TERRY PRATCHETT

PORTFOLIO

TERRY PRATCHETT

ILUSTROVAL PAUL KIDBY

TALPRESS 1998

TERRY PRATCHETT

PORTFOLIO

Copyright © 1996 by Terry and Lyn Pratchett, and Paul Kidby

Illustrations by Paul Kidby

First published in Great Britain 1996 by Victor Gollanz Ltd.

Original title: The Pratchett Portfolio

Translation © 1998 by Jan Kantůrek

The Czech edition copyright © 1998 by Talpress, spol. s r. o.,

Příčná 8, 110 00 Praha l

První vydání, Praha 1998

Sazba a lito: Jams

Technická redakce: Tomáš Kropáček

Tisk: FINIDR, spol. s r. o., Český Těšín

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoliv způsobem

reprodukovat bez předchozího souhlasu nakladatele.

PŘEDMLUVA

emohu uvěřit, že jste si tento překrásný spisek vybrali v případě, že vám jméno

Zeměplocha nic neříká, ale pro jistotu:

Je to svět na zádech želvy, jehož kroniky už obsahují osmnáct svazků. Co vy na to? Tak teď

už to víte. Jsem však přesvědčen, že mnoho místních obyvatel není ani zdaleka tak fantastických jako jejich svět. Jistě, mohou to být mágové, čarodějky a barbarští hrdinové, kteří žijí

v pohádkovém světě, ale i oni musí ráno vstát, vyčistit si zuby a chopit se svých denních

povinností. Třeba zajít s drakem ke zvěrolékaři, protože poslední dobou nějak vyhasíná.

Popisy hrdinů zeměplošských knih nejsou nijak zvlášť podrobné. Podoba osob ovšem nespočívá ve dvou hustě psaných stranách popisného textu, ale v jejich projevu; v tom, co říkají

a dělají nebo také neříkají a nedělají. Charakter je konečná podoba, pověst, kterou po sobě na

světě zanechají.

To znamená, že pro umělce je to otevřené pole působnosti. A je úžasné, na kolika věcech se bez

ohledu na své rozličné výtvarné styly shodnou. Mnoho hrdinů v zeměplošských knihách má

svůj původ v charakteristických lidských typech

a malíři je dokážou rozpoznat přinejmenším tak

dobře jako já.

Některé z kreseb Paula Kidbyho

jsem viděl už před lety, když se

krátkodobě uvažovalo o vydání comicsového zpracování knihy Stráže!

Stráže!. Líbil se mi realismus jeho obrázků, pocit, že právě s náčrtníkem

v ruce podnikl procházku

po knihách a myslí si, že

byste to měli také vidět. Tak byl

položen základ téhle knihy.

Tady je můj svět, jak kdysi kdosi řekl,

a já vás v něm vítám...

MRAKOPLAŠ

Jeden z nejproslulejších absolventů Neviditelné univerzity, pokud ovšem vůbec kdy absolvoval. Nosí

sice mágský klobouk, na němž má vyšito slovo

MÁK, jeho skutečný status je však mírně nejasný.

V duši se cítí být mágem, fyzicky byl ovšem předurčen

spíše k tomu být běžcem na dlouhé tratě.

Je zbabělý. Na onom popisu téměř lpí.

Je mnohem raději, když lidé říkají „Mrakoplaš

je zbabělec“, než kdyby říkali „Mrakoplaš byl

výjimečně odvážný až do té chvíle, než

se dal překousnut v půli“.

Během své podivuhodné kariéry byl přítomen stvoření vesmíru,

prošel Peklem, několikrát se dotkl Smrtě,

spadl z Plochy, porazil nejmocnějšího mága

Zeměplochy polovinou cihly zabalené v ponožce, stejně tak jako zneškodnil množství dalších

příšer, některé z nich v lidské podobě. V jednom

každém z oněch případů ovšem měl v úmyslu dělat

v té době něco úplně jiného.

Typické rčení: „Už tady nejsem!“

Následující typické rčení: „A jak jsem si zase vykoledoval tohle?“

ZAVAZADLO

rakoplašova samohybná cestovní potřeba, kterou dostal

jako dárek na rozloučenou od turisty Dvoukvítka. Zavazadlo je vyrobeno ze dřeva Myslícího hruškovníku, což

mu umožňuje cestovat časem a prostorem a nebojácně a nemilosrdně útočit na nepřátele svého „pána“, stejně jako vyprat každé prádlo, které je do něj vloženo. Dokáže také pojmout cokoliv a všechno,

co se do něj vloží a - abychom nezapomněli - pobíhá kolem na

spoustě malých nožiček.

