nemožné?“

„Když budou vědět, že jste tam, tak to fungpvat nebude,“ vysvětlila. Nemůžete prostě to kouzlo použít k úplnému zneviditelnění -, ačkoli i na to existují jistá náročnější kouzla. Ale pokud někdo aktivně neočekává, že vás uvidí…, tak vás neuvidí“

Ukázala n i další Spousta jich byla jednoduchých a využívala amuletů, které se aktivovaly podobným způsobem Jedno kouzto, které označila za střední stupeň obtížnosti mělo opačný aktivační proces. Mág má u sebe amulet, který ho chrání při dokončení kouzla, jež způsobuje, že všichni v určité vzdálenosti dočasně oslepnoa Jen mág si zrak zachová. Schovat se je jedna věc. Ale někoho oslepit? Zamotat mu hlavu? Uspat ho? To už je přes čára Je to zlé a nepřirozené a lidé by se s takovými věcni neměli vůbec zaplétat

A přitom.. V hloubi duše jsem chápala, jak je to užitečné. Po tom útoku jsem spoustu věcí přehodnotila. Jakkoli mě bolelo to přiznat, už ni nepřipadalo jako špatný nápad dát Soně vzorek své krve. Ale na to jsem ještě připravená nebyla.

Trpělivě jsem poslouchala, zatímco profesorka procházela stránku za stránkou, a uvažovala jsem, jakou hru to se mnou hraje. Když zbývalo asi posledních pět ninut do konce sezeni pověděla mi „Byla bych ráda, kdybyste do dalšího pondělí jedno z těch kouzel zopakovala a sepsala ni o tom zprávu, stejně jako jste to udělala s ohnivým amuletem“

„Profesorko Terwilligerová…“ začala jsem

„Ano, ano,“ řekla, zaklapla knihu a vstala. „Velice dobře znám vaše argumenty a námitky ohledně toho, že by lidé neměli nit takovou moc, a všechny ty další nesmysly. Respektuji vaše právo myslet si to. Nikdo vás nenutí nic z toho využívat Chci jenom, abyste pochopila principy.“

Nemůžu,“ namítla jsem N echci“

N ení žádný rozdíl, jestli děláte tohle, nebo v biologii pitváte žábu,“ řekla. „K pochopení se dopracujete jen přímou zkušeností“

,M>slím..“ Trochu jsem se obměkčila. „Které kouzto chcete, abych zopakovala, madam?“

,Jaké se vám líbí“

To mě rozčílilo ještě víc. ,3yla bych radši kdybyste ni nějaké vybrala vy.“

Nebuďte hloupá,“ řekla. ,Máte volnost ve všem, máte volnost i v tomhle. Nestarám se o to, co děláte, pokud tady u mě budete odvádět svou práci Udělejte to, které vás zaujme.“

A to byl problém Tím, že ni dala na vybranou, mě přiměla osobně se angažovat. Při studiu jsem si mohla snadno namlouvat, že jen vykonávám její příkazy. I tenhle úkol ni vlastně přidělila, ale nutností volby mě přiměla být aktivní

A tak jsem to rozhodnutí odsunula - což byto při mém přístupu k domácím úkolům něco neslýchaného. V koutku duše jsem douiala, že když budu ten úkol ignorovat, zapomene na něj, nebo si to rozmyslí Měla jsem na to týden Nemělo smysl se tím stresovat Přestože jsme se s Liou ohledně kostýmů nijak nedomluvily, připadalo n i správné jí je vrátit - to jen, aby nevznikly pochybnosti o mých úmyslech. Jakmile mě profesorka Terwilligerová propustila, zabalila jsem svůj i Jillin kostým do pytlů, v nichž původně byly, a zamířila jsem do centra. Jill se toho svého vzdát nechtěla, ale byto jí jasné, že to udělat misí

Lia ale byla jiného názoru

„Co s tím budu dělat?4 zeptala se, když jsem přišla do jejího obchoda Z ušiji visely veliké náušnice s ohromnými kameny, které podtrhovaly její vzhled. „Ty jsem ušila speciálně pro vás.“

„Určitě je můžeš ještě pozměnit A od obvyklých velikostí se zase tolik neliší“ Podala jsem jí ramínka se šaty, ale ona si tvrdošíjně překřížila ruce přes hruď. , Jsou nádherné. Moc si ceníme, žes je pro nás ušila. Ale nemůžeme šije nechat.“

Necháte šije,“ oznámila n i

, Jestli šije nevezmeš, prostě je nechám na pultu,“ varovala jsem ji.

„A já ti je zase přivezu na kolej.“

Zaúpěla jsem ,Proč je to pro tebe tak důležité? Proč nebereš ,ne‘ jako odpověď? V Palm Springs je spousta hezkých holek. Nepotřebuješ Jill.“

„To je právě to,“ prohlásila Lia. „Spousta hezkých holek, jedna jako druhá. Jill je výjimečná. Je přirozená a ani si to neuvědomije. Jednou by mohla být dobrá.“

, Jednou,“ zopakovala jsem „Ale ne teď.“

Lia se pokusila jít na to jinudy. „Kampaň na šátky a klobouky. Masky už dělat nemůžu, ale můžu jí dát sluneční brýle - hlavně, když budeme fotit venku. Řekni, jestli souhlasíš s tímhle plánem“

,JLio, prosím Už toho nech.“

, Jen si to poslechni,“ naléhala. „Nafotíme to a ty si pak fotky probereš a vyřadíš ty, které neodpovídají požadavkům vaší divné víry.“

„Nepřipadá v úvahu,“ trvala jsem na svém „A ty šaty tady nechávám“ Položila jsem je na pult, zamířila ke dveřím a ignorovala Liiny řeči o všech úžasných věcech, které by mohla pro Jill udělat. Možná jednou, uvažovala jsem Jednou, až všechny Jilliny problémy zmizí Ale něco n i napovídalo, že ten den je ještě daleko.

Přestože jsem zachovávala věrnost kavárně u Spencera, cestou k autu upoutala mou pozornost malá francouzská kavárna. Nebo spíš mou pozornost upoutala vůně kávy linoucí se zevnitř. Ve škole už jsem dnes žádné povinnosti neměla, a tak jsem se tam zastavila na šálek. Měla jsem s sebou knížku na angličtinu, takže jsem se usnesla, že si budu číst u jednoho z malých stolků venku. Polovinu času jsem ale stejně strávila esemeskováním s Braydenem Zajímalo ho, co čtu, a potom jsme si vyměňovali oblíbené citáty od Teimessee Williamse.

Strávila j sem v kavárně sotva deset minut, když na mě dopadl stín a zastínil odpolední slunce. Stáli tam dva mladíci, které j sem neznala. Vypadali o něco starší než já.

Jeden byl modrooký blonďák a ten druhý tmavovlasý s opálenou pletí. Netvářili se nepřátelsky, ale ani přátelsky. Oba byli dobře stavění a vypadali že jsou vytrénovaní Jak jsem si je prohlížela, po chvilce ni došb, že jednoho z nich znám Ten tmavovlasý nás před časem se Soňou zastavil na ulici a tvrdil, že ji zná z Kentucky.

Okamžitě se mě zmocnila panika, kteroujsem se poslední týden snažila potlačovat. Připadala jsem si bezmocná a jako v pastí. Vzápětí jsem si ale uvědomila, že jsem na veřejném místě a kolemje spousta lidí Díky tomu jsem si ty dva prohlížela s pozoruhodným klidem , Ano?“ zeptala jsem se.

„Musíme s tebou mluvit, alchymistko,“ prohlásil bfonďák.

Nehnula jsem ani brvou., Asi jste si mě s někým spletli“

„Nikdo jiný tady nemá tetování lilie,“ namítl ten druhý. Řekl, že se jmenuje Jeťl; ale uvažovala jsem, jestli je to jeho skutečné jméno. „Byb by fejn, kdyby ses šla s námi projít.“ Tetování jsem dneska měla zakryté, ale něco ni napovídalo, že mě ti dva sledují už dbuho a nermseli vidět mou lilii, aby mě poznali , Ani náhodou,“ řekla jsem Nepotřebovala jsem ani Wolfovy připomínky, aby n i byb jasné, že to je hodně špatný nápad. Zůstanu tady v bezpečí mezi lidmi , Jestli si chcete promluvit, tak se posaďte. Nebo běžte.“

Skbnila jsem se zase ke knize, jako bych se o nic nestarala. Srdce ni ale divoce bušib a musela jsem se hodně ovládat, aby se ni netřásly ruce. Po chvíli jsem zaslechla skřípání kovu o beton a oba mladíci usedli naproti mně. Zvedla jsem hlavu a podívala se na jejich netečné výrazy.

, Jestli chcete kafe, mísíte si pro něj dojít dovnitř,“ poradila jsem jim „Venku je to bez obsluhy.“

„Nepřišli jsme se bavit o kafi,“ prohlásil Jeff „Chceme si promluvit o vampýrech.“

„Proč? Natáčíte nějaký film?“ zeptala jsem se.

„Víme, že se s nimi scházíš,“ řekl bbnďák. J s tou Strigojkou Soňou Karpovou“

Magie obsažená v tetování alchymistů brání odhabvat informace o světě vampýiů Prostě to nemůžeme udělat. Kdybychom se o to pokusili magie by nám v tom zabránila. Jelikož tihle kluci o vampýrech už věděli tetování moje sbva necenzurovab. Cenzurovala jsem se sama z vlastní vůle. Něco ni napovídab, že nej lepší taktikou bude hrát hfoupou.

„Vampýři nejsou skutečni“ řekla jsem , Jestli to má být nějaký vtip…“

„Víme, co děláš,“ pokračoval blonďák. „Nemáš je ráda o nic víc než rry. Tak proč jim pomáháš? Jak se tvoje skupina mohla tak pomýlit a ztratit svůj původní pohled na věc? Před staletími jsme byli jednotná skupina odhodlaná smést všechny vampýry z povrchu zemského ve jménu světla. Bratři ale náš cíl zradili“

Už jsem se chystala k dalšímu protestu, když vtom jsem si všimla něčeho zlatého v Jeffově ucha Měl mabu náušnici se zlatou kuličkou a černou tečkou uprostřed.

Nemohla jsem si pomoct.

„Tvoje náušnice,“ řekla jsem ,Je to symbol slunce a zlata.“ A taky jsem si uvědomila, že přesně stejný symbol byl vyrytý na jílci meče, který jsme sebrali tam v uličce.

Dotkl se své náušnice a přikývl „Naši misi jsme nezapomněli - ani náš původní účeL Sbužíme světla Ne temnotě, která ukrývá vampýry.“

Pořád jsem odmítala potvrdit jim existenci vampýrů. „To vy jste ninulý týden v uličce napadli mě a moji kamarádka“ Ani jeden z nich to nepopřel.

„Tvoje ,kamarádka4 je stvůra temnoty,“ prohlásil bbnďák. „Nevíme, jaké kouzb použila, aby vypadala jako jedna z těch druhých vampýrek, ale nenech se obalarrutiL Je zlá. Zabije tebe i bezpočet dalších“

„Vy jste se ?bláznili“ řekla jsem „Nic z toho nedává srrysL“

, Jenom nám řekni kde má hlavní doupě,“ vyzval mě Jeff „Víme, že to není ten byt v centra Sledovali jsme ho, a ona se tam neukázala od našeho posledního pokusu zneškodnit j i I kdybys nám pak dál nepomáhala, tahle informace nám stači abychom zbavili svět zla.“

Sledovali Adriánův byt. Po zádech ni přeběhl mráz Jak dbuho už? A do jaké míry? Prostě seděli před domem v autě a čekali? Mají nějaké technické vybavení na sledování? Wolfe nás upozorňoval na nebezpečí na parkovištích, ne doma. Mabu útěchou mi byb, že gevně nevěděli o Clarenceovi Nesledovali tedy Soňu tak důkladně, kdyžjitamnevystopovali Sledovali i mě? Vědi kam chodím do školy?

Potvrdili n i svými sfovy hrozivou realitu, o které jsem se zatím neodvažovala ani přemýšlet Znamená to, že ostřížími zraku alchymistů unikla skupina, která pracuje proti našim cílům

Lovci vampýrů jsou skuteční

Spolu s tím gištěním přišb sto děsivých otázek. Co to znamená pro Moroje? Je Jill v ohrožení?

A Adrian?

, Jediné, co udělám, je, že zavolám policii“ řekla jsem „Nevím, kdo jste, ani proč jste tak posedlí mojí kamarádkou, ale ani jedna z nás vám nic neudělala. Jste ještě větší blázii, než jsem si myslela, když předpokládáte, že vám řeknu, kde bydli abyste ji mohli pronásledovat“

Vtom jsem uviděla, jak ulicí kráčí policistka. To byb štěstí Oba miži u mého stolu sledovali kam se dívám, a bezpochyby uhodli moje myšlenky. Byb by snadné ji sem přivolat. Útok v uličce jsme nenahlásili ale kdybych je z něj teď ob vinila, jistě byje zatkla. Oba se naráz zvedli „Děláš hroznou chybu,“ řekl Jeff ,Mohli jsme tenhle problém vyirýtit už před staletími kdyby naše skupiny spolupracovaly. Nejdřív Strigpje, pak Moroje. Zmýlili jste se a zabředli do jejich zkaženosti, což málem všechno zničib. My naštěstí pořád kráčíme po správné cestě.“ Obzvláště alarmující byb, že jmenoval dva druhy vampýrů. Sel z nich strach, ale ne tak velký, dokud mluvili o vampýrech jen v nezřetelných mlhavých pojmech. To, že Jeff použil výrazy „Strigoj“ a , Mor oj“, naznačovab rozsáhlé vědomosti

Bbnďák hodil na stůl malý podomácku vyrobený leták.,Přečti si to a možná pak uvidíš světb. Ozveme se.“

,3ýt váni to bych nedělala,“ řekla jsem „Zkuste to na mě ještě jednou a rozhodně už si s vámi nebudu přátelsky povídat.“ Ta sbva ze mě vyšla odhodlanějším tónem, než jsem zamýšlela. Možná mě ovlivnili Dimitnj a Wolfe.

Jeff se rozesmál a oba se obrátili k odchodu „Skoda, že jsi pořád zahrabaná v knihách,“ řekl „Měla bys na to stát se lovkyní.“

16. kapitola

Nemamila jsem čas a svolala četou naši partu Tohle byla vážná věc. Pořád jsem nevěděla, jak velkémi nebezpečí čelíme, ale nechtěla jsem to podceňovat. Jako místo setkání jsem vybrala Clarenceův dům, jelikož lovci o něm ještě nevěděli Přesto mě to znervózňovalo. Byla bych nervózní, i kdybychom se sešli v bunkru alchymistů.

A „lovci“ gevně nebyl správný výraz. Podle svého nekvalitního pamfletu si říkali „Bojovníci světla“. Nebyla jsem si jistá, jestli si zaslouží takový vznešený titul, když v popisu poslání měli hrubky. Ten leták byl velice stručný a oznamovalo se v něm, že mezi lidmi kráčí do a úkolem Bojovníků je zničit ho. Nabádali lidi, aby byli připravení a čistí. Žádnou rasu vampýrů tam neuvedli jmenovitě, za což jsem byla ráda. Taky jsem nenašla ani zmínku o jejich údajné společné minulosti s alchymisty.

Než jsme vyrazili ke Clarenceovi Eddie prohledal Latte, jestli v něm není nějaké sledovací zařízení Ta myšlenka mě vyděsila stejně jako oznámení, že sledovali Adriánův byt. Čišela z toho hrozba násilí Cítila jsem se lip jen díky svým pochybnostem o jejich technickém vybavení „Nezdá se mi pravděpodobné, že by měli takové věci,“ řekla jsem Eddiemu, zatímco se válel pod autem „Ten letáček vypadá, jako by ho vyrobili na kopírce z osmdesátých let. Nevím, jestli je mají už tak dlouho, nebo jestli tu kopírku pořád ještě používají…, ale nepřipadá mi, že by měli bůhvíjaké technické vymoženosti“

„Možná,“ připustil tlumeným hlasem „Ale nemůžeme nic opomenout Nevíme, čeho jsou schopni A pokud víme, snaží se přidat k alchymistům, aby technologii dohnali“

Zamrazilo mě. Byla to odporná myšlenka - že tahle frakce násilníků může být spřízněna s alchymisty. Když jsme o tom s Adriánem uvažovali, připadalo ni to šílené a těžko jsem to dokázala přijmout i tváří v tvář vršícím se důkazům Teď jsem aspoň měla tolik informací, že jsem o tom mohla povědět svým nadřízeným, aniž by se ni vysmáli I když jsem o žádných takových lovcích nikdy neslyšela, připadalo ni pravděpodobné, že se v určité chvíli pokusí spojit se s alchymisty. Snad někdo z alchymistů pomůže.

Eddie se vynořil zpod Latte. „Cisto. Můžeme vyrazit.“

Jffl a Angeline čekaly opodál, obě napjaté a nervózní Jill obdařila Eddieho obdivným úsměvem Nevěděla jsem, že umíš takový věci Nikdy jsem o tom ani nepřemýšlela.“

Eddie si otřel z čela pot „Myslelas, že výcvik strážců obnáší jenom mlácení a kopání?“

Zčervenala., Jo, tak nějak.“

,Můžeš n i někdy o takových věcech po vykládat?“ zeptala se Angeline. „Mám dojem, že bych to měla vědět.“

, Jasně,“ ujistil ji Eddie a zdálo se, že to myslí vážně. Celá se rozzářila.

Když byli pohromadě, Eddie už byl klidnější A Arge line se chovala vážněji a rezervo vaněj i Myslím, že její dobré chování hrálo významnou roli v tom, že jsem pro ni získala povolení, aby mohla dnes večer vyrazit s námi Technicky vzato měla pořád ještě přerušené studium, ale obstarala jsem jí výjimku, aby se mohla s naší rodinou zúčastnit takzvaných náboženských obřadů Podobnou výmluvu jsem použila minulý měsíc, když byla ve stejné situaci JiU a potřebovala za dárkyní kvůli krvi Přesto jsme měli ohledně Angelině striktní příkazy. Mohla opustit školu jen na dvě hodiny a za to dostala den navíc ke svému trestu Ke Clarenceovi jsme jeli jinudy a Eddie se celou cestu ohlížel, jestli nás někdo nesleduje. Snažil se nám vysvětlit, na co si dávat pozoi; ale to už jsem stejně věděla.

Byla jsem tak nervózní, že jsem ho skoro nevnímala. Po napjaté cestě jsme v bezpečí dorazili ke Clarenceovi Tam už na nás čekal Adrian Dnnitnj ho patrně vyzvedl v centru a bezpochyby použil stejná opatření jako Eddie.

Eddiemu a I>initnjovi už jsem o lovcích pověděla, ale ostatní taky potřebovali podrobnější informace. Shromáždili jsme se na obvyklém místě - v obýváku Dinitnj popocházel po místnosti, jako by každou chvíli očekával, že na nás někdo zaútočí Clarence seděl w svém křesle a jako vždy se tvářil nepřítomně. Ale když jsem vytáhla leták, ožiL

„To jsou oni!“ vykřikl Myslela jsem, že vyskočí z křesla, sebere ni ten papír z ruky a roztrhá. „To jsou jejich symboly!“ Na přední straně byly stejné alchymistické symboly, jaké zdobily jílec meče. „Ten kruh. Ten kruh si pamatuj u “

„Sym bol zlata,“ přitakala jsem N e b o se v jejich případě může jednat o symbol slunce, jelikož jsou posedlí světlem a temnotou“

Clarence se horečně rozhlížel. , Jsou zpět! Musíme odtud. Přišel jsem do tohohle města, abych jim unikl, ale oni mě našli Nemáme čas. Kde je Dorothy? Kde je Lee? Musím si sbalit!“

„Pane Donahue,“ oslovila jsem ho tak něžným tónem, jak jsem jen svedla. „Oni nevědí, že jste tady. Jste v bezpečí“ Sama jsem nevěděla, jestli tomu věřím, ale doufala jsem, že jsem to podala přesvědčivě.

„Má pravdu,“ souhlasil Dinitrij. „A i kdyby vás našli víte, že bych jim nedovolil, aby vám ublížili“ Z jeho slov vyzařovala taková sebejistota a síla, že jsem měla dojem, že bychom mu věřili i kdyby se sem dobývala banda Strigojů , Je to v pořádku, jste v bezpeči“ ujistil ho.

, Jestlije pravda, co říkáte,“ vložila se do toho Soňa,, pak j sem v ohrožení já.“ Působila mnohem klidněji nežkdybych byla na jejím místě já.

„Tobě taky neublíži“ prohlásil Dimitnj., A už vůbec ne, pokud neopustíš tenhle dům“

N á š výzkum..,“ začala.

N ení ničím ve srovnání s tvou bezpečností,“ dopověděl za ni Díval se na ni tak, že nepřipouštěl žádné námitky.,Musíš se vrátit zpátky na královský dvůr. Stejně jsi to měla v plánu Tohle tvíg odchod jen urychlí“

Soňa se netvářila zrovna radostně. „Takže vás ostatní nechám v nebezpečí?“

,Možná v žádném nejsme,“ namítl Eddie, přestože jeho napjaté držení těla prozrazovalo pravý opak. ,Podle toho, co říká Sydney a její ninimarrifest, se zdá, že se zaměřují na Strigoje, ne na Moroje.“ Podíval se na JAL „Ale to neznamená, že bychom neměli být ve střehu Pokud považovali Soňu za Strigojku, kdo vi jaké další šílenosti si můžou myslet. Ale neboj. Nedovolímjim se k tobě přiblížit“ Jill vypadala, že každou chvíli omdlí „To je dobrý nápad,“ řekla jsem , Moroje sice považují za hrozbu, ale ne takovou jako Strigpje.“

„Podobně jako alchymisté,“ poznamenal Adrian Seděl v křesle v rohu a celou dobu mlčeL Od plesu jsem ho neviděla ani s ním nijak nekomunikovala, což ni připadalo nezvyklé. Do té doby mi pořád posílal patetické maily o experimentech nebo n i aspoň vždycky napsal nějaký vtipný postřeh.

„To je fakt,“ uznala jsem s úsměvem „Ale my nikoho z vás nezabíjíme. Dokonce ani Strigpje.“

,A to je ten problém,“ prohlásil Dinitnj. „Tihle bojovníci jsou přesvědčeni že Soňa je Strigojka a teď se nějak maskuje.“

,Možná mají nějaký sledovací systém a seznam podezřelých,“ ozvala se Soňa. „Vedou si záznamy o Strigojích v kraji a pak je pronásledují“

,A přitom nevědí o tobě,“ připomněla jsem Dinitnjovi Zachovával si neutrální výraz, ale věděla jsem, že je pro něj těžké vzpomínat na svou strigpjí minulost ,A pokud vím, byl jsi mnohem, ehm, proslulejší než Soňa.“ V podstatě byl strigojským g^ng^terem „Takže když jsi unikl jejich radaru, pravděpodobně nemají mezinárodní zastoupení - nebo přinejmenším v Rusku ne.“

Arge line se naklonila dopředu, spojila ruce a obdařila Clarence úsměvem tak sladkým, že ospravedlňoval její jméno. , Jak jste se o nich dozvěděl? Kdy jste na ně prvně narazil?“

Tvářil se zprvu tak zděšeně, až to vypadalo, že jí vůbec neodpoví Ale její přívětivý postoj ho zřejmě trochu uklidni „Když zabili mou neteř, samozřejmě.“

je vůbec někdy?“

„Ne. Když Tamara zemřela, tak ne,“ přiznaL V očích měl nepřítomný pohled, jako by se díval daleko do minulosti.„Ale vím, po jakých znameních se dívat Už jsem na ně narazil i předtím Když jsem žfl v Santa Cruz. Mají v oblibě Kalifornii víte. A Jihozápad. Libí se jim tu kvůli jejich fixaci na slunce.“

„Co se stalo v Santa Cruz?“ dotázal se Dimitnj.

„Začala mě pronásledovat skupina mladých. Snažili se mě zabít“

My ostatní jsme si vyměnili pohledy. „Takže opravdu jdou i po Morojích,“ poznamenal Eddie. Přesunul se blíž k JilL

Clarence zavrtěl hlavou. „Obvykle ne. Podle toho, co mi pověděl Marcus, to vypadá, že preferují Strigoje. Tohle byli mladí nedisciplinovaní členové jejich řádu, kteří jednali na vlastní pěst, aniž by o tom věděli jejich nadřízení Asi to byl stejný typ jako ti, co zavraždili Tamaru“

„Kdo je Marcus?“ zeptala jsem se.

„Marcus Finch. Před lety n i zachránil život. Odrazil jejich útok a později se zkontaktoval s jejich řádem, aby ty fotry udržel ode mě.“ Clarence se při té vzpomínce otřásL „Pak už jsem se tam ale stejně nezdržoval. Sebral j sem Leeho a odešli jsme. To bylo v době, kdy jsme se načas přesunuli do Los Arge les.“

„Ten Marcus byl strážce?“ zeptala jsem se.

„Člověk. Tehdy byl asi vašeho věku. O lovcích věděl vše.“

„To předpokládám, když s nimi byl v kontaktu,“ zamyslel se Dinitrij. „Ale vůči Morojům musel být přátelský, když vám pomáhal, ne?“

„No ano,“ přitakal Clarence. „Velice přátelský.“

Dinitrij se na mě podívaL „Myslíš, že…“

, Ano,“ odpověděla jsem, protože mi bylo jasné, na co se chce zeptat „Podívám se, jestli toho Marcuse můžeme najít. Bylo by Jajn nit i jiný zdroj informací než tyhle šílené bojovníky. Vlastně chci o tomhle všem podat hlášení“

, Já taky,“ řekl Dinitnj.

Ačkoli Clarence nebyl takovým odborníkem na lovce jako onen záhadný Marcus, měl přesto překvapivě mnoho informaci které nikdo z nás předtím nechtěl slyšet Potvrdil, co už jsme sani vydedukovali - že lovci jsou „oddáni světlu“. Skupina se zaměřuje na Strigoje (prozatím) a veškeré útoky pečlivě plánuje a organizuje. Jejich chování podléhá určitým rituálům, částečně kvůli jejich mladším členům Proto tu partu mladíků obtěžujících Clarence zastavili Podle Clarence má skupina velice přísné nároky na rekruty, klade důraz na disciplínu a dokonalost

Vzhledem k tonu, že čas Angelininy vycházky se rychle krátí, museli jsme krátce nato naše setkání ukončit. Taky jsem nusela odvézt Adriana domů, abychom minimalizovali nebezpeči že by cestou zpět sledovali Dimitrije. Navíc mi byb jasné, že Dimitnj už se nemůže dočkat, až se dají věci do pohybu. Chtěl zor^nizovat Sonin odjezd a promluvit si se strážci - pro případ, že by bylo nutné Jill přesunout někam jinam Její výraz jasně vypovídal, co si myslí o pravděpodobném výsledku Obě už jsme v Arrberwoodu zakořenily.

Když Dimitnj udílel Eddiemi poslední instrukce, vzala jsem si Soňu stranou. „O něčem.. O něčem jsem přemýšlela,“ řekla jsem jí Pečlivě si mě prohlížela, pravděpodobně sledovala mou auru a řeč těla. „O čem?“ zeptala se.

, Jestli chceš… Jestli to vážně chceš, tak ti dám vzorek svojí krve.“

Byl to ohromný, ohromný posun Opravdu se ni do toho chtělo? Ne. Rozhodně ne. Pořád jsem měla instinktivní obavy dát krev Morojovi i když to bylo pro vědecké účely. Po včerejších událostech a po tom útoku v uličce jsem ale začala svůj pohled na svět přehodnocovat. Vampýři nejsou jediné stvůry na světě. Nejsou žádné stvůry ve srovnání s lovci vampýrů Jak se dá někdo označit za nepřítele jen podle rasy? Čím dál víc jsem pozorovala, že lidé jsou schopni stejně zlých činů jako vampýři - a že vampýři jsou schopni i činů dobrých. Záleží na činech, na ničem jiném Dimitnj se Soňou si počínali ušlechtile. Bojovali aby zničili největší zlo ze všech A přestože ni bylo všelijak z toho, že bych jim měla dát svou krev, uvědomovala jsem si že je správné jim pomoct.

Soňa věděla, jaká je to pro mě oběť. Zachovala si klidný výraz - žádný radostný jásot - a vážně přikývla. „Mám tady kuffík s výbavou Pokud si jsi jistá, můžu ti odebrat vzorek, než odjedeš.“

Tak brzy? No proč ne. Bude lepší nit to co nejrychleji za sebou - hlavně když Soňa stejně co nevidět odjede z města. Provedly jsme to v kuchyni což ni připadalo o trošku přijatelnější než v obýváku Soňa sice nebyla doktorka, ale patrně absolvovala nějaké školeni protože si počínala úplně stejně, jako když n i odebíral krev lékař. Dezinfekce, rukavice a nová stříkačka. Následovaly všechny správné postupy a po krátkém bodnutí Soňa získala vzorek mojí krve.

„Děkuju ti Sydney,“ řekla a podala ni náplast. „Vím, jak to pro tebe nusefo být těžké. Věř mi že tohle nám může opravdu pomoct.“

„Chci vám pomoct,“ ujistila jsem ji „Opravdu“

Usmála s e ., Já vím A m/ potřebujeme veškerou pomoc, kterou jen můžeme získat Poté, co jsem byla jednou z nich…,“ její úsměv se vytratfl, Jsem přesvědčenější víc než kdy dřív, že jejich zlo by se mělo zarazit Ty můžeš být klíčem“

Na vteřinu mě její slova nadchla - že bych mohla hrát významnou roli v boji se zlem a možná ho zastavit. Tu myšlenku ale vzápětí nahradila moje stará panika Ne.

Ne. Nejsem výjimečná. Nechci být Projevila jsem snahu pomoct, ale jistě z toho nic nevzejde.

Vrátila jsem se za ostatními Adrian vedl s Jill v rohu nějaký závažný rozhovor. Eddie s Angeline si taky povídali a zaslechla jsem ji jak říká: „Ve škole budu víc s JiU, aby byla v bezpečí Nechceme, aby se stala obětí nějaké nehody nebo aby ji považovali za někoho jiného.“

Eddie přikyvoval a tvářil se, že na něj její slova udělala dojem „Souhlasím“ Úchvatné, pomyslela jsem si Brzy nato jsem s kamarády nasedla do auta a nejdřív vezla Adriana do centra. Když jsem zastavila před jeho domem, spatřila jsem něco, z čeho mi poklesla čelist.

Nevěřila jsem vlastním očím Udělala jsem patrně ten nejhorší parkovací manévr v životě, vytáhla klíčky ze zapalování a ve vteřině vystoupila. Ostatní mě po chvilce následovali

„Co to je?“ vydechla jsem

, Aha,“ ozval se Adrian jakoby nic. „To je moje nový auto.“

Udělala jsem pár kroků k němí a stanula ve zbožné úctě, jaká se zmocňuje lidi když mají přistoupit ke králi „To je Ford Mustang z roku 1967 s odklápěcí střechou,“ prohlásila jsem Div mi nevypadly oči z důlků. Pomalu jsem auto obcházela. „Ten rok auta renovovali a zvětšovali aby udrželi krok s konkurencí Vidíš?

Tohle je první model s vydutými koncovými světly, ale až do roku 1974 posledni co má vpředu napsáno Ford.“

„Co je to proboha za barvu?“ pozastavil se Eddie, který vůbec nevypadal, že na něj auto zapůsobilo.

Jarní žlutá,“ odpověděli jsme s Adrianemjednohlasně.

„Hádal bych citrónový šifon,“ řekl Eddie.,Možná si ho můžeš nechat přelakovat“

„Ne!“ vykřikla jsem Odhodila jsem kabelku do trávy a opatrně se dotkla boku auta. Braydenův krásný nový nustang ni najednou připadal hrozně obyčejný.

„Evidentně byl upravován, ale tahle barva je klasika. Jaký má typ motoru? Céčko, že jo?“

„Ehm.., nejsem si jistý,“ odpověděl Adrian „Vím, že je to motor V-8.“

,Samozřejmě,“ řekla jsem a nusela se hodně ovládat, abych neobrátila oči v sloup. ,A 289. Kolik má koni?“

„To bude nejspíš v papírech“ Adrian mi poskytl chabou odpověď.

Až v té chvíli mi naplno došel význam toho, co Adrian řekL Vzhlédla jsem k němí a asijsemse tvářila naprosto konsternované. „Tohle je vážně tvoje auto?“

, Jo,“ přisvědčí „Ríkaljsemtito. Stařík mi najedno poslal peníze.“

, A ty sis koupil tohle?“ Okýnkem jsem nakoukla dovnitř. „Hezký. Černý interiér, manuální řazení“

, Jo,“ řekl Adrian s trochou nervozity. „To je problém“

Ohlédla jsem se po něm „Co? Ta černá je skvělá. A kůže je ve fantastickém stavu Stejně jako zbytek auta.“

„Ne, nejde o interiér. O to řazení Neumím zacházet s řadicí pákou“

Zarazila jsem se. „Ty neumíš zacházet s řadicí pákou?“

, Já taky ne,“ přidala se JAL

„Ty nemáš řidičák,“ připomněla jsem jí Přestože mě matka učila řídit dřív, než jsem dostala řidičák, zvládla jsem automatické i ruční řazení Uvědomovala jsem si že by mě nemělo překvapovat, že řadicí páka je přežitým uměním, ale připadalo mi zvláštni že to s ní někdo neumí To samozřejmě odhalilo další zjevný problém „Tak proč sis proboha kupoval takové auto, když neumíš zacházet s řadicí pákou? Je spousta aut - nových aut - s automatickým řazením Měl bys to miliónkrát jednodušší“

Adrian pokrčil rameny. „Líbí se mi ta barva. Hodí se ni k obýváku“

Eddie zachroptěl.

„Ale neumíš ho řídit,“ připomněla jsem m i

„To nemůže být tak těžké.“ Adrian působil pozoruhodně přezíravě vůči problému, kteiý jsem považovala za zásadní „Párkrát objedu blok, natrénuju si to a přijdu na to.“

Nemohla jsem uvěřit vlastním uším „Co? Zbláznil ses? Když nevíš, co máš dělat, tak to auto zničíš!“

,A co jinýho mám dělat?“ zeptal se. Naučíš mě to snad ty?“

Otočila jsem se zády k tomu krásnému vozu , Ano,“ odpověděla jsem tvrdohlavě.,Pokud tím to auto před tebou zachráním“

„Taky ti to můžu ukázat,“ nabídl se Eddie.

Adrian ho nebral na vědomí a zaměřil se na mě. „Kdy můžeme začít?“

V duchu jsem si projela svůj školní rozvrh. Taky je teď mou prioritou promluvit si s alchymisty o Bojovnících světla. Pak jsem si uvědomila, co se nabízelo. „Už vím Až tenhle týden pojedeme k Wolfovi pojedeme tímhle.“

„Děláš to, abys mi pomohla?“ vyzvídal Adrian N ebo jenom chceš to auto řídit?“

„Oboji“ přiznala jsema ani ni nebylo trapně.

Angpline už se musela vrátit do školy, a tak jsme se rychle rozloučili Ujela jsem asi tři bbky, když jsem si vzpomněla, že jsem na trávě nechala kabelku Zaúpěla jsema otočila to zpátky k Adriánovi Moje kabelka tam byla, ale mustang ne.

„Kde je to auto?“ zeptala jsem se s panikou v hlase. „Takhle rychle ho snad nikdo nemohl ukrást.“

N e ,“ ozvala se ze zadního sedadla nervózně JAL „Viděla jsem to poutem On ho, ehm, přeparkovaL“

Teď se pouto hodilo jako informační zdroj, nicméně Jillina slova mě vyděsila víc, než kdyby auto někdo skutečně ukradL „Cože udělal?“

N ení daleko,“ dodala Jill rychle., Jen za barákem Tady jsou zvláštní pravidla na parkování přes noc.“

Ušklíbla jsem se. „Tojsemráda, že ho neodtáhli ale měl nechat mé, abych ho přeparkovala! I když nepojede daleko, řadicí páku může zničit stejně.“

„Určitě je v pohodě,“ uklidňovala mě JAL Z jejího hlasu ale zazníval podivný podtón

Nic jsem na to neřekla. Jill není žádná odbornice na auta. To ostatně nikdo z nich. „To je jako nechat batole v místnosti plné porcelánu,“ zamumlala jsem „Co ho to napadlo? S tím vším?“

Na to nikdo neměl odpověď. Odvezla jsem nás zpátky do Arrberwoodu včas, aby se Angeline stihla vrátit. Uchýlila jsem se do bezpečí a klidu svého pokoje.

