Obrovský oranžový disk plynného

obra Yavinu se vyhoupl nad obzor čtvrtého měsíce. Měkké světlo zalévalo rušnou džungli a starobylé kamenné chrámy zahalené mlhou.

Luke Skywalker použil jediskou osvěžovací techniku, aby z těla odstranil únavu. Vyspal se sice dobře, budoucnost Nové republiky a osud galaxie ho ale velice tížily.

Luke stál na vrcholu Velkého chrámu, pravoúhlé pyramidy opuštěné před tisíciletími vyhynulým massassiským národem. Během počátečních střetů s Impériem si Povstalecká aliance vybudovala v troskách tajnou základnu, odkud zahájila zoufalý útok proti první Hvězdě smrti. Nyní, jedenáct let po odchodu povstalců, se Luke na čtvrtý měsíc Yavinu vrátil.

Teď z něj byl rytíř Jedi. Mistr Jedi. První z nové generace, podobný těm, kteří chránili Republiku po tisíc generací před ním. Předchozí rytíři Jedi byli uznávaní a mocní, než je Darth Vader a císař téměř všechny uštvali a pobili.

Luke získal podporu od Mon Mothmy, prezidentky Nové republiky, aby vyhledal další učedníky s potenciálním nadáním v Síle, kteří by se mohli stát členy nového řádu rytířů Jedi. Lukovi se na jeho „akademii” na Yavin 4 podařilo přivést tucet studentů, ale stále si nebyl jist, jaký způsob výcviku pro ně zvolit.

©

2 Kevin J. Anderson

Lukův vlastní výcvik pod vedením Obi-Wana a Yody byl zkrácený a on od té doby objevil mnohé aspekty učení Jedi, které ho přiměly uvědomit si, kolik toho ještě nevěděl. I tak velký Jedi, jakým byl Obi-Wan, s výcvikem vlastního studenta neuspěl a dopustil, aby se z Anakina Skywalkera stalo monstrum jménem Darth Vader. Nyní se od Luka očekávalo, že bude vyučovat ostatní a nedopustí se chyby.

Udělej to, nebo nedělej, pravil Yoda, není žádné zkusit.

Luke stál na vyhlazených a studených kamenech střechy, pozoroval probouzející se džungli a vdechoval myriádu ostrých a nasládlých pachů ve vzduchu ohřívaném ranním sluncem. Kořeněné aroma modrolistých keřů a vůně svěžích orchidejí stoupaly vzhůru k němu.

Luke zavřel oči a nechal ruce s roztaženými prsty volně svěšené podél těla. Otevřel svou mysl a uvolnil se; čerpal energii ze Síly a dotýkal se vlnek vyvolaných formami života, které zaplňovaly džungli pod ním. Zesílenými smysly slyšel ševelení milionů listů, tření větviček, malá zvířata cupitající podrostem.

Nějaký hlodavec vyjekl bolestí a hrůzou, zazmítal sebou a zemřel v čelistech dravce. Létající tvorové si vzájemně napříč hustými korunami stromů zpívali snubní písně. Velcí býložraví savci spásali listí a z vysokých větví strhávali křehké výhonky nebo z vrstev humusu vyhrabávali houby.

Široká, teplá řeka, safírově modrá a potažená bahnitými víry, se stěží viditelná přes hustý stromový porost vinula kolem Velkého chrámu. Rozdvojovala se kolem starého povstaleckého generátoru, který Luke a Artoo-Detoo v rámci přípravných prací pro akademii Jedi opravili. Tam, kde se voda tříštila o ponořený a zpola prohnilý strom, ucítil Luke velkého vodního dravce číhajícího na proplouvající rybám podobné malé tvory.

Rostlinstvo vzkvétalo. Zvířatům se dařilo. Měsíc se probouzel do nového dne. Yavin 4 byl živý - a Luke Skywalker se cítil prostoupen energií.

Soustředěně naslouchal a zdáli zaslechl hustým listovím přicházet dva lidi. Pohybovali se potichu, nemluvili, ale on přesto pocítil v džungli změnu, jak se dva jeho učedníci Jedi prodírali podrostem.

Lukova chvíle rozjímání skončila. Usmál se a rozhodl se sejít dolů k nim.

Když se otáčel nazpět do kamenných, ozvěnami naplněných síní chrámu, spatřil na obloze dlouhou čáru, kde vlhkou atmosférou sestupoval raketoplán. Náhle si uvědomil, že má dorazit další dodávka zásob.

Luke se na výcvik nových rytířů Jedi soustředil natolik, že s galaktickou politickou scénou ztratil kontakt. Při pohledu na raketoplán pocítil hlubokou touhu dozvědět se něco o Leie a Hanovi a jejich dětech. Doufal, že pilot přináší nějaké nové zprávy.

Temný učedník

3

Nechal si z hlavy spadnout kápi svého hnědého jediského pláště. Oděv byl do vlhké džungle příliš teplý, ale Luke si mírného fyzického nepohodlí přestal všímat. Prošel ohněm na Eol Sha a sestoupil do kesselských dolů na koření; trocha potu mu nebyla nijak na obtíž.

Když tenkrát povstalci umístili do massassiského chrámu tajnou základnu, vyčistili jeho komnaty od hustého porostu. Na druhém břehu řeky stál další nápadný chrám a podle pozorování z oběžné dráhy ležely pod neprostupnou vegetací pohřbené další stavby. Ale Aliance byla tehdy příliš zaměstnaná válkou proti Impériu, než aby se zabývala detailními archeologickými průzkumy. Vyhynulá rasa stavitelů chrámů zůstávala stále stejnou záhadou jako tehdy, když povstalci přistáli na Yavinu 4 poprvé.

Dlážděné chrámové chodby byly hrbolaté, ale navzdory staletím působení živlů pozoruhodně neporušené. Luke sjel turbovýtahem dolů do třetího patra, kde ostatní studenti spali nebo brzy zrána meditovali. Když vystoupil z výtahu, přivalil se Artoo-Detoo, aby ho pozdravil. Droidova kolečka hrkala po nerovném povrchu, kupolovitou hlavou otáčel kolem dokola a štěbetal na Luka.

„Ano, Artoo, viděl jsem raketoplán přistávat. Mohl bys dojít na mýtinu a setkat se s ním místo mě? Gantoris a Streen se vracejí z výpravy do džungle a já je chci uvítat a zjistit, co objevili.”

Artoo pípnutím potvrdil souhlas a odvalil se ke kamenné rampě. Luke šel dál chladnými prostorami chrámu. Cítil zatuchlost nevětraného vzduchu a prašný odér drolících se kamenů. V halách ještě stále před prázdnými pokoji viselo několik praporů Aliance.

Lukova akademie Jedi nebyla nijak luxusní, vlastně byla stěží pohodlná. Ale on a jeho studenti měli starosti, jež je vyčerpávaly daleko víc než pouhé nepohodlí. Luke nemohl spravit všechny škody způsobené časem, alespoň však dal do pořádku světla, vodovody a zařízení pro přípravu jídel, jež sem nainstalovala Aliance.

Dorazil do přízemí chrámu. Částečně zvednutá hangárová vrata zela jako temná štěrbina nějaké tlamy. Uvnitř hangáru Luke cítil ozvěny minulosti, sotva patrné reziduum paliva do stíhačů a chladící kapaliny, v rozích usazený prach a maz. Vyšel ven do džungle a zamžoural do bledého slunečního světla, které se lámalo v mlze stoupající z vlhkého podrostu.

Lukovo načasování bylo perfektní. Když procházel bujnou vegetací, zaslechl oba žáky přicházet.

Luke vyslal své studenty ve dvojicích do divočiny; měla to pro ně být zkouška vynalézavosti a příležitost pro nerušené soustředění. Sami, s žádnými dalšími možnostmi kromě svých vlastních, pracovali na schopnostech soustředit se, vycítit a zkoumat další formy života, dotýkat se Síly.

4 Kevin J. Anderson

Když oba příchozí prošli skrze péřové kapradiny a modrolisté keře, Lu-ke zvedl ruku na pozdrav. Tmavý a urostlý Gantoris odhrnul těžké větve a přistoupil k němu. Vysoké ěelo měl zcela zbavené obočí, jeho kůže vypadala popraskaná a ošlehaná větrem. Třebaže Gantoris předtím klidně žil mezi gejzíry a lávovými proudy na Eol Sha, zdálo se, že při pohledu na mistra Jedi se poněkud vyplašil; svou reakci ale rychle skryl.

Na pekelné planetě, odkud přišel, využíval Gantoris vrozený talent v Síle, aby udržel malou zapomenutou skupinu kolonistů při životě. Gantoris míval noční můry o strašlivém „temném muži”, který mu bude nabízet moc a poté ho zničí. Nejprve si myslel, že tím mužem je Luke - Luke, objevivší se v černém jediském rouchu, přecházející přes pole gejzírů a žádající Gantorise, aby se připojil k jeho akademii. Gantoris podrobil Luka zkoušce, ve které ho přiměl přejít přes lávu a šplhat mezi tryskajícími gejzíry.

Za Gantorisem šel Streen, druhý kandidát, kterého Luke našel při svém hledání Jedi. Streen žil jako prospektor v opuštěném létajícím městě na planetě Bespin. Měl schopnost předvídat výtrysky vzácných plynů z hlubin oblačných vrstev. Luke si ho získal, když mu nabídl schopnost umlčet hlasy, které Streenovi zněly v hlavě, kdykoliv se dostal na zalidněná místa.

Když se oba studenti uklonili, Luke si s nimi srdečně potřásl rukou. „Vítejte zpátky. Povídejte, co jste objevili.”

„Našli jsme další massassiský chrám!” řekl Streen bez dechu a rozhlížel se ze strany na stranu. Sivé vlasy měl zcuchané v chomáčích a plné kousků vegetace.

„Ano,” přikývl Gantoris. Jeho brunátný obličej a tmavé vlasy spletené do copu byly umazané od potu a špíny. „Ten nový chrám není tak velký jako tenhle, ale nějak se zdá být o něco mocnější. Je postavený z obsidiánu a stojí uprostřed mělkého hladkého jezera s vysokou sochou nějakého velmože.”

„Je to místo velké moci!” řekl Streen.

„I já jsem tu moc cítil,” dodal Gantoris. Narovnal se a přehodil si silný cop za záda. „Měli bychom toho o massassiském druhu zjistit co nejvíc. Zdá se, že byli velmi mocní, ale přesto úplně vymizeli. Co se jim stalo? Je tu něco, čeho bychom se měli obávat?”

Luke vážně přikývl. Také on cítil v chrámech energii. Když přišel na Yavin 4 poprvé, byl sotva víc než chlapec vržený po hlavě do povstání proti Impériu. Stěží si tehdy uvědomoval rozsah Síly; vlastně se o její existenci dozvěděl jen několik dnů předtím.

Ale nyní se na džunglí pokrytý měsíc vrátil jako mistr Jedi a dokázal vy—

Temný učedník 5

cítit mnoho věcí, jež mu předtím zůstávaly skryty. Luke věděl o té temné moci, kterou Gantoris zachytil, a třebaže svým studentům říkal, aby se podělili o vše, co se naučili, tušil, že některé znalosti by mohly být smrtící.

Darth Vader objevil ten špatný druh vědění. Luke nemohl vyloučit možnost, že by jeden z jeho studentů mohl být sveden temnou stranou.

Luke je poplácal po ramenou. „Pojďte dovnitř. Dejte si něco k pití. Právě přistává zásobovací loď, tak půjdeme přivítat naše hosty.”

Když dorazili na vyklizenou přistávací plochu, Artoo-Detoo už stál vedle ovládacího panelu a vysílal souřadnice sestupujícímu člunu X-23 StarWorker.

Luke natahoval krk a sledoval, jak plavidlo za hučení motorů a šlehání trysek přistává. Čluny StarWorker vypadaly jako lichoběžníkový nákladový kontejner s přimontovanými podsvětelnými motory od Incomu. Tahle loď pro vnitrosystémovou přepravu měla už svá lepší léta za sebou; na šedém kovovém trupu byly patrné barevné skvrny způsobené blasterovými střelami a nepočítané jizev od srážek s meteoroidy. Při přistávání však motor zněl čistě a silně.

Vesmírný člun zažehl na spodní části přistávací světla a posléze opatrně dosedl. Luke přivřel oči a snažil se něco zahlédnout skrze malý čelní průzor. Mezitím se nad koruny stromů vzneslo hejno létajících tvorů, vřeštících a láteřících na kovovou věc, která vtrhla do jejich lesa.

Ze člunu se vysunuly masivní plastocelové podpěry a za syčení hydrau-liky se přitiskly k zemi. Těžký olejovitý pach výfukových plynů se vznášel ve vlhkém vzduchu a mísil se s peprnými a nasládlými vůněmi květin a stromů džungle.

Pach mechaniky Lukovi připomněl hemžící se metropoli Imperiál City, vládního centra Nové republiky. Třebaže se na Yavinu 4 nic nepřihodilo už celé měsíce, Luke cítil, jak mu po zádech stéká pramínek potu. Nemohl si dovolit povolit v ostražitosti ani na vteřinu - plnil poslání pro Novou republiku. Tohle nebyla žádná dovolená.