Je známo, že Zavazadlo podlehlo něčemu, co by se dalo nazvat

rostlinným ekvivalentem lásky, a nějakou dobu se radostně

věnovalo rozmnožovacímu dřevoobrábění. Naštěstí ovšem

nepřipustilo, aby mu jeho rodinné povinnosti zabránily rozsévat

hrůzu a čisté prádlo, kamkoliv vkročí.

„Stercus, stercus, stercus, moriturus sum!“

BÁBI ZLOPOČASNÁ

arodějka, praktická psycholožka, včelařka

a všudybylka-radilka. Původně byla pravděpodobně přírodou stvořena jako zlá čarodějka typu „perníková chaloupka a pečené děti“, ale

je příliš chytrá a vzpurná, než aby se na něco

takového dala nachytat. Z toho důvodu stojí všeobecně na straně bohů, nebo přinejmenším Dobra. Prozatím.

Je ovšem třeba říci, že Bábi

Zlopočasná konající Dobro,

je obávanější než mnohé jiné

čarodějky konající Zlo

(protože Dobro není

vždycky to, co lidé

chtějí, a často se zjistí,

že je stejně nepříjemné jako

pravda). Bábi pravděpodobně

považuje své úsilí za něco, co se

podobá těm nejlepším lékům - není to

účinné, když to nechutná odporně.

Nikdy není šťastnější, než když

má něco, s čím může nesouhlasit.

Bábi má svůj původ v mnoha starých

dámách, včetně mé vlastní babičky, a to

vše jsem pak znásobil deseti. Během příběhů skutečně vyrostla.

Myslím si, že té staré

tyrance neuškodí,

když tu a tam

pořádně narazí. Bůh ví,

jak by to s ní

dopadlo bez

umírňujícího

vlivu Stařenky

Oggové. A teď si

představte, jaká to

musí být osoba, když

na ni má Stařenka

umírňující vliv...

Typické rčení: „Tak

s něčím takovým

nemohu souhlasit.“

STAŘENKA OGGOVÁ

arodějka, praktická psycholožka a další

všetečná radilka. Žena (postupně) tří

mužů a matka patnácti dětí. Ráda si dá

skleničku. Ráda si dá druhou skleničku. Ráda

si dá i třetí skleničku. Její mysl je tak široká, že

byste ji mohli používat místo válu na těsto.

Je možná ve všeobecném slova smyslu chytřejší než

Bábi Zlopočasná, ale každopádně je dost chytrá na to,

aby to nedala najevo. V praxi obě čarodějky odhadly síly

i slabiny té druhé a pracují společně jako

operační jednotka. Bábi Zlopočasná dělá

to, co je třeba udělat, a Stařenka Oggová

za ní ošetřuje raněné.

Stařenka Oggová patří k těm hrdinům Zeměplochy, kteří jsou stvořeni podle jedné jediné

postavy, v tomto případě podle staré dámy,

kterou jsem kdysi znával, i když Stařenka

Oggová je její silnější odvar. Měla

těžký život, ale byla neustále

v dobré náladě a připravená

dát si další hlt nebo sousto

něčeho dobrého. Takovou Stařenku Oggovou

však najdete téměř

v každé ulici.

Typické rčení:

„Prosím, tak

vypadá laskavý

gentleman, který

přispěchá na pomoc

ubohé staré ženě!

Dám si dvojitou

whisky, díky.“

ČARODĚJČINA CHALOUPKA

Čarodějky přicházejí a odcházejí, ale jejich chaloupky jsou věčné. Příležitostně jen potřebují novou střechu, stěny, dveře a okna.

Móda chaloupek z perníku nebo sýra už dávno pominula a chaloupka Bábi Zlopočasné je typický příklad mnohem konzervativnějšího směru. Všimněte si bylinek, které slouží jak potřebám medicinálním, tak kulinárním, přírodního došku,

úlů (aby byla trocha vosku, medu a někdo, s kým lze promluvit) a pokrouceného

komína. Čarodějky se necítí mezi rovnými liniemi právě doma.

Podle všeho daroval někdo Bábi Zlopočasné i pár okrasných květin v květináčích.