Jakmile byli moji kamarádi zabezpečeni na noc, napsala jsem e-mail Dormě Stantonové - vysoce postavené alchymistce, s níž mám kupodivu dobré vztahy - o lovcích aotom ,cojsm e se dozvěděli Dokonce jsem vyfotila jejich letáček a poslala jí ho taky. Pak jsem uvažovala, jestli jí můžu poskytnout ještě něco, co by mohlo pomoct.

Teprve když jsem vyčerpala všechny nápady (a několikrát si stáhla maily, jestli n i náhodou už neodpověděla), konečně jsem se vrhla na domácí úkoly. Jako obvykle mě bavily všechny - až na jeden

Od profesorky Terwilligerové.

Ta hloupá kniha ni ležela na stole a jako by mě vybízela, abych ji otevřela. Pořád mi ještě zbývalo na dokončení dost dnů, po které to můžu dál odkládat Ale už jsem se začínala smiřovat s tím, že tenhle úkol jen tak sám od sebe nezmizí Vzhledem k tomu, jak dlouho může trvat příprava, by možná byto nejlepší pustit se do toho co nejdřív.

Plná odhodlání jsem si přinesla knihu k posteli a nalistovala obsah. Podívala jsem se na kouzla, která už se mnou profesorka probrala. Nad většinou z nich se mi svíral žaludek a instinkt mi napovídal, že je špatné vůbec se o to pokoušet Magie je pro vampýry, ne pro lidi Pořád jsem tomu věřila, jenže analytická část mojí mysli už si začala vztahovat některá obranná kouzla na určité situace. Stejně jako s mým rozhodnutím poskytnout vzorek krve mě i další události přiměly pohlížet na svět jinak. Je magie špatná? Ano. Ale oslepující kouzto by se v té uličce jistě hodilo. Další kouzto, které dočasně lidi znehybni by se zase dalo využít, kdybych chtěla uprchnout lovcům z kavárny. Vydrží jen půl minuty, ale to bych měla dost času jim utéct.

Dál a dál jsem si listovala knihou Všechna kouzla byla špatná, ale přitom.. tak užitečná. Kdybych na vlastní oči neviděla, jak mnou vyrobený kouzelný amulet zapálil Strigpje, nevěřila bych, že je něco z toho vůbec možné. Ale podle všeho ano.

Tolik moci… Schopnost ubránit se…

Okamžitě jsem se v duchu za tu myšlenku pokárala. Netoužím po moci Takové uvažování vede jen k tomu, že vznikají stvůry jako Liam, které se chtějí stát Strigpji Ačkoli… je to opravdu totéž? Já nestojím o nesmrtelnost Nechci ubližovat ostatním Chci jenom ochránit sebe a ty, na kterých ni záleží Wolfe mě toho může naučit hodně, ale tyhle preventivní techniky by mi mohly pomoct, kdyby odhodlaní lovci vampýrů znovu zaútočili na mě a na Soňu A jak plynul čas, byto ni čím dál tím jasnějši že lovci jsou opravdu velice odhodlaní

Vrátila jsem se k obsahu knihy a vyhledala si několik kouzel, která vypadala užitečně a která bych mohla při svých schopnostech zvládnout. Podle profesorky Terwilligerové mám pro magii vynikající potenciál, protože prý mám vrozený talent (čemuž tak docela nevěřím) a taky přísný alchymistický výcvik s důrazem na přesné měření a pozornost vůči detailům Nebylo těžké zjistit, jak dlouho ni potrvá vyrobit některé z těch kouzel Otázkou byto, které bych měla vyrobit. Na které mám čas?

Odpověď byla až děsivě jednoduchá.

Mám čas udělat je všechna.

17. kapitola

Řídit Adriánovo auto byb jako sen

Když jsem sedla za volant, málem jsem zapomněla sledovat, jestli nás někdo nepronásleduje. Vlastně jsem téměř zapomněla, že nás mám odvézt k Wolfovi a ukázat Adriánovi, jak zacházet s řadicí pákou. Namísto toho jsem se nechala pohltit vrcením motoru a vůní kůže z potahů. Vyjeli jsme z centra a nechali za sebou narvané ulice Palm Springs. Tohle auto vyloženě volalo po prázdné silnici Braydenova nxistanga j sem obdivovala, ale tenhle vůz jsem přímo uctívala.

„Mám dojem, jako bych někonxi kazil rande,“ poznamenal Adrian, když už jsme svištěli po dálnici Z města nás nikdo nesledoval, takže jsem si hned připadala ve větším bezpečí , Jako bych vám dvěma dělal křena. Jestli chceš, tak mě někde výsad’, pochopím to.“

„Co?“

Soustředila jsem se na to, jak auto zrychlovalo. Líbil se mi ten zvuk i pocit. Mustang měl ohromijící tvar. Lidem často připadá, že klasická auta jsou drahá. To jsou-pokud jsou v dobrém stava A většinou nebývají Když vůz léta jen stojí a nikdo se o něj nestará, pochopitelně se začne rozpadat Proto mnoho starých aut prochází razantní opravou. Adriánovo auto ale ne. O tohle byb roky pečováno a někdo ho průběžně opravoval Taky nejspíš nikdy neopustib Kalifornii, takže se vyhnub drsným zimám Tohle všechno mu dodávab na ceně. Tím podivnější byb, že si ho Adrian koupil, když ho navíc ani neumí řídit.

Zaúpěla jsem ,Promiň… Nevím, na co jsem myslela.“ Samozřejmě jsem to věděla. Uvažovala jsem o tom, jestli mě chytí, když překročím povolenou rychbst, abych viděla, jak rychle to auto dokáže je t.,Měla jsem to s tebou projít, když jsem startovala Slibuju, že to udělám, až se budeme vracet od Wolfe. Projdu to s tebou krok za krokem Zatím si můžeme zopakovat základy. Tohle je spojka…“

Adrian nevypadal, že rru vadí, jak jsem ho zanedbala. Tvářil se spis pobaveně a s nepatrným úsměvem nasbuchal mému výkladu Wolfe vypadal stejně ošuntěle jako posledně. Přes oko měl pásku a na sobě zřejmě stejné bermudy jako minule. Jen jsem doufala, že je od té doby vypraL Přestože vypadal odpudivě, působil připraveně a kompetentně. Když jsme se všichni sešli, rychle nám znovu připomněl, jak je důležité vyhýbat se konfliktům a všímat si okolí Ale po chvíli toto téma opustil a zaměřil se na nácvik sebeobrany.

Vzhledem k tomi, jak hlasitě si Adrian posledně stěžoval na „rudné“ řeči o bezpečnosti, předpokládala jsem, že tentokrát bude spokojený, že sejde rovnou na věc.

Jenže jeho pobavený výraz zmizel a teď se tvářil čím dál napjatěji Wolfe nám vysvětbval, co máme dělat jako partneři při tréninku Když pak nastal čas si to vyzkoušet, Adrian působil vybženě nešťastně.

„Co se děje?“ zeptala jsem se. Najednou jsem si vybavila, jak se Adrian vyděsil, když jsem ho tu minule „napadla“. Možná že nečekal, že tu bude miset něco dělat.

„No tak, tohle je jednoduché. Nezašpirriš se.“

I

když Wolfe vyučoval i další bojové dovednosti, byl zastáncem rychlého a jednoduchého boje. Neučili jsme se, jak někoho zmJátit. Jeho chvaty byly určeny k torru, abychom dokázali útočníkovi uniknout. Většinou jsme trénovali s figurínami, jelikož jsme si vzájemně mohli jen těžko vrážet prsty do očí Adrian vše prováděl pilně a tiše. Zdáb se, že má problém, jen když rrusí pracovat přímo se mnou

Wolfe si toho také všiml, když nás všechny obcházel. „No tak, chlape! Nemůže se pokusit ti uniknout, když ji vůbec nedržíš. Ona ti neublíží a tyjí taky ne.“

Chvat, který jsme nacvičovali, mohl být užitečný, když mě útočník držel v uličce. Proto jsem si chtěla procvičit a rozčflovab mě, že ni s tím Adrian nijak nepomáhá.

Měl mě držet jednou rukou kolem těla a pokusit se ni zakrýt pusu Bohužel se ale snažil jen máfo a držel mě tak volně, že jsem k úniku žádné speciální techniky nepotřebovala. Mohla jsem od něj prostě jen odkráčet

Když u nás stál Wolfe, Adrian hrál útočníka trochu přesvědčivěji, ale jakmile jsme osaměli zase to flákal „Pojď se prohodit,“ navrhla jsem nakonec. Ze samého zoufelství bych si nejradši vyrvala vlasy. „Ty se budeš snažit uniknout mně. Tak naposled.“

Nemohla jsem uvěřit, že Adriánova lenost bude takový problém Čekala jsem, že háček bude spis v tom, že se já nebudu chtít dotýkat vampýra, ale to mě netrápifo ani v nej menším Neuvažovala jsem o něm jako o vampýrovi Byl to prostě Adrian a můj parťák v kurzu Potřebovala jsem, aby se ten chvat naučil Byb to velice pragmatické. Kdybych nevěděla, jak se věci mají, skoro bych řekla, že se Adrian bojí dotknout se mě, což nedávab vůbec žádný smysl Morojové takové zábrany nemají Je se mnou něco v nepořádku? Proč se mě nechce dotknout?

„Co se děje?“ vyptávala jsem se, když jsme nasedli do auta a zamířili zase k městu „Chápu, že nejsi žádný sportovec, ale co se to tam stab?“

Adrian se vyhýbal mérru pohledu a namísto toho zíral nepřítomně z okna. „Asi to není moje parketa. Předtím mě bavflo hrát si na hrdinu, ale te ď .. Nevím Je to špatný nápad. Pracnější, než jsem si myslel“ Z jeho hlasu zazníval lehkomyslný zamítavý tón, který jsem u něj už dbuho neslyšela.

„A co se stab s tvým předsevzetím, že když s něčím začneš, tak to i dokončíš?“ zeptala jsem se. „Tvrdils ni, že ses změnil“

„To byb kvůli mafování,“ odvětil spěšně Adrian ,Pořád tam studuju, ne? Torruhle jsem na chuť nepřišel Už to nechci dělat Ale neboj. Když mám teď víc peněz, vrátím ti poplatek za kinz Ty o nic nepřijdeš.“

„Na tom nezáleží,“ namítla jsem ,Pořád je to škoda! Hlavně když to, co nám Wolfe ukazuje, není vůbec těžké. Nedřeme se jako Eddie a Angeline. Proč je pro tebe tak těžké tam vydržet a naučit se to?“ Moje předchozí pochyby o sobě se ni vrátily. „Nebo jen nechceš pracovat se mnou? Je se mnou… něco v nepořádku?“

„Ne! Samozřejmě, že ne. Rozhodně ne,“ ujistil mě Adrian Koutkem oka jsem zaznamenala, že se na mě konečně podíval „Možná, že nejsem schopen učit se tolik věcí najednou Teď bych se třeba měl učit řídit s řadicí pákou Ne že by se to děb.“

Nejradši bych se bouchla do čela. Ve sván rozčilení nad kurzem jsem úplně zapomněla Adriánovi ukázat, jak řídit. Připadala jsem si jako idbt, i když jsem se na něj pořád zbbila, že to s Wolfem vzdal Podívala jsem se na hodinky. V Amberwoodu jsem měla ještě plno práce, ale cítila jsem se povinována vynahradit Adriánovi svoje mizerné učitelské vfohy.

Natrénujeme si to, až budeme poblíž tvého bytu,“ slíbila jsem „Začneme pomalu a já ti ukážu všechno, co potřebuješ. A když to bude vypadat, žes dával pozor, nechám tě samotného objet bbk.“

Adrianova proměna byla pozoruhodná. Ze zasrrušibsti a nervozity přešel plynule do radostného rozpobžení a sršela z něj energie. Nemohla jsem tomu přijít na kbub. Auta a řízení ni připadají fascinující, ale naučit se zacházet s ruční řadicí pákou ni připadab mnohem sbžitější než se naučit Wolfovým technikám Proč je to pro něj tak těžké, a řízení ne?

Když jsme se vrátili, zůstala jsem s Adriánem ještě asi hodinu Musela jsem uznat, že dával pozor a hltal každé moje sbvo, ale když jsem se ho na něco zeptala nebo ho to nechala zkusit, výsledky nebyly zrovna valné. Někdy odpověděl jako profík. Jindy byl ale úplně ztracený a nevěděl věci, o kterých bych přísahala, že je musel pochopit Když se hodina chýlila ke konci, připadab ni bezpečné nechat ho pomalu řídit po prázdné silnici Že by zvládl jízdu po dálnici nebo popojíždění v dopravní zácpě, to zatím nehrozifo.

„Zdá se, že potřebuješ ještě pár lekcí,“ oznámila jsem rru, když jsme skončili Zaparkovala jsem za jeho domem a vydali jsme se k hlavníma vchodu a k Latte.

Nejezdi s tím autem dál než v okruhu kibmetru Zkontroluju ti tachometr. Poznám to.“

, Jasně,“ prohlásil se samolibým úsměvem „Kdy bude další lekce? Nechceš přijet zítra večer?“

Nemůžu,“ řekla jsem „Mám rande s Braydenem“ Samotnou mě překvapilo, jak moc se na to těším Nejenže jsem rru chtěla vynahradit ten ples, ale toužila jsem i po jisté dávce nonralnosti - no, aspoň takové normálnosti, jakou irůžu s Braydenem sdílet Navíc z Adriana jsem teď měla divný pocit…

, Jdeme do muzea textilu,“ řelda jsem ,Je to iajn, ačkoli si nejsem jistá, nakolik si tam užijeme lásky a romantiky.“

Adrian se málem zastav! „Tady je rruzeum textilu? Co tam lidi dělají?“

N o , prohlížejí si látky. Zrovna je tam skvělá výstava…“

Zastavila jsem se před domem Hned za Latte stálo auto, které měli Dimitrij se Soňou z půjčovny. Tázavě jsem pohlédla na Adriana.

„Čekáš je dneska večer?“

N e ,“ odpověděl a dál pokračoval ke dveřím „Ale mají klíč, takže můžou přijít kdykoli Vlastně to dělají celkem často. Cpou se mým jídlem a používají moje přípravky na vlasy.“

Následovala jsem ho. „Snad přijel jen Dinitnj.“

Po naší schůzce, kde jsme probírali lovce vampýrů, zůstávala Soňa prakticky v domácím vězeni Nebo jsem si to aspoň myslela. Když jsme vešli do bytu, seděla na gauči Dimitnj nebyl nikde v dohledu. Vzhlédla od svého notebooku

„Díkybohu, že jsi tady,“ prohlásila s pohledem upřeným na mě. ,Jill říkala, že jste spolu někam šli a já jsemdoufela, že tě zastihni“

Cosi n i napovídalo, že v tom nebude nic dobrého, ale ted’ mě trápily větší obavy. „Co tady děláš?“ zeptala jsem se a napůl očekávala, že sem vtrhnou lovci „Měla bys zůstat u Clarence, dokud neodjedeš z města.“

„Pozítři“ upřesnila. „Lijistila jsem se, že mě nikdo nesleduje. Tohle je moc důležité.“ Sotva popadala dech, jak byla rozrušená.

Co je tak důležité, že kvůli tomi stojí za to riskovat, že se nechá chytit od lovců vampýrů? To je otázka.

Adrian si založil ruce a vypadal překvapivě nesouhlasně. „Už je pozdě. O co jde?“

„Dostali jsme výsledky rozboru Sydneyiny krve,“ vysvětlila Soňa.

Srdce se ni zastavilo. Ne, pomyslela jsem si Ne, ne, ne.

„Stejně jako u Dinitrijovy se neukázaly žádné fyziologické změny,“ řekla. ,JS proteiny, protilátkami a podobně se nenašlo nic neobvyklého.“

Zaplavila mě úleva. Měla jsem pravda Není na mně nic výjimečného, nemám žádné nevysvětlitelné schopnosti A přitom.. pocítila jsem i nepatrné bodnutí lítosti Já nejsem ta, kdo všechno napraví

„Tentokrát jsme poslali vzorek do morojské laboratoře, a ne do alchymistické,“ pokračovala Soňa., Jeden z výzkumníků, který ovládá magii země, zaznamenal šum zemní magie. Stejně jako jsme s Adriánem cítili v Dimitnjově krvi éter. Tvůj vzorek prozkoumali i uživatelé ostatních typů magie a zaznamenali všechny elementy.“

Panika se mi vrátila. Posadila mě na emocionální horskou dráhu, z níž se ni zvedal žaludek. „M agie… y mojí krvi?“ Po chvilce jsem pochopila. „Samozřejmě, že tam je,“ vypravila jsem ze sebe pomalu Dotkla jsem se své tváře. „V tetování je vampýří krev a v ní magie. Takhle to je. Obsahuje různé stupně kouzel od různých uživatelů magie. Tohle se ukázalo v mojí krvi“

Zachvěla jsem se. I při tom logickém vysvětlení byb těžké smířit se s tím, že mám v krvi magii Kouzla profesorky Terwilligerové mě děsila, ale uklidňovala jsem se tím, že čerpají magii zvenčí Ale vědět, že mám něco v sobě? To byto znepokojivé. A přitom by mě to nemělo překvapovat, když mám to tetování Soňa přikyvovala.

„Ano, samozřejmě. Ale v té kombinaci misí být něco, co Strigpje odrazuje. Může to být klíčem k celé naší práci!“

Udivilo mě, že ke mně Adrian popošel a zůstal napjatě stát. Působilo to až… ochranitelsky.

„Takže už víte, že v krvi alchymistů je magie,“ prohlásí „To není žádné překvapení Případ je uzavřen. Co od ní ještě chceš?“

„Další vzorek, na kterém můžeme pracovat,“ řekla Soňa nedočkavě. „Z původního už nic nezbyto, všechno použili na testy. Vím, že to zní divně, ale prospělo by i to, kdyby nějaký Moroj mohl… ochutnat tvou krev a přesvědčit se, jestli je i pro ně stejně odporná jako pro Strigpje. Ideální by byla čerstvá, ale neodvažuju se tě požádat, jestli bys byla ochotná stát se dárkyní Prostě bychom použili tvůj vzorek krve a …“

N e ,“ řekla jsem Zděšeně jsem couvala. „Rozhodně ne. Ať by to byto z krku nebo ze zkumavky, nedám rrikomi svou krev na to, aby ji ochutnával. Víš, jak je to zvrácené? Vím, že to tak s dárci děláte neustále, ale já nejsem jedna z nich. Nikdy jsem ti neměla dávat ani ten první vzorek. Na nic z tohohle mě nepotřebujete. Klíčem je éter. Lee je důkazem, že byste měli zkoumat bývalé Strigoje.“

Soňa se mého výbuchu nezalekla. Naléhala dái i když o poznání mírněji „Chápu tvoje obavy, ale mysli na to využití! Pokud máš v krvi něco, co tě činí odolnou vůči Strigpjům, pak mažeš zachránit bezpočet životů“

, Alchymisté vůči nim nejsou odolrn,“ řekla jsem „Tetování nás jen chrára, pokud narážíš na tohle. Myslíš, že za celou dobu historie alchymistů se z žádného nestal Strigpj?“

,Samozřejmě,“ řekla váhavým a zároveň povzbudivým tónem

„Takže magie, kterou jste u mě zaznamenali s tím nemá nic společného. Vychází z tetování Mají ho všichni alchymisté. Naše krev možná chutná odporně, ale to nemá nic společného s proměnou ve Strigpje. Nám se to taky pořád stává.“ Plácala jsem páté přes deváté, ale byto ni to jedno.

Soňu to ohromilo a uvažovala o tom , Ale chutná krev všech alchymistů stejně špatně? Pokud ano, jak by jim Strigpj dokázal všechnu vypít?“

„Možná se to liší člověk od člověka,“ navrhla jsem N ebo možná některý Strigpj vydrží víc než ostatní Nevím Každopádně iry nejsme těmi na koho byste se měli zaměřit.“

N e b o je něco výjimečného na tobě,“ poznamenala Soňa.

Ne. To jsem nechtěla. Nechtěla jsem, aby mě zkoumali a zavřeli do prosklené cely jako Keitha. To se nemůže stát. Modlila jsem se, aby na mně Soňa nepoznala, jak moc j sem vyděšená.

N a ní je toho výjimečného spousta,“ utrousil suše Adrian ,Ale její krev to není Proč ji do toho už zase nutíš?“

Soňa se na Adriana osopila. Nedělám to ze sobeckých důvodů, což dobře víš! Chci zachránit náš lid. Chci zachránit všechny lidi Nechci vidět, jak na svět přibyl další nový Strigpj. Takhle by neměl žít nikdo.“ V očích se jí objevil děsivý výraz, jak se její rrysl zatoulala zpět do minulosti „Ta touha po krvi a naprostý nedostatek soucitu s jinými živými stvořeními… Nikdo si nedovede představit, jaké to je. Jsi prázdný. Jako chodící noční můra a … na ničem ti nezáleží…“

„Zvláštní postoj,“ poznamenal Adrian „Vzhledem k tonu, že ses dobrovolně rozhodla stát se jednou z nich.“

Soňa zbledla a mně byto hrozně. Na jednu stranu jsem oceňovala, že mě Adrian tak bránfl, ale na druhou stranu mi byto Soni líto. Už dřív ni vysvětlila, jak byla kvůli éteru psychicky labilní - stejně, jako se toho obával Adrian - a to ji přimělo stát se Strigojkou Když se na to dívala zpětně, litovala svého rozhodnutí víc než čehokoli jiného ve svém životě. Přijala by trest za své činy, jenže žádný soud nevěděi jak si s její situací poradit.

,3yla to chyba,“ prohlásila chladným hlasem , Ale poučila jsem se z ni a proto se teď ze všech sil snažím zachránit před podobným osudem ostatní“

„Fajn, tak najdi způsob, jak to udělat, aniž bys do toho musela zatahovat Sageovou! Víš, jaký z nás má pocity…“ Adrian zaváhal a pohlédl na mě. Z jeho hlasu zaznívala téměř až hořkost. „Znáš postoj alchymistů Když ji do toho budeš dál zatahovat, akorát jí tím způsobíš průšvih. A pokud jsi tak přesvědčená, že právě alchymisté ti můžou poskytnout odpovědi požádej je o dobrovolníky na experimenty.“

„S tím bych mohla pomoct,“ nabídla jsem se. „Sehnala bych ti schválené subjekty. Promluvím se svými nadřízenými Skoncovali by se Strigpji stejně rádi jako ty.“

Soňa hned neodpověděla a Adrian odhadl proč. „Ona vi že by odmítli Sageová. Proto žádá přímo tebe a proto taky neposlala tvou krev do alchymistický laboratoře.“

,Jak to, že ani jeden z vás nechápe, jak je to důležité?“ povzdechla Soňa zoufale. V očích se jí zračila touha udělat něco dobrého. Cítila jsem se z toho provinile a svářily se ve mně rozporuplné pocity.

, Já to chápu,“ řekl Adrian „Myslíš, že bych nechtěl vidět, jak ze země zmizí poslední strigpjský parchant? To si piš, že jo! Ale ne za cenu toho, že budeš nutit lidi k něčenxi, co sami nechtějí“

Soňa ho obdařila dlouhým vyrovnaným pohledem „Myslím, že do toho pleteš svoje osobní city. Tvoje emoce náš výzkum zničí“

Usmál se. „V tom případě buď ráda, že se mě za dva dny zbavíš.“

Soňa se na nás dívala z jednoho na druhého, jako by chtěla začít protestovat, ale pak si to rozmyslela. Bez dalšího sbva s poraženeckým výrazem odešla. Opět jsem se cítila rozpolceně. Teoreticky jsem si uvědomovala, že má pravdu…, ale vnitřně jsem s tím nemohla souhlasit.

Nechtěla jsemji naštvat,“ řekla jsem nakonec.

Adrian se netvářil vůbec soucitně. „Ona neměla štvát tebe. Ví, jak ti z toho je.“

Pořád jsem se cítila trochu provinile, ale nemohla jsem se zbavit dojitu, že kdybych souhlasila, žádala by mě pak o víc a ještě víc. Vybavila jsem si den, kdy byli Eddie a Dimitnj obaleni magií éteru. V žádném případě nebudu riskovat, že bych se dostala až na takovou úroveň. Už tak jsem zašla příliš daleko., Já vím .., ale je to těžké,“ řekla jsem „Mám Soňu ráda. Dala jsemjí první vzorek, takže chápu, že jí připadab, že bude snadné ode mě získat i druhý.“

„To je jedno,“ prohlásí N e znamená ne.“

„Opravdu se o tom alchymistům zmíním,“ pokračovala jsem ,,Možná budou chtít pomoct.“ Nemyslela jsem, že bych se kvůli prvnírru vzorku dostala do maléru Koneckonců alchymisté původní experimenty podporovali a nejspíš bych si vysbužila pochvalu za to, že jsem se nepoddala vampýřínxi tlaku a neposkytla další vzorek.

Pokrčil rameny.,Pokud to udělají, tak faja Pokud ne, není to tvoje zodpovědnost.“

„Tak díky, žes mi zase galantně přispěchal na pomoc,“ poškádlila jsem ho. „M ožná by tě Wolfův trénink bavil víc, kdybys měl chránit někoho jiného než sebe.“

Jeho úsměv se vrátiL , Jen nerad vidím, když někdo někoho nutí, to je všechno.“

„AJe měl bys se mnou příště jet za Wolfem,“ naléhala jsem „Budeš nit šanci mě napadnout.“

Znovu zvážněl a podíval se jinam Nevím, Sageová. Uvidíme. Prozatím se zaměříme na řízení - samozřejmě až nebudeš s přítelem“

Krátce nato jsem odešla. Jeho podivné chování jsem nechápala. Způsobil ho nějaký šílený vedlejší účinek éteru? V jednu chvíli se choval statečně a vystoupil na mou obranu Vzápětí byl skleslý a neústupný. Možná je to ale nějaký vzorec chování, který svými analytickými schopnostmi zkratka nedokážu pochopit.

V Amberwoodu jsem okamžitě zamířila do kniho vit/ pro knížku na angličtinu Profesorka Terwilligerová mě potěšila, že ni nedala tolik obyčejných úkolů, abych „mohla věnovat víc času“ výrobě jejího kouzla. Jelikož nezávislé studium u ní - které měb být snadným volitelným předmětem - mi zabírab víc času než ostatní předměty, byb osvěžující pro změnu se zase soustředit na něco jiného. Když jsem odcházela z oddělení britské literatury, zahlédla jsem u stolu Jill a Eddieho, jak se sklánějí nad učebnicí Nebyb na tom nic zvláštního. Zvláštní ale byb, že s nimi nebyl Mika.

„Čau, lidi,“ pozdravila jsem je a přisedla k nim „Tvrdě pracujete?“

„Vis, jak je zvláštní opakovat čtvrťák?“ zeptal se Eddie. Nemůžu to flákat Musím si udržet slušné známky, abych tady mohl zůstat.“

Usmála jsem se na něj. „Každá vědomost se cení“

Poklepal na papíry před sebou , Jo? Vis něco o první ženě, která dostala Pulitzerovu cenu za beletrii?“

„Edith Whartonová,“ odpověděla jsem automaticky. Naškrábal něco na papír a já se obrátila k JAL „A co tý? Kde je Mika?“

Jill si podpírala rukou bradu a zírala na mě podivným pohledem Byl skoro až… zasněný. Chvilku jí trvab, než se probrala a zareagovala. Zatvářila se zahanbeně a polekaně. Skbpila zrak a zadívala se do knihy.

„Promiň. Jenom jsem uvažovala, jak dobře vypadáš v tmavošedé. Na co ses to ptala?“

N a Miku,“ připomněla jsem jí

, Aha. Jasně. M á… nějakou prací“

Byla jsem si jistá, že to je to nejkratší vysvětlení, které ni kdy podala. Vzpomínala jsem, co jsem o nich slyšela naposled. „Takže jste to mezi sebou srovnali jo?“

, Jo. Asi jo. S Díkůvzdáním to pochopi“ Rozzářila se.„Hele, bavili jsme se o tom s Eddiem Myslíš, že bychom mohli všichni společně oslavit Díkůvzdání u Clarence jako rodina? Nevadib by rru to? Všichni pomůžeme a bude to veliká zábava Kromě toho, že tu tak vystupujeme, skutečně jako rodina jsme. Eddie tvrdí, že umí upéct krocana.“

„Myslím, že Clarence by z toho byl nadšený,“ řekla jsem Těšflo mě, že ji zase vidím v dobrém rozpobžení Vzápětí jsem se ale zarazila nad tím, co řekla. S

nevěřícným výrazem j sem se obrátila na Eddieho. „Ty umíš upéct krocana? Kde ses to naučil?“ Podle rrých informací většina dhampýrů tráví ve škole skoro celý rok a studují už od raného věku Nemají mnoho času na to, aby se naučili kulinářským dovednostem „Každá vědomost se cení,“ vrátil mi moje sbva.

Jill se rozesmála. „Mně to taky neprozradí“

,A to víte, že Angeline rozhlašuje, že umí vařit?“ řekl Eddie. „Mluvili jsme o tom u snídaně. Říkala, že svede i krocana, takže když dáme hlavy dohromady, určitě to zvládneme. Ona by ho ale nejspíš chtěla sama taky ubvit a zabít.“

Nejspíš,“ přisvědčila jsem Připadab ni úchvatné, že Eddie uvažuje o spolupráci s Angeline na čemkoli A taky byb úžasné, že o ní niuví, aniž by se u toho pošklebovaL Byla jsem čím dál víc přesvědčená, že to, co předvedla na školním shromáždění, přece jen byb k něčemu dobré. O nevraživost v partě jsme nestáli „Tak já už mám, pro co jsem si přišla, takže jdu zpátky. Uvidíme se ráno.“

„Tak zatím,“ řekl Eddie.

Jill mlčela. Když jsem se ohlédla, přistihla jsem ji, jak mě už zase sleduje tím podivným okouzleným pohledem Šťastně si povzdechla. , Adrian se s tebou dneska večer moc dobře bavil, víš o tom?“

Málem jsem obrátila oči v sbup. „S poutem neexistují žádné tajnosti Ale nevypadal, že by se cebu dobu bůhvíjak b av l“

N e , opravdu si to moc užil,“ ujistila mě. Zasněně se usmála. „Líbí se rru, že máš to auto ráda víc než on, a obdivuje tě, jak ti to skvěle šb při lekci sebeobrany. To mě nepřekvapuje. Ty jsi dobra ve všem a někdy si to ani neuvědomuješ. Neuvědomuješ si pobvinu věcí, co děláš - jak se hezky staráš o ostatní a vůbec nemyslíš na sebe.“

To ohromflo dokonce i Eddieho. Výměnili jsme si nechápavé pohledy. N o ,“ vypravila jsem ze sebe v rozpacích, jak si poradit s tímhle chvabzpěvem Usnesla jsem se, že nejlepší bude oději „Díky. Tak zítra. Počkej… Kdes k torru přišla?“

„K čemu?“ podivila se a zamrkala, aby se vytrhla se své zasněnosti

Měla na krku hedvábný šátek sytých barevných odstínů, který ni trochu připomínal paví ocas. Připomínal ni ještě něco, ale nedokázala jsem si vzpomenout co. „Ten šátek. Nikdy jsem ho na tobě neviděla.“

,Aha.“ Přejela prsty po hladké látce. ,JDostala jsem ho od Lii“

„Cože? Kdy ses s ní sešla?“

„Včera se stavila na koleji, aby nám zase vrátila ty šaty. Neřekla jsem ti to, protože jsem věděla, že bys jí je chtěla zase odnést.“

„Taky že ano,“ prohlásila jsem zarputile.

Jill si povzdechla. N o tak. Necháme šije. Jsou tak hezký. A beztak je ti jasný, že by je přinesla zase zpátky.“

„To vyřešíme pak. Řekni ni o tom šátku“

„O nic nejde. Snažila se mě přemluvit, abych pro ni nafotila kolekci šátků..“

, Jo, jo, to mi taky říkala. Ze by to udělala tak, aby tě nikdo nepoznal“ Zavrtěla jsem hlavou a zmocnil se mě vztek. To už nemám nad ničím kontrolu? Nemůžu uvěřit, že jednala za mými zády! Prosím tě, řekni ni, že ses s ní ne vyplížila a nenechala se fotit.“

N e , ne,“ uklidňovala mě rychle JflL „Samozřejmě, že ne. Ale myslíš… Myslíš, že opravdu neexistuje způsob, jak by to dokázala? Utajit mě?“

Zachovávala jsem mírný tón Koneckonců jsem se zlobila na Liu, ne na Jill „Možná jo, možná ne. Vis, že to nemažeme riskovat.“

Jill smitně přikývla.,Jo.“

Odešla jsem tak roztrpčená a zamyšlená, že jsem málem vrazila do Treye. Když mi neodpověděl na pozdrav, došlo mi, že je ještě víc pohroužen do svých myšlenek než já. Tvářil se vyděšeně a vyčerpaně.

, Jsi v pořádku?“ zeptala jsem se.

Zmohl se na chabý úsměv., Jo, jo. Jen je toho na mě moc. Ale s tím si poradím Co ty? Nevyhazují tě obvykle odtud? Nebo už tě to tady po osmi hodinách unavilo?“

potřebovala jsem jen jednu knihu,“ vysvětlila jsem ,A strávila jsem tu deset minut. Večer jsem byla venku“

Namísto úsměvu se teď zamračil. ,3 Braydenem?“

,3 tím se sejdu až zítra. Dneska jsme měli rodinnou seštost “

Zamračil se ještě víc. „Chodíš ven nějak často, Melboumeová. Máš spoustu kamarádů mimo školu“

„Tolik zase ne,“ namítla jsem ,,Nechodím z večírku na večírek, jestli se obáváš tohohle.“

„No jo. Ale dávej si pozor. Slyšel jsem, že se tu dějí děsivé věci.“

Vzpomněla jsem si, že se strachoval i o JAL Taky jsem sledovala zprávy z okolí, a poslední dobou jsem na nic znepokojivého nenarazila. „Copak? V Palm Springs se objevil gang kriminálníků, o kterém bych měla vědět?“

, Jenom buď opatrná,“ poradil n i

Rozešli jsme se a já se po něm ještě ohlédla. „Treyi? Já vím, že je to tvoje věc, ale jestli se ti něco děje… Kdyby sis chtěl o něčem promluvit, máš mě po ruce.“ To ode mě byb ohromné gesto, jelikož nepatřím k nejspolečenštějším lidem

Trey mě obdařil vážným úsměvem „Beru na vědomí“

Cestou na kolej mi to v hlavě šrotovalo. Adrian, Jill, Trey. Kdybych k toma připočítala i to, že Eddie a Angeline spolu teď vycházejí, všichni v mém životě se chovají podivně. Všechno je to součástí tvojí práce, pomyslela jsem sl

Jakmile jsem přišla do svého pokoje, zavolala jsem alehymistee Donně Stantonové. Nikdy jsem si nebyla jistá, v jakém časovém pásma se zrovna nachází, takže jsem si nelámala hlavu s tím, že je už pozdě. Telefon zvedla hned a nezněla unaveně, což jsem považovala za dobré znamení Na moje maily o Bojovnících neodpověděla, takže jsem se nemohla dočkat, co mi poví Bojovníci pro nás představují až příliš velkou hrozbu na to, abychomje mohli ignorovat „Slečno Sagqová,“ řekla. „Taky jsem vám chtěla zavolat. Doufám, že s mladou Dragonirovouje všechno v pořádku“

,3 Jill? Jo, má se dobře. Chtěla jsem s vámi probrat pár věcí Dostala jste infonnace, co jsem vám posílala o Bojovnících světla?“

Stantonová si povzdechla.,Právě kvůli tomi jsem vám chtěla volat. Máte nějaké další?“

,JSÍe. A ani se nezdá, že by někoho z nás dál sledovali Možná to vzdali“

„To je nepravděpodobné.“ Trvalo jí dlouho, než vyslovila následující slova.,Podle toho, co jsme pozorovali v minulosti“

Strnula jsem a na okamžik se nezmohla na slovo. „V minulosti? Chcete říct…, že už jste na ně narazila dřív? Doufala jsem, že jsou to jen… Nevím Nějaká šílená lokální skupina.“

„Bohužel ne. Už jsme se s nimi dřív setkali Sporadicky. Ale objevují se všude.“

Nemohla jsem uvěřit svým uším „Ale mě vždycky učili že všichni lovci vampýrů zmizeli už před staletími Proč o nich nikdo nemluvil?“

„Upřímně?“ zeptala se Stantonová. „Většina alchymistů o nich neví Chceme roget účinnou or^nizaci která by se vypořádala s problémem vampýrů organizovaně a mírumilovně. Mezi námi jsou však lidé, kteří preferují extrémnější akce. Nejlepší je, když naše radikální odnož zůstává utajena. Nezmiňovala bych se vám o ni ale když na ni teď narážíte, měla byste být připravená.“

„Odnož… Takže patří k alchymistům!“ Udělalo se mi zle.