Trup vesmírného člunu si pro sebe dál cosi hučel, zatímco motory utichaly. Se škytavým zasyčením se záďová nákladní vrata pomalu odsunula do stran, jako by je nějací dva obři zatlačovali krok za krokem. Bleděmodré světlo ozářilo bedny a krabice zabalené ve skladovacích sítích nebo připevněné ke stěně - jídlo, komunikační vybavení, šatstvo a společenské vymoženosti.

Gantoris a Streen tiše přešli vyprázdněnou plochou a přistoupili k němu. Streenovy oči se rozšířily úžasem, ale Gantorisův výraz byl zmatený a mrzutý. Jeho kůže zůstávala stále tmavá, jako by byl neustále zrudlý hněvem. „Jsou pro nás tyhle věci nepostradatelné, mistře Skywalkere?”

6 Kevin J. Anderson

Temný učedník

7

Luke pohlédl na obsah. Soudě podle věcí - zbytečných věcí - obsažených v zásilce, musela seznam nákladu sestavit sama Leia. Syntetizéry exotických potravin, komfortní oblečení, ohřívače, odvlhčovače, dokonce několik dutých ithorianských zvonkoher.

„S tím si poradíme,” řekl.

Za sténání pístů a válců se od vyvýšené pilotní kabiny vysunula úzká rampa. Na ní se objevila silueta muže ve vysokých botách, zmačkané pilotní kombinéze a kulaté přilbě. Sestoupil dolů a sejmul si bílou přilbu z hlavy, na níž jeho ruce v rukavicích na okamžik zakryly modrý znak Nové republiky. Pilot zatřásl hlavou a jeho krátké tmavé vlasy přelétly ze strany na stranu.

„Wedgi!” zvolal Luke a zazubil se. „To nemá Nová republika pro své generály lepší věci na práci než vesmírnou dodávkovou službu?”

Wedge Antilles vsunul přilbu pod vycpaný oranžový rukáv své pilotní kombinézy a napřáhl k Lukovi ruku. Luke Wedge objal jako přítele, kterého už hodně dlouho neviděl.

„Musíš uznat, že mám na tuhle práci kvalifikaci,” řekl Wedge. „Krom toho, už mě přestaly bavit demolice v zákoutích Imperiál City, a ještě předtím mě přestalo bavit vyčištbvání coruscantské oběžné dráhy. Myslel jsem si, že dodávková služba bude lepší než dělat svážeče odpadků.”

Wedge hodil pohledem přes Lukovo rameno a přes tvář se mu rozlil další úsměv. Gantoris vystoupil z nákladového prostoru, rychle a až surově Wedgovi potřásl rukou a zahleděl se mu do očí. „Generále Antillesi, máte nějaké zprávy o mých lidech? Doufám, že byli všichni bezpečně převezeni do svého nového domova na Dantooine?”

„Ano, Gantorisi, už se usadili a vede se jim dobře. Dopravili jsme tam celou osadu samosestavitelných obytných modulů. Poslali jsme jim programovací jednotky a zemědělské droidy, aby mohli ihned založit soběstačnou kolonii. Dantooine je velice příjemná planeta -je tam spousta lovné zvěře a poživatelných rostlin. Věř mi, budou tam v mnohem větším pohodlí než na Eol Sha.”

Gantoris vážně přikývl. „O tom nepochybuju.” Jiskřícíma očima pohlédl kamsi za Wedge nad koruny stromů. Jeho oči v oranžovém svitu vycházejícího plynného obra planuly jako lávová jezera, přes které na Eol Sha donutil Luka přejít.

„Gantorisi, Streene - začněte prosím vykládat zásoby,” řekl Luke. „Myslím, že s malou pomocí Síly nebudete mít se zvedáním beden žádné potíže. Berte to jako zkoušku. Artoo, zavolej prosím z ubikací Kiranu Ti a Dorska 81, ať přijdou pomoci.”

Streen a Gantoris se vydali k žlábkované rampě vedoucí do nákladové-

ho prostoru. Artoo-Detoo se odvalil přes přistávací plochu a zmizel ve zše-řelém hangáru Velkého chrámu hledat ostatní učedníky Jedi.

Luke vzal přítele kolem ramen. „Hořím nedočkavostí dozvědět se, co je nového, Wedgi. Doufám, že s sebou vezeš i nějaké drby.”

Wedge nadzdvihl obočí. Jeho úzká brada a jemné rysy budily dojem, že je mladší než Luke. Prožili toho spolu hodně: Wedge letěl Lukovi po boku při triumfálním náletu koridorem Hvězdy smrti, asistoval při obraně základny Echo na ledové planetě Hoth a bojoval proti druhé Hvězdě smrti nad Endorem.

„Drby?” zeptal se Wedge a zasmál se. „Netušil jsem, že by se mistr Jedi zajímal o něco takového.”

„Tak jo, dostals mě, Wedgi. Jak se má Leia a Han? Jak se daří Mon Mothmě? Jak jde život na Coruscantu? Kdy hodlá Han přivézt Kypa Durrona sem do výcvikového střediska? Ten mladík má obrovský potenciál a já s ním chci začít co nejdřív.”

Wedge pod tím přívalem otázek jen zavrtěl hlavou. „Kyp sem dorazí, Luku, neměj strach. Strávil většinu svého života v dolech na koření na Kesselu a venku je teprve měsíc. Han se snaží ukázat mu, jak si nejdřív trochu užít života.”

Luke si vybavil tmavovlasého teenagera, kterého Han zachránil z černých dolů na koření. Když na něj Luke zkusil jediskou testovací techniku, aby zjistil, zda má Kyp potenciál v užívání Síly, zpětná vazba jej odhodila přes celou místnost. Za celé své pátrání po Jedi Luke nikdy předtím na takovou sílu nenarazil.

„A co Leia?”

Wedge se na okamžik zamyslel a Luke musel ocenit, že neodpověděl hned prostě ,Samozřejmě že je všechno v pořádku’. „Zdá se, že ministerské povinnosti jí zabírají čím dál víc času. Mon Mothma Leie předává spoustu důležitých povinností, zatímco ona sama zůstává doma a vládne ze zákulisí. Hodně lidí to znepokojuje.”

Takové chování se zdálo u silné a soucitné vládkyně, jak si ji Luke pamatoval, krajně neobvyklé. „A jak to Leia zvládá?” Toužil dozvědět se tisíce věcí naráz, přál si, aby se znovu mohl ocitnout uprostřed dění… zatímco ve skrytu duše dával přednost poklidu na Yavinu 4.

Wedge se posadil na kraj svažující se rampy. Jednu nohu si opřel o podpěru a položil si přilbu na koleno. „Leia odvádí skvělou práci, ale řekl bych, že se pokouší dělat moc věcí najednou. I když je malý Anakin pořád ukrytý, musí se starat o dvojčata. Threepio jí pomáhá, ale Jacenovi a Jaině je pořád jen dva a půl roku. Je to práce na víc než plný úvazek a Leiu to dost vyčerpává.”

8 Kevin J. Anderson

„Mohla by sem přiletět trochu si oddychnout,” navrhl Luke. „A ať s sebou vezme i dvojíata, stejně u nich musím zahájit výuku základních dovedností Jedi.”

„Jsem si jistý, že Leia sem přijede moc ráda,” řekl Wedge. Oba se otočili a sledovali Streena a Gantorise vystupovat ze člunu s vysokými bednami v náručí. Oba učedníci Jedi kráčeli bez námahy s nákladem, který by nikdo nemohl unést, a Wedgovi se při takové ukázce síly rozšířily oči překvapením. „Musel jsem dát tyhle krabice naložit pracovními droidy. Nemohl jsem s žádnou ani pohnout.”

„Pak zřejmě moji studenti vykazují určité pokroky,” přikývl Luke. „A co ty, Wedgi? To už budeš u dodávkové služby po zbytek kariéry?”

Wedge se usmál; potom trhnutím zápěstí odhodil přilbu nahoru do otevřeného kokpitu. Bylo slyšet, jak naráží a rachotí o podlahu. „Ne. Vlastně jsem přiletěl, protože jsem dostal nový úkol a nějaký čas se neuvidíme. Rada Nové republiky si myslí, že doktorce Xux hrozí nebezpečí od špionů. Admirál Daala pořád ještě někde číhá se svojí flotilou imperiálních hvězdných destruktorů a já bych řekl, že každou chvíli začne náhodně napadat planety v sérii bleskových nájezdů. Mohla by se pokusit dostat Qwi zpátky.”

Luke ztěžka přikývl. Qwi Xux byla špičkovou vědkyní z imperiálního výzkumného zařízení, odkud se Hanu Solovi s její pomocí podařilo uprchnout. „Jestli admirál Daala nebude chtít doktorku Xux zpátky, někdo jiný určitě bude.”

„Jo,” řekl Wedge, „proto mě přidělili k ní jako osobního strážce a doprovod. Mezitím se rada pořád ještě nerozhodla, co udělat s tím Drtičem sluncí, kterého se Han zmocnil.” Wedge si povzdechl „A to je jen zlomek toho, co se všechno děje na Coruscantu.”

Luke pozoroval Gantorise a Streena, jak pokračují s vykládkou zásob z nákladového prostoru a pochodují přes plochu do prázdného a studeného hangáru, kam bedny ukládali. Artoo-Detoo se vykodrcal z chrámu a vedl další dva studenty.

„Vypadá to, že potřebujete rytíře Jedi víc než kdy jindy,” řekl Luke.

Wedge energicky přitakal. „Víc než si myslíš.”

__1 eia Organa Sólo mlčky seděla

v rozšířeném B-wingu vedle admirála Ackbara a po dlouhé cestě sebou neklidně vrtěla. Oba seděli ve stísněném, kovově páchnoucím kokpitu lodi řítící se hyperprostorem.

Coby ministryně zahraničních věcí byla Leia neustále v pohybu, cestovala z diplomatických jednání na velvyslanecké recepce a do politických krizí. Svědomitě skákala z jednoho konce galaxie na druhý, tišila konflikty a pomáhala Mon Mothmě udržet v mocenském vakuu po pádu Impéria křehkou alianci pohromadě.

Leia prostudovala průpravné materiály o planetě Vortex nesčíselněkrát, ale na nadcházející Koncert vichrů neměla ani pomyšlení. Diplomatické povinnosti ji příliš často odváděly daleko od domova, a tak se ve volném čase v myšlenkách vracela ke svému manželovi Hanovi a dvojčatům Jacenovi a Jaině. Už tomu bylo dávno, co naposledy v náručí držela svého nejmladšího syna Anakina, který zůstával ukrytý v izolaci na utajené planetě Anoth.

Vypadalo to, že kdykoliv Leia chtěla strávit týden, den, nebo dokonce pouhou hodinu o samotě se svou rodinou, něco do toho přišlo. Pokaždé přitom v duchu vzkypěla vzteky, ale nemohla dát své pocity najevo, protože jako politická musela neustále vypadat vyrovnaně.

10 Kevin J. Anderson

Když byla Leia ještě mladá, zasvětila svůj život povstání; jako aldera-anská princezna a dcera senátora Baila Organy působila v zákulisí, bojovala proti Darthu Vaderovi a císaři a naposledy proti velkoadmirálu Thrawnovi. Nyní si však připadala rozpolcená mezi povinnostmi ministryně zahraničí a povinnostmi manželky Hana Sóla a matky tří dětí. Dovolila, aby Nová republika dostala přednost. Pro tentokrát. Už zase.

Admirál Ackbar sedící v kokpitu vedle ní plynulými pohyby obojživel-ných rukou manipuloval sérií ovládacích,pák. „Budeme vystupovat z hyperprostoru,” oznámil svým typicky chraplavým hlasem.

Tvor lososové barvy se zřejmě cítil v bílé uniformě zcela pohodlně. Ackbar otáčel obrovské rybí oěi ze strany na stranu, jako kdyby chtěl pohledem zabrat na lodi každý detail. Za celou mnohahodinovou cestu ho Leia ani jedinkrát nepřistihla, že by se zavrtěl.

On a další obyvatelé vodního světa Calamari toho v železném sevření Impéria vytrpěli hodně. Naučili se být nenápadní, a přesto zachytit každý detail, činit vlastní rozhodnutí a jednat podle nich. Sám Ackbar coby loajální člen povstání napomáhal při vývoji stíhače typu B-wing, který si na imper’ !lních stíhačkách TIE vyžádal tak velkou daň.

Když Leia viděla, jak Ackbar pilotuje dlouhý, těžkopádně vyhlížející stíhač, připadalo jí, že on sám je neoddělitelnou součástí protáhlého stroje vypadajícího jako zdvojený kokpit obklopený křídly a turbolasery. Ackba-rova posádka rybovitých Calamarianů vedená jeho hlavním lodním mechanikem Terpfenem rozšířila původně jednosedadlové plavidlo o další sedadlo pro pasažéra, a učinila z něj tak Ackbarův osobní raketoplán pro diplomatické účely.

Skrze zakřivenou kupoli proskleného kokpitu Leia sledovala, jak se strakaté uzly hyperprostoru postupně změnily v hvězdami poseté panoráma. Se zažehnutými podsvětelnými motory se B-wing řítil vstříc planetě Vortex.

Leia se snažila urovnat záhyby hladké a lesklé tkaniny provlhlých a lepících se šatů, aby si udělala větší pohodlí. Zatímco se Ackbar soustředil na přiblížení k Vortexu, vytáhla z kapsy holopad připomínající plochý stříbřitý talíř a položila si ho na klín.

