Mimořádné znalosti

Ludvík Souček

(Z knihy povídek Zájem galaxie,

kterou vydala Mladá fronta)

Ilustrace Václav Rytina

Policista Chavez je přivolán ke zcela neobvyklému případu – na všech třech křižovatkách dálnice E VI zmizely dopravní značky. A téže noci zde brýlatý mladík spatřil svítící zelený plochý létající disk …

Chavez pozoroval okraje vozovky. Všechny značky byly pryč. Docela všechny. Natlačil se do krajního proudu a na nejbližší odbočce opustil dálnici. Úzká a zřejmě nefrekventovaná silnička se ponořovala po několika desítkách metrů do ubohého, zaprášeného a mnohými papíry a konzervami zaneřáděného lesa. Na jeho kraji stál holý sloup. Chavez uvažoval, jaká značka tu mohla být. Možná že optimistické a zcela zbytečné varování před zvěří, elegantní srnec (nebo co) ve skoku. Zákaz vjezdu sotva. Nebo možná omezení rychlosti. Vystoupil z auta a prohlédl si sloup. Řezná plocha byla dokonale hladká, jako vyleštěná. Možná že by bylo možné dokázat to jemným skelným papírem, ale pilou určitě ne. Ani žádným jiným nástrojem, které Chavez znal nebo si dovedl ve své (na policistu patrně bujné) fantazii představit.

Ještě jednou přejel prstem řez – na bříšku ukazováčkem nezůstala ani nejmenší tříska. Tohle určitě neudělali chuligáni, ačkoli to tak vypadalo. Cítil, že ho trochu mrazí v zádech. Úkradkem se podíval za sebe po lese, prozrazujícím blízkost civilizace. Pak sedl za volant a pomalu se rozjel zpátky ke křižovatce na osmnáctém kilometru.

•

Krátkozraký mládenec neviděl zelené mužíčky s anténkami na čele a s okouzlujícími paprsky jednak proto, že posádka expediční lodi ani nepomyslela na opuštění klimatizovaného prostoru kabiny a na exkurze do zhoubné kyslíkaté atmosféry, dále proto, že by se svými poctivými devíti dioptriemi nerozeznal z této vzdálenosti ani krávu od mikroskopu (například), a konečně a především z jednoduchého důvodu, že totiž posádku netvořili mužíčci ani zelení, ani jiní a o paprskometech neměli ani ponětí.

Výzkumná loď byla řízena bytostmi člověku příliš vzdálenými, než aby bylo možné nalézt byť i vzdálené příměry a srovnání, vyjma snad v říši hmyzu, kde si příroda jaksepatří zařádila se sobě vlastní nápaditostí. Jejich hlavním smyslem bylo z hlediska bioniky důvtipné zařízení, umožňující zjišťovat odchylky silokřivek elektrického pole s takovou přesností a především s takovou rozlišovací schopností, že podobně vybavený rypoun nilský ve srovnání s nimi je úplným slepcem. Je pochopitelné, že se jejich subjektivní svět za těchto okolností lišil od světa (např.) lidí, vytvářeného zrakem. Byli však obdařeni představivostí, umožňující modelovat celou řadu dalších kombinací, i technikou, realizující v některých případech převod světa elektromagnetického vlnění, kmitáni molekul nebo působení chemicky účinných látek do schématu, jemuž rozuměli. Díky tomu slibovala expedice zajímavé výsledky. Tím spíše, že měla tentokráte velmi přesně určený a poměrně vymezený úkol: pokusit se nalézt a k dalšímu studiu získat ukázky písemných záznamů tvorů, nazývaných Pozemšťany, pokud ovšem jejich ubohoučký vývoj k takovým záznamům vůbec doklopýtal.

Dlouhým studiem lidstva dospěli k myšlence, že záznamy Pozemšťanů budou nejspíše optické. Signalizace pachy nebo vlastně nejpřirozenější způsob, totiž modulovaná emise elektrického pole, představující dokonce kdysi a podle již překonaného mínění jediný možný způsob, byly pro dvojnožce nepohodlné a tedy nevhodné. „Upřímně řečeno,“ mínil před startem expedice jeden z Nepopsatelných, „nedělám si přehnané naděje. Písmo je integrujícím znakem civilizace, je spjato s jejím vývojem. A všichni víme, jak to v tomto ohledu na Zemi vypadá …“

Všichni věděli.

„Písmo je známkou řeči,“ pokračoval Nepopsatelný. „A dosud nebylo nic takového na Zemi zjištěno. Jakási primitivní řeč se vyvinula pouze u jednoho druhu živočichů, žijících v kysličníku vodném – o inteligenci nelze v tomto případě mluvit, tím méně o potřebě zachování výroků. To ovšem neznamená, že propadneme předem skepsi.“

Všichni slíbili, že skepsi nepropadnou.