„Už dtouho ne.“ Zněla stejně znechuceně jako já. N ení tam už skoro žádná podobnost. Mají divošské a nepromyšlené způsoby. Jediný důvod, proč je necháváme na pokoji je to, že obvykle jdou jen po Strigpj ích. Situace se Soňou Karpovouje komplikovanější Už jí dál ne vyhrožovali?“

N e . Viděla jsemji dneska večer…, což je další důvod, proč vám volám..“

Pověděla jsem Stantonové o experimentech s krví včetně toho, že jsem sama poskytla vzorek. Ve vědeckých termínech jsem jí vylíčila, jak se ni to zdálo užitečné.

Pak jsem se hlasitě rozhořčila nad druhým požadavkem, což pro mě nebylo vůbec těžké.

„Rozhodně ne,“ prohlásila Stantonová. Bez váhání Rozhodnutí alchymistů často procházejí schvalováním nadřízených, což platí i u tak vysoce postavených jako ona.

Tohle její zamítnutí jen prozrazovalo, jak moc se to příčí přesvědčení alchymistů, když si ani nevyžádala žádnou konzultaci „Lidská krev je jedna věc. Ale to, co navrhuje, vůbec nepřipadá v úvahu Nedovolila bych lidem, aby se nechali využívat k takovým experimentům, zejména když důkazy jasně naznačuji že je třeba zaměřit se na bývalé Strigpje - ne na nás. Navíc je klidně možné, že je to jen nějaký morojský fígj, jak od nás získat více krve pro osobní využití“

Toma posledníma jsem nevěřila ani v nejmenším a hledala jsem vhodný způsob, jak svůj nesouhlas vyjádřit. ,3oňa upřímně věn, že by nás to pomohlo ochránit před Strigpji Jen nechápe, jak je to pro nás nepřijatelné.“

,3amozřejmě, že nechápe,“ prohlásila Stantonová přezíravě. „To nechápe nikdo z nich“

Vrátily jsme se zase k tématu lovců vampýrů. Alchymisté se po nich v okolí poohlíželi Stantonová nechtěla, abych po nich pátrala na vlastní pěst, ale kdybych se dostala k nějaké informaci mám okamžitě podat hlášení Předpokládala, že Bojovníci světla operují poblíž, a jakmile je alchymisté objevi „vypořádají se s nimi“.

Nebyla jsem si tak docela jistá, co to znamená, ale z tónu, jakým to řekla, mě zamrazilo. Jak už zmínila, nejsme zrovna agresivní skupina…, ale problémů se zbavujeme výtečně.

, Ještě něco,“ řekla jsem, když už se náš rozhovor chýlil ke konci Nenašla jste něco o Marcusovi Finchovi?“ Snažila jsem se vystopovat Clarenceova záhadného člověka, který m i pomohl s lovci ale nic jsem nenašla. Doufala jsem, že Stantonová má větší styky.

N e . Ale hledáme dál“ Nastala odmlka. ,31ečno Sageová…, nemažu vám dostatečně vyjádřit náš vděk za skvělou práci kterou odvádíte. Narazila jste na víc komplikaci než kdo z nás předpokládal, a se vším jste si poradila účinně a precizně. I to, jak vycházíte s Moroji je výjimečné. Slabší osobnost by se jistě požadavku Karpové podvolila. Ale vyjste odmítla a kontaktovala mě. Jsem velice pyšná, že jsem vám dala šanci“

Sevřelo se ni srdce. Velice pyšná. Nevzpomínala jsem si kdy mi naposled někdo řekl, že je na mě pyšný. No, moje máma ni to často říkala, ale nikdo z alchymistů ne. Po většinu života jsem doufala, že to jednou řekne můj otec. Ale nakonec jsem to vzdala a nic už jsem od něj nečekala. Stantonová není můj rodič, ale její slova ve mně přesto vyvolala ohromnou radost

,JDěkuju vám, madam,“ vypravila jsem ze sebe, když jsem se konečně zmohla na slovo.

, Jen tak dái“ řekla., Až budu moct, nechám vás z toho místa odvolat a přeřadím vás na pozici u které s nimi nemisíte být v tak úzkém kontaktu“

A tím se rrůj svět zhroutí Najednou jsem si připadala provinile. Skutečně mi dala šanci a já jsemji teď podváděla. Ani vzdáleně jsem nebyla jako Uam, připravený prodat svou duši Strigpjům, ale ke svým povinnostem jsem nepřistupovala nezaujatě. Lekce řízení Díkůvzdání Co by asi Stantonová řekla, kdyby o tom věděla? Že jsem ostuda a sklízím slávu, kterou si nezasloužím Kdybych byla opravdu oddána akhynistům, chovala bych se tu jinak. Zarazila bych aktivity s Jill a ostatními které nejsou nezbytná. Dokonce bych ani nebydlela na Amberwoodu - přijala bych ubytování mimo školu a chodila bych sem za partou jen v nezbytně nutných případech.

Kdybych tohle všechno dokázala, pak bych opravdu byla dobrou alehynistkou

A taky jsem si uvědomila, že bych byla příšerně osamělá.

„Děkuju vám, madam,“ řekla jsem

To byla jediná odpověď, jakou jsem jí mohla poskytnout

18. kapitola

Druhý den u snídaně mě už Jfll nesledovala se zasněným pohledem a mně se ulevilo. Mika se už zase objevil na scéně, a ačkoli spolu ti dva neflirtovali tak jako dřív, živě diskutovali o projektu, který dělá Jill do biologie. Eddie s Angeline byli taky pohrouženi do konverzace a plánovali si, co budou dělat, až Angeline vyprší její trest.

Modré oči jí zářily štěstím a já si uvědomfla, že k němí opravdu něco cítí Nevrhala se na něj jen proto, aby ho dobyla. Uvažovala jsem, jestli o tom Eddie ví Připadala jsem si tam jako páté kok) u vozu, ale těsto mě, že spolu zase všichni výborně vycházejí Po rozhovoru se Stantonovou se ve mně svářily protichůdné pocity, ale na tom, že si užívám klidu, přece není vůbec nic špatného. Ještě šťastnější bych byla, kdyby se i Trey začal chovat normálně, jenže když jsem přišla na hodinu historie, opět byl nepřítomen Nepochybovala jsem, že bude tvrdit, že měl zase nějaké rodinné záležitostí Znovu jsem uvažovala, jestli jeho rodina náhodou nemůže za jeho zranění Měla bych se se svými obavami někomu svěřit? Korru? Nechtěla jsem dělat zbrklé závěry, takže jsem měla svázané ruce.

S Eddiem jsme na hodině vždycky seděli vedle sebe. Než zazvonilo, naklonila jsem se k něrru a snížila hlas. „Hele, všiml sis, jak se ke mně teď Jill chová divně?“

„Má toho spoustu,“ řekl a jako vždy se postavil na její obranu

, Jo, já vím Ale včera večer v knihovně sis toho musel všimnout. Teda já se v těchhle věcech moc nevyznám, ale připadalo mi, jako by se snad do mě zakoukala nebo co.“

Zasmál se to r n í, Jen to trochu přehnala s komplimenty. Ale myslím, že nějakých romantických komplikací se nenusS obávat ani v nej menším Jen k tobě vzhlíží, to je všechno. Na jednu stranu chce být statečnou bojovnicí, která se neohroženě vrhá do boje…“ Odmlčel se, jako by si tu představu vychutnával. Když se ke mně otočil, v obličeji se mu zračily pocity hrdosti a uchvácení , Ale na druhou stranu jí ukazuješ všechny možné způsoby, jak být silná.“

„Díky,“ řekla jsem „Asi jo. Ale když už o ní mluvíme jako o statečné bojovnici…“ Zvědavě jsem si ho prohlížela. „Proč už ji netrénuješ? Nechceš, aby se zdokonalovala?“

„No jo. Tohle. Mám pro to několik důvodů Za prvé se potřebuju zaměřit na Angeline. Za druhé nechci, aby si s tím Jill lámala hlavu Já ji ochráním“ Přesně tyhle důvody jsem odhadovala. Ten následující ovšem n e ., A taky… nemám dobrý pocit z toho, že se vzájemně dotýkáme. Vím, že pro ni to nic neznamená…, ale pro mě ano.

Opět mi chvilku trvalo, než jsem zapojila svoje zkušenosti z oblasti mezilidských vztahů , Jako že sejí nerad dotýkáš?“

Eddie zčervenaL Nevadí mi to a to je ten problém Je lepší, když spolu budeme a nebudeme na sebe sahat.“

To jsem nečekala, ale chápala jsem to. ZanechalajsemEddiehojeho vriitřním démonům, vydala jsem se po svém a přemítala, co se stalo s Treyem Douíala jsem, že dorazí na vyučování později, ale nedorazí Vlastně se neukázal po zbytek dne, ani když jsem dokončovala svoje nezávislé studium Myslela jsem, že se zase staví aspoň pro úkoly.

„Vypadáte ustaraně,“ sdělila mi profesorka Terwilligerová, když jsem si po zazvonění začala balit věci ,JDěláte si starosti, jestli stihnete projekt dokončit včas?“

,JSÍe.“ Dodělala jsem už dvě kouzla, ale to jsem jí zatím rozhodně říkat nemínila. „Dělám si starosti o Treye. Často teď nechodí na vyučování Nevíte proč? Teda, pokud mi to můžete prozradit.“

„Z ředitelství nás informují, že některý student nepřijde na vyučování, ale o důvodech nám nic neříkají Pokud se budete cítit lépe, tak absence pana Juareze byla ohlášena dnes ráno. Nikam nezmizeL“ Málem jsem se jí zmínila o svých obavách ohledně jeho domova, ale včas jsem se zarazila. Pořád ještě potřebuju víc důkazů Uvažovala jsem o Treyovi, práci pro profesorku Terwilligerovou, Bojovnících, Braydenovi a dalším miliónu komplikací Uvědomovala jsem si, že nemůžu promarnit ani minutu svého volného času Přesto jsem po škole zajela k Adriánovi, abych splnila svůj slib. Když jsme tenhle týden jeli za Wolfem, Adrian se jen tak mimochodem zmínil, že než si mustanga koupil, nenechal ho prohlédnout mechanikem Přestože jsem na autě neshledávala nic v nepořádku, naléhala jsem na Adriana, aby nechal vůz zkontrolovat. To samozřejmě znamenalo, že já jsem nusela najít servis a smluvit tam schůzku To bylo krátce před mým výletem s Braydenem do muzea textilu, ale byla j sem si j istá, že stihnu všechno.

„Chlap, od kterého jsem to auto koupil, působil dost důvěryhodně,“ tvrdil Adrian, když jsme předávali auto mechanikovi Řekl nám, že se na to hned podívá a že máme počkat poblíž. Servis se nacházel na předměstí, a tak Adrian navrhl, že se půjdeme projít po okolí , A při zkušební jízdě je b skvěle, tak jsem předpokládal, že je všechno v pořádku“

„To neznamená, že v něm nemůže být nějaký problém, který nevidíš. Je lepší nechat to zkontrofovat,“ řekla jsem a uvědomovala si, že to zní až moc poučně. „Už tak je dost zlé, že máš auto, které neumíš řídit“ Podívala jsem se na něj a zaznamenala, že se nepatrně usmívá.

„S tvojí pomocí ze mě bude za chvilku profík. Ale samozřejmě, pokud mi nebudeš chtít pomoct, přijdu na to sám“

Zaúpěla jsem „Víš, co jsem ti k tomu řekla.“

Tahle část předměstí byla dost bohatá. Vlastně bych řekla, že tady už ani nestojí domy, spis sídla. Zastavili jsme se před jedním, které vypadab jako něco mezi haciendou a jižanským sídlem uprostřed plantáži Byb ohromné, s růžovými štukovanými stěnami a verandou se sbupy. Na zahradě před domem rostla tráva a příjezdovou cestu lemovaly palmy jako špalír stráží

Nádhera,“ poznamenala jsem , JVLQuju architekturu Kdybych žila ještě jeden život, studovala bych ji Ne chemikálie a vampýry.“ Pokračovali jsme dál a prohlíželi si podobné domy. Každý z nich se snažil překonat ty ostatní Kolem všech se táhly vysoké zdi a živé pbty, které znemožňovaly pohled do zahrad. „Co tam asi je?

Nejspíš bazén“

Adrian se před jedním zastav! Byl žlutý jako jeho auto a postaven v podivné směsici stylů Výpadal jako jihozápadní verze středověkého hradu s věžičkami „Hezká juxtapozice,“ poznamenal.

Otočila jsem se a vykulila na něj oči ,Použil jsi ve větě sbvo juxtapozice?“

, Ano, Sageová,“ řekl trpělivě. „Tenhle termín používáme v umění, když mícháme různé komponenty. A taky umím zacházet se sbvníkem cizích sbv.“ Odvrátil se ode mě a prohlížel si dům Pohledem se zastavil na zahradníkovi, který zastřihával keře. Prohnaně se usmáL „Chceš vidět, jak to vypadá zezadu? Pojď.“

„Co to…“ Než jsem stačila vysbvit další sbvo, Adrian vykročil po štěrkové cestičce a přes trávník zamířil rovnou k zahradníkovi Nechtěla jsem s tím mít nic společného, jenže moje zodpovědnost ni nedovolila dopustit, aby se Adrian dostal do průšvihu Rozběhla jsem se za ním Jso u doma majitelé?“ zeptal se Adrian

Zahradník přestal cvakat nůžkami a podíval se na Adriana. N e .“

„Kdy se vrátí?“

„Po šesté.“

Žasla jsem, že mu ten chlápek vůbec na takové otázky odpověděl Kdybych byla na jeho místě, předpokládala bych, že mám tu čest se zloději, kteří se chtějí do donu vloupat. Pak jsem si ale všimla skelného zahradníkova pohledu a došb ni, co Adrian udělal.

, Adrianě…“

Adrian z něj nespouštěl zrak. „Zaveď nás do zahrady.“

se zastavil u branky, vyťukal bezpečnostní kód a zavedl nás do zadní části zahrady. Když jsem se rozhlédla kolem, veškeré protesty ni odumřely na rtech.

Pozemek vzadu byl asi třikrát větší než ten vpředu Tyčily se tam palmy a na terasovitých záhoncích rostly rostliny, které sem klimaticky patřily, i ty, které by měly růst jinde. Zahradě dominoval veliký oválný bazén, jehož tyrkysová voda kontrastovala s šedým žulovým obložením Po straně vedly schody nahoru k menšími čtvercovému bazénu Vešlo by se do něj jen pár lidí Z menšího bazénu stékal vodopád do většího. Kolem obou bazénů byly rozestavěny stoly a do země zabodány pochodně.

„Díky,“ pověděl Adrian zahradníkovi „Vrať se k práci To je v pořádku, že jsme tady. Vyprovodíme se sami“

„Samozřejině,“ odvětil ten miž. Vykročil po cestě, kudy jsme přišli

Okamžitě jsem si uvědomila, co se stalo., Adrianě! Tys na něj použil nátlak. To… To je …“

„Boží?“ Adrian vyšel po schodech k hornímu bazénu , Jo, já vím“

, Je to špatné! Tohle všechno. Vloupání, vniknutí na pozemek a nátlak…“ Přestože byk) parno, roztřásla jsem se. , Je to nemorální Ovládat mysl někoho jiného.

Dobře to víš! S tím souhlasí jak tvoji, tak moji lidé.“

,Afe jdi, nic se přece nestalo.“ V/lezl až k bazénu, zastavil se u jeho okraje a rozhlížel se po svém království Ve slunečním světle hrály jeho hnědé vlasy do kaštanova. „Věř ni, že tenhle chlap se nechal ovládat snadno. Má slabou vůli Skoro jsem ani nemisel nátlak použít.“

, Adrianě…“

,A k no tak, Sageová. Nic se nestane. Pojď se podívat na ten výhled.“

Skoro jsem se až bála tam vylézt Morojové tady používají magii tak zřídka, že pro mě byb snadné tvářit se, že žádná neexistuje. Ale když jsem viděla, jak ji použil Adrian - tím nejzákeřněj ším způsobem -, naskočila ni z toho husí kůže. Jak jsem při jedné debatě sdělila profesorce Tenvilligerové, nikdo by neměl ovládat ostatní lidi N o tak,“ zopakoval Adrian „Snad se nebojíš, že tě přinutím sem přijít, že ne?“

, Jistě že ne,“ řekla jsem A opravdu jsem o tom byla přesvědčená. Nevěděla jsem proč, ale měla jsem jistotu, že Adrian by mi nikdy neublíží Váhavě jsem se k němu vydala a doufela, že ho tím dřív přiměju k odchodu Když jsem vylezla nahoru, poklesla mi čelist. Malý bazén byl výš, než vypadal, a naskytl se nám od něj překrásný výhled na vzdálené rozeklané horské štíty, které se ve své majestátnosti tyčily proti modrému nebi Pod námi se třpytil větší bazén a vodopád vytvářel z celé té scenerie dojem, že jsme se ocitli v jakési tajemné oáze.

„Super, co?“ ujistil se Adrian. Usedl na okraj malého bazénu a začal si vyhrnovat džíny a sundávat boty a ponožky.

„Co to děláš?“ zeptala jsem se.

„Chci si to tady maximálně užít.“ Ponořil nohy do vody. „Co takhle pro změnu udělat nějakou neplechu? Teda ne že by to zase byla až taková neplecha. Nezničíme to tu “

Zaváhala jsem, ale voda na mě působila omamně, jako by taky ovládala nátlak. Sedla jsem si a stejně jako Adrian se vyzula a ponořila nohy do vody. V tom horku byla překvapivě chladná a příjemná.

„Na tohle bych si dokázala zvyknout,“ uznala jsem „Ab co když se majitelé vrátí dřív?“

Pokrčil rameny. „Vykecal bych nás z toho, neboj.“

To mě příliš nepřesvědčflo. Vychutnávala jsem si krásný výhled na hory a travnaté pozemky kolem Nemám velkou představivost, ale vzpomněla jsem si, co jsem řekla o tom, jak bych žila ještě jeden život Jaké by asi byb nit takový dům? Zůstávat na jednom místě? Trávit dny opabváním u bazénu a neobávat se o osud lidstva?

Zabředla jsem do svého snění a ztratila pojem o čase.

„Musíme se vrátit do servisu,“ vykřikla jsem Podívala jsem se na Adriana a překvapflo mě, že mě sledoval s potěšeným výrazem Jako by studoval každý můj rys.

Jakmile zaznamenal rrůj pohled, podíval se jinam Jeho obvyklý uštěpačný výraz nahradil zasněný.

„Mechanik počká,“ řekl

, Jo, ale už brzy se mám sejít s Braydenem Přijdu po…“ Vtom jsem se podívala na Adriana pozorněji „Co to děláš? Podívej se na sebe! Neměl bys tady být.“

N ení to tak zlý.“

Lhal a oba jsme to věděli Byb pozdní odpoledne a slunce nelítostně pražib. Pociťovala jsem to, i když mě voda chladila. A to jsem čbvěk. Já se mohla jen strachovat, že se spálím, ale jsem zvyklá na slunce a mám ho ráda. Vampýři ne.

Z Adriana lil pot, vpíjel se mu do trička a vlasy měl taky vlhké. V obličeji mi naskákaly růžové fleky. To jsem dobře znala od Jill, když musela na těbcviku sportovat venku Později se z těch fleků stanou spáleniny. Vyskočila jsem

„Pojď. Musíme odtud, než se tito ještě zhorší Co tě to napadb?“

Na to, že působil, že každou chvíli omdlí, se tvářil překvapivě nonšalantně. „Stáb to za to. Vypadáš… šťastně.“

„To je šílené,“ poznamenala jsem

N ení to ta největší šílenost, co jsem kdy udělaL“ Usmál se na mě. Zrak se mi rozostřil, jako by viděl něco víc než já. „Co je tu a tam drobná šílenost? Mám provádět experimenty… Tak proč nevyzkoušet, co září jasněji - jestli tvoje aura, nebo slunce?“

Způsob, jakým se na mě díval a mluvil, mě znervózňoval Vzpomněla jsem si, jak mi Jill říkala, že éter svým uživatelům pomalu způsobuje šílenství Adrian ni nepřipadal šílený, ale rozhodně působil jako duchem nepřítomný a jeho obvyklý ostrovtip byl tentam Jako by ho náhle ovládab něco jiného. Vybavila jsem si tu báseň o snění a bdění

„Tak pojď,“ pobídla jsem ho a podala mu ruku Neměl jsi používat éter. Musíme odtud.“

Vzal mě za ruku a vyškrábal se na nohy. Pocítila jsem tepb a elektrický výboj, stejně jako posledně, když jsme se vzájemně dotkli Naše pohledy se setkaly. Na okamžik jsem nedokázala myslet na nic jiného než na to, co řekl Vypadáš šťastně…

Odsunula jsem svůj sentiment stranou a manévrovala Adriana pryč. V servisu jsme zjistili, že mechanik s prací ještě neskonči Ale aspoň se tam Adrian mohl napít vody a zchladit v klimatizované místnosti Zatímco jsme čekali napsala jsem Braydenovi Mám hodinu zpoždění kvůli rodinným záležitostem Promni Dorazím, jak jen to půjde. Asi po půlninutě od odeslání mi zabzučel telefon To budeme nit na muzeum textilu jenom hodinu „To rozhodně není dost času,“ prohlásil smrtelně vážně Adrian Neuvědomila jsem si že ni nahlíží přes rameno. Otočila jsem telefon a navrhla Braydenovi že se tedy můžeme sejít jen na večeři Souhlasí

„Vypadám hrozně,“ prohlásila jsem, když jsem se podívala do zrcadla. Vedro si vybrafo svou daň, takže jsem byla zpocená a viditelně unavená.

„Tím se netrap,“ pověděl ni Adrian „Když si nevšiml, jak nádherně jsi vypadala v těch červených šatech, teď si určitě taky ničeho nevšimne.“ ZaváhaL N e že by byb čeho špatného si všimnout. Vypadáš pěkně jako vždy.“

Už jsem m i chtěla vynadat, aby si ze mě nedělal legraci ale tvářil se smrtelně vážně. Poznámka, která se n i drala na rty, ni na nich odumřela. Rychle jsem se vydala zkontrobvat, jak jsme na tom, abych skryla své rozpaky z jeho lichotek.

Mechanik skončil a neobjevil žádný problém S Adriánem jsme zamířili do centra. Cestou jsem ho úzkostlivě pozorovala a bála se, aby neomdlel.

„Přestaň si dělat starosti, Sageová. Jsem v pohodě,“ ujistil m ě., Ačkoli… zmrzlina by bodla. To mísíš uznat snad i ty.“

To jsem opravdu uznávala, ale nechtěla jsem mi dopřát takové zadostiučinění „Co to máš s mraženými dezerty? Proč je pořád chceš?“

„Protože žijeme v poušti“

Na to jsem nemohla nic namítnout. Dojeli jsme před Adriánův byt, abych vyměnila auta Než se Adrian vydal domů, poradila jsem nu, aby hodně pil a odpočíval A pak j sem řekla něco, co j sem říct m isek

„Díky za tu chvíli u bazénu,“ řekla jsem „Když pominu tvoje spáleniny, byb to nádherné.“

Obdařil mě nadutým úsměvem „Možná si nakonec ještě zvykneš na vampýrskou magii“

N e ,“ odpověděla jsem automaticky. N a tu si nezvyknu nikdy.“

Jeho úsměv se okamžitě vytratí. „Samozřejmě, že ne,“ zamumlal. „Tak zatím“

Konečně jsem se zvládla dopravit do restaurace. Xýbrala jsem italskou, kde to vonělo sýrem a česnekem Brayden seděl u stolu v rohu, popíjel vodu a servírka na něj zle zahlížela, protože už chtěla, aby si objednal jídlo. Usedla jsem naproti němu a svou tašku odložila vedle.

„Moc se omlouvám,“ řekla jsem mu „Musela jsem to vyřídit s, ehm, bratrem“

Pokud byl Brayden naštvaný, nedával to najevo. Takový byl Přejel mě pohledem od hlavy k patě. „Provozovali jste nějaký sport? V/padáš, jako bys uběhla maratón“

Nemínil to jako urážku, ale zarazflo mě to - hlavně proto, že jsem měla v živé paměti Adriánovu poznámku. Brayden nekomentoval rrůj halbweenský kostým skoro vůbec, ale tohohle si všiml?

,3yüjsme v Santa Sofii, aby se mu mechanik podíval na auto.“

„Tamje to hezké. Když odtamtud pokračuješ dál po dálnici, dojedeš do národního parku Joshua Tree. Bylas tam?“

N e . Jen jsem o tom četla.“

„Malebné místo. A tamější geobgie je fascinující“

Přišla servírka a já si vděčně objednala ledovou káva Brayden byl nadšený, že ni může povyprávět o geobgii národního parku, a brzy jsme zabředli do obvyklé příjemné intelektuální debaty. Nevěděla jsem o parku nic, ale věděla jsem dost o geobgii obecně, abych držela tempo rozhovoru Vlastně jsem mluvila automaticky a myslí jsem zabbudila opět k Adriánovi Zhovujsem si vybavila, co řekl o těch červených šatech Taky jsem pořád nemohla pustit z hlavy, jak řekl, že moje štěstí stojí za jeho utrpení

„Co myslíš?“

, J-Inrn?“ Uvědomila jsem si, že jsem nakonec přece jen ztratila nit.

„Ptal jsem se tě, který typ pouště se ti líbí nejvíc,“ připomněl ni Brayden „Mohavská je nejpopulárnější, ale já mám radši Cobradskou.“

, Aha.“ Už jsem se chytala. N o já Mohavskou. Ty skalní útvary se ni líbí víc.“

To vyvolab u jídla debatu o různých krajích a Brayden působil čím dál šťastněji Opravdu byl rád, že se může bavit s někým, kdo s ním udrží krok. Žádná z rrých knih ni nicméně neposkytovala rady, jak získat srdce muže akademickými debatami Ale to ni nevadib. Rozhovor jsem si užívala, ovšem vedle jsem z něj nebyla.

Musela jsem si připomínat, že náš vztah je teprw v začátcích - pokud to tedy vůbec můžu nazvat vztahem Jistě mě to smete až později Povídali jsme si ještě dbuho poté, co jsme dojedli Ačkoli jsme o to nežádali, servírka nám přinesla jídelní lístek s dezerty. Samotnou mě překvapflo, když jsem řekla: „Páni… Nemůžu uvěřit, jak obrovskou mám chuť na zmrzlina To se ni ještě nikdy nestab.“ Možná to způsobib to horko a že jsem byla zpocená…, nebo jsem možná pořád myslela na Adriana.

N ikdy jsem neviděl, že by sis objednala dezert,“ poznamenal Brayden a odsunul menu stranou N ení v tom moc cukru?4

To byl další podivný postřeh, který se dal vykládat mnoha různými způsoby Odsuzuje mě? Myslí si, že bych neměla přijímat žádný cukr? Nevěděla jsem, ale stačib ni to, abych menu zaklapla a odfožila.

Vzhledem k tomu, že jsme po večeři neměli domluvený žádný program, šli jsme se jen tak projít. Tepbta už klesla na únosnou míru a venku byb pořád ještě dost vidět, takže jsem se nemusela bát, že na nás zpoza rohu vyskočí Bojovníci světla. To ale samozřejmě neznamenab, že jsem Wolfovy techniky pustila z hlavy. Pořád jsem dávala pozor na okolí a sledovala, jestli nezahlédnu něco podezřelého.

Došli jsme do malého parku, který zaujímal rozbhu asi jednoho bbku, a sedli jsme si tam na lavičku v roha Sledovali jsme děti, jak si hrají na druhé straně trávníku, a pokračovali v naší debatě o pozorování ptáků v Mohavské poušti Během mluvení si Brayden pobžil ruku na opěradb za mnou a když jsme nakonec téma vyčerpali, seděli jsme ajen příjemně mlčeli

„Sydney..

Odtrhla jsem zrak od dětí, jak mě překvapil Braydenův nejistý tón, který se velni lišil od toho, s nímž poukazoval na větší počet salašníků modrých než horských a západních. Teď se na mě díval něžným pohledem Večerní světb dodávafo jeho oříškově hnědým očím více zlatavých odlesků než obvykle, ale vůbec teď nebyly vidět zelenkavé odstíny. Skoda.

Než jsem stačila cokoli říct, nakbnfl se ke mně a políbil mě. Byb to intenzivnější než posledně, ale přesto to měfo daleko k vášnivým polibkům, jaké jsem viděla ve filmech Pobžil ni ruce na ramena a jemně si mě přitahoval k sobě. Polibek byl taky delší než minule. Opět jsem se pokoušela ztratit se v pocitech z něčích rtů Ukončil to on a udělal to tak náhle, že jsem to vůbec nečekala. ,Já… Ombuvám se,“ řekl a podíval se jinam Neměl jsem to dělat“

„Proč ne?“ podivila jsem se. Netoužila jsem ani tak po líbání jako spis po tom, aby se odehráb na romantickém místě, jako je tohle - krásný park při západu slunce.

, Jsme na veřejnosti Asi je to trochu vulgární“ Vulgární? Navíc jsem si nepřipadala jako na veřejnosti, když poblíž nikdo nebyl a rry jsme seděli stínu stromů.

Brayden si zklamaně povzdechl.„Zřejmě jsem se přestal ovládat. Už se to víckrát nestane.“

„To je v pořádku,“ ujistila jsem ho.

Vůbec nevypadal, že by se přestal ovládat, ale co já vím? Uvažovala jsem, jestli je menší ztráta kontroly opravdu tak špatná. Není to prostě vášeň? To jsem taky nevěděla. Byla jsem si jistá jen tím, že tenhle polibek se hodně podobal tomu minulému Byl hezký, ale nijak mě nestrhl Srdce se mi sevřefo. Se mnou je něco v nepořádka Vždyť mi všichni neustále říkají, že nejsem vůbec společensky zběhlá. Týká se to i nibstných vztahů? Jsem opravdu tak chladná, že po celý život nebudu nic cítit?

Brayden si moje zděšení vybžil jinak a předpokládal, že jsem se naštvala na něj. Zvedl se a podal mi ruka „Pojďme zajít do čajovny. Je jen bbk odtud. Zrovna tam probíhá výstava jednoho místního malíře a myslím, že se ti to bude líbit. Navíc v čaji nejsou žádné kaforie, ne? Lepší než dezert.“

, Jasně,“ řekla jsem a toužebně pomyslela na zmrzlinu, kterou jsem si nedala. V italské restauraci měli s příchutí granátových jablíček, což ni zněb jako ta nejlepší věc na světě. Zvedla jsem se a vtom ni zazvonil mobil, což nás oba překvapib. „Hab?“

„Sagpová? To jsem já.“

Neměla jsem důvod se na Adriana zbbit, ne po tom, co pro mě dneska udělal, ale přesto mě rozčOib, že mě ruší Chtěla jsem si večer s Braydenem pořádně užít a Adrian zase všechno pokazí

„Co se děje?“ zeptala jsem se.

, Jsi pořád v centru? Musíš přijít. Hned.“

„Dobře ve, že jsem s Braydenem,“ namítla jsem Připadab n i že už to Adrian přehání Nemůžu všeho nechat a jít ti přichystat nějakou zábava“

N ejde o mě.“ Až v té chvíli jsem si všimla, jak napjatě a vážně zní jeho hlas. Srdce se ni sevřeb., Jde o Soňa Zmizela.“

19. kapitola

„Chystala se odjet z města,“ připomněla jsem mu

, Až zítra.“

Došb mi, že má pravdu. Když jsme se Soňou včera večer mluvili řekla, že za dva dny., Jsi si jistý, že opravdu zmizela?“ ujistila jsem se. „Třeba šla jenom .. ven“

, Je tady Belikov a je parádně vyděšený. Tvrdi že včera večer vůbec nepřišla domů.“

Málem mi upadl telefon z ruky. Včera večer? To už je Soňa pryč tak dlouho? To už je skoro čtyřiadvacet hodin ,Jak to, že si toho až doteď nikdo nevšiml?“

zajímalo mě.

Nevím,“ odvětil Adrian „Můžeš sem přijít? Prosím, Sydney.“

Když mě oslovil křestním jménem, byla jsem bezmocná. To vždycky dodávalo situaci na ještě větší důležitosti - tedy ne že by to tahle situace ještě potřebovala Soňa je čtyřiadvacet hodin nezvěstná. Klidně už může být mrtvá, pokud ji chytily ty stvůry s meči Když jsem Braydenovi oznámila, že už misím jít, tvářil se nevěřícně a zklamaně., Ale právě jsi… Myslím..“ Nestávalo se mi často, že ho něco připravilo o řeč.

„Omlouvám se,“ řekla jsem upřímně.,Přišla jsem pozdě, takže j s ite nestihli mizeum Ale jde o naléhavou rodinnou záležitost.“

„Tvoje rodina má spoustu naléhavých záležitostí“

Ani netušíš kolik, pomyslela jsem si Ale místo toho jsem se radši znovu omluvila „Opravdu mě to moc mra. Já…“ Málem jsem řekla, že mi to vynahradím, jenže to už jsem mi slíbila, když jsem předčasně odešla z halbweenského plesa Dneska jsme měli mít vynahrazovací rande. „Prostě promiň.“

Adriánův byt se nacházel nedaleko, takže bych tam došla i pěšky, ale Brayden trval na tom, že mě odveze, protože už se stmívalo. Neměla jsem problém to přijmout.

„Teda,“ poznamenal Brayden, když mi zastavil před budovou „Hezký mistang“

, Jo. Je to 1967 C,“ odpověděla jsem automaticky. „Skvělý motor. Patří bratrovi Už zase s ním popojel! Doufim, že nejel nikam.. Páni! Co to je?“

Brayden pohlédl směrem, jakým jsem se dívala., Jaguár?“

,Zjevně.“ Nablýskaný černý vůz parkoval hned před Adriánovým mustangem „Kde se tu vzal?“

Na to samozřejmě Brayden odpovědět nedovedl. Po dalších omluvách a slibech, že budeme v kontaktu, jsme se rozloučili O pusu jsme se tentokrát ani nepokusili protože Brayden byl příliš zklamaný vývojem dnešního večera a já se příliš strachovala o Soňu Když jsem vešla do budovy, Braydena už jsem úplně pustila z hlavy.

Teď jsem měla větší starosti

, Je Clarenceův,“ řekl Adrian, sotva ni otevřeL

„Co?“ podivila jsem se.

„Ten jaguár. Myslel jsem, že tě to bude zajímat. Půjčil ho Belikovovi protože Soňa zmizela i s pronajatým autem“ Ustoupil stranou, abych mohla vejít. Zděšeně vrtěl hlavou „Věřila bys, že ho měl zamčený v garáži četou dobu, co jsem u něj bydlel? Řekl, že zapomněl, že ho má! A já cestoval v narvaným autobuse.“

Za jiných okolností bych se tonxi zasmála. Ale když jsem spatřila Dimitnjův výraz, wškerý humor mě opustí. Přecházel po obýváku jako zvíře chycené v pasti Působil rozčileně a ustaraně.

,Jsem idiot,“ zamimlaL Nebylo ni jasné, jestli to oznamuje nám, nebo si mluví pro sebe. „Včera večer jsem nepostřehl, že je Soňa piyč, a dneska jsem polovinu dne žil v přesvědčeni že wnku zahradničí!“

„Zkoušel j šijí volat na mobil?“ Věděla jsem, že je to hloupá otázka, ale misela jsem na to jít logicky.