„Je překrásná,” řekla, hledíc skrze průzor na planetu pod nimi. Modrá a kovově šedá koule visela v prostoru osamocená, bez jediného měsíce. Atmosféra byla protkána kudrlinkami nízkých mraků a bouřkových shluků a plujícími spirálami mračen kolotajících v strašlivých vichřicích. Leia si vybavila astronomické kurzy o Vortexu. Velký sklon planetární osy byl příčinou prudkých změn ročních období. Na začátku zimy se z plynů zamrzajících v atmosféře rychle tvořila rozsáhlá polární čepička. Náhlý po-Temný učednfk 11

kles tlaku vyvolal obrovské vzdušné proudění, připomínající velký příval vody vtékající do výlevky; oblaka a vodní pára se valily na jih jako bera-nidlo, aby vyrovnaly podtlak v místě, kde atmosféra přecházela v pevný stav.

Vorové, humanoidní bytosti s dutými kostmi a svazky krajkovitých křídel na zádech, se během období bouří usazovali na zem a ukrývali se v napůl zakopaných pahorkových obydlích. A na oslavu vichrů pořádali Vorové kulturní festival proslulý po celé galaxii…

Leia se rozhodla, že si před přistáním a zahájením recepce projde všechny detaily ještě jednou, a stiskla na datapadu symboly vyleptané do rámu ze syntetického mramoru. Nebylo by vhodné, kdyby se ministryně zahraničních věcí Nové republiky dopustila politického faux pas.

Na stříbřitém holoprojektoru se mihotal průsvitný miniaturní obraz Katedrály vichrů. Jako vzdor hurikánům ženoucím se atmosférou vystavěli Vorové vysokou éterickou stavbu, jež odolala bouřlivým větrům po celá staletí. Křehká a neuvěřitelně důmyslná Katedrála vichrů se vzpínala do výše jako hrad postavený z křišťálu tenkého jako vaječná skořápka. Dutými komorami, věžemi a fialami se vinuly tisíce průchodů. Celá sjs-vba se třpytila ve slunečních paprscích a na jejím povrchu se zrcadlily okolní větrem rozvlněné travnaté pláně.

Když začínalo období bouří, tisícovkami různě velkých otvorů ve zdech postavených v šestihranném půdorysu duly poryvy větru a z píšťal o různých průměrech vyluzovaly rezonující, tklivou hudbu. Větrná hudba byla pokaždé jedinečná a Vorové nechali katedrálu hrát jen jedinkrát do roka. Během koncertu jich tisíce prolétalo nebo šplhalo fialami a píšťalami, otevírali a zavírali průduchy a tvarovali tak hudbu v umělecké dílo spoluvy-tvořené počasím bouřlivé planety a vorským lidem.

Leia přeskočila na holopadu na další soubor. Od té doby, co se senátor Palpatine prohlásil císařem a vyhlásil Nový řád, nezazněla hudba vichrů po celá desetiletí. Na protest proti excesům Impéria Vorové zapečetili průduchy v katedrále a odmítli komukoliv hrát hudbu.

Ale tuto sezónu Vorové pozvali představitele Nové republiky, aby přišli i poslechli si ji.

Ackbar otevřel komunikační kanál a naklonil rybí obličej blíže k mikrofonu. Leia pozorovala, jak se mu při mluvení trhavě pohybují štětinatá tvkadla kolem úst. „Přistávací ploše vorské katedrály, tady admirál Ackbar. Jsme na oběžné dráze a blížíme se k vaší pozici.”

Z reproduktoru se ozval vorský hlas znějící jako suché větvičky drhnoucí o sebe. „Novorepublikový raketopláne, posíláme vám přistávací souřadnice, v nichž jsou započítány poryvy větru a bouřkové systémy po—

12 Kevin J. Anderson

dél vašeho sestupu. Turbulence v naší atmosféře jsou dost nevypocitatelné a nebezpečné. Prosíme o přesné dodržení instrukcí.”

„Rozumím.” Ackbar se opřel do sedadla a otřel si široké lopatky o hrbolatou operu. Přes hruď si přetáhl černé bezpečnostní pásy. „Raději se připoutejte, Leio,” řekl. „Bude to trochu drncat.”

Leia vypnula holopad a zastrčila ho pod sedadlo. Zabezpečila se těsně obepínajícími popruhy a zhluboka se nadechla zatuchlého recyklovaného vzduchu. Slabounký rybí podtón dával tušit Calamarianovy obavy.

Ackbar hleděl přímo před sebe a namířil B-wing do vířící vortexské atmosféry, rovnou do bouřkového shluku.

*

Ackbar věděl, že lidé nedokážou na širokých calamarianských obličejích rozeznat výrazy. Doufal, že Leia nepozná, jak nepříjemně se cítil, když musel letět skrze tak pekelné turbulence.

Leia netušila, že Ackbar se na tuto misi přihlásil dobrovolně, protože by žádnému jinému pilotovi nesvěřil přepravu tak důležité osoby, jakou je ministryně zahraničí, a žádnému jinému plavidlu nedůvěřoval tolik jako svému osobnímu B-wingu.

Stočil obě hnědé oči vpřed a sledoval blížící se vrstvu mračen. Loď prosvištěla vnější vrstvou atmosféry a vletěla do bičující turbulence. Ostrá křídla prořízla vzduch a zanechávala za sebou větrný vír. Okraje křídel se při prudkém sestupu rozžhavily do ruda.

Ackbar ploutvovitýma rukama uchopil ovladače a soustředil se, aby mohl rychle reagovat, rozhodovat se ve zlomku vteřiny a zajistit, že všechno bude šlapat jako hodinky. Při tomhle přistání nebude žádný prostor pro omyl. Natočil pravé oko dolů, aby obhlédl místo, na které mu vorský operátor poslal přistávací souřadnice.

Plavidlo se začalo klepat a chvět. Žaludek se mu zhoupl, když je náhlý vzestupný proud vzduchu vyrazil o několik set metrů výš a poté do střemhlavého pádu, než se mu podařilo znovu s námahou získat kontrolu nad plavidlem. Rozmazané pěsti zvedajících se mračen bušily do transpariocelových průzorů a zanechávaly na nich stopy sražené páry, které byly vzápětí odfouknuty a odpařovaly se.

Ackbar levým okem přehlédl panely z jednoho konce na druhý, aby zkontroloval displeje. Žádné nesvítily červeně. Pravé oko stočil na Leiu, která seděla vedle něj připoutaná černými bezpečnostními pásy a ani nedutala. Tmavé oči měla otevřené dokořán tak, že byly bezmála tak široké jako u Mon Calamariana, ale rty měla sevřené v tenkou bílou linku. Vypadala vyděšeně, ale bála se dát to najevo a důvěřovala jeho schopnostem. Neřekla ani slovo, aby ho nerozptylovala.

Temný učedník 13

B-wing se ve spirále řítil dolů a zavadil přitom o obrovitou cyklonovou poruchu. Vítr se opřel do rozklepaných křídel stíhače a zatřásl jím ze strany na stranu. Ackbar v pokusu plavidlo stabilizovat vysunul záložní vzpěry křídel a zatáhl laserové kanóny, aby minimalizoval odpor vzduchu.

„Novorepublikový raketopláne, jste mimo kurz,” ozval se z reproduktoru pronikavý hlas vorského kontrolora, přehlušovaný hučícím vichrem. „Prosím potvrďte.”

Ackbar stočil levé oko na souřadnicový displej a zjistil, že stíhač se skutečně odchýlil od kurzu. Klidně a soustředěně se pokusil dotlačit plavidlo zpět do příslušného směru. Nemohl uvěřit tomu, že zbloudil do takové míry, pokud ovšem nepřečetl souřadnice špatně už od počátku.

Když strhl B-wing ke stěně mračen stáčejících se do spirál, prudký náraz silného větrného poryvu je rozkymácel a přirazil Ackbara do sedadla. Stíhač se uprostřed zuřící bouře roztočil kolem své osy.

Leia krátce vyjekla a přitiskla si ruku na ústa. Ackbar veškerou silou zatáhl za páky a zažehl stabilizační trysky, aby protisměrným manévrem rotaci zastavil. B-wing zareagoval a šílený sestup se konečně zpomalil. Ackbar vzhlédl a spatřil, že je obklopuje vír mlžného oparu. Neměl ani zdání, kde je nahoře a kde dole. Rozložil sadu kolmých křídel a nastavil je do stabilnější polohy. Plavidlo zareagovalo poněkud pomalu, ale panely v kokpitu mu sdělovaly, že křídla jsou ve správné poloze.

„Novorepublikový raketopláne, prosím ozvěte se.” Hlas vorského kontrolora začínal znít mírně znepokojeně.

Ackbar konečně dostal B-wing do vzpřímené polohy a pokračoval v letu, ale zjistil, že opět minul souřadnice. Nasměroval se na ně, jak to jen šlo. Když pohlédl na výškoměr a se zděšením zjistil, jak moc se loď propadla, v ústech mu vyschlo.

Kovový plášť trupu následkem prudkého průletu atmosférou oranžově žhnul a kouřilo se z něj. Blesky šlehaly ze všech stran. Od konců křídel sršely modré elektrické výboje. Displeje náhle vypadly a přelétlo přes ně několik elektrických oblouků, potom znovu naskočily. Energetický systém ¦.okpitu pohasl a znovu se rozjasnil, když se zapojil záložní zdroj.

Ackbar se odvážil znovu pohlédnout na Leiu a uviděl ji zápasit se strachem a bezmocí. Věděl, že je to žena činu a udělala by cokoliv, aby mu pomohla - jenže tady nemohla nic dělat. Kdyby nebylo zbytí, Ackbar ji mohl katapultovat do bezpečí, ale zatím se neodvažoval riskovat ztrátu B-wingu. Ještě pořád mohl dovést plavidlo na nouzové přistání.

Náhle se oblaka rozptýlila. Pod nimi se táhly do dáli větrem ošlehané vortexské planiny zarostlé zlatohnědými a purpurovými trávami. Vítr svými neviditelnými prsty pročesával stébla trav a rozvlnil celé pláně. Vorské

14 Kevin J. Anderson

úkryty podobné bunkrům obklopovaly v soustředných kruzích středisko jejich civilizace.

Uslyšel Leiu vydechnout hlubokým obdivem, který přehlušil i její děs. Obrovská Katedrála vichrů se třpytila odlesky světel a vířícími stíny, které vrhala plující oblaka. Vysoká krajkovitá stavba se zdála být příliš křehká, než aby dokázala přestát bouře. Okřídlené bytosti se rojily nahoru a dolů podél píšťalových komor a otevíraly průduchy, kterými proudil vítr a vytvářel proslulou hudbu. Z dálky slyšel slabé rytmické, tajuplné tóny.

„Novorepublikový raketopláne, máte špatný kurz. Toto je naléhavé. Musíte přerušit přistání.”

Šokovaný Ackbar zjistil, že zobrazené souřadnice se opět změnily. Třebaže zuřivě zápolil s ovládáním, B-wing nereagoval. Katedrála vichrů se každým okamžikem přibližovala.

Ackbar se jedním okem podíval přes horní okraj vypouklého průzoru a spatřil, že jedno z kolmých křídel se vzpříěilo v nepřirozeném úhlu a vyvolávalo velký aerodynamický odpor. Vzdušné proudění se opíralo do ohnutého křídla a stáčelo stíhač doleva.

Ovládací panely signalizovaly, že obě křídla jsou řádně rozvinutá, ale zrak mu říkal něco jiného.

Ackbar zuřivě mačkal ovládání ve snaze křídlo narovnat a znovu získat kontrolu. Veškeré rezervy energie přesměroval do své mysli a rukou na ovládání, což v jeho dolní polovině těla vyvolalo nepříjemný pocit chladu.

„Něco se tu pořádně pokazilo,” řekl.

Leia se podívala přes průzor ven. „Míříme přímo na katedrálu!”

Jedna vzpěra se ohnula a odlomila z trupu a přitom vytáhla za sebou svazek proudových kabelů. Z trupu vyšlehly jiskry a několik dalších plátů se odtrhlo.

Ackbar potlačil výkřik. Kontrolky náhle zablikaly a zhasly. Hlavní ovládací panely s táhlým zahučením odumřely. Zapojil druhý záložní zdroj, který pro B-wing osobně navrhl.

„Nechápu to,” zazněl ve stísněném kokpitu Ackbarův hrdelní hlas. „Tahle loď právě prošla opravou. Mí calamarianští mechanici byli jediní, kdo s ní přišli do styku.”

„Novorepublikový raketopláne,” rádiem zněl naléhavý hlas.

Mnohobarevní Vorové prchali po stranách křišťálové Katedrály vichrů před plavidlem ženoucím se jejich směrem. Několik jich vzlétlo, zatímco jiní zůstali na místě jako přimražení. Tisíce jich bylo namačkáno uvnitř obrovité skleněné stavby.

Ackbar strhl ovládání doprava, doleva - kamkoliv, aby donutil plavidlo změnit směr - ale žádná reakce se nedostavila. Byli bez energie.

Temný učedník 15

Nemohli zvednout ani sklopit křídla. Stali se velkým závažím padajícím přímo na katedrálu. V zoufalství zapojil veškeré rezervy baterií; věděl, že na mechanické subsystémy to nebude mít žádný vliv, ale aspoň mohl B-wing obklopit kolizním štítem na plný výkon.

A ještě předtím mohl Leiu dostat do bezpečí.