„Snad se nám podaří nalézt alespoň jakési elementární piktogramy, obrazová sdělení. Jak víte, vyskytují se v časném civilizačním období na mnoha planetách, a nevím, proč by právě Země měla být výjimkou.“

Nikdo z přítomných rovněž nevěděl.

„Piktogramy mají některé společné znaky,“ pokračoval Nepopsatelný, těše se vlastní informovanosti. „Znázorňují vždy celý myšlenkový komplex. Na jeho slovní formě tak dalece nezáleží. Obvykle bývají jejich obsahem buď sdělení milostná, nebo u masožravců lovecká, zaklínací a čarodějné formule nebo výstrahy a varování.“

„Může jít ovšem i o vlastnické značky majitele nebo majitelů,“ odvážil se poznamenat další Nepopsatelný. Tato možnost byla velkomyslně přijata.

Nuže – teď tu zcela nesporné piktogramy byly.

„Civilizace Země je poněkud dále, než jsme se zprvu domnívali,“ usoudil první Nepopsatelný, když studoval obrazy barevných kruhů a trojúhelníků, převedené do modulovaných deformací elektrického pole.

„Máme před sebou zajímavý a plodný úkol: přispět k poznání psychologie tzv. Pozemšťanů. Dosud, jak víte, tápeme v temnotách. Teď se konečně naskytla příležitost.“

Všichni uctivě mlčeli, což Nepopsatelný kvitoval s uspokojením.

„Nastíním vám některé předběžné závěry, které již teď považuji za zcela nesporné. Ke sporným se můžeme vrátit později. Souhlasíte?“

Všichni souhlasili.

„Poměrně výjimečná skutečnost, že Země je planetou jediné osamělé hvězdy, dala zjevně impuls k jejímu obecnému uctívání v podobě, jakou právě cítíte.“ Optodetektor snímal bílý terč s červeným okrajem. „Vyskytuje se především na počátku cest používaných Pozemšťany k občasnému pohybu v prostoru. Avšak pozor! Tento náboženský symbol, o jehož provenienci není nejmenšího sporu, je velmi často doprovázen něčím neméně zajímavým.“ Značku pro zákaz vjezdu vystřídal trojúhelník, hlásající příkaz přednosti v jízdě.

„Trojúhelník, prastarý symbol mnohobožství Galaxie … Také u nás, jak víte, kdysi dávno symbolizoval životadárné spojení kyanu, dusíku a amoniaku. Pokud jsme informováni o Zemi, můžeme předpokládat, že je všeobecně srozumitelným znakem uctívačů uhlíku, kyslíku a – pravděpodobně, neboť, přiznám se, v tomto bodě nemám ještě úplnou jistotu – vody. V každém případě však uhlíku a kyslíku. Jak vidíte, získali jsme již jisté představy o stupni rozvoje náboženských představ Pozemšťanů. To nejzajímavější však teprve přijde: zastihli jsme Zemi právě ve velmi zajímavém stadiu přechodu od mnohobožství k trojbožstvi a dál k pochopitelnému konečnému uctívání jediného boha-hvězdy. Nic nemůže být jasnější.“

Nepopsatelní měli příležitost obdivovat značku „Práce na silnici“, „Zákaz vjezdu nákladních automobilů“, „Zákaz zvukových signálů“ a „Pozor, zvěř!“

„Pracovní božstvo s jakýmsi posvátným nástrojem, zřejmě připravující rudu k tavbě, uctívání primitivních detonačních motorů a zvířat jak na Zemi prokázaných, tak bájných; jedno z nich cítíte zde –“ vysvětlil nad převodem starobylého klaxonu na značce zákazu signálu, podobajícímu se nejspíše polnici s nasazeným gumovým balónkem. Ani podobnost s bájným zvířetem se ovšem nevylučovala.

„To svědčí o hodně nízké úrovni …“ odvážil se kdosi poznamenat.

„Nikdy jsem netvrdil nic jiného,“ souhlasil Nepopsatelný. „Úspěšná expedice nám ostatně poskytla další a nevývratné důkazy. Prosím!“

Následovala značka „Přechod pro chodce“.

„Adorace bytosti-sběrače. Na tomto piktogramu se zřejmě v prostoru přemisťuje Pozemšťan, podle kulturního zvyku poněkud schematizovaný, kráčející v místech výskytu uhlíkatých plodů, vhodných pro asimilaci obyvatel Země. Představují je černé tečky u jeho dolních výběžků. Hle – bůžek-sběrač! Hle, jedna z příštích inteligencí vesmíru, vstupující teprve na první stupně nekonečného žebříčku, jehož podstatnou část jsme již zdolali!“

Všichni se zaradovali, že tomu tak je.