, Ano,“ přisvědčil Dimhnj. Nezvedá ho. Pak jsem zkontroloval jestli jí nepřesunuli let, a potom jsem zavolal Michaitovi jestli o ní něco neví Neví Podařila se ni jen jedna věc - že jsem mi přidělal starostí.“

„To se nedá nic dělat,“ řekla jsem a usedla na gauč. Tohle nevěstilo nic dobrého. Věděli jsme, že Bojovníci jsou Soňou posedli a ona teď zmizela, když se vydala ven sama

, Až teď jsem se dozvěděl že sem za váni dvěma včera přijela,“ dodal Dimtírij. Zastavil se a těkal mezi náni pohledem Nezmínila se, že se někam chystá?“

N ezodpověděla jsem „Trochu jsme se… nepohodly.“

Dinitrij přikývl, Adrian ni něco naznač!“

Podívala jsem se na Adriana a bylo mi jasné, že se do vysvětlování nehrne o nic víc než já. „Pohádali jsme se,“ přiznal „Tlačila Sydney do nějakých experimentů a Sydney odmítla. Když Soňa dál naléhala, vložil jsem se do toho a ona nakonec odešla. Neřekla, kamjde.“

Dinitrij se zachmuřil „Takže se mohlo stát cokoli Mohli ji sebrat klidně tady před domem Nebo mohla jet někam jinam a tamji unesli“

Nebo je mrtvá. Dinitrij mluvil s pevným přesvědčením, že je stále naživu, ale já si tím tak jistá nebyla. Lovci kteří se na nás vrhli v uličce, vypadali že nemají problém ji na místě zabít. Pokud včera večer nepřišla domů, zdálo se ni pravděpodobné, že ji našli Čtyřiadvacet hodin je hrozně dlouhá doba na to, aby nechávali naživu stvůry temnot“. Znovu jsem se zadívala na Dimitnje a pochopila jsem, že i on si to uvědomuje. Prostě jen udržoval naději že pořád ještě máme možnost něco udělat, že nejsme bezmocní

Plný odhodlání vykročil ke dveřím , Jdu na polici“

Nahlásit pohřešovanou osobu?“ dotázal se Adrian

„To taky. Důležitější je, aby začali hledat auto. Pokud ji unesli…“ Zaváhal a znovu se ho zmocnily stejné obavy o její život jako nás.,Pokud ji někde ukrývaji může být dost obtížné ji najít. Aleje mnohem těžší schovat auto než ženu Když dáme policii popis, třeba získáme nějakou stopu“ Otevřel dveře a ohlédl se po nás. „Určitě si nevybavujete, jestli neříkala něco, co by nám mohlo pomoct?“

S Adriánem jsme se zamysleli ale na nic jsme nepřišli Dinitnj nám udělil instrukce, abychom ho ihned kontaktovali jestli si na něco vzpomeneme nebo kdyby se stal zázrak a Soňa se objevila. S tím odešel Jakmile zmizel zaúpěla jsem

,Je to moje chyba,“ řekla jsem

Adrian na mě překvapeně pohlédl „Proč proboha?“

„Soňa sem přišla a kvůli mně odešla dřív. Kvůli mojí krvi Kdo vi co by se stalo, kdybych neodmítla? Možná by stačilo jen pár minut a lovci už by tu nebyli Nebo možná kdyby nebyla tak rozrušená, dokázala by se lip bránit.“ V hlavě se ni vynořoval milión vzpomínek. Jak pro mě Soňa přiměla lilie vykvést Jak se u královny přimluvila za Adriana. Jak ni ukazovala fotky šatů pro družičky. Jak pilně pracovala, aby zarazila Strigoje a sama se vykoupila Tohle všechno už je možná ztraceno.

„Možná, možná, možná.“ Adrian si sedl vedle mě na g^uč. „Takhle nemůžeš uvažovat. A už vůbec si nemůžeš dávat za vinu, co dělá nějaká skupinka paranoidních šílenců.“

Věděla jsem, že má pravdu, ale přesto mě jeho slova moc neutěšila. „Měla bych zavolat alchymistům Máme prostředky k prosazení zákona.“

„To je nejspíš dobrý nápad,“ řekl ale vyznělo to dost polovičatě. „Z těch chlapů mám divný pocit I kdyby ještě byla naživu, fekt nevím, jak bychom ji mohli najít.

Chtělo by to zázračný nebo magický řešení“

Strnula jsem

„Panebože.“

„Co je?“ zeptal se a se zájmem se na mě podívaL „Vzpomněla sis na něco?“

„Ano…, ale není to nic, co myslíš.“ Za vřela jsem oči a zhluboka se nadechla. Ne, ne, ne. Ta myšlenka byla šílená. Nemám právo o tom vůbec ani uvažovat. Dimhrij měl správný nápad. Potřebujeme se zaměřit na normální konkrétní metody, jak Soňu naji

„Sageová?“ Adrian se zlehka dotkl mojí paže a já při tom doteku nadskočila., Jsi v pohodě?“

Nevím,“ odpověděla jsem tiše., Jen mě napadlo něco šíleného.“

„Vrtej v mém světě.“

Podívala jsem se jinam a byb ni všelijak z rozhodnutí, před nímž jsem stála. Uvažovala jsem o tom, že… Někdo by mohl namítnout, že se to příliš neliší od toho, co už jsem jednou udělala. Ale já jsem si uvědomovala, že je rozdíl mezi tím, když něco uděláte z vlastní vůle, a když to uděláte proto, že mísíte. O tom teď nebyb pochyb. Tohle bude z mé vlastní vůle. Procvičení svobodné vůle.

, Adrianě…, co když znám způsob, jak Soňu najít, ale příčí se to všemu, v co věřím?“

Chvíli m i trvab, než odpověděl. „Věříš, že díky tomu dostaneme Soňu zpátky? Jestli jo, tak se to nemůže příčit všemi tvému přesvědčení“

Byla to podivná bgika, ale povzbudila mě, což jsem potřebovala. V/táhla jsem mobil a zavolala na čísb, na které skoro nikdy nevolám, jen z něho dostávám esemesky a přijímám hovory. Po dvou zazvoněních se hovor spoji „Profesorka Terwilligerová? Tady Sydney.“

„Slečno Melboumeová. Co pro vás můžu udělat?4

„Musím se s váni sejít. Je to docela naléhavé. Teda ne docela, ale hrozně. Jste ve škole?“

N e . Jakkoli je to šokující, občas pobývám i doma.“ Na okamžik se odmlčela, každopádně… vás u sebe ráda přivítám“

Nevěděla jsem, proč mě to tak znervóznib. Koneckonců u Clarence jsem trávila spoustu času. Strašidelné vampýří sídfo je jistě mnohem děsivější než dům profesorky. Ale vzhledem k tonxi, že profesorka je čarodějnice, netušila jsem, jestli mám očekávat nudný byt na předměstí, nebo perníkovou chatoupku.

Polkla jsem „Máte doma taky tolik knih kouzel jako ve škole?4 Adrian při zmínce o kouzlech povytáhl obočí Profesorka Terwilligerová se tentokrát odmlčela na delší doba , Ano,“ přisvědčila., Ještě víc.“

Dala ni svou adresu, a než jsem hovor ukončila, Adrian vyhrkl: „Pojedu s tebou“

„Vždyť ani nevíš, kam jeda“

„To je pravda,“ uznaL ,Ale nedostatek informací mě neodradil ani nikdy dřív. Navíc vím, že to má něco společnýho se Soňou, což mi úplně stačí Ataky vypadáš, že jsi vyděšená k smrti Ani náhodou tě nenechám jet samotnoa“

Překřížila jsem si ruce přes hruď. „Už jsem misela řešit horší věci A pokud vím, nemáš mi co dovolovat.“ Tvářil se ale tak ustaraně, že ni byb jasné, že ho prostě nemůžu odmítnout…, hlavně protože jsem se opravdu bála. „Musíš mi slíbit, že nikomu neřekneš, co děláme. Ani nebudeš mluvit o tom, co uvidíš.“

„Sakra. Co se děje, Sageová?4 zeptal se. „Mluvíme o obětování zvířat nebo něčem podobným?“

, Adrianě,“ osbvila jsem ho tiše.

Znovu zvážněL „Slibuja Ani sbvo, leda bys to povolila.“

Nemisela jsem si ho dbuze prohlížet, aby ni byb jasné, že mu rrůžu věřit. „Tak dobře. Ale než vyrazíme, potřebuju tvůj hřebea..“

Profesorka Terwilligerová bydlela ve Vista Azul, na stejném předměstí, kde se nacházel Amberwood. Překvapflo mě, že její dům vypadal úplně obyčejně. Byl malý a dobře zapadal do starší zástavby. Když jsme tam dorazili slunce už dávno zapadb a mně byb jasné, že ve škole se blíží večerka. Když nás profesorka vedla do domi, přesvědčila jsem se, že je zařízen podle rrých očekávání Samozřejmě tam byla televize a moderní nábytek, ale byt zdobila spousta svíček a sošky nej různějších božstev. Ve vzduchu se vznášela vůně vonných tyčinek. Jen během prvních pěti minut jsem v domě napočítala tři kočky a byla jsem si jistá, že se jich tam pohybuje ještě mnohem víc.

„Vítejte, slečno Melboumeová.“ Profesorka si se zájmem prohlížela Adriana. ,A váš přítel je tu samozřejmě také vítán“

„Můj bratr,“ opravila jsem ji významně., Adrian“

Profesorka Terwilligerová, která věděla o světě Morojů, se usmála. „Ano. Jistě. Vy studujete na Carltonu, že ano?4

, Jo,“ přisvědčil Adrian „To vy jste ni pomohla se tam dostat. Děkuju vám za to.“

N o ,“ prohlásila profesorka Terwilligerová a pokrčila rameny. „Vynikajícím studentům vždycky ráda pomůža A zejména těm, co jsou natolik pilní, že mě zásobují kávoa Tak teď mi povězte, jaká naléhavá záležitost vás sem přivádí takhle pozdě večer.44

Pohled už ni zabbudil k velké knihovně v obýváka Police byly plné starých knih vázaných v kůži Na takových jsem pro ni pracovala neustále. „M áte… máte nějaké kouzb, jakým by se dal někdo bkalizovat?4 zeptala jsem se. Každé sbvo, které jsem ze sebe vypravila, ni působib bolest „Vím, že taková existují Už jsem na ně při práci narazila několikrát. Ale říkala jsem si, jestli byste ni nějaké z nich nedoporučila.“

Profesorka Terwilligerová se tiše zasmála a já skbpila zrak., Ano, ano. Tahle večerní návštěva rozhodně stojí za to.“ Postávali jsme v jídelně a profesorka odtáhla od stolu dřevěnou vyřezávanou židli a usedla na ni Jedna z koček se jí začala otírat o nohu „Samozřejmě existuje spousta bkalizačnfch kouzel, ale na žádné z nich se svou úrovní zatím nemáte. A tou vaší úrovní míním vaše neustálé odmítání procvičovat se a zlepšovat44

Zamračila jsem se. ,A existuje nějaké, které byste zvládla vy?“

Zavrtěla hlavoa N e . To je ten problém Musíte to udělat vy.“

„To asi těžko, když to přesahuje moje schopnosti!“ namítla jsem ,Prosím Je to otázka života a smrti.“ A taky jsem se nechtěla poskvrnit magií Už tak byb dost zlé, že j sem k tomi přembuvala ji

, Jenom klid. Nenutila bych vás k tomu, kdybych nevěděla, že to zvládnete,“ řekla. „Samozřejmě aby kouzb fimgpvab, je nezbytné, abychom měli něco, co nás spojí s osobou, kterou hledáme. Jsou kouzla, u kterých to není nutné - ale ta jsou rozhodně nimo vaši liga“

Z kabelky jsem vytáhla Adriánův hřeben „Něco jako chomáč vlasů?4

,Přesně něco takového,44 řekla a evidentně to na ni udělab dojem

Vzpomněla jsem si, jak si Adrian stěžoval, že Soňa používá některé jeho osobní věci Přestože si Adrian gevně hřeben pravidelně čistil (nic jiného bych ani nečekala od někoho, kdo tráví tolik času péčí o své vlasy), zůstab na něm pár zrzavých vlasů. Opatrně jsem ty nejdelší vytáhla.

„Co mám udělat?4 dotázala jsem se. Snažila jsem se být silná, ale ruce se ni třásly.

„Pojďme to zjistit44 Vstala, došla do obýváku a zahleděla se do knihovny. Adrian se ke mně obrátiL

„Ona to myslí vážně?4 Odmlčel se a pak svou otázku přeformibvaL „Ty to myslíš vážně? Kouzla? Magie? Teda nechápej mě špatně, já piju krev a ovládám mysl lidí, ale o ničem takovým jsem nikdy neslyšel/4

„To já taky ne, až před měsícem44 Povzdechla jsem si , A bohužel je to skutečné. Horší je, že si myslí, že na to mám talent. Pamatuješ, jak tehdy ta Strigojka ve tvém bytě vzplála?“

„Mlhavě, ale jo. Nikdy jsem o tom moc nepřemýšlel, když se tam děb tolik dalších věcí“ Zamračil se, jak ho ta vzpomínka znepokojila. „Byl jsem nimo z toho kousnutí.44

„Tak to nebyla žádná nehoda. Byla to… magie.44 Pokynula jsem k profesorce Tenvilligerové. „To kouzb jsem udělala já.44

Vykulil oči , Jsi mitant? Něco jako uživatelka ohně? A víš doufám, že ode mě je výraz mutant kompliment Nic špatnýho si o tobě nemyslím44

N ení to jako vampýrská magie,“ objasnila jsem Asi by měměb těšit, že je Adrian ochoten kamarádit s „nxitantem“. N ejde o vnitřní spojení s živly. Podle ní někteří lidé dokážou pracovat s magií tak, že ji vyrvou světu Zní to šíleně, ale… Opravdu jsem zapálila tu Strigojku“

Viděla jsem na Adriánovi, jak ty informace zpracovává. Profesorka Terwilligerová se k nám vrátila a položila na stůl knihu vázanou v červené kůži Listovala v ní a po chvíli našla, co hledala. Nahlíželi jsme jí přes rameno.

„To není anglicky,“ poznamenal Adrian

,Je to řecký,“ řekla jsem a pohledem přejela seznam nezbytných ingrediencí N ezdá se, že by toho byto potřeba nčjak moc.“

„To proto, že kouzlo vyžaduje především duševní soustředění,“ vysvětlila profesorka ,Je složitější, než vypadá. Zabere vám to přinejmenším pár hodin“

Podívala jsem se na zdobené starožitné hodiny. Nemám pár hodin Blíží se večerka“

„To se dá snadno zařídit,“ prohlásila profesorka Terwilligerová. Zvedla ze stolu svůj mobil a vytočila číslo ze seznámí „Ahoj, Desiree. Tady Jaclyn Ano, fajn Děkuju Zrovna tady mám Sydney Melroseovou a pomáhá ni s jedním velice důležitým projektem“ Málem jsem obrátila oči v sloup. Moc dobře znala moje příjmení, ale používala ho, jen když to byto nutné. „Obávám se, že se do večerky nestihne vrátit na kolej. Tak jsem si říkala, jestli bys nebyla tak hodná a nepovolila jí výjimku Ano… ano, já vím Ale je to moc důležité pro mou práci Taky myslím, že se shodneme na tom, že s jejími vynikajícíni studijními výsledky není ten typ, který by takového privilegia zneužiL Rozhodně patří k nezodpovědnějším studentům, jaké znám“ Tím jsem si vysloužila od Adriana nepatrné pousmání Dalších třicet vteřin a byla jsem osvobozena od večerky., JCdo je to Desiree?“ zeptala jsem se, jakmile profesorka zavěsila.

„Vychovatelka na vaší koleji Weathersová.“

„Vážné?“ Vybavila jsem si buclatou mateřskou paní Weathersovou Nikdy bych nehádala, že se křestním jménem jmenuje Desiree. Tohle jméno si spojuju spis s nějakou vášnivou svůdnieí Ale možná vede nimo školu skandální život, o němž nevíme. „Takže mám vycházku přes celou noc?“

N ejsem si jistá, že jsem to podala až takhle,“ řekla profesorka Terwilligerová., Ale rozhodně máme dost času na tohle kouzlo. Nemůžu ho pro vás udělat, ale můžu vám pomoct s ingrediencemi a ostatními věcmi“

Poklepala jsem na knihu, a jak jsem si znovu projížděla dlouhý seznam, úplně jsem zapomněla na svůj strach. Konkrétní detaily mě uklidňovaly. „Vy tohle všechno máte?“

, Samozřejmě.“

Profesorka nás vedla z kuchyně chodbou a čekala jsem, že tam najdeme ložnice. V jedné místnosti, kolem níž jsme prošli, jsem skutečně zahlédla postel, ale naším cílem byla jiná. Dílna. Vypadalo to tam jako něco mezi čarodějovým doupětem a laboratoří šíleného vědce. Některé vybavení byto moderní kádinky, dřez, hořáky a tak dále. Ostatní pocházelo z jiné éry. Nacházely se tam lahvičky s oleji, sušené byliny, svitky a dokonce i kotlíky. Parapet zatemněného okna lemovaly nejrůznější byliny. Ležely tam dvě kočky a já si byla jistá, že to nejsou tytéž, jaké jsem viděla v obýváku „Vypadá to tu chaoticky,“ prohlásila profesorka Terwilligerová. „Ale odvažuju se říct, že tu mám všechno pečlivě zorganizováno, což byste měla uznat i vy.“

Když jsem se na všechno podívala pozorněji, misela jsem uznat, že má pravdu Rostliny a lahvičky byly označeny názvem a srovnány podle abecedy. Stejně tak nejrůznější nástroje seřazené podle velikosti a materiálu Ve středu místnosti stál velký hladký kamenný stůl Položila jsem na něj knihu a dávala si pozoi; abych ji nepřelistovala j inam

„Co teď?“ zeptala jsem se.

„Teď to kouzlo vytvoříte,“ řekla „Čím víc toho uděláte sama, tím silnější bude. Určitě mě ale zavolejte, kdybyste měla problém s ingrediencemi nebo pokyny. Čím víc se budete soustředit a koncentrovat, tím lip.“

„A kde budete vy?“ dotázala jsem se překvapeně. Nezamlouvalo se n i že bych s ní pracovala v její tajemné strašidelné laboratoři, ale ještě víc se ni nezamlouvalo, že bych tu byla sama

Ukázala směrem, odkud jsme přišli „Hned vedle. Nějak zabavím vašeho,bratra4, protože tohle opravdu musíte provést sama.“

Znervózněla jsem ještě víc. Původně jsem protestovala, když sem se mnou Adrian chtěl jet, ale teď jsem chtěla, aby tu byl se mnou „Můžu aspoň dostat kafe?“

Uchechtla se. Normálně bych řekla ano - hlavně když vás čeká těžká práce při výrobě arruletu či lektvaru Ale jelikož budete pracovat se svou myslí, magie bude íiingovat lépe, když vaše myšlenky budou čisté a osvobozené od látek, které je mohou ovlivnit“

„Páni, to ni zní povědomě,“ zamumlal Adrian

„Tak dobře,“ řekla jsem plná odhodlání „Musím se do toho pustit. Soňa čeká.“ Pokud je tedy stále ještě naživu Profesorka Terwilligerová odešla a řekla ni, ať ji zavolám, až budu provádět poslední fízi kouzla Adrian se ještě chvilku zdržel, aby se mnou promluví „Určitě je tohle všechno pro tebe v pohodě? Teda, co vím o tobě a alchymistech… Zdá se mi, že s tím rozhodně srovnaná nejsi“

„To nejsem,“ připustila jsem , Jak jsem řekla, příčí se to všemi, v co věřím, a všemu, co mě učili Proto to nesmě niko mi prozradit. Slyšel jsi její pasivně agresivní poznámku o tom, že neprocvičuju? Už nějakou dobu mě nutí, abych se zdokonalovala ve svých takzvaných magických dovednostech. A já odmítám, protože je to špatné. Tak mě aspoň nutí při nezávislém studiu pracovat s knihami kouzel a doufá, že se tak něco naučím“

„To jsou zmatky,“ poznamenal a potřásl hlavou „Tohle nemusíš dělat. Nemusíš dělat nic, co sama nechceš.“

Obdařila jsem ho nepatrným úsměvem , Ale já chci najít Soňu Takže to udělat musím“

Úsměv ni neoplatí „Dobře. Budu hned vedle. Uspořádáme si kočičí čajový večírek nebo co chce dělat. Budeš mě potřebovat? Zakřič. Budeš chtít jít? Půjdeme.

Odnesu tě odtud, i kdyby se dělo nevím co.“

Sevřelo se ni srdce a na okamžik se celý můj svět zúžil jen na jeho zelené oči „Děkuju“

Adrian odešel a já jsem osaměla. Tedy skoro. Zůstala tu se mnou jedna z koček - černá se žlutýma očima. Ležela vysoko na poličce a zvědavě mě pozorovala, jako by uvažovala, jestli to opravdu zvládnu To jsme byly dvě.

Chvilku jsem se nedokázala ani pohnout. Zcela dobrovolně se pouštím do magie. Veškeré moje protesty a nánitky, které jsem kdy profesorce Terwilligerová sdělila, byly najednou jako popel ve větru Roztřásla jsem se a nemohla se pořádně nadechnout Pak jsem pomyslela na Soňu Na hodnou a statečnou Soňu Věnovala tolik času a energie pro dobrou věc. Jak bych to pro ni neudělala?

Jak už jsem řekla profesorce, kouzlo byto na první pohled jednoduché. Nevyžadovalo ani polovinu kroků, které byly nezbytné k výrobě ohnivého amuletu Musela jsem vařit vodu v měděném kotlíku a přidávat do ní nejrůznější ingredience. Většinu z nich tvořily oleje, takže jsemje bez problémů zvládla přesně odměřit. Zanedlouho vzduch ztěžkl vůní b erlino tu, vanilky a heliotropu Některé kroky mi připadaly stejně zbytečně rituální jako u předchozího kouzla. Například jsem musela utrhnout z profesore iných rostlin třináct lístků máty, jeden po druhémje vhazovat do kotlíku a přitomje počítat řecký. Po třinácti minutách vaření jsemje zase musela vyndat lžící z růžového dřeva.

Než profesorka odešla, řekla mi, abych myslela na všechny kroky a zároveň i na to, čeho chci kouzlem dosáhnout A tak jsem zaměřila své myšlenky na Soňu a její nalezení a modlila se, aby byla v pořádku Když jsem konečně dodělala počáteční postupy, zjistila jsem, že uplynula skoro hodina. Vůbec n i to tak nepřipadalo. Otřela jsem si z čela pot, jelikož místnost byla plná páry a já se hrozně potila. Vydala jsem se za profesorkou Terwilligerovou a Adriánem v obavách, u jaké podivné aktivity je asi právě zastihnu Ale věnovali se něčemu naprosto nonnálníiTu - sledovali televizi Oba ke mně otočili hlavy.

„Připraveno?“ zeptala se profesorka.

Přikývla jsem

„Voní to tu jako čaj,“ poznamenal Adrian, když mě oba následovali do dílny.

Profesorka Terwilligerová prozkoumala obsah malého kotlíku a souhlasně pokývala hlavou „Vypadá to výborně.“ Nebylo ni jasné, jak to pozná pouhým pohledem, ale předpokládala jsem, že se na její úsudek můžu spolehnout. „Takže teď potřebujete stříbrný talíř, ano?4 Rozhlédla se po policích s nádobím a na něco ukázala.

„Tamhle. Použijte tenhleten“

Vandala jsem kulatý talíř, který měl v průměru asi třicet centimetrů. Byl bez ozdob a hladký, vyleštěný tak, že vypadal skoro jako zrcadlo. Bez zrcadla bych se teď klidně obešla, protože moje vlasy i make-up vypadaly po celém dni neupraveně. V jiné společnosti bych se za to styděla. Položila jsem talíř na pracovní stůl a nalila do něj šálek tekutiny z kotlíku. Pevné přísady už jsem vyjrrula, takže voda byla dokonale čistá. Jakmile se hladina uklidnila, zrcadbvý efekt se zase vrátiL Profesorka Terwilligerová mi podala vonnou tyčinku s vůní galgána, která podle knihy měla hořet po cebu poslední fazi kouzla. Zapálila jsem ji od svíčky a v kontrastu se sladkou vůní tekutiny se místností začala linout nahořklá bylinná vůně.

„Máte ty vlasy?“ zeptala se mě profesorka Terwilligerová.

„Sam ozřejm ě.“ PobžDa jsemje na vodní hladinu Tak trochu jsem chtěla, aby se něco stab - třeba aby se objevily jiskry nebo kouř - , ale přečetla jsem si instrukce, takže j sem věděla, že nic takového očekávat nemůžu Přitáhla j sem si ke stolu stoličku a sedla sinaní, abych mohla pohodlně zírat do vody. „Teď se mám dívat?“

„Teď se máte dívat,“ přitakala. „Mysl mísíte mít soustředěnou a zároveň otevřenou Musíte myslet na jednotlivé komponenty kouzla a na magii kterou obsahuji a stejně tak na objekt, který kouzlem chcete objevit. Přitom si musíte zachovat dokonale jasnou mysl a zůstat naprosto soustředěná.“

Podívala jsem se dolů na svůj odraz a pokusila se o všechny věci které mi právě popsala. Nic se nestab. N ic nevidím“

„Samozřejmě, že ne,“ řekla. ,Je to teprve chvilka. Říkala jsem vám, že je to kouzb pro pokročilé. Může vám chvíli trvat, než se dopracujete k potřebné síle a moci Soustřeďte se na ten úkoL My počkáme.“

Oba odešli Nepřítomně jsem zírala na vodu a uvažovala, jak dbuho asi ta ,Lhvíle“ může trvat Původně mi kouzb připadab jednoduché a měla jsem z toho radost Teď jsem si ale přála, abych radši místo toho zírání mohla přidat víc ingrediencí nebo odrecitovat víc zaříkadel. Tahle vyšší magie, která vyžadovala víc vůle a duševní energie, ni připadala mnohem obtížnější - hlavně proto, že to byb něco neuchopitelného. Mám ráda hmatatelné, konkrétní věci Ráda vím, co je přesně potřeba, aby se něco stab. Ráda znám příčinu a důsledek.

Ale tohle? Jenom jsem zírala a zírala a doufala, že jsem dostatečně soustředěná. Jak to ale poznám? I kdybych toho stavu docílila, pořád rrůže chvíli trvat, než se objevi co potřebuju Na to jsem zatím nemyslela. Soňa. Teď je důležitá jen Soňa. Veškerou svou vůli a energii misím zaměřit na její záchranu To jsem si neustále opakovala a minuty plynuly. Několikrát už jsem toho chtěla nechat a jít se zeptat profesorky, co si p o či Ale přinutila jsem se dál zírat do vody.

Soňa. Soňa. Mysli na Soňu Ale stejně se nic neděb. Nakonec už mě rozbolela záda od toho, jak jsem dbuho seděla sehnutá, a tak jsem vstala, abych se protáhla.

Začaly si stěžovat i ostatní moje svaly. Došla jsem do obýváku a zjistila, že od doby, kdy jsem tu byla posledně, uplynula už skoro hodina a půL

N ic?“ podivila se profesorka Terwilligerová.

N ic,“ řekla jsem „Určitě něco dělám špatně.“

„Soustředíte se? Myslíte na ni? Na to, jak ji najít?“

Už mě opravdu unavovab pořád posbuchat o soustředěni Moje původní obavy z magie nahradflo roztrpčeni „Ano, ano a ano,“ odpověděla jsem „Ale stejně to neťiirguje.“

Pokrčila rameny.,Právě proto máme odtaženou večerku Zkuste to znovu“

Adrian po mně střelil soucitným pohledem, nadechl se, aby něco řekl, ale vzápětí si to rozmyslel. Málem už jsem se obrátila k odchodu, ale vtom mě zarazila znepokojivá myšlenka.

„Co když už nežije?“ zeptala jsem se. Nemůže to být důvod, proč to nefunguje?“

Profesorka Terwilligerová zavrtěla hlavou N e . Stejně byste něco viděla, i kdyby byla po smrti A … poznala byste to.“

Vrátila jsem se do pracovny a zkusila to znovu - s podobným výsledkem Když jsem se pak znovu vydala za profesorkou, neuplynula ani celá hodina. N ě co dělám špatně,“ trvala jsem na svém , Anebo jsem pokazila už to původní kouzlo. Neboje to opravdu nad moje schopnosti“

, Jak vás tak znám, kouzlo proběhlo bez chybičky,“ prohlásila., A není to nad vaše schopnosti jenomže jedině vy máte moc uskutečnit to.“

Byla jsem příliš unavená, než abych začala rozebírat její esotericko-fitazofcké nesmysly. Beze slova jsem se otočila a zamířila zpátky do dílny. Tam jsem zjistila, že někdo jde za mnou Podívala jsem se na Adriana a povzdechla si

„Žádné rozptylováni pamatuješ?“ řekla jsem

Nezůstanu,“ odpověděL , Jen jsem se chtěl přesvědčit, že jsi v pohodě.“

,Jo … Teda nevím Asi jako každý v téhle situaci“ Kývla jsem hlavou směrem ke stříbrnému talíři , ,Možná, že opravdu potřebuju, abys mě odtud dostaL“

Na okamžik se zamyslel, načež zavrtěl hlavou „Myslím, že to není dobrý nápad.“

Nevěřícně jsem na něj vykulila oči „Kam se podělo tvrzeni že nedopustíš, abych dělala něco, co nechci? A tvoje ušlechtilá obrana?“

Na rtech mu hrál vědoucí úsměv. „To ale bylo v době, kdy ses do toho nechtěla pouštět proto, že se to příčilo všemi, v co věříš. Teď, když jsi tu hranici překročila, tvůj problém spočívá v tom, že jsi pesimistická a nevěříš si že to zvládneš. A upřímně, obojí je pitomost.“

„Trochu pesimistická?“ vyjekla jsem , Adrianě, já už tady přes dvě hodiny zírám do talíře s vodou! Už je skoro půl druhé. Jsem unavená, chci kafe a bolí mě všechny svaly v těle. A ještě ke všemi se mi chce zvracet z té vonné tyčinky.“

„To je všechno protivné,“ souhlasí ,A b vzpomínám, jak jsi nás nedávno poučovala, že je třeba zvládat těžké věci když chceš dosáhnout něčeho správného. Tvrdíš, že to nezvládneš a Soně nepomažeš?“

„Udělala bych cokoli abych jí pomohla! Cokoli co je v rrých silách, a o to jde. Nemyslím, že tohle je v mých silách.“

„To nevím“ Zamyslel se. „Měl jsem spoustu času popovídat si s Jackie - dovolila mi abych ji tak oslovoval - a dozvěděl jsem se všechno o týhle lidský magii Můžeš tím dokázat spoustu věci“

, Je to špatné,“ zavrčela jsem

,A přitom jsi tady a máš schopnost najít Soňu“ Adrian zaváhal a pak zřejmě dospěl k nějakémi rozhodnutí Přistoupil ke mně a položil n i ruce na ramena., Jackie n i řekla, že patříš k těm nemnoha přirozeně talentovaným lidem, které kdy potkala. Řekla, že s trochou tréninku pro tebe budou takováhle kouzla maličkost. A je si jistá, že tohleto zvládneš. Věřím jí Ne proto, že bych měl důkaz, že jsi magicky nadaná, ale protože vím, jak přistupuješ ke všemi ostatnímu Zvládneš to. Zvládneš všechno.“

Byla jsem tak vyčerpaná, že ni bylo do pláče. Nejradši bych se mi vrhla do náruče a žadonila, aby mě odtud odnesi jak mi předtím sliboval „To je ten problém Obvykle všechno zvládnu, ale obávám se, že na tomhle pohořím Nemám se selháním zkušenost. A děsí mě.“ Hlavně proto, že na mně závisí Sonin život.

Adrian natáhl ruku a pohladil mě po vytetované lilii na tváři „Dneska negistS, jaký je selháni protože se ti to povede. Dokážeš to. A já tady s tebou zůstanu, ať ti to bude trvat, jak dlouho chce, jasný?“

Zhluboka jsem se nadechla a snažila se uklidnit. „Dobře.“

Adrian odešel a já se opět vrátila k pracovnímu stolu Snažila jsem se ignorovat únavu Myslela jsem na to, co ni řekl -, že vždycky všechno dokážu Myslela jsem na to, že ni důvěřuje. Ale hlavně jsem myslela na Soňu a na to, jak zoufale jí chci pomoct Zírala jsem do vody a hlavou se mi honily všechny tyhle myšlenky. Hladina byla křišťálově čistá až na pár vlasů, které na ní plavaly. Zrzavá čára na stříbrném podkladu Bylo to jako jiskra, která v mých očích působila čím dál jasněji až získala konkrétnější tvar - kruh, z něhož vyzařovaly stylizované čáry. Slunce, uvědomila jsem si Někdo namaloval na prkno oranžové slunce, které zavěsil na ptat tvořený řetězy. Ačkoli malíř použil mizerné plátno, slunce vyvedl pečlivě, tak, aby všechny stylizované paprsky byly stejně dlouhé. Samotný plot působil ošklivě a industriálně. Zahlédla jsem u něj krabici s rozvodem elektřiny. Okolí vypadalo bezútěšně a dominovala v něm hnědá barva, ale hory v dálce ni napověděly, že se to místo nachází v okolí Palm Spring. Podobalo se to oblasti kde žil Wolfe, nimo město a zeleň.

Za p totem jsem uviděla velikou rozlehlou budova..

,Au!“

Vize zmizela v momentě, kdy jsem se bouchla do hlavy. Spadla jsem ze stoličky.

Sedla jsem si na zem, ale to bylo vše, na co jsem se zmohla. Točil se se mnou celý svět a prázdný žaludek jsem měla rozbouřený. Netušila jsem, jestli uplynuly tři hodiny nebo tři vteřiny, než jsem uslyšela kroky. Uchopily mě silné ruce a Adrian mi pomohl na rohy. Přidržovala jsem se stolu, zatímco zvedal stoličku a pak se mě na ni pokoušel usadit Profesorka Terwilligerová odsunula stříbrný talíř stranou a namísto něj postavila obyčejný kuchyňský talíř se sýrem a krekry. Vedle postavila sklenici pomerančového džusa

,^nězte to. Bude vám lip,“ vybídla mě.

Byla jsem tak dezorientovaná a slabá, že jsem ani nezaváhala. Jedla jsem a pila, jako bych týden hladověla. Adrian s profesorkou Terwilligerovou trpělivě čekali až skončím Když jsem prakticky vylízala talíř, uvědomila j sem si, co jsem právě zkonzumovala.

„Sýr a pomerančový džus?“ zaúpěla jsem „V tom je příliš tuku a cukru na to, jak už je pozdě.“

Adrian se ušklíbl „Rád vidím, že to na tobě nezanechalo následky.“

N a to si zvyknete, když budete s magií pracovat častěji,“ řekla profesorka Terwilligerová. „Kouzla vám vyčerpají zásobu energie. Není nic neobvyklého, že vám pak klesne hladina cukru Pomerančový džus se pak stane vaším nejlepším přítelem“

N ikdy si na to nezvyknu, protože nebudu…“ Zalapala jsem po dechu, jak jsem si vzpomněla, co jsem viděla ve stříbrném talíři „Soňa! Myslím, že jsem viděla, kde je.“ Popsala jsem jim, co jsem viděla, ale ani jeden z nich netušil, kde by se takové místo mohlo nacházet.

„Určitě to bylo obyčejný slunce? S paprsky?“ vyptával se Adrian. „Protože myslím, že lovci používají to alchymistický - kruh s tečkou“

„To ano, ale tohle byto rozhodně… Panebože!“ Vzhlédla jsem k Adriánovi „Musíme se vrátit do Amberwoodu Okamžitě.“

„Po tomhle ne,“ namítla profesorka Terwilligerová. Už zase mluvila svým pevným učitelským hlasem „Podepsato se to na vás víc, než si myslíte. Spěte tady a já zařídím, aby s Desiree a zítra ve škole všechno proběhlo v pořádku“

N e .“ Zvedla jsem se a roztřásly se mi nohy, ale nakonec mě přece jen udržely. Adrian mě jednou rukou podepřel a gevně nevěřil, že jsem se zotavila. „Musím se tam vrátit Myslím, že vím, jak můžeme zjistit, kde je to místo.“

Adrian měl pravdu, že slunce, které jsem m i popsala, nevypadalo jako to z meče nebo letáku Ta obě představovala staré symboly Slunce z mojí vize byto modernější verzí A neviděla jsem ho poprvé.

Slunce z mojí vize vypadalo úplně stejně jako Treyovo tetováni

20. kapitola

Zastihnout Treye byb obtížnější než by se dalo čekat I v normálnějším čase by měla dívka problém dostat se na chlapeckou kolej. A po večerce? Uprostřed noci?

Téměř nemožné. Musela jsem přijít s něčím kreativnějším, a tak jsem cestou k Adriánovi zavolala Eddiemi Nemusela jsem si dělat výčitky, že m i volám v noci Nevypínal si na noc na mobilu zvuk (Mika z toho má bezpochyby radost) a měla jsem podezření, že spí s telefonem hned u polštáře.

, Ano?“ Eddie zněl bděle a ostražitě, jako by vůbec nespaL To byl celý o a

„Potřebuju, abys šel vzbudit Treye,“ pověděla jsem n u „Unesli Soňu a drží ji na nějakém podivném místě označeném stejným symbolem, jaký má Trey vytetovaný.