„Je mi to líto, Leio,” řekl Ackbar. „Povězte jim, že je mi to líto.” Stiskl na ovládacím panelu tlačítko, které rozlomilo pravou stranu kokpitu. Trup tt rozpůlil a připojené pasažérské sedadlo bylo vymrštěno ven.

Jakmile Ackbar vystřelil Leiu do drásajícího vichru, otevřeným kokpi-tem se začal drát dovnitř vítr, jehož skučení se mísilo s hukotem kolizního štítu. Stroj se neovladatelně řítil na křišťálovou stavbu. Motory stíhače doutnaly a kouřilo se z nich.

Ackbar hleděl bez mrknutí velkých calamarianských očí přímo před sebe až do konce.

*

Leia se náhle ocitla ve vzduchu. Vystřelení katapultovacího křesla jí vvrazilo dech.

Ani křičet nemohla, jak ji vítr zachytil a roztočil. Bezpečnostní repulzo-rv sedadla ji držely v jemném sevření a pomalu ji snášely na tenká stébla vybledlých trav pod ní.

Vzhlédla a spatřila Ackbarův B-wing okamžik předtím, než narazil. Kouřící a skučící stíhač se řítil střemhlav jako železná pilina k silnému magnetu.

V jediném mrazivém okamžiku slyšela zvučný, táhlý rozechvělý zpěv větru hvízdajícího tisícovkami křišťálových komor. Vítr nabíral na intenzitě, až hudba zazněla jako nenadálé vyjeknutí plné děsu. Okřídlení Vorové -e drali ven a snažili se utéct, ale většina nebyla dost rychlá.

Ackbarův B-wing narazil do spodních pater Katedrály vichrů jako meteor. Drtivý dopad roztříštil křišťálové věže do krupobití jako břitvy os-•.rvch kopí, jež se rozletěly do všech směrů. Cinkot tříštícího se skla, burácení ostrých úlomků, skučení větru, křik Vorů rozsekávaných na kusy - to všechno se spojovalo v ten nejmučivější zvuk, jaký Leia doposud slyšela.

Celá stavba jakoby padala celou věčnost. Věže se hroutily jedna po druhé.

Vítr nepřestával vanout a z dutých sloupů vyluzoval ponuré tóny, jež postupně měnily výšku. Hudba přecházela ve stále slabší a slabší kvílení, dokud několik posledních nepoškozených píšťal nezůstalo ležet ve skleněných troskách.

Zatímco se Leia usedavě rozplakala a celým jejím tělem zmítaly vzlyky, katapultované sedadlo se jemně sneslo na zem a dosedlo do ševelící trávy.

olární oblasti Coruscantu připomínaly Hanu Solovi ledovou planetu Hoth - až na jeden zásadní rozdíl. Tady byl Han o své vlastní vůli; trávil zde dovolenou se svým mladým přítelem Kypem Durronem, zatímco Leia odcestovala s admirálem Ackbarem na další diplomatickou misi.

Han, oblečený v hřejivé izolační černošedé bundě s kapuci a s rukama v červených vyhřívaných rukavicích, stál na vrcholu zvrásněných modrobílých ledových srázů. Purpurová obloha byla protkána duhovými závoji nehasnoucí polární záře, pableskující a lámající se na vrstvě ledu. Zhluboka se nadechl mrazivého vzduchu, který mu zkroutil chloupky v nose.

Otočil se ke Kypovi stojícímu vedle. „Tak mužem?”

Tmavovlasý osmnáctiletý mladík se už popáté ohnul a upravil si vázání na turbolyžích. „Uh, skoro,” řekl Kyp.

Han z předklonu pohlédl na strmou zledovatělou sjezdovku. Cítil, jak se mu stahuje hrdlo; nechtěl to však dát najevo.

Modrobílé ledovce zářily v přítmí úsvitu, který trval už celé měsíce. Ledové vrtné stroje vyhloubily v jejich útrobách dlouhé tunely; na širokých terasách vysekávala další rypadla z ledovcových srázů staleté usazeniny sněhu, jež byly potom ve fúzních kotlích rozmraženy na vodu, dopravovanou vodovody titánských rozměrů do hustě osídlených metropolitních oblastí.

J^

Temný učedník 17

„Vážně si myslíš, že to zvládnu?” Kyp se narovnal a uchopil své vychylovací hůlky.

Han se zasmál. „Koukni, jestli dokážeš proletět kupou černejch děr s jednou rukou za zádama, tak snad svedeš sjet sjezdovku na nejcivilizovanější planetě v galaxii.”

Kypovi se v tmavých očích zračil smích. Připomínal Hanovi mladého Luka Skywalkera. Od té doby, co Han vysvobodil Kypa z otroctví z kesselských dolů na koření, mladý muž k němu přilnul. Kyp ztratil během doby, kdy ho Impérium nespravedlivě věznilo, nejlepší léta svého života. Han přísahal, že mu to vynahradí.

„Tak jedem,” Han se předklonil a zažehl motory turbolyží. Rukama v rukavicích pevně sevřel vychylovací hůlky a zapnul je. Cítil, jak z hrotů vyzařuje tlumící repulzorové pole; hůlky se pohupovaly ve vzduchu a udržovaly ho v rovnováze.

„Jak chceš,” řekl Kyp a nastartoval vlastní lyže. „Ale ne po tyhle sjezdovce pro batolata.” Odvrátil se od široké zasněžené sjezdovky a zamířil na postranní trať, která zatáčela kolem několika zrádných výčnělků, pokračovala přes strupatý led zvětralého ledovce a konečně přes zamrzlý vodopád k lyžařskému areálu. Nebezpečná trasa byla zřetelně označena červeně blikajícími laserovými majáky.

„V žádným případě, Kype! Je to moc -” Ale Kyp vyrazil vpřed a řítil se po sjezdovce dolů.

„Hej!” vykřikl Han. Žaludek se mu stáhl obavami při představě, že bude muset někde uprostřed trati sbírat Kypovo rozmlácené tělo. Ale neměl jinou možnost než pustit se za ním. „Chlapče, tohle je vážně pitomost!”

Kyp šel do předklonu a občas se hůlkami odpíchl od země. Za jeho turbolyžemi se táhla stopa zvířeného sněhu. Udržoval rovnováhu jako profesionál a nechal se vést intuicí. Han si hned po odstartování divoké jízdy uvědomil, že Kyp tuhle jízdu přežije spíš než on.

Han se řítil po trati jako raketa, sníh a led pod ním syčely jako tryskající proud stlačeného plynu. Narazil na zamrzlý výstupek, který ho vymrštil do vzduchu, udělal salto a mával kolem sebe vychylovacími hůlkami. Stabilizační trysky za pasem ho v posledním okamžiku srovnaly a on znovu dopadl do sněhu. Rychlostí splašené banthy pokračoval dolů. Mhouřil oči přes lyžařské brýle a usilovně se soustředil, aby se udržel vestoje. Okolní krajina se mu zdála ostřejší než kdy předtím - jasně viděl každou sněhovou návěj, jiskřící ledový povrch - jako kdyby každý detail měl být to poslední, co uvidí.

Kyp hlasitě zavýskl radostí a zatočil doleva na nebezpečnou boční dráhu. Ostrými útesy se nesla ozvěna výskotu.

18 Kevin J. Anderson

Han začal proklínat mladíkovu zbrklost, pak se mu ale v nitru rozlil nenadálý hřejivý pocit, když si uvědomil, že od Kypa vlastně neočekával nic jiného. V zoufalé snaze vytěžit ze situace maximum zavýskl v odpověď a pustil se do pronásledování.

Červené laserové majáky varovně blikaly a naváděly nerozumné turbolyžaře podél sjezdovky. Zvířený sníh zpod tlumícího pole turbolyží jemně ševelil.

Ledová sjezdovka před nimi se náhle zdála být perspektivně zkrácená a pokračovala v rozdílné výšce. Han si nebezpečí uvědomil těsně před tím, než dosáhl kraje srázu. „Útes!”

Kyp se sehnul a jakoby se stal součástí turbolyží. Přitiskl si vychylovací hůlky k tělu a zažehl na lyžích zadní trysky. Přenesl se přes okraj srázu a dlouhým plynulým obloukem navázal na trať.

Han jen tak tak stihl aktivovat vlastní trysky a vyletěl do prázdna. Žaludek se mu propadl ještě hlouběji, než ho stahovala dolů gravitace. Lem kapuce se mu třepotal ve větru.

Mezitím Kyp před ním hladce a jen s mírným zakymácením přistál a řítil se svahem dolů. Han se stačil jen jednou s polknutím nadechnout, než s hlasitým třesknutím dopadl na ledovou plotnu. Pevně sevřel vychylovací hůlky a zoufale se snažil udržet rovnováhu.

Přes trať se táhl pruh navátého prašanu. Kyp se odpíchl vychylovacími hůlkami, vznesl se do vzduchu a návěj přeletěl - ale Han se vřítil přímo doprostřed.

Brýle mu zalepil sníh a úplně ho oslepil. Oháněl se hůlkami na všechny strany. Podařilo se mu rukou v rukavici očistit sníh právě včas, aby se stačil zatočením doleva vyhnout jednolitému ledovému výčnělku.

Než Han stačil nabýt ztracené rovnováhy, přeletěl nad zející průrvou ve zvětralém ledovci, která se pod ním náhle rozevřela. Po kratičký okamžik, který mu připadal jako věčnost, civěl dolů na propast hlubokou snad milion kilometrů, potom přistál na opačné straně. Za sebou uslyšel žuchnuti, jak se staletí starý sněhový blok odlomil od stěny a padal dolů do propasti.

Kyp před ním najel na hrbolatou, štěrkem posetou ledovou plotnu. Laserové majáky, teď už ve větších vzdálenostech od sebe, zdánlivě vzdaly své úsilí a nechaly pošetilé turbolyžaře jet vlastní cestou. Kyp po najetí na hrubý a zledovatělý sníh zavrávoral. Zapnul repulzorové pole, které ho zvedlo o pár milimetrů nad povrch.

Když Han vjel na zamrzlý ledovec zanesený drsným, větrem ošlehaným sněhem, skrze zaťaté zuby zuřivě zaklel. Nějak se mu ale dařilo držet se na nohou, zatímco Kyp ztrácel náskok. V jednom okamžiku se Han ocitl těsně za mladíkem, stále rychleji se přibližoval - a najednou pro něj zá-

Temný učedník 19

vod znovu dostal smysl. Až bude potom vysedávat v kantýně a vyměňovat si historky, nějak přesvědčí sám sebe, že to celé vlastně byla velká zábava.

Nechal se unést zbrklostí, za kterou předtím Kypovi vynadal, zvýšil výkon trysek a vyrazil vpřed. Prudké zrychlení mu zvedlo hladinu adrenalinu a dostalo ho na stejnou úroveň s Kypem.

Pod nimi se rozprostíralo třpytící se pole bílého sněhu doposud nepo-znamenaného stopami turbolyží - navzdory tomu, že v tomto suchém mrazivém podnebí už nějaký ten měsíc žádný sníh nenapadl - což jasně dokazovalo, jak málo lidí bylo natolik šílených, aby se pustili na tak nebezpečnou trať.

Dole stál jako útočiště lyžařský areál spolu s komunikační stanicí, vyhřívanými stany, vypnutými ošetřujícími droidy, kteří mohli být v okamžiku aktivováni, a starým obchodem s horkými nápoji, který už dávno nebyl v provozu. Dokázali to!

Kyp na něj úkosem pohlédl a v koutcích očí se mu objevily vrásky. Přidřepl a nastavil trysky na plný výkon. Han se skrčil, aby snížil odpor vzduchu. Bělostný sníh prolétával kolem něj a hvízdal mu v uších.

Rada laserových majáků náhle zhasla, jako by je nějaké kovové víčko zaklaplo. Než to Han stačil pořádně zaregistrovat, hladký povlak sněhu před nimi se vyboulil a vzápětí se propadl.

Ozvalo se chřupnutí a skřípavý zvuk doprovázející přetěžované masivní motory. Z propadlé sněhové pokrývky vytryskly gejzíry páry a na povrch se prudce vynořil žhnoucí hrot mechanického tepelného vrtáku. Šroubovitá špička se neustále otáčela a prokousávala si cestu ven z ledu.

„Pozor!” zaječel Han, ale Kyp už stačil uhnout doleva; celou vahou se opřel o jednu vychylovací hůlku a tou druhou švihal do vzduchu. Han zažehl stabilizační trysky a prudce zatočil doprava, zatímco mamutí ledo-zpracující stroj, tisknoucí se ke stěnám svými ozubenými pásy, rozšířil ústí tunelu.

Han prosvištěl kolem zející díry a na tváři ucítil závan horké páry. Brýle se mu opět zamlžily, přesto se však dokázal trefit na strmý zamrzlý vodopád představující poslední překážku před cílovou čárou. Z okraje srázu splývaly dlouhé šlahouny rampouchů připomínající visící kabely utvářené po staletí během krátkých jarních tání.

Kyp zažehl obě trysky a přenesl se přes okraj zamrzlé řeky. Han si zasunul hůlky pod žebra a udělal totéž. Dopadl na sněhový povrch s hlasitým plesknutím, které se rozléhalo napříč sněhovými pláněmi v souzvuku - Kypovým přistáním.