Lidé často dávají čarodějkám různé věci. Je to od nich moc hezké. Nedělají to

zřejmě proto, že by si mysleli, že když dají čarodějce dárek, přinese jim to štěstí,

spíše vědí, že kdyby čarodějkám dárek nedali, mohlo by to jim osobně přinést

neštěstí.

Soudné sestry

MAGRÁTA ČESNEKOVÁ

arodějka, bylinkářka a zmoklá slepice. Je jejím osudem být

třetí členkou neformálního lancreského společenstva čarodějek (i když si průběžně odpočívá od čarování jako královna Lancre a pokouší se ovládnout takové dovednosti jako šití,

sokolnictví a chůze v tamtěch šatech).

Má z lancreských čarodějek nejlepší technické vzdělání, ale až nekriticky si naplnila svou chvályhodně otevřenou mysl takovými

věcmi, jako je víra v magické svíce, kouzelné krystaly, čarodějné

barvy nebo plíseň sebraná na chlebu.

Myslí si, že má romantickou

duši. Její duše je však ve skutečnosti velmi solidní a praktická a stabilizuje naopak její

romantickou mysl.

Magráta je prostě a jednoduše řečeno trošku přehnaná čarodějka novověku. Její věčná ustaranost je

způsobena tím, že podvědomě chápe praktickou nesmyslnost některých věcí, jimž by ráda věřila.

Takových Magrát máme kolem sebe víc než dost.

Uvnitř je ale samozřejmě tuhá jako podrážka.

Typické rčení: „Ehm... promiňte.“

SILVER

ocour Stařenky Oggové. Zlý (na každého s výjimkou Stařenky),

posedlý sexem a krutě výkonný v zabíjení všeho živého do velikosti medvěda.

Od ostatních koček se liší tím, že se

v důsledku zaklínadla, kterým ho

zaklely lancreské čarodějky v příběhu Čarodějky na cestách, dokáže změnit - nebo přesněji vyjádřeno - v okamžicích výjimečného psychického

stresu se na přechodnou dobu

automaticky mění do podoby

člověka. Dokud znovu nepřevládne jeho přirozené morfogenní pole, vypadá jako pirát

připravený poplenit každé

korzo a vyzařuje sexuální auru

tak silnou, že je cítit o několik

místností dále.

Jako vzor pro Silvera mi posloužil starý kocour v naší vesnici,

který byl známý jako Strašlivý Oskar. Občas jsem ho zahlédl

u nás na zahradě, kterou se prokutálel v chlupatém klubku,

v němž mu dělalo společnosti několik dalších ubohých koček.

Bylo zvláštní, že pokud člověk neudělal prudký pohyb,

dokázal být docela přátelský.

Typické rčení: „Chceššš mlíííko, mňaum!“

Univerzitní sbor

MÁGOVÉ

tarší mágové Neviditelné univerzity jsou mistry dynamického nicnedělání.

Když však hrozí nějaké nebezpečí, můžeme se spolehnout, že se vzchopí a potáhnou za jeden provaz. Bohužel je třeba dodat, že ne vždy stejným směrem.

Poukazuje se na to, že i když pochopili, že první krok

na cestě k moudrosti je třeba udělat v dětském věku,

nepochopili to, že pak je třeba udělat ještě kroky další.

Hlavní smysl jejich existence spočívá v tom, že mají

rozsáhlé znalosti magie, ale neužívají ji, pokud se

tomu mohou vyhnout. Jsou vlastně jakousi okultní

atomovou zbraní.

Na protější straně: Současní držitelé

nejvyšších magických úřadů univerzity, zachyceni ikonografem

v absolutně netypické chvíli, kdy

právě výjimečně nejedí, zprava

doleva:

Lektor Zaniklých run, děkan,

knihovník, arcikancléř Vzoromil

Výsměšek Hnědý, starší pAsák, Rozšafín

Ctibum (alias Čtenář neviditelného písemnictví) a profesor Neurčitě mlhavých

studií.

RUMPÁL ŽIČKA

elmi starý mág, který zemřel v úvodních scénách Sekáče. Jenže každý ví, že smrt na Zeměploše ještě neznamená, že byste museli vypadnout ze hry, a Rumpál - po dlouhém a osamělém životě, který vedl ve zdech univerzity - zjistil, že být živým

nemrtvým mu umožňuje užít si mnohem víc života,

než když ho, jaksi, žil. Akt umírání ho také osvobodil

ze závislosti na kolečkovém křesle, obávaném těžkém

vozidle, v němž terorizoval ponuré chodby a byl postrachem dlouhých ambitů NU. Pro Rumpála Žičku

znamenala smrt první den zbytku života.