Musírre zjistit, co ví“

Eddie slyšel o Sonině únosu poprvé, ale nevyptával se na nic dalšího, ani na to, jak vím, kde je. Věděl, že poslední dobou byla v nebezpečí, takže m i moje oznámení stačilo. Netušila jsem, co se bude dít, až Treye probudí, ale protože já budu mít příležitost si s Treyem promluvit až ráno, miselijsrre odněkud začít „Dobře,“ řekl Eddie., Jdu na to. Pak ti zavolám“

Zavěsili jsme a já jsem potlačila zívnutí „Nic víc už nezmůžeme. Doufejme, že Eddie něco zjistí.“

,3 y b by lepší, kdyby u toho Treye nezmlátil,“ poznamenal Adrian Zavrtěl se na sedadle spolujezdce, což byb známkou toho, že je takhle pozdě v noci už taky unavený. Z vampýriho nočního režimu vypadl už dávno. „To ale může omezit informace, který z něj dostane.“

Ušklíbla jsem se., Jestli je do toho Trey nějak zapletený, tak určitě nechci, aby m i to jen tak prošb. Ale přitom.., tomu nemůžu uvěřit.“

„Lidi se obelhávají neustále. Podívej se na sebe. Myslíš, že Trey ví, že patříš k tajný společnosti, která pomáhá tajit existenci vampýiů před světem?“

„Vlastně… ano.“ Zastavila jsem, protože padla červená, a vzpomínala na Treyovo podivné chování „Ví, že Jill je Morojka, tím jsem si skoro jistá. Nevšiml si toho hned, ale jakmile sito uvědomil, neustále mi připomíná, abych ji držela v utajení Apo útoku na Soňu řekl mně, abych byla opatrná.“ Začínab mi to docházet a byto to děsivé. „On to ví Věděl, že kamarádím se Soňou. Nejspíš věděl i o tom útoku, a nic ni neřekl!“

„To mě nepřekvapuje, když jeho skupina pracuje proti tvojí“ Adrian promluvil o něco něžněji , Jestli ti to uleví, vypadá to, jako by se v něm svářily zájmy, když se tě snažil varovat.“

„To nevím Ach, Adrianě.“ Zastavila jsem před jeho domem a uviděla žlutého mustanga, jak září v pouličním osvětlení Nechal jsi auto venku. Máš štěstí že ti ho neodtáhli“

„Popojedu s ním,“ řekL , A nekoukej na mě takhle. Bude to v okruhu kifometiu Neporuším tvoje pravidla.“

„Hlavně buď opatrný,“ zamimlala jsem

Otevřel dveře od Latte a zadíval se na mě. „Určitě se chceš vrátit do školy? Budeš tam zavřená až do rána.“

„Do té doby toho stejně moc dělat nemůžu. Chci tam být, abych se co nejdřív sešla s Treyem Prozatím misím spoléhat na Eddieho.“

Adrian vypadal, že se m i moc nechce odejít, ale nakonec přikývL „Kdybys něco potřebovala, zavolej. Budu se snažit se Soňou spojit ve snech. Zatím se to nedařilo.“

Jednou ze znepokojivých schopností uživatelů éteru je to, že můžou vstupovat do snů jiných lidí Neznamená to jenom, že nespi?“

„Buď to, anebo je zdrogovaná.“

Ani z jedné možnosti jsem radost neměla. Naposled se na mě dlouze zadíval a odešeL Vrátila jsem se do Amberwoodu, kde mi u vjezdu jen mávl rozespalý student na stráži a nic nekomentoval. Paní Weathersová šla domů už dávno a její noční kolegyně se příliš nestarala o to, kdy přijdu a odejdu. Cestou do schodů mi zazvonil telefoa Eddie.

„Trvalo to věčnost, ale konečně se ni podařilo probudit jeho spolubydlícího,“ oznámil n i ,A ? ‘

N ení tu. A včera v noci tu asi taky nebyL Nějaká naléhavá rodinná záležitost.“

Nezmínil se, kdy se vrátí?“ Už se ni začínalo rýsovat, že všechny ty Treyovy „rodinné záležitosti“ jsou mnohem záludnější než jsem předpokládala. A taky jsem už byla přesvědčená, že není jediný, koho zdobí sluneční tetování

N e .“

Tu noc jsem usínala a vzápětí se hned zase probouzela. Magie mě vyčerpala, ale bála jsem se o Soňu natolik, že jsem se nedokázala zcela poddat únavě. Pořád jsem kontrolovala mobil a obávala se, že jsem zmeškala nějaký důležitý hovor, přestože jsem mela hlasitost na maximum Nakonec jsem to vzdala a vylezla z postele pár hodin předtím, než otevřeli jídelnu na snídani Než jsem se osprchovala, oblékla a zapnula kávovar, kanpus už byl v plném provozu. Ne že by mi to byto k něčemu dobré.

Zavolala jsem ke Spenceroví abych zjistila, jestli je Trey v práci Nečekala jsem, že ho tam zastihnu, ale byla to dobrá záminka, abych se přesvědčila, jestli tam posledních pár dní vůbec byL NebyL Potom jsem zavolala Stantonové a ohlásila Sonino zmizení Pověděla jsem jí že máme stopu, která spojuje s tovei vampýrů mého spolužáka, a že Soňu nejspíš drží někde za městem Nerozváděla jsem, jak to vím, a Stantonovou zcela zaujal únos, takže se už moc nevyptávala.

U snídaně jsem v Západní jídelně objevila svou „rodinu“ s Mikou Eddieho, Angelirrin a Jillin ustaraný výraz ni napověděl, že o Soně vědí Mika o něčem vesele rozprávěl a já měla dojem, že jeho přítomnost brání ostatním debatovat o tom, co je opravdu trápí Když se Mika obrátil k Eddieiru, aby se ho na něco zeptal, naklonila jsem se k Jill a zašeptala:, Ať jde pryč.“

„M ám mu říct, aby odešel?“ pošeptala n i

, Jestli to jinak nepigde. Nebo běž s ním“

, Ale já chci…“

Když se k ní Mika znovu otočil, skousla si ret Tvářila se nešťastně, ale za okamžik nasadila odhodlaný výraz, jaký jsem u ní často vídala. Kývla směrem k Mikovu talíři „Hele, už to dojíš? Potřebuju něco probrat se slečnou Yamaniovou. Půjdeš se mnou?“

Mika se rozzářil. Samozřejmě.“

Jakmile se ti dva vzdálili obrátila jsem se k Eddierru a Angeline. N ějaká stopa po Treyovi?“ zeptala jsem se.

N e ,“ odpověděl Eddie. „Ráno jsem se po něm sháněl znovu Jeho spolubydlící už mě začíná nesnášet To rru asi nemůžu mít za zlé.“

, Já se z toho zblázním! “ Nejradši bych tloukla hlavou o zeď., Jsme už tak blízko, a přitom úplně bezmocní Každá uplynulá ninuta rrůže být Sorrina poslední“

Zašklebil se. „Víme určitě, že je živá?“

„V noci ještě byla,“ řekla jsem

Eddie i Angeline se na mě ohromeně zahleděli , Jak to vis?“ zeptala se Angeline.

N o , eh m .. Já… No to snad ne! “ Zírala jsem za Eddieho a poklesla ni čelist. „Tamhle je Trey!“

Do jídelny právě vešel Trey se zarudlýma očima. Vlhké vlasy vypovídaly, že se před chvilkou sprchoval, ale jeho modřiny a škrábance už jsem nadále nemohla přičítat fotbalu

Eddie se dal do pohybu dřív, než jsem stačila říct cokoli dalšího. Angelině a já jsme ho rychle následovaly Tak trochu jsem očekávala, že se Eddie do Treye hned pustí Namísto toho nu ale zastoupil cestu, a zabránil n u tak zařadit se do fronty v jídelně. Přiběhla jsem právě včas, abych slyšela, jak mu Eddie říká: „Dneska žádná snídaně. Půjdeš s námi“

Trey začal protestovat, ale pak si všiml mě a Angelině. V tu chvíli přišla i JiD, která se evidentně Miky ?bavila někde cestou Trey se zatvářil smilně - skoro až poraženecky - a znaveně přikývl „Pojďme ven“

Sotva jsme vyšli ze dveří, Eddie Treye popadl a přirazil ho zády ke zdi budovy. „Kde je Soňa Karpová?“ vyštěkl Eddie. Trey se pochopitelně tvářil překvapeně.

Eddie byl štíhlý a silný, ale většina lidí jeho sílu podceňovala.

„Eddie, nech toho!“ sykla jsem a nervózně se rozhlédla kolem Taky bych s Treyem nejradši zacházela takhle, ale moc daleko bychom se nedostali, kdyby nás nějaký profesor načapal, jak šikanujeme jiného studenta.

Eddie uvolnil sevření a ustoupil od Treye, ale oči se nu stále nebezpečně leskly. „Kde je to odlehlé místo, kde ji držíte?“

Zdálo se, že to Treye probralo z jeho otupělosti ,Jak o tom víte?“

„Budeme ti pokládat otázky,“ řekl Eddie. Treye už se znovu nedotkl, ale jeho blízkost a postoj nenechávaly nikoho na pochybách, že kdyby byb třeba, uchýlil by se k extrémnějšímu postupu. ,Je Soňa naživu?4

Trey zaváhal a já jsem napůl očekávala, že popře, že něco ví ,A-ano. Prozatím“

Eddie se znovu vrhl vpřed, popadl Treye za košili a přitáhl si ho blíž. „Přísahám, že pokud na ni ty nebo tví ujetí kumpáni vztáhnete ruku…“

„Eddie,“ varovala jsem ho.

Na okamžik se ani nepohnuL Pak neochotně pustil Treyovu košili, ale nevzdálil se od něj. „Treyi“ začala jsem stejně rozumným tónem, jaký jsem právě použila na Eddieho. Koneckonců jsme s Treyem přece kamarádi ne? „Musíš nám pomoct. Prosím, pomoz nám najít Soňu“

Zavrtěl hlavou Nemůžu, Sydney. Je to i pro vaše dobro. Ona představuje zb. Nevím, jaký trik na vás použila, nebo co je to za iluzi že dokáže maskovat svou skutečnou identitu, ale nesmíte jí věřit. Obrátí se proti vám Nechte nás - nechte nás dělat, co musíme.“

Všechna jeho sbva přesně odpovídala propagandě Bojovníků. Ale něco ve způsobu Treyovy promluvy spolu s řečí těla mi napověděb, že se s tím tak docela neztotožňuje. Všichni si ze mě utahuji že si nedokážu správně zařadit společenské náznaky, ale teď jsem si byla téměř jistá, že Trey tak docela nesouhlasí s tím, co po něm ta skupina chce.

„Tohle přece nejsi ty, Treyi“ pověděla jsem n u „Znám tě dost dobře na to, abych to mohla tvrdit Ty bys nezabil nevinnou ženu“

N ení nevinná.“ A byb to tu zas-sm ěs emocí Pochyby. „Ona je stvůra. Ty o nich víš. Víš, čeho jsou schopní Ne takoví jako ona,“ kývl hlavou směrem k JflL „Ale ti druzí Nemrtví“

„Vypadá Soňa jako nemrtvá?“ zeptal se Eddie. „Viděls u ní červené oči?“

N e ,“ uznal Trey. ,A b máme další hlášení Od svědků, kteří ji viděli v Kentucky. Hlášení o jejích obětech.“

Byb těžké zachovat si klidný výraz Soňu jsem viděla na vlastní oči když ještě bývala Strigpjkou Byla děsivá, a kdybychom jí já a moji společníci dali sebemenší šanci zabila by nás. Je těžké smířit se s tím, že když se někdo promění ve Strigpje, neovládá svoje smysly ani duši Ztrácí svou lidskost - nebo co to mají Morojové - a už není stejný jako dřív. Soňa tehdy dělala opravdu příšerné věci ale tou stvůrou teď už nebyla.

„Soňa se změnila,“ řekla jsem „Už není jednou z rích.“

Trey přimhouřil oči „To není možný. Podvedla vás. Je to nějaká…, já nevím.., černá magie.“

„Takhle se nikam nedostaneme,“ prohlásil Eddie. „Zavolej Dimitnjovi Když na něj budeme dva, dostaneme z něho, kde ji schovávají Vbupal jsem se do vězení Dostat se do nějakého odlehlého objektu nemůže být o moc těžší“

„Myslíš?“ Treyovým obličejem se mihl smutný úsměv. „To nisto je obehnáno elektrickým pbtem a pohybuje se tam plno ozbrojených iružů Navíc je objekt výborně zabezpečen Nemůžete tam jen tak napochodovat.“

,Proč je pořád naživu?“ zeptala se Angelině. Rychle si uvědomila, jak podivně to vyzněb, a tak honem pokračovala. „Teda… jsem ráda, že je naživu Ale když si myslíte, že je tak zlá, proč jste s ní ještě neskoncovali?“ Podívala se na moje kamarády a na m ě., Promiňte.“

„To je dobrá otázka,“ ujistil ji Eddie.

Treyovi trvab dbuho, než odpověděl. Měla jsem dojem, že je na vážkách, jestli zachovat tajemství svojí skupiny, nebo ospravedlnit před námi svoje činy.,Protože nás všechny podrobili zkoušce,“ řekl nakonec., Aby určili kdo stojí za to, aby ji zab i“

„Můj bože,“ vyjekla JAL

„Tak odtud ty tvoje modřiny a šrámy,“ poznamenala jsem Moje obavy, že jde o domácí násili nakonec nebyly tak daleko od pravdy. „Soutěžíte o to, kdo zabije ženu, která vám nic neudělala.“

„To neříkej!“ vykřikl Trey. N ení nevinná.“

, A b ty si tím nejsi jistý,“ opáčila jsem N eb o ano? Copak nevidíš, co jsou ti tví kamarádi bvci zač?“

\ýhnul se odpovědi „Moje rodina to ode mě očekává. Všichni se musíme snažit - hlavně po tom nepovedeným útoku v uličce. Tím jsme přišli o oprávnění ji zabít, a proto nám rada nařídila tyhle zkoušky. Abychom se očistili a dokázali že na to máme.“ Získat „oprávněni‘4 někoho zabít mi připadab zvrácené, ale to ostatni co řekl, n i vzab dech.

„Tys tam byl,44 vypravila jsem ze sebe nevěřícně. „Tam v uličce… Byls to ty! To tys mě tam držel!44 V tu chvíli jsem si uvědomila, jak byl můj útočník překvapen a zaváhal

Treyův výraz ni to jen potvrdil „Věděl jsem, že s nimi kamarádíš. To mi byb jasné, když jsem vás tu všechny viděL Ale vás dva jsem nejdřív neodhadl44 To byb adresováno Eddierru a Angeline. Obrátil se zase ke mně. „Už když jsme se viděli prvně, poznal jsem tvoje tetování Ale nebral jsem to na vědomi protože jsem nevěřil, že bys mohla být do něčeho zapletená jako já. Myslel jsem, že se jen scházíš s neškodnými vampýry, takže jsem nečekal, že u toho ten večer budeš. Nechtěl jsem ti ublížit. To nechci ani teď, takže bys tu záležitost měla nechat plavat.“

„Tohle už mě unavuje,44 řekl Eddie. Byb s podivem, že nu trpělivost vydržela takhle dbuho. „Musíme se tam vbupat a …“

,Počkat, počkat44 V hlavě už se ni rodil nápad - a patřil k těm šílenějším „Treyi řekl js i že Eddie tam nemůže jen tak napochodovat. Ale můžu já?44

„O čem to mluvíš?44 podivil se Trey a tvářil se nechápavě a zároveň podezíravě.

„Víš, co jsem zač. Víš, co dělám“ Trey přikývL N a še dvě skupiny bývaly dřív jedinou Ti chlapi co mě zastavili na ulici dokonce říkali že bychom měli spolupracovat. Bojovníci stojí o zdroje akhynistů“

„Takže co? Chceš výměnný obchod?4 zeptal se Trey a zamračil se.

N e . Chci jenom mluvit s tou vaší radou Chci jim vysvětlit, proč Soňa není… teda proč nevypadá jako dřív. Jeden Moroj ovládá jistý druh magie a klidně by vám to mohl i předvést…“

N e ,44 přerušil mě okamžitě Trey. „Žádného z nich by dovnitř nepustili Tolerujeme je, ale to je všechno. Nepustili by tam ani ty tvoje hybridy.44 Opět tím mM Eddieho a Angeline. Nikdy jsem neslyšela tohle označeni ale význam mi byl jasný.

„Fajn,“ řekla jsem , Jenom lidi Já jsem čbvěk. Tvoje skupina chce spolupracovat s mojí skupinou Tak mě tam vezni s sebou Beze zbraně. Promluvím si s vašimi vůdci a …“

„Sydney, ne,“ zaprotestoval Eddie. Nemůžeš tam jít sama! Proboha, vždyť chtěli Soně useknout hlavu A pamatuješ, co říkal Clarenee o radikálech, kteří ho pronásledovali?“

,JJdem neubližujeme,“ ujistil ho neústupné Trey. „Bude v bezpečí“

„Věřím ti,“ pověděla jsem nxi „A vím, že bys nedopustil, aby se ni něco stah. Copak nejsi zvědavý, co se stalo se Soňou, že se změnila? Nemůžeš na chvilku připustit, že se tvoji lidé spletli? Říkáš, že Moroje tolerujete. Ona je jednou z nich. Vysvětlím ti to. Nežádám tě o nic víc než o možnost si s nimi promluvit.“

, A ať zaručí, že budeš v bezpečí,“ dodala Angeline. \ýpadala stejně pobouřeně jako Eddie. Ten přikývL „\y si potrpíte na čest a takový věci, co? Takže nám slib, že Sydney bude v bezpečí“

„Díky cti jsme tím, čímjsme,“ řekl Trey., JCdyž slíbíme, že bude v bezpečí, pak taky bude.“

„Tak je o to požádej,“ naléhala jsem na něj. „Prosím Uděláš to pro mě? Jako můj kamarád?4

Trey se zatvářil bolestné. Už dřív mi naznačoval, že je mým dlužníkem za to, jak jsem minulý měsíc pomohla odhalit zločince, kteří prováděli magická tetování Tím by se cítil zavázán každý kamarád, natožpak takový, co si potrpí na čest Samozřejmě jsem ale věděla, že tady jde o víc než jen o čest S Treyem jsme byli přátelé a měli jsme toho společného víc, než jsem si myslela. Oba patříme ke skupinám, které chtějí ovládat naše životy, a často se to děje způsobem, jaký se nám nelíbí Oba máme dominantní otce. Kdybychom s Treyem neměli naprosto opačné cíle, jistě bychom se tomi zasmáli „Zeptám se,“ řekl Trey. Měla jsem dojem, že taky uvažuje o tom, co všechno máme společného. „Protože jsi to ty. Ale nic ti nemažu slíbit“

„Tak se zeptej hned,“ zavrčel Eddie. „Nemáme času nazbyt. A hádám, že Soňa taky ne.“

Trey to nepopřeL Zaváhala jsem, jestli je to dobré rozhodnutí Co se stane, když teď Treye pustíme z dohledu? Nebylo by lepší, kdybychom ho odtáhli k I>imitnjovi?

A Soňa… Kolik časují ještě zbývá?

„Hned,“ zopakovala jsem Treyovi „Musíš se s nimi spojit hned. Nechoď na vyučování“ To byto pravděpodobně poprvé a naposled v životě, kdy jsem něco takového vypustila z pusy.

„Slibuju,“ souhlasil Trey., Navolám jim hned.“

Zvonění ukončilo náš rozhovor. Ale věděla jsem, že kdybychom měli možnost okamžitě Soňu zachránit, všichni moji kamarádi by okamžitě odešli z kampusu Treye jsme nechali jít. Zamířil ke své koleji, a ne na vyučování Angeline - které její trest čerstvě vypršel - odešla s JflL Já a Eddie jsme se vydali na hodinu historie.

„To byla chyba,“ řekl a s pochmurným výrazem sledoval vzdalujícího se Treye. „Klidně teď může zmizet a my přijdeme o možnost získat Soňu zpátky.“

„Určitě to neudělá,“ řekla jsem „Znám Treye. Je to hodný kluk. I když si myslí, že Strigpje je třeba vyhladit, ohledně Soni si není stoprocentně jistý. Udělá, co bude moct. Mám dojem, že je teď rozpolcený a neví, jestli věřit vlastním očím, nebo tonu, co do něj po celý život vtloukali“

Nepřipomíná ti to někoho? ozval se můj vnitřní hlas.

Tak trochu jsem doufala, že ni Trey sdělí odpověď hned - řekněme na hodině chemie. Ale nedorazil a neobjevil se ani po zbytek vyučování Předpokládala jsem tedy, že to potrvá déle. Moje celodenní trpělivost byla večer odměněna textovkou od něj. Pořád na tom dělám Někteří jsou ochotní si promluvit, jiní potřebují další přesvědčování

Když jsem esemesku ukázala Eddierru, nepovažoval ji za podstatný důkaz, ale na druhou stranu byl toho názoru, že kdyby Trey uprchl z města, neozval by se už vůbec. Eddie se chtěl sejít s Dinitnjem a probrat s ním nový vývoj situace, a tak jsme se rozhodli, že do města zajedeme všichni Svolala jsem rodinu s tím, že se sejdeme za půl hodiny před Východní kolejí Jill dorazila jako první Jakmile mě uviděla, zarazila se.

„Teda, Sydney…, tvoje vlasy.“

Vzhlédla jsem od telefonu, protože jsem zrovna psala Braydenovi, že tenhle víkend nemám čas. „Co je s nimi?“

, Jak je máš hezky do vrstev. Dokonale ti doplňují obličej.“

Už zase mě sledovala tím divným pohledem N o jo,“ řekla jsem a doufala, že změní téma. , Je to dobrý sestřih Omlouvám se, že jsme se předtím miseli zbavit Miky.“

Trvalo jí pár vteřin, než se vzpamatovala z transu, do něhož ji přivedly moje vlasy. „To nic, to je v pořádku Stejně je to teď mezi námi trochu nahnutý.“

,Jak to?“ Mika působil veseleji, než když jsem ho viděla naposled., Pořád máte problémy?“

N o… asi spíš já. Mám ho fakt ráda. Ráda jsem s ním a jeho kamarády. Ale pořád si misím připomínat, že mezi námi nesni k ničema dojít. Jako třeba dneska ráno.

Pohybujeme se ve světě, do kterého on nepatří A já nesnáším, že mu musím lhát nebo ho držet stranou od svých aktivit Měla bych to udělat doopravdy - ukončit to s ním Vím, že už jsem to říkala, ale tentokrát to myslím vážně.“

, Jestli to uděláš, poskytneme ti oporu,“ ujistila jsem ji Myslela jsem to vážně, ale nebyla jsem si jistá, co bych jí měla říct, kdyby pak za mnou přišla ubřečená.

Možná bych měla najít nějakou knihu o technikách vhodného rozchodu, než se k tomu odhodlá.

Obličejem se jí mihl úsměv. „Vis, co je zvláštní? Nechci střídat kluky jako ponožky a na Mikovi n i pořád záleží, ale začínám si všímat, jak bezva je Eddie.“

,Je skvělý,“ souhlasila jsem

„Moroje odrazují od vztahů s dhampýry, když jsou starší, ale teď… Znám pár takových, co se dali dohromady na Akademii svátého Vladimíra“ Zahanbeně se zasmála., Já vím, já vím .. Neměla bych o tom ani uvažovat. Nechci mít víc kluků zároveň. Ale stejně… čím víc si Eddieho všímám, tím víc misím uznat, jak je statečný a sebejistý. Udělal by pro nás cokoli Je jako nějaký hrdina z knížky, akorát ve skutečným životě. Ale je tak oddaný svojí práci, že by o někoho jako já určitě neměl zájem Nemá čas na randění“

„Vlastně si myslím, že by o tebe měl veliký zájem,“ řekla jsem

Vykulila oči „Vážně?“

Nejradši bych jí řekla všechno. Namísto toho jsem ale pečlivě volila slova, protože jsem nechtěla odhalit jeho tajemství Navíc ni už dřív říkal, že svoje osobní záležitosti si vyřeší sám ,Pořád mluví o tom, jak jsi chytrá a šikovná. Myslím, že by torna určitě byl naktoněa“ A taky mluvil o tom, jak pro ni není dost dobrý, ale to jsem Jill neřekla, aby ji to neodradilo.

Tvářila se zamyšleně a už k to m i nic neřekla. Zanedlouho se objevil Eddie s Angeline. Zajeli jsme do města, Jill s oběma dhampýry jsem vysadila u Adriana a sama si šla vyřídit pár věcí Cekání na Treye mě močilo, takže jsem potřebovala nějaké rozptýlení Navíc už mi docházely některé alchymistické potřeby a chtěla jsem si doplnit zásoby, než napochoduju do tábora Bojovníků.

Když jsem končila s nakupováním, zazvonil ni telefon. Volal Trey. Vyšla jsem z obchodu s bylinkami, abych si hovor v klidu vyřídila.

„Dobře,“ řekl „Můžeš přijít. Dneska večer se s tebou sejdou - ale jenom s tebou“

Zmocnila se mě úzkost i vzrušení Dnes večer. Připadalo mi to překvapivě brzo, ale přitom jsem to přesně tak chtěla. Musíme odtamtud Soňu dostat.

„Výzvednu tě v sedm a zavezu tě tam,“ pokračoval Trey. , A taky… Moc se omlouvám, ale budu ti moset zavázat oči A přesvědčit se, že nás nikdo nesleduje.

Pokud se vydají za námi, všechno padá.“

„Chápu,“ řekla jsem Moje dobrodružství bude se zavázanýma očima ještě děsivější „Budu připravená. Děkuju ti, Treyi“

, A taky chceme vrátit ten meč,“ dodal ještě.

Domluvila jsem se s ním, že mě vyzvedne uAdriana, jelikož j sem měla tušení, že I>imitnj a Eddie ni toho budou chtít předtím hodně povědět. Zavolala jsem jim hned, jak jsem dotelefonovala s Treyem, abych je na to připravila. Taky jsem zavolala Stantonové. Měla jsem se jí ozvat už dřív, ale chtěla jsem nit nejdřív definitivní vyjádření od Treye.

Nelíbí se mi, že tam půjdete sama,“ řekla n i , Ale zdá se ni nepravděpodobné, že by vám ublížili Opravdu se zdá, že lidem neubližují - konkrétně nám A pokud existuje možnost, že odtamtud Karpovou dostanete… Ušetřilo by nás to nepříjemností s Moroji“ Tón jejího hlasu ni napověděl, že ačkoli je přesvědčená, že budu v bezpečí, ohledně Soni už tak optimistická není ,JBud’te opatrná, slečno Sageová.“

Když jsem dorazila k Adriánovi, panovalo tam napětí Dinitrij, Eddie i Angeline byli jako na tmí, nejspíš proto, že byli z téhle akce vybučeni Adrian kupodivu vypadal taky rozrušeně, ale nemohla jsem přijít na to proč. Jill ho zaujatě sledovala a vzájemně na sebe zírali Bezpochyby mezi nimi probíhala komunikace beze sbv, jen poutem Adrian nakonec odvrátil zrak, jako by chtěl konverzaci ukončit. Jill si povzdechla a vydala se do kuchyně za ostatními Začala jsem mluvit na Adriana, ale Eddie mě přeruš! „Zrovna probíráme, jestli ti máme s sebou dát zbraň, nebo ne,“ objasni „Odpověď zní ne,“ odpověděla jsem okamžitě.,Prosím tě, chtějí n i zavázat oči Myslíš, že mě neprohledají, jestli u sebe nemám zbraň?“

„Musí existovat nějaký způsob,“ vbžil se do toho Dinitrij. Jelikož jsme byli v klimatizovaném bytě, měl na sobě kabát Nemůžu tě tam nechat jít bezbrannou“

N ic ni nehrozí,“ ujistila jsem ho a měla jsem dojem, že celý den opakuju dokola totéž ,Možná jsou to šílenci, ale Trey tvrdí, že když dají sbvo, dodrží ho.“

„Soňa takovou záruku ovšem nemá,“ připomněl mi Dinitrij.

„Žadrá zbraň m nepomůže ji zachránit,“ opáčila jsem ,Jen můj rozum A tím jsem vyzbrojená dostatečně.“

Dhampýři se pořád netvářili spokojeně. Znovu se mezi sebou začali dohadovat, tak jsem je nechala a šla se napít vody. Adrian na mě z obýváku houkl: „Máš tam dietní colu.“

Otevřela jsem lednici Byla plná plechovek s limonádami a tolik jídla jsem tam taky nikdy neviděla. Další výhoda štědrosti Nathana Ivaškova. Vzala jsem si dietní colu a přisedla k Adriánovi na g^uč.

„Díky,“ řekla jsem a plechovku otevřela. „Tohle by překonala už jedině zmrzlina.“

Povytáhl obočí „Zhrzlina? To ni zní nebezpečně jako dezert, Sageová.“

„Taky že je,“ uznala jsem To přízemní téma mě uprostřed napětí uklidňovab. „Můžeš za to ty, žes včera začal o zmrzlině. Teď na ni nedokážu přestat myslet. Včera jsem šiji po večeři chtěla dát, ale Brayden mi to rozmluv! To je nejspíš ten důvod, proč jsem zmrzlinou čím dál posedlejší Stab se ti to někdy? Ze když něco nemůžeš nit, toužíš po tom tím víc?“

„Ano,“ řekl hořce. „Stává se ni to neustále.“

, A proč jsi tak skleslý? Taky myslíš, že bych měla nit zbraň?“ U Adriana se dab jen těžko odhadnout, z čeho pramení jeho nálady.

N e . Chápu tě a myslím, že máš pravdu,“ řekl „Teda ne že by se mi líbib, že tam vůbec jdeš.“

,Musím pomoct Soně,“ namítla jsem

Prohlížel si mě a usmíval se ., Já vím Kéž bych tak mohl jít s tebou“

„Vážně? Chránil bys mě a odnesl pryč, jak jsi sliboval včera v noci?“ poškádlila jsem ho.

„K dyb y to byb třeba. Tebe i Soňu Každou z vás bych si přehodil přes jedno rameno. Mužný, co?“

Nesmírně,“ přitakala jsem a byla ráda, že už zase vtipkuje.

Pobavení ho ale okamžitě přešb a zase zvážněL „Můžu se tě na něco zeptat? Co je děsivější vydat se do doupěte šílených lidských vrahů, nebo být v bezpečí s potrhlými vampýry a pobvanpýry? Vím, že vy alchymisti s námi hodně přicházíte do styku, aleje bajalita k vlastní rase opravdu tak silná, že… že nezáleží na tom, o koho konkrétně jde?“

To byla od Adriana překvapivě hluboká myšlenka. O něčem podobném jsem uvažovala, když jsem sestupovala do bunkru alchymistů za Keithem Vzpomněla jsem si, jak jeho otci byb jedno, že má nemorálního syna, pokud to znamenab, že Keith nemá dobré vztahy s vampýry. Taky jsem si vzpomněla na útok v uličce a na to, jak Bojovníci nechtějí slyšet jinou pravdu než tu svou A nakonec jsem se podívala do kuchyně na dohadující se dhampýry. Dál pokračovali v úvahách, jak bez ohledu na riziko udržet Soňu a mě v bezpečí

Obrátila jsem se zase na Adriana. „Vybrala bych si vampýry. Loajalita k vlastními druhu až tak daleko nesahá.“

Adriánův výraz se změnil, ale nevěnovala jsem tomi příliš pozornosti Ohromib mě zjištění, že to, co jsem právě řekla, by alchymisté považovali za velezradu Eddie s Angeline odešli, aby všem přinesli večeři Půjčila jsem jim svoje auto pod podmínkou, že bude řídit Eddie. Zatímco byli pryč, Dinitrij se mě pokoušel naučit další techniky sebeobrany, ale byb těžké se něco naučit za tak krátkou dobu Pořád jsem měla na paměti Wolfovo varování, abychom se vyhýbali nebezpečným místům Co by asi řekl na to, že se vydám do doupěte ozbrojených bvců vampýrů?

Eddie s Angeline se vrátili naštvaní, že jim to v restauraci tak dbuho trvab. „Už jsem si myslel, že se nestihneme vrátit včas,“ poznamenal Eddie. „Bál jsem se, že se před svým úkolem ani nenajíš.“

„Ani nevím, jestli mám vůbec chuť k jídlu,“ přiznala jsem Přes svoje předchozí statečná sbva jsem začínala být pěkně nervózní „Klíčky si nech pro případ, že bys ještě potřeboval auto.“

Došel s nimi k mojí kabelce a hodil je do ní „Určitě?“

„Určitě.“

Pokrčil rameny a znovu klíčky vyfovl Adrian ho pozoroval přimhouřenýma očima a vypadal, že je naštvaný. Dneska už jsemjeho nálady nestíhala sledovat Zvedl se a došel k Eddieim Po chvilce poodešli stranou a vypadab to, že se šeptem dohadují o něčem, co vyžadovab několik pohledů na mě. Všichni ostatní se tvářili spokojeně a náhle probírali běžná témata. Těkala jsem pohledem mezi oběma skupinkami a měla jsem dojem, že mi uniká něco důležitého.

Přesně v sedm ni zavolal Trey a řekl, že na mě čeká před domem Vstala jsem, vzala meč a zhluboka se nadechla „Držte mi palce.“

„Vyprovodím tě,“ nabídl se Adrian

,Adrianě,“ varoval ho Dinitrij.

Adrian obrátil oči v sbup., Já vím, já vím Bez obav. Slíbil jsem to.“

Co slíbil? Nikdo už to nerozváděL Vzhledem k tomu, že Adrian bydlel v přízemí, moc daleko mě nevyprovázeL Když jsme vyšli ven, chytil mě za paže. Zachvěla jsem se z toho doteku i z toho, jak byb to gesto nečekané. Něhu projevoval obvykle jen vůči JAL

„S ageová,“ osbvil mě. „Vážně buď opatrná. Nehraj si na hrdinku, od toho jsou mezi námi jiní A … ať se stane cokoli, chci, abys věděla, že jsem nikdy nepochyboval o tom, co děláš. Jsi chytrá a statečná.“

„Mluvíš, jako by už byb po všem a já selhala,“ řekla jsem

N e , ne. Já j e a .. Chci, abys věděla, že ti důvěřuju“

„Fajn,“ řekla jsem trochu nechápavě. Znovu jsem měla dojem, že mi něco zatajili ,JDoufim, že můj plán vyjde.“

Potřebovala jsem se vzdálit z Adrianova dosahu, ale nedokázala jsem se k tomu přimět Z jakéhosi důvodu jsem váhala. U něj jsem nacházela bezpečí a útěchu Až odejdu, bude to skutečně, jako bych vkročila do lvího doupěte. Zůstala jsem s Adriánem ještě chvilku a pak jsem se vymanila z jeho sevření ,Prosím tě, buď opatrná,“ zopakoval „V pořádku se vrať.“

„Vrátím“ Z momentálního popudu jsem si sundala z krku svůj zlatý křížek a vtiskla mu ho do dlaně. „Tentokrát už si ho opravdu nech. Drž ho v ruce, dokud se nevrátím Když se o mě budeš bát, podívej se na něj a uvědom si, že se pro něj misím vrátit. Výborně se totiž hodí k neutrálním barvám“

Obávala jsem se, že mi ho zase hned vrátí, alejen přikývl a pevně sevřel křížek v dlani Odešla jsem a bez křížku si připadala trochu zranitelná, ale douíala jsem, že aspoň Adrian se teď bude cítit lip. Moje nervozita ni najednou připadala nepodstatná. Chtěla jsem, aby byl v klidu Adrian V Treyově autě jsem usedla na sedadb spolujezdce a hned jsem nu předala meč. Trey vypadal, že je ve stejně mizerném rozpobžení jako předtím „Určitě to chceš podstoupit?“

Proč se mě na to všichni pořád ptají , Ano. Určitě.“

„Dej ni svůj mobiL“

Podala jsem mu ho a on ho vypnuL Zase ni ho vrátil a podal ni taky šátek. „Věřím ti že si ho uvážeš sama.“

„Díky.“

Začala jsem si ho uvazovat, ale předtím jsem se ještě naposledy ohlédla k donxi Adrian tam pořád stál s rukama v kapsách a ustaraným výrazem Když viděl, že se po něm ohlížím, přiměl se k úsměvu a pozvedl ruku… Zamával? Požehnal mi? Nevěděla jsem, ale rrěla jsem z toho dobrý pocit Poslední věc, kterou jsem viděla, byl záblesk zlatého křížku ve slunečním světle. Pak jsem si zavázala oči

Ponořila jsem se do tmy.

21. kapitola

Viděla jsem filmy, kde lidé se zavázanýma očima díky jakénxisi vrozenému smyslu pro pohyb a směr poznali, kam jedou. Já to ale nepoznala. Po několika zatáčkách už jsem nevěděla, kde v Palm Sprirgs se nacházíme - a navíc jsem měla podezření, že Trey si trochu zajel, aby se přesvědčil, že nás nikdo nesleduje. Byla jsem si jistá jen jednou věcí - že jsme se dostali na dálnici I-10, protože jsem cítila volnou silnici Ale netušila jsem, jakým směrem po ní jedeme, a ani jsem nevěděla přesně, kolik času už trávíme na cestě.