Oba vyrazili vpřed, potom prudce zastavili před shlukem prefabrikova—

20 Kevin J. Anderson

ných srubů. Kyp si stáhl kapuci s hlavy a rozesmál se. Han, třesoucí se úlevou a přílišnou dávkou vzrušení, křečovitě svíral vychylovací hůlky. Pak se začal smát taky.

„To byl fakt pěkně praštěnej nápad, hochu,” dostal ze sebe. „Jo?” Kyp pokrčil rameny. „A kdo byl praštěnej natolik, aby jel za mnou? Po tom, čím jsme prošli v kesselskejch dolech, bych si nemyslel, že malá turbolyžařská sjezdovka bude tak nebezpečná. Hele, až se vrátíme, možná bysme mohli poprosit Threepio, aby nám spočítal, jaká je pravděpodobnost sjet tuhle trať a nezabít se.”

Han zavrtěl hlavou a usmál se od ucha k uchu. „Pravděpodobnost mě nezajímá. Zvládli jsme to. To se počítá.”

Kyp se díval do dáli na zamrzlou krajinu. Očima sledoval nepřerušované linie antireflexních vodovodních potrubí okroužkovaných tlakovými spoji a čerpadly.

„Jsem rád, že jsme si takhle užili, Hané,” řekl, dívaje se přitom kamsi na něco, co zřejmě viděl jenom on. „Od tý doby, cos mč zachránil, už jsem se zotavil jako nikdy za celej svůj dosavadní život.”

Han se při tak silném citovém výlevu, který zazněl Kypovi v hlase, cítil nesvůj. Pokusil se trochu to odlehčit. „No, zasloužil ses o to stejně jako já, chlapče.”

Kyp jakoby ho neslyšel. „Přemýšlel jsem o tom, co Luke Skywalker říkal, když objevil moje nadání v Síle. Vím o tom málo, ale myslím, že mě to volá. Mohl bych Nové republice hodně posloužit. Impérium mi zničilo život a zabilo moji rodinu - vůbec by mi nevadilo dostat šanci vrátit mu to.” Han polkl. Věděl, co se Kyp chystá říct. „Takže myslíš, že jseš připravenej jít k Lukovi na studia jako učedník Jedi?”

Kyp přikývl. „Mnohem raději bych zůstal tady a bavil se po zbytek života, ale -” „Zasloužíš si to,” řekl Han tichým hlasem.

Ale Kyp zavrtěl hlavou. „Myslím, že je na čase, abych to začal brát vážně. Jestli mám dar využívat Sílu, nesmím ho promrhat.”

Han uchopil mladíka za rameno a pevně stiskl. Skrze tlusté rukavice cítil Kypovo kostnaté rameno. „Zařídím, abys na Yavin 4 v pořádku dorazil.”

Tichý moment byl přerušen bzučícím hukotem repulzorů. Han vzhlédl a spatřil blížícího se kurýrního droida letícího nad ledovou planinou jako chromovaný projektil. Droid zamířil rovnou k nim.

„Jestli je to zástupce turbolyžařskýho střediska, budu si u nich stěžovat na ten důlní stroj,” ucedil Han. „Mohli jsme se zabít!”

Když ale kurýrní droid doletěl až k nim, snesl se k Hanovi na úroveň

Temný učedník

21

očí, vystrčil skenovací panel a řekl monotónním bezpohlavním hlasem: „Generále Sólo, prosím o potvrzení identity. Hlasová identifikace bude postačující.”

Han zaúpěl. „Ááá, jsem na dovolený. Zrovna teď nechci bejt otravova-nej žádnejma diplomatickejma trablema.”

„Hlasová shoda potvrzena. Děkuji vám,” řekl droid. „Připravte se k přijetí kódovaného vzkazu.”

Vznášející se droid promítl na čistý sníh holografický obraz. Han v postavě s kaštanově hnědými vlasy poznal Mon Moťhmu a překvapeně se napřímil - prezidentka s ním zřídkakdy mluvila osobně.

„Hané,” promluvila Mon Mothma tichým, ustaraným hlasem. Han okamžitě zaznamenal, že ho oslovila jménem namísto formálně hodností. Útroby se mu najednou sevřely obavami.

„Posílám ti tenhle vzkaz, protože došlo k nehodě. Raketoplán admirála Ackbara havaroval na planetě Vortex. Leia byla s ním, ale je v pořádku a nezraněná. Admirál ji katapultoval do bezpečí, dřív než se loď stala neovladatelnou a narazila přímo do velkého kulturního centra. Admirálu Ackbarovi se podařilo zvednout kolizní štít včas, ale celá stavba byla zničena. Počet potvrzených obětí z řad Vorů se doposud vyšplhal na 358.

Tohle je pro nás tragický den, Hané. Vrať se do Imperiál City. Myslím, že tě Leia bude potřebovat, až se vrátí.” Obraz Mon Mothmy se zachvěl a potom se rozplynul do statického zrnění, které se záhy vytratilo do vzduchu.

„Děkuji vám,” řekl kurýrní droid. „Zde je váš účet.” Vyplivl malou modrou účtenku, která zapadla do sněhu Hanovi k nohám.

Han sledoval droida, jak se otoěil a zamířil zpět k základnímu táboru. Patou turbolyže zamáčkl modrou účtenku do sněhu. Bylo mu na zvracení. Vzrušení, které před chvílí zažil, veškerá radost prožitá společně s Kypem, to všechno se rázem vytratilo a zanechalo za sebou hrůzu tíživou jako olovo.

„Jdeme, Kype. Vypadnem odtud.”

See-Threepio si pomyslel, že kdyby mu to ovládání servomotorů jen trochu dovolilo, po celém zlatém těle by se klepal zimou. Jeho vnitřní ohřívací zařízení na klima coruscantských polárních oblastí zdaleka nestačilo.

Byl protokolárním droidem, plynule hovořícím více než šesti miliony forem komunikace. Byl schopen provádět neuvěřitelný počet rozmanitých úkolů, z nichž se mu právě teď všechny zdály mnohem přitažlivější než hlídání dva a půl roku starých děcek, které v něm neviděly nic jiného než další hračku.

22 Kevin J. Anderson

Threepio vzal dvojčata na sněžné hřiště pod ledovými svahy, kde se mohla vozit na ochočených tauntaunech. Malý Jacen a jeho sestřička Jai-na byli slintajícími neohrabanými tvory nadšení - a umgulský rančer, který chlupaté tvory na Coruscant dovezl, byl rád, že má zákazníky.

Poté musel Threepio stoicky snášet, když si dvojčata usmyslela, že z něj udělají „sněžného droida” a naplácala mu na tělo vrstvy sněhu. Ještě pořád cítil v kloubech slepené krystaly ledu. Když zvýšil výkon svých optických senzorů, měl dojem, že slitina zlaté barvy dostala od nízké teploty zřetelný modrý nádech.

Na sáňkovací dráze se mezitím dvojčata upoutaná vycpanými pásy v dětských bobech kutálela, chichotala se a vřískala. Threepio na ně dole počkal, poté zahájil dlouhý výšlap nahoru na kopec, aby se děti mohly svézt znovu. Připadal si jako nízkokapacitní pracovní droid s výpočetním výkonem příliš malým na to, aby dokázal pochopit dřinu vlastní existence. „Ach, tolik bych si přál, aby se pan Sólo brzy vrátil,” zabědoval.

Na vrcholu svahu pečlivě připoutal Jacena a Jainu, kterým od mrazu zrůžověly tváře, do sedaček. V tandemu na něj pohlédli. Lidé tvrdili, že zimní chlad je osvěžující; Threepio si jen přál být vybaven účinnějšími lubrikanty pro nízké teploty.

„Děti, buďte opatrné, až pojedete dolů,” řekl. „Počkám na vás pod kopcem a pak vás vytáhnu nahoru.” Odmlčel se. „Opět.”

Postrčil točící se boby s dětmi vpřed. Jacen a Jaina se smáli a pištěli a po sjezdovce za nimi vyletovaly sněhové vločky. Threepio se rychlým krokem pustil podél dlouhé trati dolů.

Když konečně dorazil na úpatí, dvojčata se už snažila odepnout se. Jai-ně se podařilo rozepnout jednu přezku, navzdory tomu, že obsluha v půjčovně vybavení Threepio ujišťovala, že pásy jsou absolutně dětívzdorné.

„Děti, nesahejte na to!” napomenul je. Znovu Jaině připnul pás a zapnul pod boby nadnášecí pole. Chopil se rukojetí a začal šplhat po sjezdovce nahoru na rozjezdovou plošinu.

Když dorazili až na vrchol, dvojčata jako jedním hlasem zakřičela: „Ještě jednou!” Jakoby jejich mysli byly spojené. Threepio dospěl k názoru, že nastal čas děti poučit o přemíře radovánek, ale než si stačil připravit proslov obsahující příslušnou míru přísnosti a odpovídající slovní zásobu, dorazil přeplněný dopravní skimmer. Z něj vylezl Han Sólo, nasadil si kapuci a přehodil si lyže přes levé rameno. Za ním ho z transportu následoval Kyp Durron.

Threepio pozvedl zlatou paži. „Tady,” zvolal. „Pane Sólo, tady jsme!”

„Tatínku!” volala Jaina. Jacen se k ní o zlomek sekundy později přidal.

„Díky bohu,” řekl Threepio a začal rozepínat pásy.

Temný učedník 23

„Připravte se, odjíždíme,” řekl Han, zatímco se k nim blížil s podivně ztrápeným výrazem ve tváři. Threepio přistoupil a chystal se spustit litanii stížností, ale Han mu do rukou vrazil objemné turbolyže.

„Pane Sólo, stalo se něco?” Threepio pod těžkými turbolyžemi zakolísal.

Han Threepio ignoroval. „Děcka, mrzí mě, že vám takhle kazím prázdniny, ale musíme se vrátit domů.”

Threepio se napřímil. „To velmi rád slyším, pane. Nechci si stěžovat, ale na takovéto extrémní teploty opravdu nejsem sestrojen.”

Zezadu ho do hlavy udeřila sněhová koule. „Pane Sólo, já protestuji!”

Jacen a Jaina se zahihňali a začali plácat další sněhové koule, které se chystali vrhnout na droida.

Han se k dvojčatům otočil. „Přestaňte si hrát s Threepio, vy dva. Musíme domů.”

*

Lando Calrissian si nedokázal představit, jak Chewbacca dokáže nacpat to své obrovské chlupaté tělo do úzkého údržbářského průlezu na Falconu. Stál v útrobách opravárenských doků přestavěného Císařského paláce na Coruscantu a z Wookieeho viděl jen chumel hnědé srsti vklíně-né mezi nouzovým proudovým generátorem, akceleračním kompenzátorem a generátorem protínárazového pole.

Chewbacca upustil hydroklíč a zavyl. Nástroj se při pádu odrazil a v sérii zvuků kovu narážejícího o kov zapadl na naprosto nepřístupné místo. Wookiee vzteky zavrčel a následně vyjekl, když se hlavou udeřil o chladící potrubí.

„Ne ne ne, Chewie,” Lando si odhrnul hladký plášť a strčil ruku do údržbářského průlezu. Snažil se ukázat na soustavu obvodů. „Tamto přijde sem, a tohle přijde tam!” Chewbacca na to nesouhlasně zabručel.

„Koukej, Chewie, já tuhle loď taky znám jako svý boty. Několik let byla moje, vždyť víš.”

Chewbacca ze sebe vydal táhlý řev rozléhající se ve stísněných prostorách.

„Tak jo, ať je po tvým. Můžu otevřít přístupový poklopy z vnějšku. Přinesu ti ten hydroklíč. A kdoví na jaký harampádí tam třeba ještě narazím.”

Lando se otočil, vydal se ke vstupní rampě a vystoupil do servisního oddělení vesmírných lodí. Kolem něj se ozývala kakofonie pokřikovaných příkazů a hluku motorů. Dusný vzduch, páchnoucí olejem, byl zamořen chladícími plyny a výfuky z plavidel od malých diplomatických raketoplánů až po velké frachťáky. Lidští a ne-lidští inženýři se pachtili na jednotlivých lodích. Přístupovými průlezy šplhali podsadití Ugnaughti, klábosili

24 Kevin J. Anderson

mezi sebou a dožadovali se nástrojů a diagramů, s jejichž pomocí opravovali porouchané motory.

Pracovní četa calamarianských mechaniků, pečlivě vybraných admirálem Ackbarem, dohlížela na speciální modifikace malých lodí novorepublikové flotily. Ackbarův hlavní mechanik Terpfen přecházel s datapadem v ruce od jedné lodi ke druhé, přezkoumával požadované opravy a sklovitýma rybíma očima pečlivě prohlížel vykonané práce.

Lando vypáčil přístupový poklop na vnější části trupu Fakonu. Hydroklíě mu se zařinčením dopadl do natažených rukou společně s vyhořelými kyberpojistkami, vyřazeným hypermoforovým bočníkem a obalem od dehydratovaných potravin.

„Mám to, Chewie!” zavolal. Wookieeho odpovědi nebylo ve stísněném průlezu rozumět.

Lando pohlédl na vypálené jizvy na trupu Fakonu. Celá loď vypadala jako jeden velký slepenec záplat a vysprávek. Mozolnatou rukou pohladil kovový trup.

„Hej! Co to děláš s mojí lodí?”