VÝSMĚŠEK

(Arcikancléř Vzoromil Výsměšek)

oučasný pán Neviditelné univerzity, onoho vrcholného ústavu pro mágy sídlícího v Ankh-Morporku.

Rázný a nekompromisní muž, který o co méně času

prožije ve své pracovně, o to více ho tráví někde pod otevřeným nebem.

Byl zvolen pouhou náhodou. Když se vysokoškolská

rada doslechla, jak miluje přírodu a venkovský

život, došla k názoru, že kancléře, který objímá

stromy, bude v případě potřeby snadné se zbavit.

Výsměšek skutečně miluje venkov, ale pouze jako

prostředí, v němž může zabíjet, cokoliv se pohne.

Jedním z nejvýznačnějších rysů jeho působení

bylo to, že téměř ustala

dříve tradiční praxe

uplatňovaná v otázkách

služebního postupu, kdy

mágové běžně povyšovali tak, že zabili kolegu služebně staršího. Těsně po

Výsměškově příchodu na NU

se o něco podobného pokusilo několik starších mágů, a ten jediný, který

přežil, ošklivě kulhá.

DĚKAN

oučasný děkan Neviditelné

univerzity, obrovský, hladový,

vzpurný a ješitný, je typickým mágem. Víme, že jej kupodivu mnohem

silněji než ostatní mágy ovlivňují různé

magické nehody, které se snášejí na NU jako

sníh. Některé z nich na něm dokonce zanechaly trvalé

následky. Tak například od chvíle časů Těžkého melodična,

kdy na NU pronikla magická hudba, si česal patku, a kdykoliv si myslel, že si toho arcikancléř nevšimne, oblékal

si černou koženou bundu. Když hrozí nebezpečí,

je vždy mezi prvními, kdo se chopí své hole,

pobíhá po celém ústavu a vykřikuje přihlouplé: „Hur! Hur!“ Děkan je něco jako lidská

větrná korouhvička.

KNIHOVNÍK

patrovník Magické knihovny Neviditelné univerzity.

Původně člověk, který byl při jedné z magických nehod

proměněn v orangutana. Nikomu by už ovšem nedovolil,

aby ho proměnil zpět do původní podoby protože dávno zjistil, že

mít lidský mozek v těle orangutana vám umožňuje užít si to lepší

z obou světů.

Je snadné pochopit proč. Chápavé nohy a opičí pohled na věc mu

pomáhají udržovat knihovnu pod dokonalou kontrolou a ještě mu

zbývá dost času, aby se mohl účastnit mnoha zajímavých veřejných činností. Nikdo už si teď nepamatuje, co byl před magickou

nehodou zač, a on se pečlivě stará o to, aby si na to opravdu nikdo

nevzpomněl.

Bledý jezdec

SMRŤ

Konec nadějí, Přítel opuštěných,

Tišitel bolestí.

ezdí na bílém koni, který se jmenuje Truhlík. Co bychom

vám o něm ještě řekli? Miluje kočky.

Teprve před několika lety jsem si uvědomil, že jsem kdysi v televizi u své

babičky viděl Bergmanovu Sedmou

pečeť. Byl jsem ještě malý a sledoval

jsem film jen tak mimochodem, zatímco jsem si hrál. V tom filmu vystupuje

jako jedna z postav Smrt a - což je

velmi mnohoznačné - hraje šachy

Mohu jen předpokládat, že něco

z toho mi tenkrát uvázlo

v hlavě. Zeměplošský

Pochmurný žnec je

z rodu klasických

Smrťů, jací se

objevují v comicsech, na tarotových

kartách a - možná když umřete.

Typické rčení:

DNES TY.

TRAČNÍK ALFRÉD, SERŽANT

áteř ankh-morporských policejních sil. Neambiciózní,

chatrně vzdělaný a obdařený opatrností, která hraničí se

zbabělostí. Každopádně však velmi cenný poddůstojník,

který umí vypracovat seznam služeb, dohlížet na penzijní fond

a dělat všechny ty drobné nezáživné činnosti, které udržují věci

v běhu. Každá organizace potřebuje svého Freda Tračníka.