Trey se ke konverzaci příliš neměl, a kdykoli jsem nxi položila nějakou otázku, odpovídal jen stručně. „Kdy ses dal k lovcům vampýrů?“

„K Bojovníkům světla,“ opravil m ě., A už jsem se mezi ně narodí“

„Tak proto jsi pořád mluvil o tlaku rodiny a že toho od tebe příliš očekávají, že jo? Proto se tvůj táta tak stará o tvoje sportovní výkony.“

Treyovo mlčení jsem si vyložila jako souhlas. Pokračovala jsem dál, abych získala co nejvíc informací ,Jak často se scházíte? To máte vždycky takové brutální zkoušky?“ Až donedávna nic nenaznačovalo, že by se Treyův život lišil od jakéhokoli jiného studenta sportovce, který má dobré známky, práci a aktivní společenský život. Jak jsem tak uvažovala o tom, co Trey obvykle dělá, nedovedla jsem si představit, že má vůbec nějaký čas na Bojovníky.

Nescházíme se pravidelně,“ řekl N eb o aspoň ne rry na mojí úrovní Cekáme, až nás někdo zavolá, většinou kvůli torní, že se chystá lov. Nebo někdy pořádáme soutěže, abychom prověřili svoje síly. Naši vůdci cestují po světě, takže Bojovníci pocházejí z různých míst, aby byli připravení“

„Připraveni na co?“

N a den, kdy skoncujeme s vampýry.“

, A ty vážně věříš, že tenhle lov je nej lepší způsob? Jsi přesvědčený, že je to správné?“

„Vidělas je někdy?“ zeptal se. „Ty zlé nemrtvé vampýry?“

„Pár už jsem jich viděla.“

, A nemyslíš, že by měli být zničeni?“

„O tom ale nemluvím Strigoje v lásce nemám, to mi věř. Snažím se tě jen přesvědčit, že Soňa není jednou z nich.“

Další mlčení

Nakonec jsem měla dojem, že jsme sjeli z dálnice. Jeli jsme ještě chvíli pak auto zpomalilo a odbočib na štěrkovou cesta Zanedlouho jsme zastavili a Trey stáhl okýnko.

„To je ona?“ zeptal se neznámý m iž

, Ano,“ odpověděl Trey.

„Vypnul jsi její mobil?“

„Ano.“

„Tak ji vezni dovnitř. Ještě ji prohledají“

Uslyšela jsem, jak se se skřípěním otevírá brána, a pak jsme pokračovali po štěrkové cestě, z níž jsme po chvíli odbočili na jinou, která působila jako z udusané hlíny.

Trey zastavil a vypnul motor. Otevřel dveře a v tutéž chvíli někdo jiný otevřel moje dveře. Kdosi mi položil ruku na rameno a postrkoval mě vpřed.

N o tak, padej.“

„Opatrně s ni“ varoval ho Trey.

Vedli mě z auta do budovy. Když za mnou zaklaply dveře a zacvakl zámek, konečně mi sundali šátek z očí Stála jsem v neútulné místnosti s nedodělanými sádrokartonovými stěnami a holými žárovkami u stropu. Kolem Treye a mě stáli čtyři lidé: tři miži a jedna žena. Všichni vypadali na něco přes dvacet. Dva z nich byli ti iruži co mě překvapili v kavárně. Všichni byli ozbrojení

„Vysyp kabelku,“ řekl Jeff Byl to ten s tmavými vlasy a zlatou náušnicí se starodávným slunečním symbolem Poslechla jsem a vysypala obsah kabelky na improvizovaný stolek tvořený překližkou položenou na dvou tvárnicích. Zatímco se m m probírali vysypaným obsahem, žena mě prošacovala, jestli na sobě nemám odposlouchávací zařízení Měla špatně odbarvené vlasy a tvářila se nabručeně, ale počínala si účinně a profesionálně.

„Co je to?“ Blonďák z kavárny zvedl malý plastikový sáček plný bylinek a sušených květů. Nevypadáš, že bys brala drogy.“

„To je potpourri,“ vyhrkla jsem

„Nosíš v kabelce potpourri?“ dotázal se nevěřícně.

Pokrčila jsem rameny. Nosíme s sebou nejiůznější věcí Ale než jsem sem šla, nechala jsem doma všechny kyseliny a chemikálie.“

Odírávl potpourri jako neškodné a hodil ho na hromadu k ostatním zkontrolovaným věcem, kde už ležela moje peněženka, dezinfekční rrýdb na ruce a jednoduchý dřevěný náramek. Taky jsem si všimla, že na hromadě leží náušnice. Byly to zlaté disky zdobené kamínky a malými spirálami Byly krásné, ale nikdy dřív jsem je neviděla.

Rozhodně jsem kvůli tomu nechtěla zbytečně upoutávat pozornost, hlavně když ta žena vzala rrůj mobil a prohlásila: „Měli bychom ho rozbít.“

„Vypnul jsem ho,“ ujistil ji Trey.

„Může si ho zase zapnout a vystopují nás.“

„To neudělá,“ namítl Trey. Navíc je to trochu paranoidni nezdá se ti? K takovým technologiím ve skutečném životě nemá nikdo přístup.“

„To by ses divfl,“ opáčila.

Natáhl k ní ruku. „Tak ni ho dej. U mě bude v bezpečí Přišla sem v dobré víře.“

Žena na okamžik zaváhala, ale pak Jeff přikývL Trey si strčil irig telefon do kapsy a já mu byla vděčná. Měla jsem v paměti přístroje plno kontaktů, které bych už znovu jen tak nesehnala. Jakmile uznali obsah mojí kabelky za bezpečný, zase mi ji vrátili „Fajn,“ prohlásil Blonďák. „Tak jdeme do arény.“

Aréna? Nedovedla jsem si představit, co všechno se tady nachází Moje vize ve stříbrném talíři ni toho příliš neukázala. Věděla jsem jen, že je to přízemní budova a že vypadá dost ošuntěle. Tahle místnost tomi ostatně taky odpovídala. Pokud o stylu Bojovníků něco vypovídaly jejich staromódní letáky, čekala jsem, že ta jejich ,Lréna“ bude nejspíš g^ráž.

Ale spletla jsem se.

Jako by si Bojovníci světla kompenzovali nedostatky ve svých akcích a vše věnovali téhle aréně. Řekli ni, že její oficiální název zní Aréna božského vyzařování svátého zlata. \ýbudovali ji na pozemku mezi budovami Klidně by se dala nazvat nádvořím Byla veliká a podlahu tvořila udusaná písčitá hlína, jaká byla i na příjezdová cestě. K okázalosti nebo moderně to mělo daleko. Vzpomněla jsem si že se Trey zrrinfl, že Bojovníci přijeli do města tenhle týden.

Dali to tady dohromady hrozně rychle, což bylo působivé. A děsivé. Naproti sobě tam vztyčili dvě rozviklané tribuny s dřevěnými lavicemi Na jedné z nich sedělo asi padesát diváků, většinou nxížů nej různějšího věku Upírali na mě podezíravé, skoro až nepřátelské pohledy. Cítila jsem, jak se jejich zraky prakticky vpíjejí do mého tetování Opravdu všichni vědí o alchymistech a jejich historii? Většinou na sobě měli normální oblečeni jen tu a tam jsem zahlédla, jak se na někom zalesklo něco Druhá tribuna byla téměř prázdná. Seděli tam vedle sebe tři rruži, kteří byli zhruba stejné staří jako můj otec. Měli na sobě žluté róby vyšívané zlatém, které se lesklo v oranžovém světle zapadajícího slunce. Hlavy jim zdobily zlaté helmy se starým slunečním symbolem - kruhem s tečkou uprostřed. Taky mě pozorovali Držela jsem hlavu vztyčenou a douíala, že se mi moc retřesou ruce. Kdybych působila vyděšeně, asi bych Soně příliš nepomohla.

Arénu obklopovaly praporky nejrůznějších tvarů a velikostí Byly vyrobeny z bohaté těžké látky, která mi připomínala středověké tapiserie. Tak staré gevně nebyly, nicméně dodávaly tomi místu na luxusu a obřadnosti Design jednotlivých praporků se dost lišiL Některé vypadaly opravdu historicky a zpodobňovaly stylizované rytíře bojující s vampýry. Z toho pohledu mě zamrazilo. Jako bych se propadla v čase a ocitla se uprostřed skupiny se stejně starou historií, jako je historie alchymistů Jiné byly abstraktnější a zobrazovaly staré alchymistické symboly. Další vypadaly moderně a zdobila je slunce stejná jako Treyovo tetování Uvažovala jsem, jestli modernější zobrazení slunce má nalákat dnešní mladé.

Četou dobu jsem si opakovala: Ani ne týden Tohle všechno vybudovali ani ne za týden. S tímhle vším cestují po světě a jsou okamžitě připraveni provádět soutěže nebo popravy. Možná jsou primitivní, ale to nijak nesnižuje takt, že jsou nebezpeční

Přestože diváci působili drsně, jako nějaká armáda divochů, nezdálo se, že by byli ozbrojeni Zbraně měl jen můj doprovod. Tucet pistolí je na můj vkus až příliš, ale nezbyto mi než doufet, že je nosí spíš pro paráda Došli jsme k prázdné tribuně a Trey se zastavil vedle mě.

„Tohle je nejvyšší rada Bojovníků světla,“ oznámil ni Trey. Pak ukázal na jednoho po druhém „Mistr Jameson, mistr Angeletti a mistr Ortega. Tohle je Sydney Sageová.“

„Buď vítána, sestřičko,“ prohlásil mistr Angeletti vážným tónem Měl dlouhou rozeženou bradku „Uplynuto už více než dost času, aby se vztahy našich skupin zahojily. Kdybychom odsunuli stranou vzájemné rozdíly a sjednotili se, byli bychom mnohem silnější“

Obdařila jsem ho nejzdvořilejším úsměvem, jaký jsem svedla, a radši se nezmiňovala o tom, že alchymisté ve svých řadách rozhodně nepřivítají ozbrojené fanatiky.

„Ráda vás poznávám, pánové. Děkuju, že jste mi dovolili sem přijít Ráda bych s váni mluvila o …“

Mistr Jameson pozvedl ruku a zarazil mě. Jeho oči působily, že jsou pro jeho obličej příliš malé. „Všechno po pořádku Nejprve bychom ti rádi předvedli jak pilně trénujeme mládež k boji ve velké křížové výpravě. Tak jako vy pěstujete výkonnost a ukázněnost mysli, pěstujeme my rovněž výkonnost a disciplínu těla.“

Dveře, kterými jsme před chvílí prošli, se náhle otevřely jako na nějaký nevyřčený poveL Do středu arény došel člověk, kterého jsem znala: Treyův bratranec Chris.

Měl na sobě jen sportovní tepláky a byl do půl těla nahý, takže jsem dobře viděla slunce vytetované na jeho zádech. Se zuřivým výrazem ve tváři se zastavil ve středu prostranství

„Chrise Juareze zřejmě znáš,“ řekl mistr Jameson , Je jedním z finalistů v posledním kole soubojů. Toho druhého samozřejmě taky znáš. Je ironií, že se bratranci misejí postavit proti sobě. Na druhou stranu je to ale příhodné, neboť oba selhali při útoku na tu ďáblici“

Otočila jsem se k Treyovi a poklesla ni čelist. „Ty? Ty budeš soutěžit, abys… zabil Soňu?“ Sotva jsem ta slova dokázala vyslovit Zděšeně jsem se obrátila zpátky k radě. ,JByto ni řečeno, že budu mít možnost se za Soňu přimluvit.“

„To ano,“ řekl mistr Ortega tónem, který naznačoval, že to bude beztak mamá snaha. „Nejdřív ale musíme určit šampióna. Soutěžící, zaujměte nista.“

Všimla jsem si, že Trey má na sobě taky tepláky. Výpadal, jako by šel na fotbalový trénink. Svlékl si tričko a gevně nevěděl, co s ním má dělat, tak mi ho podaL

Vzala jsem si ho a dál na Treye zírala, neschopná uvěřit, co se děje. Krátce se mi podíval do očí Došel ke svému bratranci Mistr Jameson ni pokynul, abych si sedla.

Trey a Chris se měřili pohledy. Bylo ni trochu trapné, že si prohlížím dva kluky bez triček, ale nic nevhodného se tu nedělo. Můj první dojem z Chrise se nezmění On i Trey měli vynikající fyzičku, silná a svalnatá těla, vytrénovaná posilováním Pokud měl Chris nějakou výhodu, pak to byla jeho výška. Jeho výška. Náhle se ni znovu vrátily vzpomínky na útok v uličce. Z mužů, kteří na nás zaútočili jsem toho mnoho neviděla, ale ten s mečem byl vysoký. Chris musel být pověřen zabitím Soni Ze dveří se vynořil další nuž v róbě. Střih té jeho se trochu lišil od ostatních a zlaté vyšívání bylo mnohem bohatší Namísto helmy měl na hlavě čapku podobnou kněžské. A opravdu to asi byl nějaký duchovni protože Chris i Trey před ním poklekli Kněz jim udělal na četo znamení olejem a požehnal jim Slova jsem ovšem neslyšela. Pak si udělal na rameno znamení proti zlu, což mě šokovalo. Bylo to totiž alchymistické znamení Uvažovala jsem o tom, že z postoje Bojovníků k vampýrům a používání prastarých symbolů je jasně patrné, že naše dvě skupiny kdysi opravdu byly spřízněné.

Znamení proti zlu se dělá tak, že se pravou rukou naznačí na rameni křížek. Mezi alchymisty to přetrvává už odedávna. Po zádech mi přeběhl mraz Opravdu jsme byli stejní

Když kněz skončil, předstoupil další nuž a každému bratranci podal krátkou tupou dřevěnou pálku - podobnou té, jakou kdysi používala policie k pacifíkování davu Trey s Chrisem se obrátili proti sobě, zaujali agresivní pózy a připravili si pálky k úderu V davu to vzrušeně zahučelo, lidé se nemohli dočkat násilí Večerní vánek zvířil prach kolem obou bojovníků, ale ani jeden tonu nevěnoval pozornost Nevěřícně jsem se obrátila k radě.

„Mají se na sebe vrhnout s těmi pálkami?“ podivila jsem se. „Vždyť se nůžou zabít!“

„Ale ne,“ řekl mistr Ortega klidným hlasem „V těchhle soutěžích už celá léta nikdo nepřišel o život. Zraní se, to samozřejmě, ale tím se bojovníci jen utuží Všechny mladé nuže učíme, aby vydrželi bolest a bojovali dáL“

,Mladí muži“ zopakovala jsem Pohledem jsem zabloudila k odbarvené blondýně, která mě sem přivedla. Stála u tribuny a v ruce držela pistoli , A co vaše ženy?“

„Ženy také hodně výdrži“ pravil mistr Ortega. ,A ceníme si jich. Ale nikdy bychom je nenechali bojovat v aréně nebo aktivně lovit vampýry. Částečně z toho důvodu, že chceme, aby byly v bezpečí Se zlem bojujeme pro jejich dobro a pro naše budoucí děti“

Muž, který rozdal hochům pálky, nahlas zvučným hlasem přeříkal pravidla boje. Ulevilo se ni, že se bratranci Juarezovi nebudou mlátit hlava nehlava. Souboj má svůj systém Bojovníci se smějí trefovat jen do určitých částí těla. Když zasáhnou protivníka jinam, dostanou postih Úspěšným zásahem si vyslouží bod. Zvítězí ten, kdo bude nit jako první pět bodů.

Ale jakmile boj začai bylo ni jasné, že nebude tak civilizovaný, jak jsem douíala. Chris okamžitě zasadil první ránu a bouchl Treye do ramene takovou silou, že jsem sebou poděšeně trhla. Z krvežíznivého davu se ozvaly radostné výkřiky a povzbuzováni které se mísily se zklamanými povzdechy Treyových fanoušků Trey nedal najevo bolest a snažil se zasáhnout Chrise, ale bylo ni jasné, že bude mít na rameni pořádnou modřinu Oba soupeři byli mrštní a neustále ve střehu, takže se většinou úderům vyhýbali Tančili kolem sebe a vzájemně se snažili překvapit. Zvířený prach se jim lepil na zpocená těla. Nakláněla jsem se dopředu a nervózně zatínala ruce v pěsti V puse jsem měla vyschlo a ani jsem nedutala.

Vzdáleně jsem si vybavila, jak Eddie trénuje s Angeline. Taky si občas způsobili zranění Ale ti si hráli na strážce a Strigpje. To bylo něco úplně jiného než dva mladíci kteří se snaží opravdu si vzájemně ublížit Sledovala jsem Chrise s Treyem se sevřeným žaludkem Nemám ráda násilí a už vůbec ne takhle barbarské. Jako bych se ocitla v časech gladiátorů

Dav byl čím dál rozvášněnější Lidé vstávali a divoce povzbuzovali oba bratrance. Jejich hlasy se nesly pouštním večerem Přestože byl Trey zasažen jako prvni vedl si skvěle. Sledovala jsem ho, jak zasáhl Chrise, a nevěděla, z čeho je ni hůř - jestli z pohledu na to, jak můj kamarád schytal ránu, nebo když ubližuje někomu jinému, „Tohle je hrozné,“ poznamenala jsem, když jsem se konečně zmohla na slovo.

„Tohle je excelentní bojové mistrovstvi“ opáčil mistr Angeletti „Není divu, protože jejich otcové jsou také vynikající bojovníci V mládí rovněž bojovali Tamhle sedi v první řadě.“

Podívala jsem se tím směrem a spatřila dva nuže středního věku S radostnými výrazy povzbuzovali bojovníky. I kdybych nevěděla, kdo jsou, poznala bych, že jsou příbuzní Podoba v rodině Juarezů byla nepřehlédnutelná. Otcové povzbuzovali stejně živě jako celý dav, a když Trey nebo Chris schytali ránu, ani sebou necukli Připomnělo ni to mého a Keithova otce. Nic není důležité, jen rodinná pýcha a pravidla skupiny.

Ztratila jsem přehled, kolik kdo získal bodů. Pak mistr Jameson prohlásí „Výborně. Další bod rozhodne o vítězi Vždycky jsem hrdý, když jsou síly soupeřů vyrovnány. Pak vím, že děláme správnou věc.“

Na tomhle ale nie správného nebylo. Do očí írd vhrkly slzy, ale nevěděla jsem, jestli je vyvolal prach ve vzduchu, nebo moje úzkost. Z Treye i Chrise lil pot, jak byl pro ně boj čím dál namáhavější Oba měli po těle modřiny a škrábance novějšího i staršího data. V aréně panovalo napětí, jak všichni očekávali poslední zásah Oba bratranci se na okamžik zastavili měřili se pohledy a byb jim jasné, že nadešla chvíle pravdy. Na téhle ráně bude záviset vše. Chris se s odhodlaným výrazem rozmáchl a vyrazil k ráně mířené ze strany na Treyův hrudník. Zalapala jsem po dechu a vyskočila, stejně jako většina přihlížejících Ozval se ohlušující hlahoL Z Chrisova výrazu byb jasné, že už cítí na jazyku chuť vítězství Uvažovala jsem, jestli už si představuje, jak zabije Soňa Zapadající slunce rru zalévafo obličej krvavým světlem Možná to byb tím, že jsem dost dfouho pozorovala Eddieho, abych pochytila základní principy, ale došla ni jedna věc. Chris vyrazil příliš unáhleně a neobratně. Trey dokázal jeho úderu uhnout a já vydechla úlevou Zase jsem si sedla. Ti kteří si ještě před chvílí byli jistí, že Trey prohraje, rozčileně pokřikovali Tím získal Trey výbornou příležitost na Chrise zaútočit. Opět jsem se napjala. Je tohle opravdu lepší? Ze Trey vyhraje právo někoho zabít? O tom by se dafo pochybovat Trey ale ránu nezasadiL Zamračila jsem se. Ne že by se přímo potácei ale zdálo se, že není tak docela v pořádku Boj má svůj rytmis a v určité chvíli převáží instinkty a automatické reakce. Trey vypadai jako by bojoval se svým instinktem, který m i napovídal: teď udeř! A přitom zůstal nekrytý. Schytal od Chrise ránu tak prudkou, že ho srazila na zem Přitiskla jsem si ruku na hruď, jako bych ji cítila sama na sobě.

Dav jako by zešM Dokonce i úctyhodní mistři se zvedli ze sedadel a souhlasně, nebo zklamaně křičeli Přinutila jsem se zůstat sedět. Nejradši bych se ale rozběhla k Treyovi a přesvědčila se, že je v pořádku Ale tušila jsem, že někdo z ozbrojených členů mého doprovodu by mě zastřelil nebo srazil k zeni dřív, než bych stačila udělat dva kroky. Obavy mě trochu přešly, když se Trey začal škrábat na nohy. Chris ho dobrosrdečné poplácal po zádech a křenil se od ucha k uchu, zatímco dav skandoval jeho jméno.

Trey odešel k narvané tribuně, aby ponechal prostor vítězi Jeho otec ho zpražil nesouhlasným pohledem, ale nic neřekL Muž, který před bojem rozdal klukům pálky, teď podával Chrisovi meč, který jsem jim vrátila. Chris ho zvedl nad hlavu, čímž si vysloužil další potlesk. Mistr Jameson zavelel:,Přiveďte tu stvůru!“

Soňa Karpová v tom okamžiku, kdy ji čtyři ozbrojení Bojovníci vláčeli prachem arény, rozhodně žádnou stvůru nepřipomínala. Neudržela se na nohou a i na tu dálku jsem poznala, že je nadrogpvaná. Proto se jí Adrian nemohl dostat do snů. Taky to vysvětlovalo, proč se nepokusila uprchnout za pomoci magie. Vlasy měla rozcuchané a na sobě měla stejné oblečeni v jakém jsem ji viděla včera večer u Adriana. Byla špinavá, ale jinak jsem na ní neviděla žádné známky po fyzickém násilí Tentokrát už jsem vstala. Blondýna mi okamžitě položila ruku na rameno a přinutila mě zase si sednout. Zírala jsem na Soňu a zoufale jí chtěla pomoct, ale byla jsem bezmocná. Polkla jsem svůj strach a zlost a otočila se k radě.

,Pekli jste iri, že budu nit možnost s váni promluvit.“ Vzpomněla jsem si na jejich smysl pro čest. „Dali jste mi slovo. To pro vás nic neznamená?“

N a še slovo znamená vše,“ prohlásil mistr Ortega a zatvářil se uraženě. „Dostaneš šanci“

Za Soninou ostrahou se objevili další dva miži s velkým trámem, na němž byla připevněna pouta na ruce. Zírala jsem na to a připadalo mi to jako rekvizita z historického fíhm Žaludek se mi sevřel, když ni došb, k čemi je ten nástroj určen: k setnutí hlavy. Rychle se stmívalo, a tak m m zapálili pochodně, které osvětlily arénu blikotavým světlem Nemohla jsem uvěřit, že jsme v Kalifornii jednadvacátého století. Připadalo mi že jsem se ocitla na nějakém barbarském hradě.

Tihle lovd byli skutečně barbaři Jeden z těch, co Soňu drželi ji zezadu postrčil, až klesla na kolena. Přitiskl jí hlavu k trámi a ruce jí uvěznil v kožených poutech.

Byla tak omámená, že ten muž nemusel vynaložit skoro žádné úsilí Nemohla jsem uvěřit, že jim připadá spravedlivé zabít ženu, která se vůbec nebráni a kdo vi jestli si vůbec uvědomuje, kde je. Všichni křičeli a prahli po její krvi Zvedal se mi z toho žaludek.

Mistr Angeletti vstal a utišil dav. „Sjeli jsme se sem ze všech částí země, abychom uskutečnili dobrou věc. Jen málokdy nadejde tak požehnaný den, že dopadneme Strigoje.“ Protože ona není Strigpjka, pomyslela jsem si nasupeně. Živého Strigoje by nikdy nechytili „Otravují slušné lidi jako jsme rry. Dnes pošleme jednu z nich zpátky do pekla. Tahle Strigpjka je ještě zákeřnější než ostatra, protože dokáže skrývat svou přirozenost a předstírá, že je přátelštější ďáblicí - Morojkou S těmi se jednoho dne také vypořádáme.“ Z davu se ozvalo souhlasné mručení N e ž ale začneme, jedna z našich sester alchymistek by se za tuto stvůru ráda přimluvila.“

Souhlasné mručení utichlo a nahradily ho vzteklé výkřiky. Uvažovala jsem, jestli lovci kteří na mě mířili zbraněmi by zastřelili někoho z vlastních řad, kdyby mě napadL Mistr Angeletti pozvedl ruce a dav umlčeL

„Prokažte naší sestře úctu,“ ře k l, Alchymisté jsou nám blízcí a kdysi jsme tvořili jedno společenstvo. Kdybychom znovu spojili své síly, byto by to velkolepé.“

S tím usedl a ukázal na mě. Nic dalšího už nedodai takže jsem předpokládala, že mám prostor. Nebyla jsem si jistá, jak na to jít. Měla jsem dojem, že by mou řeč měli slyšet všichni Vstala jsem a čekala, kdy mě ta holka s pistolí zastavi ale neudělala to. Pomalu jsem přešla směrem k tribuně s diváky a zastavila se v aréně. Dávala jsem si přitom dobrý pozor, abych se nepřiblížila k Soně. To by ničemu neprospěte.

Tělem jsem zůstala natočená směrem k radě, ale hlavu jsem obrátila k obecenstvu Už dřív jsem mnohokrát podávala hlášení nebo dělala prezentace, ale vždycky jen v konferenční místnosti Nikdy jsem nepromlouvala k rozzbbenému davu, natož abych někdy probírala vampýrské záležitosti před tak početným publikem Většina obličejů se skrývala ve tmě, ale dovedla jsem si živě představit jejich krve lačné rozzuřené pohledy. V puse ni vyschlo a v hlavě jsem náhle měla prázdno, což se ni stává jen opravdu málokdy. Po chvilce jsem přemohla svůj strach (rozhodně ale neponinul) a vzpomněla jsem si co jsem chtěla říct.

„Děláte chybu,“ začala jsem Mluvila jsem slabým hlasem, a tak jsem si odkašlala a přidala na hlasitosti „Soňa Karpová není Strigojka.“

„Máme o ní záznamy z Kentucky,“ přerušil mě mistr Jamesoa „Očité svědky, kteří ji viděli vraždit.“

,Protože v té době byla Strigpjkou Už jí ale není“ Pořád jsem si říkala, kdy mi tetování zabrání mluvit, ale tady všichni přítomní o světě vampýrů věděli , Alchymisté se loni dozvěděli spoustu nových informací o vampýrech Jistě víte, že Morojové - vaši takzvaní,přátelštější ďáblové4 - ovládají živlovou magii Nedávno jsme objevili nový druh magie, který se vyskytuje jen zřídka. Váže se k psychickým schopnostem a uzdravování Díky téhle moci je možné přeměnit Strigoje zpátky do jeho původní podoby, ať už byl člověk, dhampýr nebo Moroj.“

Ozvalo se několikeré nesouhlasné mručeni které sílilo. Mentalita lůzy v akci Mistr Jameson je misel opět utišit. „To je nemožné,“ řekl „Máme zdokumentované tři takové případy - ne, vlastně čtyři Tři Morojové a jeden dhampýr. Všichni teď nenávidí to, kým byli“ Mluvit o Leem v přítomném čase sice nebylo tak docela přesné, ale nebyl důvod to upřesňovat. Navíc kdybych začala vykládat o bývalém Strigpjovi který se jím chtěl znovu stát, nijak by ni to nepomohlo.,Podívejte se na ni Vypadá jako Strigpjka? Je venku na slunci“ Ze slunce už toho moc nezbylo, ale i těch pár posledních paprsků by Strigoje zabilo. Potila jsem se strachy, jako bych stála na poledním úpalu ,Pořád tvrdíte, že se maskuje pomocí nějaké podivné magie, ale viděli jste ji někdy ve strigojí podobě tady v Palm Sprirgs?“

Nikdo nic neřekL Po chvilce mistr Angeletti prohlásí,Porazila naši jednotku na ulici Zjevně se proměnila do své původní strigojí podoby.“

Usmála jsem se. „To neudělala ona, ale Dimitnj Belikov - jeden z největších dhampýřích válečníků. Nechci vás urazit, ale přestože svoje vojáky pilně trénujete, neměli šanci“ Upřely se na mě další agresivní pohledy. Došlo rra, že patrně nebyl nejlepší nápad se o tom zmiňovat.

,Podvedla vás,“ prohlásil mistr Angeletti N ení divu, když se paktujete s Moroji Nejste jako my. Necelíte Strigpjům Jsou to zlé a krvežíznivé stvůry, které je třeba zlikvidovat.“

„S tím souhlasím Ale Soňa není jednou z nich. Podívejte se na ni“ Dodávala jsem si odvahy a rrůj hlas už nesl pouštím večerem silněji a jasněji ,Pořád se vytahujete, že jste chytili nějaké hrozivé monstrum, ale já vidím jen zdrogovanou znehybněnou ženu Hezká práce. To je opravdu nepřítel, který stojí za to.“

Nikdo z rady už na mě nepohlížel přívětivě, jako když jsem začala mluvit. ,Prostě jsme ji přemohli“ řekl mistr Orte^. ,Je důkazem našeho hrdinství, že jsme to dokázali“

, Přemohli jste nevinnou bezbrannou ženu“ Nevěděla jsem, jestli tenhle argument zabere, ale předpokládala jsem, že uškodit nemůže, když k ženám přistupují s jistým zvráceným kavalírstvím , A vím, že jste se spletli i dřív. Vím o Santa Cruz.“ Netušila jsem, jestli po Clarenceovi šla tatáž skupina, ale chtěla jsem, aby rada věděla, že o tom vím Někteří z vašich horlivějších členů pronásledovali nevinného Moroje. Chybu jste si uvědomili až když vám to oznámil Marcus Finch. Ale ještě není pozdě napravit i tuhle chybu“

Ohromflo mě, že se mistr Ortega usmál „Marcus Finch? Toho považuješ za hrdinu?“

Ne, ani ne. Vždyť ho vůbec neznám Ale pokud odradil tyhle šílence, jistě v sobě misí mít kus cti ,A proč ne?“ zeptala jsem se. „Dokázal rozpoznat správné od špatného.“

Už i mistr Angeletti se uchechtL „Nikdy bych nečekal, že alchynistka bude vychvalovat jeho smysl pro rozlišení správného a špatného. Myslel jsem, že vaše názory v tomhle směru jsou neochvějné.“

„O čem to mluvíte?“ Nechtěla jsem se nechat vykolejit, ale jejich poznámky mě mátly.

„Marcus Finch alchymisty zradil,“ objasnil mistr Angeletti „To jsi nevěděla? Předpokládám, že zkažený alchymista je poslední, na kom bys mohla stavět obhajobu“

Na okamžik jsem se nezmohla na sbvo. Tvrdí, že… že Marcus Finch byl alchymista? Ne. Nemohl být. Kdyby ano, Stantonová by přece věděla, o koho se jedná.

Nebo lhala, když řekla, že o něm nenašla žádné záznamy, varoval mě můj vnitřní hlas.

Mistr Jameson už ode mě evidentně slyšel dost. „Ceníme si toho, žes sem přišla, a respektujeme, že ses postavila za to, co považuješ za pravdivé. Taky jsme rádi, žes viděla, jak jsme mocní Doufám, že podáš zprávu svému řádu Když nic jiného, tenhle tvůj pokus jen dokázal, co víme už dávno: naše skupiny se vzájemně potřebují Alchymisté během let získali spoustu vědomostí, které by se nám také hodily - a stejně tak by se vám zase hodila naše síla. Každopádně,“ pohlédl zamračeně na Soňu, ,#ť jsou tvé úrrysly jakékoli, opravdu tě podvedla. I kdyby existovala jakási nepatrná možnost, že mluvíš pravdu a že je skutečně Morojka, nemůžeme riskovat, že je pořád zkažená. I když sama věří, že se přeměnila zpátky do původní podoby, pořád může být podvědomě ovlivněna.“

Opět jsem se nezmohla na sbvo - a ne proto, že jsem zřejmě prohrála. Mistr Jameson řekl skoro přesně totéž co Keithův otec, když mi sdělil, že Keitha pošbu zpátky do nápravného centra. Pan Damell byl téhož názoru - že nesmějí podstoupit riziko, že by se Keith mohl nechat byť jen nepatrně ovlivnit. Vyžadovali extrémní postup. Jsme stejní, pomyslela jsem si. Alchymisté i Bojovníci. Postupem času jsme se rozdělili, ale pocházíme ze stejného kořene, sdílíme stejné cíle i zaslepený postoj.

A pak mistr Jameson řekl tu nejvíc šokující věc ze všech. J když je jen Morojka, žádná velká ztráta to nebude. Stejně po nich nakonec taky půjdeme, až porazíme Strigpje.“

Při jeho sbvech jsem strnula. Bbndýna ke mně znovu přistoupila a přinutila mě zase si sednout do první řady na tribuně. Nebránila jsem se. Až příliš mě šokovab, co jsem právě slyšela. Co tím myslí, že půjdou po Morojích? Začnou Soňou a pak budou následovat ostatní moji kamarádi a pak Adrian…

Mistr Angeletti mě vrátil v myšlenkách zpět do přítomnosti Vznešeně pokynul Chrisovi a promluvil: „Božskou mocí nám svěřenou, přinášející do tohoto světa světb a čistotu, pověřuji tě zničením téhle stvůry. Můžeš začít“

Chris pozvedl meč a oči se mu fanaticky zaleskly. Působil dokonce až šťastně. Chtěl to udělat Chtěl zabíjet. Dinitrij i Rose zabili už mnohokrát, ale říkali že je to nijak netěšflo. Byli rádi že udělali co byb nutné, aby ochránili ostatni ale v zabíjení se nijak nevyžívali Mě odmalička učili že samotná existence vampýrů je špatná a zvrácená, ale teď jsem se měla stát svědkem opravdového zvěrstva Tohle jsou skutečné stvůry.

Chtěb se mi křičet nebo brečet a vrhnout se před Soňu Od smrti chytré a starostlivé ženy nás dělil jen okamžik. Pak náhle bez varování hrobové ticho v aréně probmil výstřeL Chris se zarazil a překvapeně zvedl hlavu Trhla jsem sebou a podívala se k ozbrojené eskortě a uvažovala, jestli začali střílet po sobě. Ale tvářili se stejně překvapeně jako já - nebo aspoň většina. Dva z nich se ovšem moc neprojevovali protože se váleli na zeni Do arény vpadl Dnnitrij s Eddiem

22. kapitola

Všude se ozývaly výstřely a několik dalších ozbrojených Bojovníků padlo k zeni Došlo mi, že Dinitrij a Eddie tu nejsou sami, protože ani jeden z nich neměl pistoli Výstřely se ozývaly ze střechy jedné z budov obklopujících arénu V/pukl chaos a diváci vstávali, aby se zapojili do potyčky. Výrazflo mi dech, když jsem uviděla, že spousta jich je taky ozbrojených Podívala jsem se na Bojovníka, který ležel vedle mě na zemi, a překvapilo mě, že nekrvácí Z ramene mu trčela malá šipka. „Kulky“

od ostřetovače misely být uspávači šipky. Kdo je to?

Střelila jsem pohledem ke vchodu a spatřila několik iružů, kteří vypadali jako strážci Pustili se do boje s Bojovníky a nevynechali ani Chrise. To poskytto Dimitnjovi a Eddiemu příležitost osvobodit Soňu Poblíž nich jsem postřehla mihnutí nazrzlých blond vlasů a poznala j sem Arge line. Dimitnj přeřezal Sonina pouta, zvedl ji na nohy a předal Eddierru. Vrhl se na něj nějaký horlivec, ale Angelině ho ihned odkopla, jako by to byl motivační řečník.

Vedle mě jeden z mistrů křičel: „Chytněte alchymistku! Vezměte ji jako rukojmí! Budou vyjednávat.“

AJchynistka. Jasně. To budu nej spis j á

V

hluku boje ho skoro nikdo neslyšel - až na jednu osobu Odbarvené blondýně se zatím dařilo vyhýbat se uspávačím šipkám Skočila po mně. Tělem se mi rozproudil adrenalin a najednou už jsem se nebála. Ozvaly se ve mně reflexy, o nichž jsem ani nevěděla, že je mám Sáhla jsem do kabelky a vytáhla takzvané ,potpourri“. Roztrhla jsem sáček a jeho obsah vysypala kolem sebe. Přitom jsem odříkala latinské zaříkadlo, které by se volně dalo přeložit jako „už nevidě“. Ve srovnání s jinými kouzly bylo tohle překvapivě snadné. Samozřejmě jsem do něj musela vložit sílu vůle, ale většina magie se vázala na fyzické komponenty a nebylo třeba trávit dlouhé hodiny soustředěním Téměř okamžitě mnou projela síla a naplnila mě vzrušením To jsem nečekala.