Lando trhl rukou od Fakonu a s provinilým výrazem ve tváři se otočil k přicházejícímu Hanu Solovi. Chewbacca z údržbářského průlezu zabručel na pozdrav.

Han, podmračený a očividně špatně naladěný, rázoval napříč palubou posetou smetím. „Potřebuju svoji loď hned teď. Může letět?” zeptal se Han.

Lando si založil ruce v bok. „Jenom jsem prováděl pár oprav a úprav, kamaráde. V čem je problém?”

„Kdo ti řek, že můžeš dělat nějaký úpravy?” Han vypadal navýsost rozzlobeně. „Chewie, musíme hned odletět. Jak to, žes dovolil, aby se tenhle šašek hrabal v mým motoru?”

„Tak moment, Hané! Tohle bejvala moje loď, jestli to náhodou nevíš,” řekl Lando. Netušil, co v jeho příteli vzbudilo takový hněv. „Mimochodem, kdo dostal tuhle loď z Kesselu? Kdo ti zachránil kejhák před imperi-ální flotilou?”

Do hangáru neohrabaně přispěchal See-Threepio. „Ach, zdravím vás, generále Calrissiane,” řekl.

Lando droida ignoroval. „Když jsem zachraňoval tvoji loď, přišel jsem o Lady Luck. Řekl bych, že si za to zasloužím aspoň nějakej vděk, ne? Vlastně když jsem obětoval svoji loď, abych ti zachránil kůži, myslel jsem, že bys mi jako projev vděčnosti mohl vrátit Fakona.‘1

„Propána!” řekl Threepio. „Tento návrh by si určitě zasloužil zvážit, paní Sólo.”

„Sklapni. Threepio,” odsekl Han, aniž by o droida zavadil pohledem.

Temm/ učedník

85

„Zdá se mi, že máš problém se svejma stanoviskama, Hané,” zašklebil se Lando způsobem, o kterém věděl, že jde příteli na nervy. Svým prostořekým obviněním Han překročil pravidla obvyklého slušného chování ‘ a Lando nehodlal dopustit, aby mu to tak hladce prošlo.

Han vypadal, že každou chvíli vybuchne. Lando nedokázal přijít na to, co ho tak trápilo. „Můj problém je ten, že sabotuješ moji loď. Nepřeju si, aby ses jí ještě někdy dotýkal, rozuměls? Pořiď si vlastní. Mám za to, že s tou milionovou odměnou z umgulskejch žblžích dostihů si můžeš koupit každou loď, na kterou se podíváš, a přestat se motat kolem mojí.”

„To je vynikající nápad, pane,” dodal Threepio snaživě. „Generále Calrissiane, s takovou částkou si vskutku můžete pořídit vynikající loď.”

„Threepio, mlč,” řekl Lando a založil si ruce v bok. „Já si nechci koupit jinou loď, kamaráde.” Z posledního slova sarkasmus jen čišel. „Když nemůžu mít Lady Luck, chci Fakona. Hané, tvoje žena je ministryně zahraničí. Vláda ti může poskytnout jakejkoliv transport budeš chtít - proč I si nepořídíš novou stíhačku rovnou z calamarskejch loděnic?” „Jsem si jist, že by se to dalo zařídit, pane,” přitakal Threepio. „Sklapni, Threepio,” zopakoval Han a zpražil Landa pohledem. „Já nechci žádnou jinou loď. Fakon je můj.”

Lando se na Hana zamračil. „Vyhráls ho na mně v partičce sabaceu, a abych pravdu řek - kamaráde - vždycky jsem měl podezření, že jsi ten-krát podváděl.”

Han zesinal vzteky a odtáhl se. „Ty obviňuješ mě, že podvádím? Už o mně řekli, že jsem darebák, ale nikdy ne podvodník! Vlastně mám takový dojem,” řekl tichým, výhružným hlasem, „že jsi sám Fakona vyhrál . partičce sabaceu, než jsem se k němu dostal já. Nevyhrál jsi taky takhle náhodou v sabaceu na bejvalým baronovi-administrátorovi Oblačné Měs-I to? Co jsi tenkrát asi tak moh dát jako zástavu? Jseš špinavěj, mizernej 5víndlíř, Lando. Přiznej to.”

„A ty jseš pirát!” Lando se zaťatými pěstmi postoupil o krok vpřed. Na -vé pověsti špičkového hráče si zakládal.

Chewbacca z útrob Fakonu cosi zavrčel a za hlasitého řinčení a bouchání se vyprostil z úzkého průlezu. Doklopýtal ke vstupní rampě, rukama se chytil pístových podpěr a zůstal stát.

Když se Han a Lando přiblížili na útočnou vzdálenost, vecpal se mezi ně Threepio. „Prosím za prominutí, pánové, ale mohl bych něco navrhnout? Pokud jste skutečně oba kdysi loď vyhráli v partii sabaceu a přete se o výsledek, možná byste mohli jednoduše spolu sehrát ještě jednu sa-accovou partii, která tento spor rozhodne jednou provždy,” Threepio zaměřil svítící optické senzory nejprve na Landa, potom na Hana.

26 Kevin J. Anderson

„Jen jsem přišel sem dolů, abych si vyzvedl loď,” řekl Han, „ale teď jsi z toho udělal otázku cti.”

Lando bez mrknutí oka propaloval Hana pohledem. „Dokážu tě porazit, kdy se mi zachce, Hané Sólo.”

„Tentokrát ne,” řekl Han ještě hlubším hlasem. „Ale nebude to jenom sabacc. Zahrajem si nahodile] sabacc.”

Lando nadzdvihl obočí, ale pohlédl Hanovi zpříma do očí. „Kdo bude dohlížet na průběh hry?”

Han ukázal bradou na stranu. „Použijem Threepio jako modulátora. Zlatohlávek nemá hlavu na to, aby mohl podvádět.”

„Ale pane, já nejsem programován na - ” protestoval Threepio.

„Sklapni, Threepio,” okřikli ho Han i Lando jednohlasně.

„Oukej, Hané,” uzavřel Lando, „jdem na to, ještě než ztratíš kuráž.”

„Než tahle hra skončí, ty ztratíš víc než jen kuráž,” řekl Han.

#

Zatímco Lando v malém salonku pokládal na sabaccový stolek karty, Han Sólo vyvedl poslední byrokraty, kteří zrovna neměli službu, ke dveřím. „Ven. Tak pohyb! Potřebujem tohle místo na chvíli pro sebe.”

Byrokrati reptali a protestovali v několika jazycích, ale Han je nekompromisně vystrkal ven. „Podejte si stížnost u Nový republiky.” Potom zavřel a zamkl dveře a otočil se k Landovi. „Už to máš?”

Tohle místo bylo na hony vzdálené od těch dusných zakouřených salonů, kde obvykle hrával sabacc - jako tenkrát při té ilegální hře, ve které vyhrál planetu pro Leiu, aby si získal její náklonnost.

Lando mezitím na sabaccovém stolku rozložil hrst obdélníkových karet sestávajících z krystalových displejů vložených mezi dvě kovové vrstvy. „Ceká se jen na tebe, kamaráde.” Vypadal však celý nesvůj. „Hané, tohle vážně není nutný -“

Han nasál vzduch přesycený deodorizovanými výpary a parfémy po velvyslancích a zamračil se. „Ale jo. Leie se stala na jedny z těch jejích di-plomatickejch misí nehoda, tak ji chci odvízt domů, než abych ji svěřil nějaký nemocniční lodi.”

„Leia je zraněná?” Lando překvapeně vstal. „Tak tohle tě tak žralo. Hele, zapomeň na to a tu loď si nech. Stejně jsem jen žertoval. Zahrajem si jindy.”

„Ne! Budeme hrát teď, nebo se tě nikdy nezbavím. Threepio, pojď sem. Proč ti to trvá tak dlouho?” řekl Han netrpělivě.

Zlatý droid odběhl od počítačového terminálu stojícího na konci místnosti a jako obvykle vypadal nervózně. „Jsem tu, pane Sólo. Právě jsem si ještě jednou procházel program sabaccovýeh pravidel.”

Han zadal do konzole barového droida objednávku a neubránil se

Temný učedník 27

úsměvu, když pro Landa vybíral přeslazený ovocný koktejl - i s modrou tropickou květinou jako ozdobou - a pro sebe kořeněné pivo. Sedl si, přisunul drink Landovi a usrkl ze sklenice piva.

Lando si lokl koktejlu, ušklíbl se a snažil se přinutit k úsměvu. „Dík, Hané. Mám rozdávat?” vzal do rukou sabaccové karty a naklonil se přes projekční pole.

„Ještě ne,” Han ho posunkem ruky zarazil. „Threepio, ještě jednou zkontroluj, jestli jsou povrchy karet úplně náhodný.”

„Ale pane, ovšemže -“

„Prostě to udělej. Musíme se ujistit, že nikdo nebude nefér zvýhodně-nej - že ano, kamaráde.”

Landovi se jakž takž podařilo udržet si úsměv na tváři, když předával karty Threepio; ten je protáhl míchacím zařízením po straně stolu. „Jsou zcela promíchány, pane.”

Threepio úzkostlivě rozdal Landovi a Hanovi po pěti kartách. „Jak víte, toto je nahodilý sabacc, kombinace různých variant hry,” spustil Threepio, jako by recitoval program, který před chvílí nahrál. „Hraje se podle pěti rozdílných sad pravidel měněných v náhodném pořadí v náhodných časových intervalech určených nahodile počítačovým generátorem - což jsem já.”

„Pravidla známe,” zavrčel Han, třebaže si nebyl stoprocentně jistý. „A taky známe sázky.”

Lando na něj z opačného konce stolu upřel pohled hlubokých, pronikavých očí. „Vítěz dostane Falcona. Ten, kdo prohraje, bude od tyhle chvíle cestovat Coruscantskou hromadnou dopravou.”

„Dobrá, pánové,” řekl^Threepio, „prosím aktivujte své karty. První hráč, který získá jedno sto bodů, bude prohlášen za vítěze. První kolo bude sehráno podle…” Na okamžik se odmlčel, zatímco nahodilá funkce vybírala příslušná pravidla ze seznamu. „- alternativních pravidel Kasina Oblačného Města.”

Han civěl na obrázky objevivší se na kartách a usilovně se snažil si vzpomenout, jak se pravidla Kasina Oblačného Města lišila od Bespinské-ho standardu. Před sebou měl nevyváženou směs čtyř sabaccovýeh barev -šavle, mince, lahve a tyče se zobrazenými pozitivními a negativními body.

„Každý hráč může vybrat jednu jedinou kartu na výměnu, poté je porovnáme a uvidíme, kdo se nejvíce přiblížil pozitivnímu nebo negativnímu součtu dvacet tři nebo nula.”

Han soustředěně studoval karty, ale nenašel žádnou sadu, která by dala vhodný součet. Lando se zeširoka usmíval - ale Lando se při hře takhle usmíval vždycky. Han usrkl hořkého kořeněného piva, ztěžka polkl a vybral kartu. „Připravenej?” Vzhlédl k Landovi.

28 Kevin J. Anderson

Lando stiskl malé měnící tlačítko v levém dolním rohu karty. Han učinil totéž a uviděl, jak se mincová osmička zakmitala a přeměnila se v lahvovou dvanáctku. Nic převratného. Když ale spatřil, jak se Lando po obdržení nové karty zaškaredil, doufal, že to bude stačit.

„Jednadvacet,” řekl Han a pleskl kartami o stůl.

„Osmnáct,” odvětil Lando zachmuřeně. „Jedna nula pro tebe.”

„Změna pravidel! Čas vypršel!” oznámil Threepio. „Tři body pro pana Sóla. Další kolo bude sehráno podle… systému Preference císařovny Tety.”

Han pohlédl na své nové karty a s potěšením zaznamenal, že má straight - ale pokud si to pamatoval dobře, podle pravidel císařovny Tety si hráči náhodně prohodili jednu kartu, a když mu Lando vytáhl jednu kartu zprava, Han zadoufal, že se mu podaří nahradit ji velitelem šavlí - ale nevyšlo to. Tohle kolo vyhrál Lando a vyšel z něj s malým náskokem, ale než mohli porovnat skóre. Threepio znovu ohlásil „Změna pravidel!” Tentokrát se podle bodování Bespinského standardu Landův náskok zdvojnásobil.

Han hleděl na chaotickou směs ve své ruce a v duchu zaklel; nevěděl, kterou barvu má volit a kterou odhodit. Než se ale rozhodl, náhodný časovač v mozku Threepio přikázal vyhlásit další změnu pravidel. „Tentokrát Corellianský gambit, pánové.”

Han radostí zavýskl, neboť podle nových pravidel barvy vytvořily úplně jinou sestavu. „Dostal jsem tě!” vykřikl a vyložil karty.

Lando zabručel a ukázal před malým okamžikem velice hodnotný trumf, který ho ale pod novým bodovacím systémem stál čtrnáct bodů.

Han se během několika dalších her postupně dostal do vedení, ale když se pravidla znovu vrátila na Kasino Oblačného Města, podle nichž všechny divoké karty propadly, ztratil půdu pod nohama. Han se natáhl po jedné z Landových karet ve stejném okamžiku, kdy Lando vybral jednu ze svých k výměně. Oba se zarazili. „Threepio, zopakuj nám, podle jakejch pravidel hrajeme teď.”

„Stejně začíná nový časový interval,” řekl zlatý droid. „Změna na Bespinský standard. Ne, počkat - nový časový interval! Zpět na Preference císařovny Tety.”