Neustále uvažuje o odchodu do penze. Je pasivním druhistou

(tvaristou) a jen velmi těžce se vyrovnává se skutečností, že tvorové jako trollové, které vždy považoval za přirozené kriminální živly, nejenže teď slouží v modernizované Městské stráži, ale

navíc se velmi osvědčili.

Je ženatý a všeobecně se věří, že má nějaké děti.

NÓBLHÓCH, DESÁTNÍK

(Noby)

íká se, že každý voják nosí v tornistře maršálskou hůl. Je třeba

přiznat, že Nobyho ruksak už obsahoval hezkou řádku věcí

patřících jiným lidem a Noby sám poznal zevnitř mnoho vojenských vězení. Přesto tělo tohohle drobného kriminálníčka obsahuje romantickou duši a desátník Nóblhóch je aktivním členem městské

skupiny lidových tanců a Společnosti pro oživení historie. Noby je

plný nevyzpytatelných hlubin, ale zatím nikdo nesebral tolik odvahy,

aby se do nich ponořil a zjistil, co se tam ukrývá.

Noby je jedním z mála ankh-morporských

občanů nosících dokumenty osvědčující

jeho druhovou příslušnost.

Jak Noby, tak seržant Tračník byli

vytvořeni samotným příběhem.

Kdyby měli trochu jiné uniformy

a mnohem lepší dialogy, byli by

hrdiny téměř shakespearovskými.

Typické rčení: „To je lež, pane,

já to neudělal.“

ELÁNIUS SAMUEL, SIR

elitel ankh-morporské Městské hlídky a bývalý kapitán Noční hlídky. Čestný a loajální oním zvláštním

způsobem policajta a současně bojovník za práva

jednotlivce (je přesvědčený, že by lidé mohli

být svobodní, jen kdyby, zatraceně, vždycky

dělali, co se jim řekne).

Elánius je něco jako čistý chodec po špinavých ulicích. On první by připustil, že není

příliš inteligentní, ale je obdařen oním

zvláštním druhem úporné a tvořivé policajtské

hlouposti, se kterou má i inteligence občas plné ruce

práce.

Zdá se, že hlavní funkci zákonů vidí v tom, že mají chránit chudé a bezbranné proti bohatým a silným. Dělá

však všechno proto, aby tyhle sentimentální názory

ukryl pod vrstvou starého osvědčeného cynismu.

V podstatě řečeno, dělá ve svém nedokonalém světě,

co může, a říká tomu zákon.

Noční hlídka

NAVÁŽKA

ůvodně jeden z ankh-morporských trollích „těžkých hochů“. Navážka se však dal po svém

sňatku s Rubínou (barovou zpěvačkou) na poctivou cestu a v současnosti slouží jako seržant

Hlídky. Tady se prodral na povrch jeho počestný charakter. Navážkova inteligence, původně

velmi nízká díky citlivosti jeho silikonového mozku na teploty, byla podstatně vylepšena speciální

chladicí helmou. Podle velitele Elánia má Navážka všechny vlastnosti dobrého policisty: silný hlas,

velitelský zjev a schopnost nedovolit, aby jeho představivost vstoupila do cesty vytrvalosti.

KAROTKA, KAPITÁN

(Kapitán Karotka Rudykopalsson)

ůvodem člověk, adopcí trpaslík a přesvědčením policista. Mnoho

věcí dokazuje, že Karotka je právoplatným dědicem ankh-morporského trůnu, i když trůn už dnes skoro neexistuje a o významu

slova „právoplatný“ by se dalo také polemizovat. Jemu se však líbí být

policistou a byl hlavní hnací silou při reorganizaci celé Městské stráže.

Karotka je slušný, poctivý, pravdomluvný a jednoduchý. Mnoho zločinců v Ankh-Morporku však rychle zjistilo, že „jednoduchý“ neznamená

„hloupý“. Lidé, kteří tráví v Karotkově společnosti více času, brzy

nabudou podezření, že v jeho hlavě se ukrývá až překvapující

inteligence, která ovšem hraje svou vlastní hru.

Karotka má prastarý meč. Je to zbraň okázale nekouzelná,

ale současně neuvěřitelně ostrá.

ANGUA, DESÁTNICE

(Angua von Überwald)

rvní ženský příslušník Městské stráže a jediná zástupkyně vlkodlaků v řadách

Hlídky.

Chytrá, i když poněkud strašidelná mladá žena, jejíž dokonalý čich a rozsáhlé

známosti mezi lidmi noci jsou cenným přínosem do výzbroje Hlídky. Její schopnost

děsivě zavrčet dokáže podstatně narušit vzpurnost těch, kdož mají sklony odporovat zatčení.