Žena vykřikla, upustila zbraň a zakryla si dlaněmi oči Zděšené výkřiky mistrů mi napověděly, že kouzlo zasáhlo i je. Použila jsem oslepující kouzlo, které mělo působit třicet vteřin na všechny v mojí blízkosti Na jednu stranu jsem si uvědomovala, že magie je špatná, ale na druhou stranu jsem si vychutnávala pocit vítězství nad těmi feratiky, i když jen na chvíli Nemamila jsem vzácný čas. Vyskočila jsem z lavice a rozběhla se přes arénu ke vchodu „Sydney!“

Netuším, jak jsem mohla v tom hluku vůbec uslyšet, že mě někdo volá. Ohlédla jsem se a uviděla, jak Eddie s Arge line vynášejí Soňu dveřmi Zastavili se a Eddie se rozhlédl a vyhodnocoval situaci Z jeho utrápeného výrazu ni bylo jasné, na co myslí Chtěl by, abych šla s nimi Většina Bojovníků už doběhla do centra arény a snažili se zabránit Sorrině záchraně. Bylo jich hodně. Vytvořili jakousi živou zeď, která mě oddělila od kamarádů I když jsem s nikým nebojovala, zdáb se nemožné proklouznout mezi nimi bez povšimnutí - hlavně když někteří z nich pokřikovali ,^lchynistka“.

Vehementně jsem zavrtěla hlavou a mávla na Eddieho, ať jdou beze mě. Eddie vypadal nerozhodně. Doufela jsem, že se ne vrhne do davu a nebude se pokoušet pro mě přijít. Ukázala jsem na dveře a znovu m i naznačila, aby šli To Soňa nedokázala sama chodit. Já si cestu ven nějak najdu Nečekala jsem, co Eddie udělá, a pokračovala jsem dáL Měla jsem před sebou dlouhý kus přes otevřené prostranství, ale Bojovníků, kteří mě chtěli zastavit, ubývato.

Arénu lemovaly budovy, z nichž některé měly i okna a dveře. Rozběhla jsem se k oknu, jenže jsem neměla nic, čím bych mohla rozbít sklo. Dvoje dveře byly zabezpečeny visacími zániky. Zbývaly další dvoje dveře. První, které jsem zkusila, byly zamčené. Okamžitě jsem zamířila k těm druhým a za sebou jsem uslyšela výstřeL

Odbarvené blondýně už se zrak vrátil a pronásledovala mě. Zoufale jsem stiskla kliku Nic se nestalo. Sáhla jsem tedy do kabelky a vytáhla to, co Bojovníci považovali za dezinfekční mýdlo na ruce. Otevřela jsem nádobku a chrstla kyselinu na kovovou kliku Rozpustila se ni před očima. Doufela jsem, že kyselina nepoškodila zámek.

Ramenem jsem strčila do dveří a ty povolily. Odvážila jsem se ohlédnout. Moje pronásledovatelka ležela na zemi Stala se další obětí uspávacích šipek.

\ydechla jsem úlevou a prošla dvěmi Cekala jsem, že se ocitnu v podobné garáži, jako byla ta, do které mě přivedli ale ocitla jsem se v obytné budově. Ve spleti chodeb jsem si náhle připadala dezorientovaná. Minula jsem několik improvizovaných ložnic plných lehátek a částečně vybalených kufrů a batohů. Pak jsem objevila místnost, která vypadala jako kancelář. Ve dveřích jsem se zarazila. Velké rozkládací stoly pokrývaly papíry a já uvažovala, jestli bych tam neobjevila nějakou užitečnou informaci o Bojovnících.

Tak strašně ráda bych se pustila do prohledávání Tihle Bojovníci jsou pro alchymisty záhadou Kdo vi jaké informace obsahují tyhle dokumenty? Co když je tam něco, co by mohlo ochránit Moroje? Zaváhala jsem jen na okamžik, načež jsem vykročila dáL Strážci používají uspávači šipky, ale Bojovníci mají skutečné zbraně -

zbraně, které by se nerozpakovali na mě vytáhnout Bude lepší se odtud dostat jen s tím, co už vím, než se odtud nedostat vůbec.

Konečně jsem doběhla na druhou stranu budovy a podívala se z okna jedné ložnice. Venku už byla taková tma, že jsem skoro nic neviděla. Tady už nehořely pochodně. Byla jsem si jistá jen tím, že tady aréna není To ni úplně stačilo, i když by bylo lepši kdybych objevila dveře vea Musím to vyřešit po svém Popadla jsem židli rozmáchla se s ní proti oknu a překvapilo mě, jak snadno se sklo vysypalo. Zasáhlo mě pár střepů, ale žádné zranění jsem neutrpěla. Stoupla jsem si na židli a vylezla z okna, aniž bych si pořezala ruce.

Ocitla jsem se na teplém večerním vzduchu Nikde jsem neviděla žádná umělá světla, jen černou krajinu kolem Předpokládala jsem, že stojím na opačné straně pozemku, než kam mě původně přivedl Trey. Po dálnici po níž jsme sem přijeli tady nebylo ani vidu ani slechu. Taky nikde nebyfo ani živáčka, což jsem považovala za dobré znamení Naštěstí všichni Bojovníci kteří asi obvykle obcházejí kolem na stráži bojovali v aréně. Doufela jsem, že pokud už je Soňa mimo nebezpeči strážci se dávají na ústup - a cestou mě vyzvednou I kdyby to neudělali došla bych pěšky k dálnici a stopovala.

Pozemky byly rozlehlé. Obešla jsem budovu, a dálnici jsem pořád neviděla. Začala se mě zmocňovat nervozita. Jak jsem se tu zamotala? Nemám věčnost na to, abych se dostala od Bojovníků Teď už mě možná hledají Taky mě bude čekat znepokojující problém Budu si miset nějak poradit s elektrickým plotem Především bych se ale měla zaměřit na to, abych se dostala z objektu, a ne se neustále rozhlížet, kde je dálnice.

Někdo mě chytil za rameno a já vyjekla.

„Klídek, Sageová. Nejsem magor s bouchačkou Magor teda jo, ale to druhý ne.“

Nevěřícně jsem zírala na vysokou postavu Rysy jsem ve tmě nerozeznávala., Adrianě?“ Výška i postava odpovídaly. Zamžourala jsem a byla si čím dál tím jistější Potožfl mi ruce na ramena, abych se přestala tak hrozně třást. Byla jsem tak ráda, že vidím přátelský obličej - že vidím jeho-, že jsem se nxi málem samou úlevou vrhla do náruče., Jsi to ty. Jak jsi mě našel?“

J s i tady jediná lidská bytost se žlutou a purpurovou aurou,“ řekL „Tebe si všimnu snadno.“

„Ne, já myslela, jak jsi mě našel tady?“

, Jel jsem za ostatními Říkali ni, ať to nedělám, ale…“ Ve slabém měsíčním světle jsem uviděla, jak nepatrně pokrčil rameny. „Zákazy se moc neřídím Když přišel Castile se Soňou a blekotal něco, žes vešla do nějakých dveři napadlo mě, že se tady trochu projdu To jsem nejspíš taky neměl dělat, ale strážci měli plno práce.“

„Ty jsi blázen,“ vykřikla jsem, přestože jsem byla šťastná, že na tomhle hrozném místě nejsem úplně opuštěná. „Bojovníci zuří natolik, že by klidně zabili i Moroje, kdyby tě uviděli“

Vzal mě za ruku a vykročí Ačkoli mluvil jakoby nic, z jeho hlasu zaznívalo napětí Plně si uvědomoval nebezpeči v jakém jsme se ocitli „Tak to bychom odtud měli hned vypadnout.“

Vedl mě zpátky směrem, odkud jsem přišla, a pak kolem druhé strany budovy. Světla dálnice jsem stále neviděla. Adrian se rozběhl k okraji pozemku, dál od „Strážci js o u poblíž zadní části pozemku, aby je nikdo neviděL Deaktivovali tam kousek plotu Zvládneš ho přelézt?“

„Samozřejmě, že zvládnu přelézt p b t V tělocviku jsem hvězda,“ připomněla jsem rru. „Otázkou je, jestli to zvládneš ty, pane Kuřáku“

Blížili jsme se k pbtu, který se rýsoval čím dál zřetelněji. „Tamhle je ta část. Za křovím,“ řekl Adrian Žádné křoví jsem neviděla, ale důvěřovala jsem Adriánovu zraku „Pojďme tam Za plotem je okreska, u které mají strážci základnu Tamparkuju“

Před ptotemjsme se zastavili oba jsme byli udýchaní Vzhlédla jsem „Určitě je to pořád vypnuté?“

,3yk), když jsem šel dovnitř,“ řekl Adrian. V jeho hlase jsem postřehla stopu nejistoty. „Myslíš, že už se ti chlapi dali dohromady natolik, aby spravovali pbt?“

„Ne,“ uznala jsem , Ale stejně bych to radši věděla jistě. Většina komerčních elektrických plotů nikomu neublíži ale nemůžeme vědět, co mají tady.“

Rozhlédl se kolem „Můžeme na něj hodit klacek?“

„Dřevo není vodivé.“ Prohrabala jsem kabelku a našla, co jsem hledala. Kovovou propisku s pěnovým koncem „Doufám, že ta pěna zadrží nejhorši jestli je v tom plotě proud.“ Snažila jsem se nešklebit. Dotkla jsem se kovovou částí propisky plotu a napůl jsem očekávala, že mě zasáhne elektřina a odhodí mě stranou Nic se nestalo. Pomalu jsem přejela propiskou po pbtě, protože většina takových zařízení funguje tak, že do nich jde elektřina přerušovaně. „V/padá to dobře,“ řekla jsem, vydechla úlevou a otočila se k Adriánovi , Asi můžeme - ááá!“

Do očí mi vyšlehb jasné světb, které mě úplně oslnilo, protože rrůj zrak si mezitím zvykl na tm i Adrian taky vykřikl překvapením „To je ta holka!“ zařval mužský hlas.„A… a jeden z nich!“

Přestali ni svítit do obličeje baterkou, a přestože mi stále tančily před očima mžitky, rozeznávala jsem dvě mohutné mužské postavy. Jsou ozbrojeni? Mysl se mi rozběhla na plné obrátky. I kdyby nebyli stejně představovali hrozbu, protože Bojovníci ve volném čase s oblibou trénují rvačky, zatímco já a Adrian ne.

, Ani hnout,“ vyštěkl jeden z nich. Ve světle baterky se zaleskla čepeL To není tak zlé jako pistole, ale stejně. „Oba půjdete s námi Zpátky dovnitř.“

„Pomalu,“ dodal ten druhý. „Nic na nás nezkoušejte.“

Naneštěstí pro ně jsem měla ještě pár fíglů v rukávu Rychle jsem strčila propisku zase do kabelky a vytáhla z ní další suvenýr od profesorky Terwilligerové - tenký dřevěný náramek. Než Bojovníci stihli cokoli udělat, rozbmila jsem ho na čtyři části a za odříkání dalšího latinského zaříkadla je hodila na zem Znovu jsem pocítila proud moci a radost Muži vykřikli Použila jsem na ně dezorientační kouzb, které rozostří zrak a způsobí ztrátu rovnováhy. Působib to podobně jako oslepující kouzb, takže ovlivnib všechny v mojí blízkosti

Vrhla jsem se vpřed a jednoho útočníka strhla k zemi Byb to snadné, protože byl natolik pod vlivem kouzla, že se ani nebráni Druhý upustil baterku a vzápětí také upadi jak ztrácel rovnováhu Pořádně jsem ho nakopla do hrudi abych měla jistotu, že na zeni ještě chvíli zůstane. Zvedla jsem jeho baterku S Adriánovým nočním viděním jsem ji nepotřebovala, ale tihle dva budou ve tmě úplně ztraceni až kouzb přestane účinkovat.

„Sageová! Cos mi to sakra udělala?“

Otočila jsem se a uviděla, jak se Adrian opírá o pbt, aby neupadL Chtěla jsem zastavit Bojovníky, ale zapomněla jsem, že kouzb ovlivní všechny v mém okolí ,Aha,“ řeklajsem „Promni“

„Proniň? Neposbuchají mě nohy!“

„Ne nohy, ale vnitřní ucho. Chyť se pbtu a 1ez. Jednu ruku, pak druhou“

Taky jsem se chytila pbtu a povzbuzovala Adriana. Lezb se celkem snadno, jelikož pbtem zrovna neproudila elektřina a na vrcholu nebyl ani ostnatý drát. Adrian se aspoň měl čeho držet, když byl dezorientovaný. Přesto jsme ale lezli pomalu Kouzb vydížeb o něco déle než to oslepující S hrůzou jsem si uvědomovala, že jakmfle přestane působit na Adriana, bude to znamenat, že se ho zbaví i Bojovníci

Přesto jsme se zvládli dopracovat až na vrchol pbtu Přelézt na druhou stranu byb o něco obtížnější Vydala jsem ze sebe výkon až akrobatický, když jsem pomáhala Adriánovi a přitom se držela, abych sama nespadla. Konečně se mi podařifo dostat Adriana do pobhy, z níž dokázal slézat „Dobře,“ řekla jsem „Teď je postup opačný. Jednu ruku dolů, pak druhou..“

Adriánovi ukbuzla ruka nebo noha a s žuchnutím dopadl na zem Nepadal z velké výšky a taky trochu pomohla jeho vysoká postava, ale nebyl ve stavu, kdy by dokázal dopadnout na nohy. Trhla jsem sebou

„… nebo to irůžeš vzít ďcratkou,“ dopověděla jsem

Rychle jsem slezla za ním a pomohla nxi vstát. Nezdáb se, že by utrpěl nějakou újmu, kromě dezorientace způsobené kouzlem Podepřela jsem ho jednou rukou a nechala ho na sobě spočinout plnou váhou Pokusila jsem se běžet směrem k silnici o které se zmiňoval a kterou už jsem viděla před námi „Běh“ byl nicméně obtížný.

Jen těžko jsem zvládala podpírat Adriana a zároveň rychle kbpýtat vpřed. Přesto jsme se pomalu vzdabvali od objektu Přesně v to jsme doufali Adrian se v tom otupělém stavu pohyboval neohrabaně a těžkopádně. Teď byla jeho výška na obtíž

Pak náhle bez varování kouzb přestab působit a Adrian se rychle vzpamatovaL Jeho nohy získaly sílu a chůze byla hned jistější Naše role se obrátily a vypadab to, že on podpírá mě. Skoro jsme o sebe zakopávali jak jsme se snažili srovnat krok.

, Jsi v pořádku?“ ujistila jsem se a pustila ho.

„Užjo. Co to sakra byb?“

„To teď není důležité. Důležité je, že ti chlapi už se z toho taky vzpamatovali Ale možná jsem je nakopla tak silně, že je to aspoň zpomalí“ To se mi ale nezdáb moc pravděpodobné. „Každopádně běžíme.“

Běželi jsme, a přestože měl Adrian bezpochyby poškozené dýchací ústrojí těžkého kuřáka, jeho dbuhé nohy mu to vynahradily. Snadno by mě předběhl, ale vždycky zpomalil, abychom zůstali pohromadě. Kdykoli se znovu rozběhl, chytil mě za ruku Za námi se ozývaly hlasy, tak jsem vypnula baterku, aby nás pronásledovatelé neviděli

„Tamhle,“ ukázal Adrian „Vidíš auta?“

Ze tmy se pomalu vynořily dva terénní vozy SUV spolu s nápadným žlutým mustangem

„Tomu se říká nenápadnost,“ zamumlala jsem

„Většina strážců je pryč,“ objasnil Adrian „Ale re všichni“

Než jsem stihla něco říct, někdo mě zezadu chytl Kopla jsem za sebe, jak nás učil Wolfe. Jistě by na mě byl hrdý. Útočníka to překvapib a pustil mě, ale jeho druh mě strhl k zeni

Od aut k nám vyběhly tři postavy a pustily se do agresorů. Díky rozevlátému kabátu jsem poznala, že skupinku vede Dinitrij.

, Jeďte odtud,“ křikl na mě a na Adriana. „Víte, kde se sejdeme. Budeme vás krýt Jeďte rychle, nejspíš vám budou co nevidět v patách.“

Adrian ni pomohl vstát a znovu jsme se dali do běhu Při pádu jsem si poranila kotník, takže jsem kbpýtala pomalu, ale Adrian mi pomáhal a podpíral mě. Cebu dobu n i bušflo srdce tak, až jsem myslela, že se mi probije ven z hrudníku Dorazili jsme k bezpečí iraistangu a Adrian mě doprovodil k sedadlu spolujezdce. „Zvládneš nasednout?“

, Jasně, nic mi neni“ řekla jsem a nasedla. Nechtěb se ni přiznat, že bolest je čím dál větší Doufala jsem, že jsem nás tím příliš nezpomalila. Nepřežila bych pomyšleni že Adriana dopadli kvůli mně.

Adrian oběhl auto, sedl za volant a nastartoval Motor se probral k životu a Adrian se zařídil podle Dinitnjovy rady a rogel se záviděníhodnou rychfostí Zdáb se ni nepravděpodobné, že by nás na téhle zapadlé okresce zastavili policajti Několikrát jsem se ohlédla. Než jsme dojeli na dálnici byb jasné, že nás nikdo nesleduje.

Vděčně jsem si povzdechla a pohodlně se opřela. Ke klidu jsem ale pochopitelně měla daleko. Ještě jsme ani náhodou nebyli v bezpečí „F ajn,“ řekla jsem , Jak jste mě proboha našli?“

Adrian hned neodpověděl. A když promluvil, byb znát, že se nu do toho moc nechce. „Kdyžjsi byla u mě, Eddie ti dal do kabelky sledovací zařízení“

„Cože? Vybučeno. Vždyť mě prohledávali“

„Určitě to jako sledovací zařízení nevypadá. Nevím, co nakonec sehnal Vlastně to získal od tvých lidí Když ti Trey večer potvrdil schůzku, Belikov obvolal všechny strážce v okruhu dvou hodin jízdy, aby sehnal posily. Zavolal i alchymistům a přesvědčil je, aby se s ním podělili o techniku“

Na tom, co řekl, byb tolik šílených věcí, že jsem ani nevěděla, kde začít. Tolik se toho odehráb, aniž bych o tom věděla. A když všechno domluvili a zařídili, nikdo n i o tom neřekL Byli do toho navíc zataženi i alchymisté? Pomáhali strážcům mě vystopovat?

„Ty náušnice,“ svitb mi „Tak takhle se ocitly v mojí kabelce. Sledovací zařízení misí být v jedné z nich. To by mě nikdy nenapadb.“

„To mě nepřekvapuje, když vím, jak pracujete.“

Udábsti dnešního večera začaly zapadat dohromady. Můj předchozí strach teď nahradil vztek. „Tys ni lhal! Všichni jste mi lhali! Měli jste ni říct, co děláte - že mě budete stopovat a pak sem vpadnete! Jak jste to přede mnou mohli tajit?“

Povzdechl si , JSÍechtěl jsem, věř mi Pořád jsem jim opakoval, aby ti to pověděli Jenže všichni se báli, že si odmítneš vzít sledovací zařízení, když o něm budeš vědět Nebo že ti to ujede a odhalíš náš plán těm cvokům Ale tomi jsem nevěří“

,A přesto ses neobtěžoval sdělit ni to sám,“ vyštěkla jsem rozčileně.

„Nemohl jsem! Přiměli mě slíbit, že to neudělám“

Jeho zrada mě bůhvíproč bolela víc než zrada ostatních. Bezvýhradně jsem iru důvěřovala. Jak ni to mohl udělat? „Nikdo nevěřil, že to dokážu Bojovníkům rozmluvit, a tak jste udělali náhradní plán beze mě.“ Teď už je jedno, že jsem to Bojovníkům skutečně rozmluvit nedokázala. „Někdo ni to měl říct. Tys ni to měl říct.“

Z Adrianova hlasu zaznívala upřímná bolest a lítost. „Povídám ti, že jsem chtěL Ale nemohl jsem Zrovna ty bys měla nejlíp vědět, jaký to je, ocitnout se mezi dvěma mlýnskými kameny, Sageová. Navíc pamatuješ, co jsem ti řekl, než jsi nasedla k Treyovido auta?“

Pamatovala jsem si to. Téměř sbvo od sbva. Ať se stane cokoli chci abys věděla, že jsem nikdy nepochyboval o tom, co děláš. Jsi chytrá a statečná.

Zabořila jsem se do sedadla a byb ni do pláče. Adrian měl pravdu Opravdu jsem věděla, jaké to je, když se snažíte dělit bajalitu mezi dvě různé skupiny. Chápala jsem, v jaké se ocitl pozici Jen jsem si sobecky přála, aby jeho bajalita ke mně byla silnější Pokoušel se, ozval se rrůj vnitřní hlas. Pokoušel se ti to říct Ukázafo se, že místem, kde se podle Dimitnje máme sejít, je Clarenceův dům Byl narvaný strážci Někteří z nich si vzájemně ošetřovali zranění Ani na jedné straně naštěstí nikdo nepřišel o život Na to si ostatně strážci vždycky dávali pozor. Bojovníci světla beztak považovali vampýry za zlé a zkažené. Nebyb třeba přilévat oleje do ohně.

Dnešní vpád strážců na jejich území asi taky příliš nepomohL Netušila jsem, jak Bojovníci zareagují a jestli nemají v zásobě nějakou smrtící pomstu Předpokládala jsem, že alchymisté i strážci o tom taky uvažují S notnou dávkou hořkosti jsem se sama sebe ptala, jestli se se mnou někdo z nich podělí o to, k čerru dospěli „Zram tě, tak ti ani nenabízím, že tě uzdravím,“ pověděl n i Adrian, když jsme se protáhli kolem skupinky strážců.,Posaď se v obýváku a já ti přinesu led.“

Už jsem mu chtěla říct, že pro led si můžu dojít sama, ale kotník mě bolel čím dál víc. Přikývla jsem tedy a zamířila do obýváku Seděb tam pár neznárrých strážců a rozzářený Clarence. Překvapflo mě, že tam vedle sebe sedí i Eddie s Angelině - a drží se za ruce?

„Sydney!“ vykřikl Eddie. Okamžitě pustil Angelininu ruku, rozběhl se ke mně a překvapil mě objetím „Díkybohu, že jsi v pořádku Byb hrozné tě tam nechat. To nebyb v plánu Měl jsem tě odtamtud dostat spolu se Soňou“

„No, možná příště, až mě do vašeho plánu někdo zasvětí,“ poznamenala jsem jízlivě.

Eddie se ušklíbL „Ombuvám se za to. Vážně. Jenomjsme…“

, Já vím, já vím Nerrysleli jste, že bych souhlasila. Báli jste se, že se něco pokazi a tak dále a tak dále.“

„Promiň.“

Tak docela jsem mi ještě neodpustila, ale byla jsem už tak unavená, že jsem to nechtěla dál rozebírat „Řekni mi jednu věc,“ snížila jsem hlas. „Ty ses právě držel za ruku s Angelině?“

Zčervenal což mi připadab směšné po tom zuřivém boji který předvedl při osvobozování Soni „Ehm, jo. Jen jsme si… povídali Myslím, že… Někdy bychom mohli někam vyrazit. Samozřejmě nimo školu, protože tam nás všichni považují za příbuzné. A nejspíš to nebude nic vážného. Ona je pořád trochu divná, ale není tak špatná, jak jsem si myslel dřív. A v boji si vedla opravdu skvěle. Možná bych měl přestat fantazírovat o Jill a zkusit chodit s normální holkou Pokud ni teda půjčíš auto.“

Čelist ni poklesla až na zem , Jasně,“ řekla jsem ,Přece bych nepokazila začínající vztah.“ Měla bych mu říct, že Jill pro něj nakonec přece jen není zase takovou fantazií? Nechtěla jsem se do toho míchat Eddie si zasbuží být šťastný. Teď ni ale byb hrozně z toho, že jsem Jill řekla, že by o ni Eddie měl zájem Doufela jsem, že jsem jim to nezkomplikovala.

Adrian se vrátil s velkým pytlem ledu Sedla jsem si do křesla a on mi podbžil nohu a přibžil ni ke kotníku led. Jakmile led začal zmírňovat bolest, trochu jsem se uvolnila a doufela, že jsem si nic nezbmúa.

„Není to vzrušující?“ zeptal se mě Clarence. „Konečně jste viděli bvce vampýrů na vlastní oči!“

Nebyla jsem si jistá, jestli bych dnešní večer popsala s takovým nadšením, ale misela jsem souhlasit. „Měl jste pravdu,“ řekla jsem „Ombuvám se, že jsme vám dřív nevěřili“

Obdařil mě přívětivým úsměvem „To je v pořádku, drahá Bláznivémi starci bych nejspíš taky nevěř!“

Usmála jsem se na něj a na něco jsem si vzpomněla. „Pane Donahue…, říkal jste, že když jste kdysi narazil na bvce, přimluvil se za vás čbvěk jménem Marcus Finch.“

Clarence dychtivě přikyvovaL , Ano, ano. Moc hodný mladý miž, ten Marcus. Doufem, že se s ním ještě někdy setkám.“

,3yl alchymista?“ zeptala jsem se. Clarence na mě koukal dost nechápavě, a tak jsem si poklepala na tvář. „Měl tetování jako já?“

,Jako ty? Ne, ne. Byb jiné. Těžko to popsat“

Nakbrdla jsem se k němí „Takže měl nějaké tetování na tváři?“

„Ano. Copak jsi to neviděla na fotce?“

„Na jaké fotce?“

Clarence se zamyslel. „Přísahal bych, že jsem vám ukazoval staré fotky z dob, kdy byli Lee s Tamarou malí… Ach, to byly časy.“

Musela jsem se nutit k trpělivosti Občas byb těžké zastihnout Clarence v jedné z jeho jasných chvilek. ,A Marcus? Máte jeho fotku?“

„Samozřejmě. Takovou hezkou, jsme na ní spolu Někdy ji najdu a ukážu vám j i “

Chtěla jsem ho požádat, jestli by ni ji neukázal hned, ale vzhledem k torru, že tu byb plno cizích lidi n i to nepřipadab vhodné.

Zanedlouho dorazil Dinitnj spolu s posledními strážci kteří se ještě zdrželi u bvců. Hned se vyptával na Soňu Ta odpočívala ve svém pokoji Adrian se nabídl že ji uzdravi ale Soně už to mysleb natolik jasně, že ho odmítla s tím, že potřebuje jen krev a odpočinek. Drogy z jejího těla odejdou přirozeně.

Jakmile se Dinitnj uklidnil ohledně Soni napochodoval ke mně a shlížel na mě ze své úctyhodné výšky. „Ombuvám se,“ řekl „Teď už jsi jistě slyšela, co se stab.“

„Ze jste mě poslali do nebezpečné situace jen s pobvinou potřebných informací?“ ujistila jsem se. ,Jo, o tomjsem už slyšela všechno.“

„Nejsem zastáncem lží a pobpravd,“ prohlásil ,A b jiný způsob neexistoval Měli jsme hrozně máfo času a tohle vypadab jako nejlepší možnost. Nikdo nepochyboval o tvém rozumí a přesvědčovacích schopnostech. Ale nevěřili jsme, že tě Bojovníci vyslechnou a nechají se odradit.“

„Chápu vás, vyjedná bando, že jste ni ohledně plánu nevěřili“ Viděla jsem, jak Adrian nadskočil, když jsem řekla „vyjedná bando“. Nic jsem tím nemínila, ale teď jsem si uvědomila, že to vyznělo hrozně alchymisticky - já versus oni , Ale pořád nemažu uvěřit, že alchymisté s tím plánem souhlasili a že přimhouřili oči nad tím, že mě do něj nezasvětíte.“

V

místnosti už nezbyla žádná volná židle, a tak Dinitrij usedl s překříženýma nohama na zem „O tom ti toho moc nepovím Jak už jsem řekl, všechno se seběhlo narychlo. Když jsem mluvil s Domou Stantonovou, taky měla dojem, že bude bezpečnější, když nebudeš vědět, co se chystá. Jestli ti to uleví, tak neustále zdůrazňovala, abychom tě dostali do bezpečí, až tam vpadneme.“

, Možná,“ řekla jsem , Ale ještě lepší by byb, kdyby ji napadb, jak mi asi bude z toho, že ni nedůvěřujete natolik, že ni tajíte zásadní informace.“

„Napadb ji to,“ řekl Dinitnj a vypadal, že je mu to trochu nepříjemné. „Řekla, že ti to vadit nebude, protože chápeš, jak je důležité nezpochybňovat rozhodnutí svých nadřízených, a že víš, že se vždycky rozhodnou co nejlépe. Prohlásila, že jsi vynikající alehynistka.“

Nezpochybňuj. Oni vědí, co je nejlepší. My nemáme šanci.

„Samozřejmě,“ řekla jsem Nikdy nic nezpochybňuju

23.

kapitola Soně trvafo pár dní, než se zotavila, což pozdrželo její návrat do Pensylvánie. Když se chystala na letiště, nabídla jsem se, že ji odvezu. Pronajaté auto se našlo, ale teď ho používal Dinitnj, aby zlikvidoval následky naší mise. Bojovníci během čtyřiadvaceti hodin opustili pozemek i budovy. Ukázalo se, že objekt měli pronajatý. Nenechali po sobě téměř ani stopu, ale to strážce neodradilo od toho, aby tam prohledali každičký centimetr.

, Ještě jednou díky,“ řekla mi Soňa. „Vím, že máš plno práce.“

„To nic. Je víkend a od tohohle jsem tady - abych vám pomáhala.“

Tiše se zasmála. Za posledních pár dní se zotavila pozoruhodně rychle a už byla zase hezká a myslelo jí to jako dřív. Zrzavé vlasy měla dneska rozpuštěné a ve vlnách jí lemovaly pohledný obličej. „To je pravda, ale zdá se n i že děláš víc, než máš v popisu práce.“

, Jsem ráda, že jsi v pořádku,“ vyhrkla jsem Soňu jsem si oblíbila a teď jsem byla snutná, že odjíždí „Tam v aréně… to byb děsivé.“

Pobavení ji přešb. „To ano. Většinu času jsem byla omámená a nedokázala plně vnímat, co se kolem mě děje. Ale pamatuju si tvoje sbva. Bylas úžasná a statečná, že ses postavila to rru davu a hájila mě. Vím, jak těžké pro tebe museb být oponovat svému vlastními druha“

„Tihle lidé nejsou můj druh,“ ujistila jsem ji tvrdošíjně. Uvažovala jsem, k jakénu druhu vlastně patřím „Co teď bude s tvým výzkumem?“

„Bude pokračovat na východě. Dimitnj už se taky brzy vrátí a u dvora je spousta dalších výzkumníků, kteří nám pomůžou. Byb nesmírně užitečné mít po ruce uživatele éteru, jako je Adrian Nashromáždili jsme spoustu údajů díky vzorkům krve a pozorování aury. Teď na tom mažeme dál pracovat. Necháme Adriana dál studovat umění, a když bude potřeba, ozveme se n u “

Pořád jsem si vyčítala, že jsem Soně odmítla poskytnout druhý vzorek krve, což vyústib v Sonin únos. „K té mojí krvi….“

„S tím se netrap,“ přerušila mě. „Mělas pravdu, že jsem na tebe moc tlačila. A taky v tom, že se především musíme zaměřit na Dinitnje. Navíc možná učiníme nějaké pokroky, pokud nám pomůžou alchymisté.“

„Vážně?“ Když jsem mluvila se Stantonovou, byla dost proti. „Souhlasili?“

„Ne, ale řekli, že se s námi vyrovnají“

Zasmála jsem se. „Tak to je u nich pozitivní odpověď.“

Na okamžik za vlád fo ticho a já uvažovala, jestli to znamená, že na mou krev všichni zapomenou Teď není důležitá, když všichni řeší Bojovníky a případnou pomoc alchymistů. Koneckonců první rozbor nic výjimečného neprokázal. Nikdo už nemá důvod dělat si s mojí krví starosti Až na to, že… já si s ní starosti dělala. Přestože jsem se děsila, že na mně budou provádět pokusy, ta neodbytná otázka se ni drala na mysl neustále. Proč Strigojky nedokázaly pít moji krev?

Sonina zmínka o auře ni připomněla další věc, která mě zajímala. „Soňo, co to znamená, když má někdo v auře purpurovou barvu? Adrian tvrdí, že ji v mojí auře vidí, ale neřekl n i co to znamená.“

„Typické,“ zasmála se. „Purpurová… Podle toho, co jsem vypozorovala, je to sbžená barva. Je duchovní, ale i vášnivá. Váže se k lidem, kteří hluboce milují a hledají vyšší poslání Je zajímavé, že má takovou hfoubku Bílá a zlatá se asociují s vyšší mocí a metafyzikou, stejně jako červená a oranžová se zase vážou k lásce a základním instinktům Purpurová je nej lepší ze všech těchhle barev. Kéž bych to dokázala vysvětlit srozumitelněji“

„Ne, dává to smysl,“ ujistila jsem ji a odbočila na kruhovém objezdu k letišti „Tak trochu Ale moc se v tom nepoznávám“

„To není exaktní věda. A Adrian má pravdu - máš to v sobě. Jde o to…“ Zastavila jsem u obrubníku a ona si mě pozorně prohlížela. „Nikdy dřív jsem si toho nevšimla. Určitě jsi tam tu barvu měla pořád, ale kdykoli jsem se na tebe podívala, viděla jsem hlavně žlutou, která značí inteligenci Adrian není ve čtení aur tak zběhlý jako já, proto mě překvapuje, že zaznamenal něco, co ni urrikb.“

Nebyla jediná. Duchovní, vášnivá… Opravdu jsem taková? Věří Adrian, že jsem taková? To pomyšlení mě rozehřáb. Zvedb ni náladu a … mátb mě.

Soňa se tvářila, že k to mi chce ještě něco podotknout, ale pak si to rozrryslela. Odkašlala si „Tak jo. Jsme tady. Ještě jednou díky za odvoz“

,JSfení zač,“ řekla jsem a pořád si představovala purpurovou barvu ,JDobře doleť.“

Otevřela dveře od auta, ale pak se zarazila. „Něco pro tebe mám Clarence mě požádal, abych ti to dala“

„Clarence?“

Soňa vybvila z kabelky obálku „Na. Trval na tom, abych ti to předala. VS, jaký je, když si něco vezme do hlavy.“

,Aro. Díky.“

Soňa si vzala zavazadb a odešla. Zvědavost mě přiměla obálku otevřít, než jsem se vydala na cestu zpátky. Uvnitř byla fotografie Clarence s mladíkem zhruba mého věku, který vypadal jako čbvěk. Ti dva se drželi kolem ramen a usmívali se. Neznámý muž měl rovné bbnd vlasy po bradu a nádherně modré oči, které obzvlášť vynikaly v jeho opáleném obličeji Byl moc hezký, a přestože se usmíval i očima, působil trochu smutně.

Očima jsem hltala jeho pohledný obličej natolik, že jsem si zprvu ani nevšimla jeho tetování Levou tvář nu zdobil vzorek sbžený ze srpků různých velikostí a směrů Dohromady působily skoro jako vimá réva. Byb to exotické a krásné. Sytě indigový odstín inkoustu se n u hodil k očím Když jsem se na tetování zadívala pozorněji, jeho tvar mi něco připomněl. Přísahala bych, že kolem modrých linií vidím i trochu zlatého inkoustu Ze samého šoku jsem málem fotku upustila. Srpky byly vytetovány přes alchymistickou lilii Otočila jsem fotku a na zadní straně jsem objevila napsané jediné sbvo. Marcus.

Marcus Finch, kterého Bojovníci prohlašovali za bývalého alchymistu Marcus Finch, o němž alchymisté tvrdili že neexistuje. Šílené na tom byb, že pokud nějakého alchymistu nezavřou jako třeba Keitha, neexistují žádní „bývalí alchymisté“. Být alchymistou je na celý život. Nemažete jen tak odejít. Ale ta překrytá lilie mluvila jasně.

Pokud si Marcus nezměnil jméno a alchymisty tím nezmáti, Stantonová a ostatní ni lhali Ale proč? Uniká ni něco? Ještě před týdnem bych tvrdila, že není možné, že by ni Stantonová o něm neřekla pravdu Ale teď, když jsem věděla, jak pečlivě se o informace dělí - nebo nedělí -, nusela jsem se nad tím zaniyslet Chvíli jsem ještě koukala na fotku a utápěla se v těch krásných modrých očích. Pak jsem fotku odbžila a vrátila se do Airberwoodu s tím, že si to nechám pro sebe.