Han a Lando se zmateně podívali na nové karty. Han znovu usrkl piva a Lando s ušklíbnutím vypil svou ovocnou břečku. Sytě barevná květina vyrašila svíjející se kořínky, které se plazily po dnu sklenice.

„Threepio, řekni nám ještě jednou počet bodů,” řekl Lando.

„Když započítáme poslední změnu pravidel, -pan Sólo dosáhl celkem devadesáti tří bodů a generál Calrissian osmdesáti sedmi.”

Han a Lando po sobě vrhali nevraživé pohledy. „Poslední hra, kamaráde,” řekl Han.

Temný učedník 29

„Užij si posledních pár vteřin vlastnictví, Hané,” řekl Lando.

„Pravidla Corellianský gambit, speciální varianta poslední hry,” oznámil Threepio.

Han cítil, jak mu hučí v hlavě, a snažil se vzpomenout si, co se stalo při poslední hře podle Corellianského gambitu. Potom uviděl, jak Lando zablokoval hodnotu jediné karty a chystal se vložit zbytek do fluktuačního pole uprostřed stolku.

Han studoval své nejvyšší hlavové karty, Rovnováhu a Střídmost, z nichž každá by ho mohla posunout za celkové skóre sto bodů. Stiskl blokovací dačítko na Rovnováze za jedenáct bodů, potom vložil zbytek karet do fluktuačního pole.

Han a Lando se nahnuli nad stolek a napjatě pozorovali, jak karty v rychlém sledu problikávaly z jedné hodnoty na druhou, dokud se jedna po druhé neustálily.

Landovi zůstala sada numerických karet o nízkých hodnotách, celkem nic moc, zatímco Han získal ten nejlepší výsledek za celou hru. Samé hlavové karty: Zánik, Vytrvalost, Hvězda a Královna vzduchu a temnot, společně s ponechanou Rovnováhou. Se svým skóre hladce dosáhl vítězství a zanechal Landa ležet v prachu.

Zajásal ve stejném okamžiku, kdy Threepio opět vyhlásil: „Změna pravidel!” Han zpražil zlatého droida pohledem a vyčkával.

„Tato hra bude bodována podle variace Ecclessise Figga,” řekl Threepio.

Han a Lando si vyměnili pohledy a převalovali slova v ústech. „Co je to variace Ecclessise Figga?”

„V posledním kole se body všech lichých hlavových karet nepřičítají k celkovému skóre, ale odečítají se od něj. To znamená, pane Sólo, že zatímco získáváte deset bodů za Vytrvalost a Královnu vzduchu a temnot, ztrácíte celkem čtyřicet jedna za Rovnováhu, Hvězdu a Zánik.”

Threepio se odmlčel. „Obávám se, že jste prohrál, pane. Generál Calrissian získává šestnáct bodů, což dává celkové skóre sto tři, zatímco vaše konečné skóre činí pouze šedesát dva.”

Han v šoku zamrkal na zpola prázdnou sklenici kořeněného piva, zatímco Lando triumfálně bouchl do stolu. „Dobrá hra, Hané. A teď běž vyzvednout Leiu. Mám letět s tebou?”

Han nadále zíral na stůl, na pivo, na cokoliv, jenom ne na Landa. Uvnitř cítil prázdnotu. Nejenže se dnes dozvěděl o tragédii, která potkala Leiu, ale navíc přišel o loď, kterou vlastnil déle než deset let.

„Vem si ji, je tvoje,” zamumlal Han. Konečně zvedl hlavu a pohlédl Landovi do očí.

30 Kevin J. Anderson

„Ale jdi, Hané. Jseš rozrušenej. Především ses neměl vůbec sázet. Prostě -“

„Ne, Fakon je tvůj, Lando. Nejsem podvodník a zavázal jsem se, když jsem do tyhle hry šel.” Han vstal, otočil se k Landovi zády a zbytek piva nechal ležet nedopitý na stole. „Threepio, zařiď převod registrace Fakona. A taky se spoj s ústřednou centrální přepravy. Obstarej Leie diplomatický transport. Nakonec pro ni nepoletím.”

Lando se nepříjemně ošil. „Ehm, postarám se o ni dobře, Hané. Ani škrábnutí.”

Han beze slova přešel ke dveřím od salonku, odemkl je a vyšel ven do rozlehlých chodeb.

^

l_i—v-Admirál Daala stála vzpřímené na

můstku imperiálního hvězdného destruktoru Gorgona s rukama v černých rukavicích sepnutýma za zády.

Za proskleným průzorem se rozpínala mlhovina Kotel, kde mezihvězdný plyn osvětlený hloučkem modrých hvězd vytvářel působivou světelnou podívanou.

Vedle plavidla visely v prostoru v kotevní formaci Basilisk a Manticore. Ionizovaný plyn měl tendenci rušit senzory lodí, což pro tři plně vyzbrojené křižníky činilo z mlhoviny perfektní úkryt.

Daala za sebou zaslechla váhavé kroky, otočila se a ocitla se tváří v tvář veliteli Kratasovi. „Ano, veliteli?” Když se pohnula, hříva vlasů měděné barvy za ní vlála jako chvost komety, zatímco šedozelená uniforma k ní lnula jako přirostlá.

Kratas předpisově zasalutoval a zůstal stát o jeden schod níž pod pozorovací plošinou. „Admirále,” spustil. „V devět nula nula jsme dokončili odhad ztrát utrpěných v bitvě u Kesselu.”

Daala sevřela rty v úzkou, bezcitnou linku. Kratas byl muž nevelkého vzrůstu, naverbovaný do Imperiální flotily okupačním vojskem z jedné obsazené planety. Měl tmavé vlasy zastřižené podle regulí, široké vodnaté oči posazené pod huňatým obočím a vyčnívající bradu pod téměř neexis-32 Kevin J. Anderson

tujícími rty. Nejlepší na něm ovšem bylo to, pomyslela si Daala, že vždy poslouchal rozkazy. Na Caridské vojenské akademii ho vycvičili dobře.

„Dejte mi podrobný výčet, veliteli,” řekla Daala.

Kratas bez mrknutí oka vysypal zpaměti všechna íísla. „Celkem jsme přišli o tři eskadry TIE a samozřejmě o celou posádku a zdroje na palubě Hydry.”

Daalou při zmínce o zničeném bitevním křižníku projelo studené bodnutí hněvu. Kratas to zřejmě v jejím výrazu zpozoroval, protože sebou škubl, ale jinak se ani nepohnul.

Hydra, Daalin čtvrtý hvězdný destruktor, byl roztrhán na kusy v jedné z černých děr Chřtánu. Byla to první vážná ztráta utrpěná v bitvě, představující jednu čtvrtinu palebné síly zničené Hanem Sólem a zrádkyní Qwi Xux, kteří ukradli superzbraň Drtič sluncí a uprchlí z přísně střežené im-periální stanice Chřtán.

„Na druhou stranu,” pokračoval Kratas a hlas se mu trošičku zatřásl, pak se ale opět uklidnil. „Čtyřiceti stíhačům TIE z Hydry se podařilo dostat se do bezpečí na ostatní destruktory, což trochu kompenzuje ostatní ztráty.”

Daaliny hvězdné destruktory se vynořily ze Chřtánu, kde se měly podle očekávání Hana Sóla obklopit a vymazat z existence - ale místo toho její lodě narazily na kesselskou flotilu poskládanou z lodí různých typů. Obě strany se střetly jako smečka rozzuřených bojových psů. Třebaže hvězdné destruktory zničily téměř dvě třetiny kesselských lodí, Basilisk byl těžce poškozen a aby se mohl stáhnout na tajné místo v mlhovině Kotel, musel propojit svůj navigační počítač s tím na Gorgoně.

„Jak pokračují opravy na Basilisku?” zeptala se.

Kratas energicky srazil paty, potěšen, že může podat dobrou zprávu. „Tři ze čtyř poškozených turbolaserových děl byly opraveny a jsou nyní plně operativní. Oprava čtvrté baterie by měla být dokončena do dvou dnů. Spacetroopeři dokončili práce na proraženém vnějším trupu. Paluby sedm až devět jsou opět vzduchotěsné a právě se do nic napouští vzduch. Poškozené obvody ovládání letu byly vyměněny, navigační počítač a zaměřovači konzoly jsou v plném provozu.”

Zhluboka se nadechl. „Abych to shrnul, admirále, myslím, že celá naše flotila je opět připravena k boji.”

Daala ovinula dlouhé prsty kolem zábradlí s dřevěným vzorem a naklonila se blíže k průzoru. Navzdory všem snahám se jí nepodařilo potlačit úsměv, který se jí roztáhl na tváři. Kovový pach vzduchu ji uklidňoval. Na Gorgoně strávila celé jedno desetiletí. Zdejší vzduch byl znovu zužitkován a doplňován tolikrát, až veškeré organické odéry úplně vymizely a zbyl jen

Temný učedník 33

pach sterility, pachuť kovu a maziv, uklidňující vůně nažehlených uniforem Imperiálního námořnictva a naleštěné zbroje stormtrooperů.

„Smím se na něco zeptat, admirále?” ozval se Kratas a ohlédl se po ostatních členech posádky, kteří stáli u jednotlivých stanovišť a předstírali, že neposlouchají. Daala nadzdvihla obočí a čekala, až bude pokračovat.

„Podle informací získaných při výslechu Hana Sóla a z vysílání, které jsme obdrželi, víme, že císař je mrtev, stejně jako Darth Vader a velkomoff Tarkin a že Impérium se rozpadlo na několik mezi sebou válčících frakcí.” Kratas zaváhal.

„Zajímá vás, kdo je teď naším vrchním velitelem?” dokončila za něj Daala.

Kratas energicky přikývl. „Velkoadmirál Thrawn byl zabit, stejně jako válečný lord Zsinj. Víme, že několik vůdců se pořád rve o zbytky Impéria, ale podle všeho mají větší zájem zničit jeden druhého než bojovat proti povstání. Mohl bych něco navrhnout? Imperiální vojenská akademie na Caridě se pořád jeví jako stabilní a loajální a má k dispozici spoustu zbraní. Možná by bylo nejlepší -“

„To si nemyslím,” odsekla Daala ostře a odvrátila se, aby zakryla výraz znechucení. Na drsné vojenské akademii na Caridě ji vycvičili a trápili. Protože byla žena, bylo jí systematicky upíráno povýšení a přidělovány ty nejhorší úkoly. Týrali ji. A to jen posilovalo její odhodlání uspět.

Nakonec si prostřednictvím rozsáhlé caridské počítačové sítě vytvořila falešnou identitu a tu používala v bojových simulátorech. Opakovaně vyhrávala a vytvářela průlomové strategie, které pak přebírala Imperiální armáda pro pozemní operace. Poté, co moff Tarkin odhalil pravou totožnost Daaly a poznal, jaký má talent, s využitím nově nabytých pravomocí velkomoffa teritorií Vnějšího okraje ji tajně odvedl pryč. Povýšil ji na admirála - podle toho, co věděla, byla jedinou ženou této hodnosti v celé Imperiální flotile.

Avšak kvůli předsudkům, které choval císař vůči ženám a ne-lidem, udržoval Tarkin skutečnost o svém novém admirálovi v tajnosti. On a Daala se stali milenci, a aby ji udržel stranou císařovy pozornosti, přidělil jí Tarkin čtyři hvězdné destruktory a pověřil ji střežit přísně tajný výzkumný ¦vm ukrytý ve shluku černých děr.

Teď však Daala byla zpět se svými loděmi připravená zdevastovat jakoukoliv planetu věrnou povstání a nedokázala si představit, že by měla předat tuto moc svým dřívějším perzekutorům z Caridy.

Zhluboka se nadechla a otočila se čelem ke Kratasovi. Stál tam bez hnutí a čekal, až mu odpoví. Někteří členové posádky vzhlédli od svých stanovišť, i <nk když o ně Daala zavadila pohledem, rychle si našli jinou činnost.

34 Kevin J. Anderson

„Jelikož jednotlivé frakce zřejmě zapomněly, že naším skutečným nepřítelem je povstání, měli bychom jim jít příkladem. Musíme se zaměřit na vhodného protivníka - povstalce, kteří zabili velkomoffa Tarkina, kteří zničili Hvězdu smrti, kteří zavraždili císaře. Vzhledem k tomu, že velkoadmirál Thrawn byl v Imperiální flotile jediný, kdo mě hodností převyšoval, musím předpokládat, že mé postavení je přinejmenším na stejné úrovni jako kteréhokoliv z pretendentů.”

Kratasovi se rozšířily oči, ale Daala zavrtěla hlavou. Dlouhé vlasy zaví-řily jako tančící plameny. „Kdepak, veliteli, nemám v úmyslu ucházet se o to, co z Impéria zbylo. To není věc, ve které bych si libovala. To ponech-me malicherným diktátorům. Já chci jednoduše ničit. A to hodně.”

Ústa se jí zkroutila v zlovolný úšklebek a chraplavým hlasem řekla: „Myslím, že naší nejlepší možností bude spolehnout se na taktiku bleskových úderů a partyzánský způsob boje. Máme tři hvězdné destruktory. To bohatě stačí k likvidaci celých civilizací na libovolném počtu světů. Musíme rychle udeřit a rychle se stáhnout. Budeme bušit do povstalců, dokud toho budeme schopni.”