Občas cítí palčivou touhu vrhnout se někomu

na hrdlo a trhat, ale zatím s ní vždy bojovala

vítězně. Má vyrovnaný vztah s kapitánem

Karotkou, kterému, jak se zdá, vůbec

nevadí skutečnost, že jeho dívka bývá

občas pěkná čubka.

COHEN

(Barbar Cohen, alias Čingis Cohen)

elmi prastarý barbarský hrdina, který teď bojuje především se

zánětem šlach a počínajícími hemoroidy, a to se stejným

odhodláním, jaké uplatňoval v boji s obludami a prodejnými

kněžími. Přežil jednoduše díky tomu, že se nikdy

nevzdal a nikdy nehrál poctivě. Cohen je celkem

dobrosrdečný (pokud nemáte něco, co právě

chce) a nemá žádné zvláštní osobní ambice poklad, který uloupí, obludy, se kterými

bojuje, a mladé ženy, které osvobodí, mu

stačí k tomu, aby byl spokojen.

Naposled bylo možno slyšet

o Cohenovi, když za pomoci malé skupiny zhruba stejně starých válečníků

usedl na trůn Achátové říše, který usurpoval. Jestli si udrží tohle postavení, kde jediná

autorita, se kterou může bojovat, je jeho vlastní, toť otázka.

Je spíše pravděpodobné, že se brzo vydá znovu na svou nekonečnou pouť za zlatem, poklady, ženami a měkkým toaletním

papírem.

Původní nápad se zrodil, když jsem viděl film Barbar

Conan. Napadlo mě, co se asi stane se starými barbarskými hrdiny, které nikdo nezabije? Nezdá se,

že by je čekala nějaká penze. Předpokládejme,

že budou pokračovat v tom, co dělali celý

život, a lstivost převládne nad hrubou silou. Psát o Cohenovi je pro

mě skvělá zábava zvláště proto,

že tak spokojeně odvrhl závaží

morálních měřítek. Nikdy si

s ničím příliš neláme hlavu.

To nechává ostatním.

Typické rčení: „Vždycky

si vyberte toho největšího

nepřítele, protože do těch

velkejch se nejlíp trefuje.“

Na protější straně: Cohenova tlupa

Stříbrná horda, která plenila kraje

Středu, v nichž hledala bohatství, dobrodružství a nejbližší latrínu. Jsou to: Cucák

Vilda, Caleb Rozparovač, pan Čabajka, vulgo Profi, Cohen,

Bleskový Podrs, Bláznivý Humoš (zde na svém válečném

křesle) a Hrbatý Vinca.

PATRICIJ

(Lord Havelock Vetinari)

vrchovaný vládce města a zakladatel jeho současného ekonomického

rozkvětu. Nepopiratelně velmi lstivý, výjimečně cynický a až nezvykle

na domácí půdě tam, kde může stavět jednu mocenskou skupinu města

proti druhé.

Vetinari je ve skutečnosti nejdokonalejší z dokonalých politiků. Kdyby

bylo město lodí, rád by se smířil s tím nejdivočejším kymácením, ale

každý, kdo by chtěl do trupu vyvrtat díru, by se potázal se zlou.

Ach ano, a ještě všichni mimové. Ty by dal s potěšením (a velmi

tiše) popravit. Proti této jeho slabůstce se zatím neozvaly žádné

hlasy, i když rozhořčených gest bylo samozřejmě dost.

O jeho soukromí je známo velmi málo, snad jen to, že

je absolventem Cechu vrahů a že pravděpodobně

díky této skutečnost je stále ještě naživu. Většinou

však lord Vetinari přežívá zásluhou své chytrosti a často dosáhne pomocí jízlivosti toho,

čeho většina ostatních není s to dosáhnout ani mečem.

KOLÍK AŤSEPICNU (A.S.P.)

ejznámější, i když nejneúspěšnější ankh-morporský

obchodník.

Kolík je věčný, neustále optimistický malý podnikatel. Ctižádostivosti většiny jeho plánů se může vyrovnat snad jen velikost základních chyb v jejich provádění.

Navzdory všemu je však Kolík skutečně skvělý obchodník, protože se v obchodě drží celé roky, zatímco ostatní podnikatelé v oboru malého občerstvení už dávno

zkrachovali. To znamená, že prodává své nadpřirozeně

příšerné uzenky v rohlíku lidem, kteří už si od něj někdy v minulosti uzenku koupili. Větší důkaz jeho

schopností není třeba hledat.