Pokud přede mnou alchymisté chtějí zatajit existenci Marcuse Finehe, nechám je při tom, dokud negistím, proč to vlastně dělají To ovšem znamená, že ným jediným vodítkemje teď Clarence a nepřítomní Bojovníci Přesto se od toho můžu odpíchnout.

Jednou Marcuse Finche najdu a dostanu svoje odpovědi

Když jsem dorazila ke koleji překvapib mě, že venku sedí JAL Samozřejmě seděla ve stínu a užívala si hezkého počasí bez přímého slunečního světla. Konečně tady začab něco jako podzim, ačkoli s podzimem si rozhodně nespojuju tepbty kolem sedmadvaceti stupňů. Jill vypadala zamyšleně, ale když mě uviděla, trochu se rozveselila.

,Ahoj, Sydney. Douíala jsem, že se potkáme. Bez telefonu není tak snadný tě zastihnout“

Zašklebila jsem se ., Jo, nusím si pořídit nový. Je to k vzteku“

Soucitně pokývala hlavou. „Odvezla jsi Soňu?“

„Už je na cestě zpátky na královský dvůr a za Miehailem Snad tam bude mít klidnější život.“

„To je dobře,“ řekla JAL Sklopila zrak a skousla si ret

Znala jsem ji natolik dobře, že jsem na ní poznala, kdy se k něčemu odhodlává. Taky jsem věděla, že na ni nemám tlačit, a tak jsem trpělivě vyčkávala.

„Udělala jsem to,“ vypravila ze sebe nakonec. „Řekla jsem Mikovi, že je mezi námi konec… opravdu konec.“

Zaplavila mě úleva O starost méně. „To mě mrzí,“ řekla jsem „Vím, že to misek) být těžké.“

Odhrnula si z obličeje kudrliny a zamyslela se. „Ano. A ne. Mám ho ráda. A ráda bych se ním scházela dál - jako kamarádka - , kdyby chtěL Jenže nevím Vzal to dost těžce… A naši společní kamarádi? Teď mě nechtějí ani vidět.“ Potlačila jsem zaúpění Jill tady udělala ohromné pokroky ve společenském životě, a teď je už zase ohrožen. „Ale je to pro dobrou věc. Mika a já žijeme každý v jiném světě a s člověkem by mě stejně nečekala žádná budoucnost. Navíc jsem hodně uvažovala o lásce… o velké lásce…“ Podívala se na mě a pohled jí zněžněL „Ta mezi námi nebyla. Zdá se mi, že bych ji měla cítit, když s někým chodím“

Připadalo ni, že je trochu přehnané očekávat v jejím věku velkou lásku, ale to jsem jí neřekla. „Budeš v pořádku?“

Vrátila se do reality. ,Jo. Myslím, že jo.“ Na rtech jí hrál nepatrný úsměv., A až mě to přejde, možná si se mnou Eddie bude chtít někam vyrazit. Samozřejmě mimo kampus, když nás tady všichni považují za příbuzný.“

Řekla ni skoro totéž, co jsem včera večer slyšela u Clarence. Překvapeně jsem na ni vykulila oči a pak n i to začalo docházet. „Ty to nevis… Myslela jsem, že to mísíš vědět, když je Angelině tvoje spolubydlící…“

Jill se zamračila. „O čem to mluvíš? Co nevím?“

Panebože. Proč? Proč jí misím tu novinku oznánit zrovna já? Proč se nemůžu zavřít na pokoji nebo v knihovně a dělat něco zábavnějšího, jako třeba úkoly?

„Eddie, ehm, pozval na rande Arge line. Nevím, kdy si někam vyrazí, ale rozhodl se, že jí dá šanci“ Moje auto si ještě nepůjčil, takže jsem předpokládala, že rande se zatím neuskutečnilo.

Jill ohromeně vykulila oči „C-cože? Eddie a Angeline? Vždyť… ji nemůže vystát…“

„Něco se změrdto,“ objasnila jsem „Nevím co. Není to žádná velká láska, ale za posledních pár týdnů se sblížili Mrzí mě to.“ Jill vypadala, že ji to zasáhlo víc než rozchod s Mikou.

Podívala se jinam a zamrkala, aby rozehnala slzy. „To nic. Vždyť jsem m i nikdy nic nenaznačila. Nejspíš si myslí, že pořád chodím s Mikou. Proč by na mě měl čekat? Zaslouží si někoho.“

JAL..“

„To je v pohodě. Budu v pohodě.“ Už tak vypadala smitně a teď se tvářila ještě nešťastněji , Ach, Sydney. Budeš se na mě zlobit“

Pořád jsem přemýšlela o Mikovi, takže mě ta náhlá změna tématu vykolejila. „Proč?“

Sáhla do svého batohu a vytáhla lesklý časopis. Byl to časopis pro turisty cestující po jižní Kalifornii takže na to téma se zaměřovaly i články a reklamy. Jedna stránka zůstala založená, tak jsem na ni přelistovala. Byla to celostránková reklama Ui DiStefano. Několik fotek zachycovalo její různé výrobky.

A na jedné fotce byla JAL

Chvilku ni trvalo, než jsem ji poznala. Na portrétní fotografii měla na sobě sluneční brýle a klobouk a taky šátek barvy pavího peří, který dostala od Lii Kudrnaté vlasy měla hozené dozadu a vypadala nádherně. Kdybych ji tak dobře neznala, nikdy bych neřekla, že tahle krásná modelka je ona. Ale každému, kdo ví, po čem se koukat, musí být z fotografie jasné, že je Morojka.

,Jak?“ chtěla jsem vědět. ,Jak se to stab?“

Jill se zhluboka nadechla a připravila se na moje výčitky. „Když sem přivezla kostýmy a dala ni ten šátek. Zeptala se mě, jestli si mě může vyfotit, jen aby viděla, jak budou vypadat barvy na fotce. V autě měla spoustu dalších doplňků a ty jsem si taky vyzkoušela. Chtěla mi dokázat, že s tím správným vybavením mě nikdo nepozná Ale nenapadlo mě… Neřekla, že tu fotku použije. Bože, připadám si tak hloupá.“

Možná ne hloupá, ale určitě naivní Nej radš i bych ten časopis roztrhala. Byla jsem na Liu naštvaná Klidně bych ji mohla zažalovat za zveřejnění fotky nezletilé bez souhlasu. Jenže teď máme mnohem větší problémy. Kolika lidem se tenhle časopis dostane do ruky? Pokud Lia dala Jillinu fotku jen do kalifornského vydání, možná ji nikdo nepozná. Ale morojská modelka by jistě i tak upoutala pozornost. Kdo ví, kolik problémů nám to způsobí?

„Sydney, ombuvám se,“ řekla JflL , Jak to můžu napravit?“

„Nijak,“ odpověděla jsem „Hlavně už se drž od Lii dáL“ Připadala jsem si jako omráčená., Já to vyřídím“ Ale nevěděla jsemjak. Můžu se jen modlit, aby si té fotky nikdo nevšimL

„Kdyby tě něco napadfo, udělám, co budeš chtít Já…“ Podívala se kamsi za mě a zarazila se. promluvíme si pak.“

Ohlédla jsem se a uviděla, jak k nám míří Trey. Další problém k řešení

„To bude nejlepší,“ řekla jsem. Jillino zlomené srdce a publicita se teď misí odsunout na vedlejší kolej. Odešla a Trey se zastavil u mě.

„Melboumová,“ oslovil mě a pokusil se o svůj starý úsměv. Moc se mi nepodař!

„Nevěděla jsem, že jsi pořád ještě tady,“ pověděla jsem nxi „Myslela jsem, žes odešel s ostatními“ Všichni Bojovníci zmizeli Trey už dřív říkal, že cestují a loví, a mistr Angeletti se taky zmínil, že se sem sjeli z různých míst. Pravděpodobně se všichni vrátili odkud přišli Myslela jsem, že Trey taky zmizeL

„Ne,“ odpověděL „Tady chodím do školy a táta chce, abych tu zůstaL Navíc Bojovníci nikdy neměli v Palm Springs stálou základnu. Přesunují se, kam je zrovna…“

Nedopověděl větu, a tak jsemji dokončila za něj. „Kam vás zrovna zavede tip na nějakou stvůru, kterou můžete brutálně popravit?“

„Takhle to nebyk),“ ohradil se. „Mysleli jsme, že je Strigojka Pořád si to myslíme.“

Prohlížela jsem si obličej kluka, kterého jsem považovala za kamaráda. A byla j sem si jistá, že jímje pořád. „Týne. Proto jsi vzdal boj.“

„To jsem neudělai“ nanitL

,Afe udělaL Viděla jsem tě, jak jsi zaváhal, když jsi měl Chrise bouchnout. Nechtěl jsi vyhrát. Nechtěl jsi zabít Soňu, protože sis nebyl jistý, jestli je opravdu Strigojka.“

Nepopřel to. „Stejně myslím, že by byb třeba je zlikvidovat.“

„To si myslím taky.“ Pak jsem to ale přehodnotila „Tedy pokud se neobjeví způsob, jak je všechny zachránit, ale to je zatím ve hvězdách.“ Přestože jsem toho na přímluvu za Soňu řekla hodně, nechtěla jsem mu vykládat tajnosti o experimentech. „Když Bojovníci cestují po světě, co se stane, až příště zavítají zase sem? Nebo dokonce do L. A ? Přidáš se k nim? Pojedeš na další fov?“

, JSTe,“ vyhrkl okamžitě.

Zmocnila se mě naděje. „Rozhodl ses od nich odejít?“

Z Treyova výrazu se těžko dalo něco vyčíst, ale šťastně zrovna nevypadaL „Ne. Rozhodli se nás odříznout - mě a mýho tátu. Jsme yyvrženci“

Chvíli jsem na něj jen zírala, neschopná slova Bojovníky nemám ráda a nelíbí se mi že se s nimi Trey zapletl, ale tohohle jsem docílit nechtěla. „Kvůli mně?“

„Ne. Ano. Nevím“ Pokrčil rameny. ,Asi tak nějak nepřímo. Neobvinili tebe osobně ani alchymisty. Sakra, vždyť se pořád chtějí s alchymisty sloučit Předpokládali že jsi sešla z cesty, a proto ses tak chovala. Ale já? To já na ně naléhal, aby tě tam pustili Já jsem přísahal horem dolem, že všechno bude v pořádku Takže ni zazlívají špatný úsudek a všechno, co z toho vzešlo. Ostatní na tom mají taky svůj podíl viny - rada, protože souhlasila, ochranka, protože nezabránila vpádu strážců -, ale to ni nijak nepomůže. Vyhnali jenom tátu a mě.“

„To… To mě mrzí Nenapadlo mě, že by se mohlo stát něco takového.“

, Jak by taky mohb,“ poznamenal pragmaticky. Pořád působil sklesle. „V určitém ohledu mají pravda Já tě tam přivedL Byla to moje chyba a tátu trestají za to, co jsem udělal já. To je na tom nejhorší“ Trey se snažil působit sMcky, ale byto mi jasné, jak je to doopravdy. Tak tvrdě pracoval na tom, aby na otce zapůsobil, a docílil jen naprostého poražení Jeho další slova ni to jen potvrdila. ,JBojovníci představovali celý tátův život Když ho takhle vykopli…, snáší to dost špatně. Musím najít způsob, jak by se k nim mohl zase vrátit. Předpokládám, že asi nevis o nějakých Strigpjích, co se dají snadno zabít, co?“

„Ne,“ odpověděla jsem „Už proto, že se snadno nedá zabít žádný z nich.“ Zaváhala jsem a nebyla si jistá, jak pokračovat. „Treyi, co to znamená pro nás?

Pochopím, když už se mnou nebudeš chtít kamarádit…, když jsem ti zničila celoživotní práci“

Vrátil se mu aspoň náznak jeho starého úsměva „Nic není zničeno nadobro. Řekl jsem ti, že najdu cestu zpět. A když to nepůjde přes zabíjení Strigojů, kdo ví?

Možná kdybych se dozvěděl víc o vás, dokázal bych postavit most mezi oběma našini skupinami a najít způsob spolupráce. Tím bych si vysloužil pár bodů.“

„Tak to zkus,“ poradila j sem rru diplomaticky. Moc jsem nevěřila, že by se to dalo uskutečnit, ajemuto byto taky jasné.

„No, misím přijít na to, jak získat pozornost Bojovníků a s tátou se k nim vrátit. Musím“ Zase se zatvářil zasmušile, ale obličejem se rru mihl aspoň náznak sirutného úsměva „Víš, co dalšího je na houby? Teď už nemůžu pozvat Angeline na rande. Když se scházím s tebou, je to něco jinýho, ale nemůžu riskovat a dávat se dohromady s Moroji nebo dhampýry. A už vůbec nemůžu chodit s dhampýrkoa Tedy, zjistil jsem už před delší dobou, co je zač, ale dělal jsem hloupého. A po útoku v aréně už není šance. Bojovníci je taky nemají rádi Dhampýry a Moroje. Rádi by je taky vynutili, ale asi je to pro ně obtížné a teď mají jinou priorita“

Při jeho slovech jsem se zachvěla. V/bavila jsem si poznámku Bojovníků o tom, že nakonec půjdou i po Morojích. Alchymisté také nemají Moroje a dhampýry příliš v lásce, ale rozhodně je nemíní vymýtit

„Musímjít.“ Trey sáhl do kapsy a vytáhl něco, co jsem viděla moc ráda Můj telefon., Asi jsi ho postrádala.“

„Aro!“ Nedočkavě jsem mu telefon vyrvala z ruky a hned ho zapnula Netušila jsem, jestli ho ještě dostanu zpátky, a už jsem uvažovala o koupi nového. Tenhle byl tři měsíce starý a už prakticky nemoderní „Díky, žes ho zachráni No teda!“ Podívala jsem se na displej. „Mám asi milión zpráv od Braydena.“ Nemluvili jsme spolu od toho večera, kdy Soňa zmizela.

Trey se zatvářil rozpustile, což jsem na něm měla ráda. „Radši teď než později Pravá láska na nikoho nečeká.“

,Pravá láska, jo?“ Zoufele jsem zavrtěla hlavoa , Jsem ráda, že jsi zpátky.“

Tímjsem si vysloužila úsměv. „Tak zatím“

Jakmile jsem osaměla, napsala jsem Braydenovi Omlouvám se za odmlka Tri dny jsem měla ztracený telefon Odpověděl mi téměř okamžitě: Jsem v práci a za chvíli si udělám přestávka Stavíš se? Uvažovala jsem o tom Vzhledem k tomu, že zrovna teď nerrusím rrikorru zachraňovat život, je stejně vhodná doba jako kdykoli jindy.

Napsala jsem mu, že hned vyjíždím z Amberwooda

Než jsem dorazila ke Spencerovi, Brayden už mi přichystal moje oblíbené latte. „Spočítal jse m si, kdy mám začít kávu připravovat, abys ji měla horkou, až dorazíš.“

„Díky,“ řekla jsem a vzala si kelímek. Připadala jsem si provinile, že mě pohled na kávu potěšil víc než pohled na Braydena.

Řekl druhému barmanovi že si udělá pauzu, a odvedl mě ke vzdálenému stok „Nebude to trvat dlouho,“ řekL „Vím, že toho budeš nit o víkendu nejspíš spousta“

„Vlastně se situace začíná zlepšovat,“ řekla jsem

Zhluboka se nadechl a působil stejně odhodlaně a nervózně, jako když mě dřív zval na rande. „Sydney,“ oslovil mě fonrólním hlasem „Myslím, že bychom se už neměli dál scházet.“

Zarazila jsem se uprostřed douška „Počkej… Cože?“

„Uvědorruju si že je to pro tebe pravděpodobně kruté,“ d o d al, A přiznávám, že pro mě je to taky těžké. Ale ve světle nedávných událostí je jasné, že na vztah ještě nejsi připravená.“

„Nedávné události?“

Vážně přikývl „Tvoje rodina. Zrušila jsi spoustu našich domluvených akci abys mohla být s rodinou Takovou oddanost rodině považuju za obdivuhodnou, ale já prostě nedokážu setrvávat v tak lehkomyslném vztahu“

,JLehkomyslném?“ Jenom jsem zopakovala klíčové slovo, abych se konečně přinutila nějak zareagovat. „Takže… si to vyjasněme. Ty se se mnou rozcházíš.“

Zamyslel se nad tím „Aro. Ano, rozcházím“

Čekala jsem nějakou emoční reakci Že mě zachvátí žal Že ucítím, jak ni puká srdce. Ale žádná emoce se nedostavila. Připadala jsem si jen překvapená.

, Aha,“ poznamenala jsem

To si zřejmě Brayden vyložil jako velice rozrušenou reakci ,Prosím tě, nedělej mi to těžši než už to je. Moc tě obdivuju Jsi ta nejchytřejší holka, jakou jsem kdy potkal Ale nemažu zkrátka chodit s někým tak nezodpovědným, jako jsi ty.“

Jen jsem zírala „Nezodpovědným“

Brayden znovu přikývL „Ano.“

Nevím jistě, kde to začato, možná někde v břiše nebo v hrudi Ale najednou jsem se neovladatelně rozesmála Nemohla jsem to zastavit Musela jsem odložit kávu, abych ji nerozlila. A ještě jsem zabořila obličej do dlani abych si otřela slzy smíchu

„Sydney?“ dotázal se Brayden opatrně. „To je nějaká hysterická reakce vyvolaná žalem?“

Trvalo mi skoro ninutu, než jsem se uklidnila natolik, abych rru byla schopná odpovědět. ,Ach, Braydene. Tys ni vylepšil náladu Dal jsi mi něco, o čem jsem myslela, že to nikdy nedostanu Děkuju“ Vzala jsem si kávu a vstala Tvářil se naprosto nechápavě.

„No, není zač.“

Odešla jsem z kavárny a pořád se smála jako blázen Poslední měsíc ni všichni neustále zdůrazňuji jak jsem zodpovědná, pilná a příkladná. Vysloužila jsem si spoustu přívlastků. Ale ještě nikdy, nikdy mi nikdo neřekl, že jsem nezodpovědná.

Líbilo se ni to.

24. kapitola

Protože dnešek už se nemohl vyvíjet podivněji, rozhodla jsem se navštívit Adriana. Umírala jsem touhou se od něj dozvědět jednu věc, na kterou jsem zatím neměla možnost se zeptat

Zaklepala jsem a on ni přišel otevřít se štětcem v ruce. „Nečekaná návštěva,“ poznamenal.

„Ruším tě?“

, Jen dělám úkoL“ Ustoupil stranou, abych mohla projít.„Ale tím se netrap. Pro mě to zase není tak vážná záležitost jako pro tebe.“

Vešla jsem do obýváku a byla ráda, že tam po dlouhé době zase vidím malířská plátna a stojany. „Zase sis tu zařídil malířský ateliér.“

, Jo.“ Odložil štětec a otřel si ruce do hadříku „Když už tady nemám výzkumné středisko, rrůžu vrátit byt do normálního uměleckého stavu“

Opřela jsem se o pohovku a začala přecházet od jednoho plátna k druhému. U jednoho jsem se zastavila. „Co je tohle? Vypadá to jako lilie.“

„Taky že je,“ řekl „Nechci se tě dotknout, ale tahle vypadá lip než ta tvoje. Kdyby chtěli alchymisté koupit práva a začít používat tuhle, jsem připraven vyjednávat.“

„Beru na vědomí,“ řekla jsem Po rozchodu s Braydenem jsem se nepřestávala usmívat a tohle mi dobrou náladu vylepšilo ještě víc. Ale rrusela jsem uznat, že Adriánovým obrazům moc nerozumím, jelikož byly hodně abstraktní Lilie byla stylizovanější a lepší než ta na mojí tváři, ale jasně k poznání Dokonce byla vyvedena zlatou barvou Obklopovala ji trocha šarlatových cákanců a červená kontrastovala s ledově modrou ve vzorku téměř až krystalicky čistém Obraz byl hezký, ale pokud měl nějaký skrytý smysl, unikal n i

„Ty máš ale nechutně dobrou náladu,“ poznamenaL „V obchodě s oblečením mají slevy?“

Vzdala jsem svoje pokusy pochopit umění a otočila se k Adriánovi „Ne. Brayden se se mnou rozešeL“

Adrian se přestal usmívat. „Aha. Sakra. To mě mrzí Jsi… Teda chtěl jsem říct, nedáš si drink? Nepotřebuješ se vybrečet nebo tak něco?“

Rozesmála jsem se. „Ne. Kupodivu je mi skvěle. Vážně ni to vůbec nevadí Ale asi by mělo, že jo? Možná je se mnou něco v nepořádku“

Adrian se na mě zahleděl svýma zelenýma očima. „To si nemyslím. Ne každý rozchod je tragédie. Ale stejně… bys nejspíš potřebovala nějakou útěchu“

Narovnal se a došel do kuchyně. Nechápavě jsem sledovala, jak něco vytahuje z mrazáku a pak se přehrabuje v příborech. Vrátil se do obýváku s miskou znrfny z granátových j ablíček a lžičkou

„Co to je?“ podivila jsem se a byla natolik v šoku, že jsem si od něj misku vzala.

„Sněz to, ne? Máš ráda granátová jablíčka, že jo?“

Vzpomněla jsem si na večer v italské restauraci „No jo …, ale tos nemusel…“

„Chtělas to,“ prohlásí ,A pak taky - dohoda je dohoda.“

, Jaká dohoda?“

„Pamatuješ, jak jsi řekla, že vypiješ plechovku normální coly, když vydržím den nekouřit? Tak jsem si spočítal kalorie a je to totéž jako tahle zmrzlina. Věřila bys, že jsou toho čtyři porce?“

Málem jsem zmrzlinu upustila. „Tys… tys přežil den bez kouření?“

„Vlastně už skoro týden,“ řekl „Takže můžeš sníst tu zmrzlinu všechnu, jestli chceš.“

,Proč jsi to proboha dělal?4 podivila jsem se.

Pokrčil rameny. „Hele, tys mě vyprovokovala. Navíc kouření je ošklivý zlozvyk, ne?“

, Jasně…“ Pořád jsem z toho byla ohromená.

, Jez, nebo se ti to rozteče.“

Podala jsem mu zmrzlinu zase zpátky. ,,Nemůžu Nemůžu, když se na mě koukáš. Je to zvláštní Můžu ji sníst později?4

, Jasně,“ přisvědčil a zaseji uklidil do mrazáku , Jen jestli ji opravdu sně. Znám tě.“

Překřížila jsem si ruce přes hrudník a postavila se naproti něrru., Jo?“

Upřel na mě tvrdý pohled. „Všichni možná považují tvou averzi k jídlu za roztomflou, ale já ne. Vím, jak se koukáš na Jfll Závidíš jí, že nikdy nebudeš mít takovou postavu A nebudeš. Je to nemožný. Ona je Morojka Ty jsi člověk. To je zkratka biologie. Máš skvělou postavu, kvůli který by spousta lidských ženských vraždila. A kdybys trochu přibrala, vypadala bys ještě lip. Dvě tři kila by byla dobrý začátek. Nelezla by ti tak žebra. A potřebovala bys větší velikost podprsenky.“

, Adrianě! “ Zděsila jsem se. „Zbláznil ses? Nemáš právo ni říkat takové věci Vůbec.“

Zamračil se. „M ám na to právo, Sageová. Jsem tvůj kamarád a nikdo jiný to neudělá. Navíc jsem králem nezdravých návyků. Myslíš, že když nějaký vidím, nepoznám ho? Nevím, kdes k tomu přišla - jestli už to máš z rodiny, nebo je to tím, žes viděla hodně Morojů, nebo je to prostě tvoje povaha Ale říkám ti, že je to zbytečné.“

„Takže to je kázání“

, Je to pravda,“ opáčil „Od někoho, koma na tobě záleží a chce, aby tvoje těto byto stejně zdravý a úchvatný jako tvoje mysl“

„Tohle nebudu poslouchat,“ prohlásila jsem a otočila se. Svářilo se ve mně několik emocí Vztek. Rozhořčení A kupodivu i trocha úlevy. „Odcházím Neměla jsem sem chodit“

Zarazil mě rukou položenou na mém rameni ,Počkej…, poslouchej mě.“ Neochotně jsem se otočila. Výraz měl tvrdý, ale hlas nxi trochu zněžněl „Nechci být hrubý.

Ty jsi ta poslední osoba na světě, které bych chtěl ublížit…, ale nechci, aby sis ubližovala sama. Můžeš ignorovat všechno, co jsem ti řekl, ale prostě jsem ti to říct rrusel, jasný? Už se o tom nebudu zmiňovat. Svíg život si řídíš sama.“

Podívala jsem se jinam a zamrkala, abych rozehnala slzy. „Díky,“ řekla jsem Měla bych být šťastná. Jenže jsem měla pocit, jako by ni otevřel ránu, kterou jsem chtěla ignorovat a skrývat Tuhle ošklivou pravdu jsem si nechtěla přiznat, což je pokrytecké od někoho, kdo prohlašuje, že pracuje s daty a informacemi A ať už jsem s ním souhlasila nebo ne, v jedné věci se nemýlí nikdo jiný by ni neřekl to, co oa

,Proč jsi vlastně přišla?“ zeptal se. „Určitě nechceš z mýho úchvatnýho obrazu udělat příští logo alchymistů?4

Neubránila jsem se smíchu Podívala jsem se na něj a uvítala změnu tématu „Ne. Přišla jsem kvůli něčeimi mnohem závažnějšíma.“

Vypadal, že se mu ulevilo, když mě viděl zase se smát, a uculil se. „Tak to musí být opravdu vážný.“

„Ten večer u Bojovníků. Jak jsi dokázal řídit mustanga?“

Jeho úsměv zmizel

,Protože jsi to vážně dokázal,“ pokračovala jsem , Pídil jsi a ani jsi nezaváhal Zvládl jsi to stejně dobře jako já. Už jsem si říkala, jestli tě to nenaučil někdo jiný. Ale i kdybys dostával lekci každý den už od doby, co to auto máš, takhle dobře bys neřídí Radil jsi, jako bys celý život jezdil s ruční řadicí pákou“

Adrian se rychle odvrátil a došel na druhou stranu pokoje. „Možná jse m přirozený talert,“ řekl, aniž se na mě podíval Byto legrační, jak rychle se naše role prohodily. Jednu minutu tlačil do kouta on mě a nutil mě řešit věci, které jsem řešit nechtěla Teď byla řada na mně. Došla jsem za ním k oknu a přiměla ho podívat se ni do očí

, Ani Morojové nedávají řidičáky dětem, Sageová,“ poznamenal suše.

„Nevyhýbej se tomu Vis, co myslím Uniš s tou pákou zacházet už léta.“

Jeho mlčení mi potvrdilo, že mám pravdu, ačkoli se tvářil nečitelně.

„Proč?“ chtěla jsem vědět. Už jsem skoro škemrala. Všichni mi říkají, že jsem výjimečně chytrá a že si dokážu poskládat informace dohromady a vyvodit z nich pozoruhodné závěry. Tohle ovšem byto nad moje chápání Nedávalo n i to žádný smysL „Proč jsi to dělal? Proč jsi předstíral, že neumíš řídit?“

Vypadal, že se mu hlavou honí milión možných odpovědí, ale nebyl se ochoten podělit ani o jedinou Nakonec zoufale zavrtěl hlavou „Copak to není jasný, Sageová?

Ne, samozřejmě, že není Dělal jsem to proto, abych měl důvod být s tebou Takový důvod, abys ho nemohla odmítnout.“

To mě zmátlo ještě víc. ,Afe… proč? Proč jsi to chtěl?“

„Proč?“ zeptal se. „Protože díky tomihle jsem se k tobě mohl dostat blíž“

Natáhl se a s jednou rukou kolem mého pasu a s druhou kolem krku si mě přitáhl blíž Zaklonil ni hlavu a přiblížil ke mně rty. Zavřela jsem oči a tála, zatímco celé mé těto pohlcoval jediný polibek. Byla jsem ničím Byla jsem vším Měla jsem husí kůži a uvnitř jsem celá hořela. Tiskl se ke mně blíž a já ho objala kolem krku Jeho rty byly žhavější a jemnější než cokoli, co jsem si dovedla představit Zároveň byly odhodlané a mocné. Objímala jsem ho čím dál pevněji a polibek nxi opětovala čím dál hladověji Přejel mi prsty zezadu po krku a každičké místo, kterého se dotkl, jako by pulsovalo elektřinou Ale nej lepší na tom byto, že já, Sydney Katherine Sageová, vima neustálým analyzováním světa kolem sebe, jsem přestala myslet.

A byto to nádherné.

Aspoň do té doby, než jsem znovu začala.

Pak znovu získaly převahu moje mysl a všechny obavy. Odtrhla jsem se od Adriana, přestože moje těto protestovalo. Ustoupila jsem od něj a uvědomovala si, že mám asi oči vykulené zděšením „Co… co to děláš?“

„Nevím,“ odvětil s úsměvem Udělal krok směrem ke mně. ,Ato jsem si jistý, že tys to dělala taky.“

„Ne. Ne. Nechoď už blíž! Nesmíš to udělat znovu Rozume? My nikdy nerrůžeme… Neměli bychom… Panebože. Ne. Už nikdy. Byto to špatné.“ Přitiskla jsem si prsty na rty, jako bych mohla vymazat, co se právě stalo. Namísto toho jsem si jen připomněla ten žhavý a sladký polibek. Rychle jsem ruku spustila.

„Spatný? To nevím, Sageová. Upřímně, připadá ni to jako ta nejsprávnější věc za hodně dlouhou dobu“ Přesto si ode mě udržoval odstup.

Zběsile jsem zavrtěla hlavou , Jak to můžeš říct? Víš, jak to je! Neexistuje… no, vždyť vis. Lidi a vampýři nesmějí… ne. Nesmí mezi nimi nic být Mezi námi“

„V jednu dobu to očividně neplatilo,“ namítl rozumně., Jinak by dnes nebyli žádní dhampýři A co Udržovatelé?44

„Udržovatelé?“ Málem jsem se rozesmála, i když na tom nic k smíchu nebylo. „Udržovatelé žijí v jeskyních a perou se u ohňů kvůli kusu masa Jestli chceš žít takhle, máš možnost. Ale pokud chceš žít v civilizovaném světě jako rry ostatní, už se mě nikdy nedotýkej. A co Rose? Copak ji šíleně nemiluješ?“

Adrian působil klidně. „Možná jsem ji múovaL Ale skončilo to před… Už to budou tři měsíce? A popravdě, už jsem na ni poslední dobou ani nerrysleL Jasně, pořád se cítím ublíženě a mám dojem, že mě využila, ale… ona není ta, která ni nejde z mysli Když usínám, nepředstavuju si její obličej. Nepřerrýšlím o …“

„Ne!“ Couvla jsem ještě dáL „Tohle nechci poslouchat. Už ani slovo.“

Adrian se několika rychlými kroky ocitl opět u mě. Za sebou jsem měla zeď a neměla jsem kam uniknout Nijak mě neohrožoval, jen mě vzal za ruce a přitiskl si je k hrudi Sklonil se ke mně.

„Ne, ty si to poslechneš. Projednou uslyšíš něco, co nezapadá do tvýho pečlivýho uspořádanýho života plnýho logiky a rozumí Protože tohle rozumný není Jestli tě to vyděsilo, tak ni věř, že mě taky, a parádně. Ptáš se na Rose? Snažil jsem se kvůli ní být lepším člověkem - ale jen proto, abych na ni udělal dojem a aby mě chtěla.

Ale když jsem s tebou, chci být lepší, protože… protože mi to tak připadá správný. Protože to chci sám Díky tobě chci překonat sám sebe. Chci vyniknout. Ovlivňuješ mě každým činem, slovem, pohledem Dívám se na tebe a jsi jako… jako ztělesněný světlo. Řekl jsem ti to o Halloweenu a stojím si za každým slovem Jsi to nejkrásnější stvoření, který kdy kráčelo po tomhle světě. A ani si to neuvědomiješ. Netušíš, jak jsi krásná a jak jasně záříš.“

Byto ni jasné, že to misím ukončit a aspoň si osvobodit ruce. Ale nedokázala jsem to. Ještě ne., Adrianě…“

, Já vím, Sagpová,“ pokračoval s ohnivým pohledem „Vím, jaký z nás vy alchymisté máte pocity. Nejsem hlupák a věř mi, že jsem se snažil vyhnat si tě z hlavy. Jenže na celým světě na to není dost alkoholu, ani umění, ani jiných rozptýlení Musel jsem přestat chodit k Wolfovi, protože pro mě byto hrozně těžký být s tebou v tak těsným kontaktu, i když to byl jen předstíraný boj. Nedokázal jsem se tě dotýkat. Mučilo mě to, protože to pro mě něco znamenalo a přitom jsem věděl, že pro tebe to neznamená vůbec nic. Pořád jsem si říkal, že bych se od tebe měl držet dál, ale přitom jsem si hledal záminky - jako třeba s tím autem-, cokoli, abych mohl být zase s tebou Haydenbyl kretén, ale dokud jsi s ním chodila, aspoň jsem měl důvod držet se od tebe dáL“

Adrian mě pořád držel za ruce a vyléval si srdce se zoufalým, zděšeným a zároveň nedočkavým výrazem Srdce ni nekontrolovatelně bušilo a mohly za to všechny ty emoce, které se ve mně svářily. V očích měl vzdálený a okouzlený pohled…, jako vždy, když ho popadl éter a on pak žvaniL Modlila jsem se, aby tohle všechno byto jen nějaké šílenství způsobené éterem Muselo být, ne?

, Jmenuje se Brayden,“ řekla jsem nakonec. Pomalu jsem utišila svou úzkost a zase se začala ovládat. ,A i když už s ním nechodím, máš milión důvodů držet se ode mě dáL Řekl jsi, že víš, jaké z vás máme pocity. Ale opravdu to víš?“ V/inanila jsem ruce z jeho sevření a ukázala si na tvář. „Víš, co ta zlatá lilie ve skutečnosti znamená? Je to slib, přísaha životnímu stylu a názorům Něco takového nemažeš jenom tak zahodit Nemohla bych, i kdybych chtěla. A popravdě - nechci Věřím v to, co děláme.“

Adrian na mě pohlížel vyrovnaně. Nechytil mě znovu za ruce, ale ani ode mě neustoupl Najednou jsem jeho doteky postrádala „Tenhle ,životní styl4 a ,názory4, co tak bráníš, tě jenom využívají a budou tě využívat i nadále. Jednají s tebou jako se součástí stroje, kterými není dovoleno samostatně myslet. Máš na víc.“

„Některé součásti systému mají svoje mouchy,“ připustila jsem „Ale principy jsou jasná a věřímjim Mezi lidmi a vampýry - mezi mnou a tebou - jsou veliké rozdíly, které se nedají setřít. Jsme příliš rozdílní Nemělo by mezi námi být… tohle. Mezi námi by nemělo být nic.44

„Nikdo z nás není k ničemi předurčen,44 prohlásí „Sani se rozhodujeme, co budeme dělat Jednou jsi n i řekla, že nikdo není obětí, že všichni máme možnost vybrat si, co chceme.“

„Nesnaž se proti mně obrátit moje vlastní slova,44 zavrčela jsem

Proč?44 zeptal se s nepatrným úsměvem „Řeklas to zatraceně výstižně. Nejsi oběť. Nejsi zajatcem té lilie. Můžeš být, jaká chceš. Můžeš si vybrat, co chceš.“

„Máš pravdu“ Uhnula jsem mu a on neodporovaL , A tebe jsem si nevybrala. Tohle ti trochu uniká.“

Adrian stmuL Přestal se usmívat „Nevěřím ti44

Zamračila jsem se. „Nech mě hádat. Protože jsem ti oplácela polibek?44 Díky tomi polibku jsem se cítila tak živá, jako už dlouho ne. A měla jsem dojem, že to Adrian poznaL

Zavrtěl hlavou „Ne. Protože ti nikdo jiný nerozumí tak jako já.44

Čekala jsem, že řekne něco víc. Proto? Dál už to nerozvedeš?“

Zadíval se na mě svýma zelenýma očima. „Myslím, že to není třeba.“

Musela jsem sklopit zrak, i když jsem nevěděla proč. „Když mě tak dobře znáš, pak pochopíš, proč odcházím“

„Sydney…“

Rychle jsem vykročila ke dveřím „Sbohem, Adrianě.44

Rozběhla jsem se ke dveřím a napůl jsem se obávala, že se ni v tom pokusí znovu zabránit. Kdyby to udělal, asi bych nedokázala odejít. Ale nedotkl se mě.

Nepokusil se mě zastavit Až když jsem byla v půlce trávníku před jeho domem, odvážila jsem se ohlédnout Adrian se opíral o dveře a pozoroval mě s láskou v očích.

Bole to it ě srdce, lilie na mé tváři ni připomněla, kdo jsem

Otočila jsem se a bez dalšího ohlédnutí odešla.