TĚPIC

(Pteppic)

rah absolvent, rodem z mžilibabské královské rodiny, jehož zahraniční vzdělání (v Ankh-Morporku) bylo hlavní příčinou nezvyklého rozruchu v záležitostech

onoho prastarého království. Rozřešil také hádanku, kterou kladla kolemjdoucím Sfinga,

když poukázal na to, že je to hádanka neuvěřitelně hloupá. Není známo, že by Těpic ve vražedném úmysl někoho napadl a zabil, ale způsob, jakým ve své zemi zahubil jisté vžité myšlení, by se dal započítat dvojnásobně.

Současný pobyt neznámý, pravděpodobně

v blízkosti nějakého velkého páchnoucího

velblouda.

SKŘET TETHIS

Mořský troll

STARÝ

roll je samozřejmě výraz, kterým

se na Zeměploše označují všichni

SMRĎA RUM

tvorové, jejichž morfogenní pole

má blízký vztah ke království minerálů,

Figurka z ankh-morporských

a Tethis je tvořen převážně slanou vodou.

ulic. Pravděpodobně je dokoTrollové vodní podstaty jsou na zemi velnale bláznivý, i když nad hladimi vzácní díky chronickým přílivovým

nu jeho věčného blábolení tu a tam

a odlivovým obtížím a neustále hrozícívystoupí ostrůvky příčetnosti. Jak

mu nebezpečí odpaření nebo zmrznutí.

se zdá, v poslední době zaměstnal

Mnoho z nich také trpí rybami.

olezlého voříška a dal mu hrdý název Myslící pes. Se svým soukroPoslední známé místo Tethisova

mým jazykem a svérázně charaktepobytu bylo jezero kdesi v okolí

ristickým přístupem k hygieně je

hor Beraní hlavy. Dá se předStarý Smrďa Rum skutečně žebrák

pokládat, že tam žije i dnes.

žebráků.

Mořští trollové jsou

dlouhověcí i z pohleJeho tělesný odér je tak neuvěřitelně

du klasických trollů.

silný, že si vyvinul vlastní život.

Bloudí ulicemi města nezávisle na

Rumovi a občas zajde do Opery nebo do společnosti, kam ho Smrďa

obvykle nevezme.

Klub nového začátku

KLUB NOVÉHO ZAČÁTKU

idé, kteří se z nějakého důvodu cítí „vyloučeni“ z normální společnosti, se často spojují - hlavně k politickým cílům. Tak vznikl i Klub

nového začátku ankh-morporských nemrtvých.

Jeho zakladatelem je zombie Reginald Půlbotka, který je vždycky ochoten

podat vám pomocnou ruku (pokud si ovšem vzpomene, kam ji naposled

položil).

Vlevo je zachycen výkvět členů klubu, což jsou:

Zadní řada: bubák Šlýžkal (za dveřmi), lidodlak Lupine; přední řada: hrabě a hraběnka z Nosterfernetu (Artur a Doreen Mrkalcovi), pan Soulolit,

bánší, Reginald Půlbotka, zombie, sestra Oslintalová, ghúlka, a Rumpál

Žička.

PAN SOULOLIT

dá se, že je to poslední přežívající

bánší na světě. Je zajímavé, že se

odedávna věřilo, že bánší jsou ženského rodu, a snad právě proto je pan

Soulolit v neustálé depresi. Možná je

ve skutečnosti bánhí (je to, jako bychom řekli bánona a bánon - pozn.

překl.). Je však každopádně velmi

stydlivý, nedokáže se postavit

tváří v tvář lidem ani stát na střeše a sténat, jak káže povinnost

a zvyk. Místo toho píše na papírky „ÓóóóIíííÓóóÍííÓóÍí“

a tento zoufalý výkřik

strká lidem pode dveře.

PANÍ BOCHÁNKOVÁ

édium a majitelka penzionu v Jilmové uličce

v Ankh-Morporku, kde žije velké množství

ankh-morporských nočních bytostí.

Přestože je skutečně dobrá okultistka, strádá jistými velmi vzácnými obtížemi. Má totiž neodbytné nutkání

odpovídat lidem na otázky, které jí ještě nepoložili. To

znamená, že většina rozhovorů s paní Bochánkovou

obvykle ztroskotá na vzájemném neporozumění.

LADY SIBYLA BERANKINOVÁ

cera jedné z nejstarších a nejbohatších ankh-morporských rodin a teď žena velitele Elánia. Proslulá chovatelka bahenních

draků, jejichž chov je její stravující vášní, i když v žádném případě vášní jejího manžela. Bez nejmenšího strachu se postaví tváří

v tvář draku jakékoliv velikosti, protože je přesvědčená, že dostatečně silný hlas a patřičně impozantní zjev vás dostanou ze všech

nesnází.

Říká se, že po tom, co se provdala, začali hrát draci v jejím životě až

druhé housle, neboť museli

ustoupit jejím aktivitám

ve všeobecně společenském životě města.

Je to ovšem dáma

oplývající výjimečnou energií a stále vede

Sluneční svatyni chorých

draků. Tato instituce je

zcela nepostradatelná, protože draci jsou nemocní téměř neustále.

Lady Sibyla se neostýchá nazvat lopatu podělanou naběračkou, ale je ochotna tento nástroj

cílevědomě a dovedně použít, když se někde

objeví hromada dračího trusu, který je třeba

poklidit.

ERROL

TRPASLÍCI

ytosti, jejichž přirozeným prostředím jsou doly

a podzemí hor, které se

ovšem čím dál tím častěji rozhlížejí po zasněžené majestátní velebnosti své domoviny

a říkají: „Proč nemůžeme jít někam, kde

je tepleji a kde by se

při tom daly vydělat

peníze?“ Trpaslíci jsou největší ankh-morporskou nelidskou etnickou skupinou. Když se opijí,

jsou hrabiví, hádaví a agresivní, a proto

dokonale zapadají do společnosti městských obyvatel.

Jejich zvláštním charakteristickým rysem je, že mají sklony být tím více trpaslíky,

čím dále jsou od rodných hor (prakticky totéž se stává Irům).

Zadní řada zleva doprava: Nebozez, Pleskot Řiťka - člen Hlídky, Mášrecht - autor

divadelních her, neznámý, neznámý, Afekt - zahradník, Potroublo - bývalý

člen Hlídky; přední řada: Zlota Zlotasson a typický představitel starého typu,

výrobce kosmetických potřeb Krajáč Bouřevan.

CASANOVLEZ

(Hrabě Giamo Casanovlez)

ytířek Štěstěny, naprosto unikátní a netypický zástupce své rasy. Je holobradý nenosí ocelovou přilbu a je

nejnadšenější (a možná tu a tam úspěšný) milenec

v historii Plochy. Dělá si nárok na titul největšího lháře

Zeměplochy, avšak až druhého největšího milence, a to na

základě inzerovaného předpokladu, že ten, kdo je na druhém

místě, se vždycky více snaží. Ať je zmíněným mužem číslo jedna kdokoliv, jistě nepotřebuje onu sexuální pomůcku, bez níž se

Casanovlez většinou neobejde - štafličky.

Počet Casanovlezových úspěchů není znám, ale je pravděpodobně dost vysoký. Nelze pochybovat o tom, že jeho dobrosrdečné

nadšení, veselý úsměv plný očekávání, a především schopnost

ženy rozesmát jsou velmi silné zbraně ve válce pohlaví.

KRYSÍ SMRŤ

(Pochmurný Kvíkal)

alý hlodavec v černé róbičce

s kápí, který má na starosti

poslední věci krys, myší,

tarbíků, morčat, a když má Smrť příliš

mnoho povinností, i poslední věci

krys lidských. Snad díky svému původu se zdá být obeznámenější s životem města a společenštější než

sám Smrť. Je to přátelská dušička,

o níž bezpochyby ještě uslyšíme.

Příležitostně se mi na stránkách knihy objeví nová postava, aniž si to

vlastně uvědomím. Když jsem pracoval na Sekáčovi, vešel prostě krysí

Smrť do příběhu a mně bylo okamžitě jasné, že z něj bude stálice. V duchu jsem měl téměř

hotovou představu malého špičatého čeníšku vyčuhujícího z černé kápě.

Typické a prakticky jediné rčení: KVÍK!

Existují ještě další exkluzivní tisky s obrázky Paula Kidbyho.

O podrobnosti si můžete napsat na adresu

P.J.S.M. Prints, P.O. Box 1883, Frome, Somerset BA11 3YA

nebo zatelefonovat na č. 01373 473755

Document Outline

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��

��