Rozhlédla se po můstku. Veškeré osazenstvo stálo a zíralo na ni, někteří s doširoka rozevřenýma očima a otevřenou pusou, jiní se zeširoka usmívali. Její posádka, připravená k boji, avšak bez možnosti zapojit se do akce, neboť musela hlídat hlouček rozmazlených vývojářů zbraní, byla ve Chřtánu uzavřená příliš dlouho.

Daala pohlédla ven na mlhovinu Kotel, kde skrze opar ionizovaného plynu prosvítávaly jasně zářící body vzdálených hvězdných soustav. Čekalo tam na ni spoustu cílů.

Otočila se k navigátorovi. „Poručíku, nastavte kurz na poslední známou dopravní trasu nejblíže naší pozici.”

„Rozkaz, admirále,” řekl poručík a takřka po hlavě se vrhl ke svému stanovišti.

„Informujte všechen personál na všech lodích,” nařídila Daala. Po tváři se jí rozlil úsměv plný troufalosti; cítila se, jako kdyby se jí krev proměnila v roztavenou měď. Zdálo se, že zelené očí jí jiskří laserovými výboji připravenými udeřit na nic netušící kořist.

Boj měl právě začít.

„Vyrážíme na lov,” zvolala, a posádka na můstku propukla ve spontánní jásot.

#

Kdesi hluboko ve vesmíru vyčkávala smečka imperiálních hvězdných destruktorů; senzory byly v pohotovosti a snažily se zachytit poruchy v prostoru vyvolané blížícími se loděmi. Destruktory číhaly poblíž hyper—

Temný učedník 35

prostorového uzlu na jednom konci Corellianské obchodní tepny, kde všechny lodě směřující na Anoat, Bespin nebo kteroukoliv jinou planetu podél trasy vystupovaly z hyperprostoru, aby překalibrovaly kurz a nastavily nový vektor.

Daala přešlapovala na můstku Gorgony, těkala pohledem sem a tam a pozorovala posádku, zatímco čekali. A čekali. Zkoumavými pohledy je udržovala v napětí, nervózní, soustředěné na bezchybný výkon. Byla na svou posádku pyšná. Byla si jistá, že tu povstaleckou sebranku dokážou hravě přemoci.

Poručík sedící u senzorové konzole se napřímil. „Admirále! Zachytili jsme fluktuace lodi přibližující se hyperprostorem. Sledujeme ji… právě vystupuje.”

Daala začala rozdávat rozkazy. „Plný poplach. Dejte pokyn Basilisku a Manticore, ať připraví turbolaserové baterie.”

Velitel Kratas se prudce otočil od svého stanoviště a začal rozdělovat úkoly. Palubami hvězdného destruktorů se rozezněl hlasitý alarm. Stormtroopeři za klapotu bot o kovovou podlahu a chřestění zbroje zaujali svá místa.

„Dělostřelci,” říkala Daala do interkomu, „cíl pouze znehybnit! Musíme tu loď zajmout.”

„Už je tady!” hlásil poručík.

Daala se otočila a upřeně se zahleděla na černočernou prázdnotu vesmíru, na nehybné hvězdy poskládané v komplexních souhvězdích. Jako rýha na černém skle se objevila trhlina, vzápětí se do normálního prostoru vynořila loď střední velikosti, podle programu zůstala stát a připravovala se k navigační rekalibraci.

Daala se pousmála a snažila se představit si výraz na tváři kapitána oné lodi, když se náhle ocitl obklíčený třemi hvězdnými destruktory třídy Imperiál.

„Je to corellianská korveta, admirále,” řekl Kratas, jako by to snad Daala nedokázala poznat sama. Pohlédla na charakteristický kladivovitý tvar :iustku a sadu dvanácti obrovských hypermotorů a podsvětelných raketových motorů, jejichž výfukové trysky modrobíle žhnuly. „Jsou to nejběžnější transportní lodě v galaxii. Možná jsou to jen obchodníci.”

„Co na tom záleží?” řekla Daala ledabyle. „Připravte se k palbě. Vysoušíme opravené turbolaserové baterie Basilisku.”

„Admirále, kapitán korvety se s námi pokouší spojit,” hjásil komuni-¦ jíní důstojník.

„Ignorujte to. Basilisku, zahajte palbu. Dva chirurgické zásahy. Vyřaďte vpermotory na zádi.”

36 Kevin J. Anderson

Daala s pocitem vzrušení, které jí velení přinášelo, sledovala probíhající útok. Z lodi vyšlehly dva oslepující zelené záblesky. První střela se rozptýlila o zvednuté štíty korvety, ale druhá prorazila oslabeným místem a vyřadila raketové motory. Korveta se otřásla, pak se pomalu začala otáčet jako mrtvý hlodavec visící na špagátu. Z proraženého generátoru unikala rudožlutá záře.

Tři hvězdné destruktory se vznášely nad zmrzačenou lodí.

„Kapitán korvety signalizuje, že se vzdává,” oznámil komunikační důstojník.

Daala pocítila krátký záchvěv zklamání, ale ovládla se. Nemohla si dovolit dělat hloupé chyby. Už jednou byla příliš horlivá při pronásledování Hana Sóla a uloupeného Drtiče sluncí - a kvůli té horlivosti přišla o Hydru.

Velitel Kratas si stoupl za ni a ztlumil hlas. „Co když ta loď není součástí Povstalecké aliance? Corellianské korvety často používají také pašeráci.”

„Beru na vědomí,” řekla Daala. Před dávnými časy jí Tarkin vštípil, že dobrý velitel vždy naslouchá názorům a návrhům důstojníků, kterým důvěřuje. „Jestli má ten kapitán konexe se sítí pašeráků namísto s povstalci, pak bychom ho možná mohli zaměstnat. Mohli bychom najmout nějaké špiony nebo sabotéry.”

Kratas na ten návrh přikývl.

„Zapojte tažný paprsek,” nařídila Daala. „Otevřete hlavní hangár, vtáhneme tu korvetu dovnitř.”

Daala na svém stanovišti zapnula úzkopásmový komunikátor a na holoprojekčním poli se objevil obraz generála Imperiální armády. Okraj holo-obrazu následkem zkreslení přenosu modře prokmitával. Daala se nad obraz naklonila jako nějaký obr rozjímající nad hračkou. „Generále Odosku, ať se váš přepadový oddíl připraví. Dal jste svým lidem příslušné instrukce?”

„Ano, admirále,” odpověděl filtrovaný hlas. „Víme co dělat.”

Daala přerušila přenos a obraz se rozplynul v tenké jiskry statiky. Bylo nanejvýš vhodné nechat přeživší z Hydry obsadit první zajatou loď.

Nehmotné provazy tažného paprsku Gorgony zatím přitahovaly poškozenou korvetu, z jejíhož proraženého generátoru stále unikaly tepelné emise. Vrata od hlavního hangáru hvězdného destruktoru se otevřela jako čelisti obrovské šelmy.

Komunikační důstojník se znovu ozval. „Admirále, kapitán korvety neustále žádá o pokyny. Byla dost rozrušená.”

Daala se prudce otočila. „Byla? Ta korveta má za kapitána ženu?”

„Je to ženský hlas, admirále.”

Daala sepnula konečky prstů a přemýšlela o tom, co se právě dozvědě-

Temný učedník 37

la. Ženy v Povstalecké alianci to zřejmě měly, co se velení týkalo, mnohem snazší - ale nadměrná zátěž krutého zápasu učinila Daalu silnější.

„Nechtě ji v nejistotě.”

*

„Zachycení dokončeno, admirále,” hlásil velitel Kratas. „Korveta nekladla žádný odpor. Výsadek je připraven.”

„Zavřete hangárová vrata,” nařídila Daala. „Pošlete tým hackerů, ať vytáhnou informace z lodního počítače. Potřebujeme mapy a historické záznamy. Máme se toho hodně co učit.”

„Nenařídila jste právě generálu Odoskovi a jeho oddílu, aby se nalodili?” otázal se Kratas.

Daala na něj ostře pohlédla. „Mají své rozkazy. Vy se držte těch vašich.”

„Rozkaz, admirále,” řekl Kratas ustrašeně.

„Odveďte kapitána korvety do výslechové místnosti. Možná ji budeme muset trochu povzbudit, aby nám řekla celou pravdu.” Kratas přikývl

a rázným krokem vypochodoval z můstku.

*

Dveře od ponuré výslechové místnosti se s neradostným zasyčením otevřely. Když Daala vstoupila, ke svému zklamání spatřila, že kapitánem korvety je ve skutečnosti malý Sullustan s myším obličejem a tlustými kaučukovitými laloky visícími kolem nevýrazné brady. Jeho velké sklovité oči, lesklé a černé jako smola, jí připomněly černé díry Chřtánu.

Sullustanský kapitán cosi panicky zadrmolil a ústa mu pokryly zpěněné sliny. Vedle něj přistoupil starší model chromovaného protokolárního droi-da, který sloužil jako jeho překladatel. Servomotory v droidových pažích i nohách při pohybu hučely a skřípěly a zdálo se, že má mozek porušený natolik, že už nedokáže ovládat všechny systémy naráz.

Droid promluvil pronikavým ženským hlasem. „Admirále! Jsem ráda, l<- nás konečně dovedli k někomu, kdo tady tomu velí. Mohli bychom toto nedorozumění urovnat? Neudělali jsme nic špatného.”

Sullustanský kapitán si posunul dozadu těsnou koženou čapku pokrývající jeho zkosenou hlavu. Nepřestával drmolit monotónní blub-blub-blub.

Droidka to přeložila. „Kapitán Tnun Bdu žádá vysvětlení -” Sullustan ivplašeně zakoktal a sevřel platinovou paži droidky. „Oprava, kapitán se ¦ úctou žádá, zda byste laskavě vysvětlili důvod vašeho zásahu. Prosím, .•‘vězte nám, zda je možno nějak odvrátit diplomatický incident, neboť si nijak nepřejeme vyvolat konflikt.”

Sullustanský kapitán horlivě přikývl. Na rtech se mu utvořila slina * stékala v pramíncích mezi povadlými laloky.

\

38 Kevin J. Anderson

„Utřete si bradu,” řekla Daala. Významně se podívala na strašlivě vyhlížející výslechové křeslo stojící ve stínu. Stěny místnosti byly pokryty železnými pláty připevněnými velkými hranatými šrouby. Na několika místech zbyly skvrny z předchozích výslechů. Křeslo samotné se ježilo zahnutými trubicemi a hadicemi, pouty, řetězy a bodci, z nichž většina neměla žádný jiný účel než zvyšovat děs oběti.

„Co bychom teď od kapitána chtěli,” pokračovala Daala a otočila se, jako by pro ni křeslo přestalo existovat, „je pár informací. Možná byste nám je mohli poskytnout, aniž bychom museli sáhnout k… nepříjemnostem.”

Kapitán hrůzou couvl. Platinová droidka přesunula váhu z jedné nohy na druhou a pak zřejmě dospěla k rozhodnutí. Pohlédla na kapitána s očividným hlubokým obdivem, narovnala se a promluvila jasným, neochvějným hlasem. „Admirále, já vám ty informace mohu poskytnout. Není nutné mého kapitána mučit.”

Sullustan znovu zablub-blub-blublal, ale droidka jakoby ho neslyšela. „Máme za úkol dopravit zásoby a nové bytové jednotky pro jednu malou kolonii na planetu Dantooine. Kolonie v této chvíli nepatří k povstání. Kolonisté jsou neškodní uprchlíci.”

„Kolik jich v té kolonii je?” zeptala se Daala.

„Přibližně padesát, údaj pochází ze staré těžařské základny na Eol Sha. Nejsou ozbrojeni.”

„Ach tak,” řekla Daala. „Nuže, kapitáne, váš náklad se zabavuje. Tuším, že nákladový prostor corellianské korvety je běžně schopen pojmout zásoby na jeden rok bez nutnosti doplnění. Tímto je rekvíruji pro potřeby Impéria. Zásoby si ta kolonie na Dantooine bude muset opatřit jiným způsobem.”

Sullustan cosi konsternované zaštěbetal, ale Daala ho zpražila pohledem. „Přál byste si opustit loď přetlakovou komorou a podat stížnost, kapitáne?”

Sullustan okamžitě zmlkl.

Dveře od výslechové místnosti se opět otevřely a za nimi stála dvojice stormtrooperů sloužících jako stráž a velitel Kratas. „Odveďte kapitána a jeho droida zpět na loď,” nařídila Daala, potom sklonila hlavu a pohlédla na Sullustana. „Naše posádka právě vyprazdňuje váš nákladový prostor, ale generál Odosk a jeho muži opravují poškozené motory, abyste se mohli dostat do nejbližší soustavy.”

Sullustan se uklonil, nepřestávaje brebentit ve své hlodavci řeči. Droidka se postavila do pozoru a řekla užasle: „Mnohokrát vám děkujeme, admirále. To je od vás velice laskavé. Ceníme si vaší pohostinnosti.”

Stormtroopeři je odvedli sterilními chodbami hvězdného destruktoru

Temný učedník 39

: rvč. Dveře se opět uzavřely a zanechaly Daalu s velitelem Kratasem o samotě. S tmavýma očima doširoka rozevřenýma se k ní otočil. „Admirále, copak jsme klesli na úroveň vesmírných pirátů? Utočíme na dopravní lodě a krademe zásoby?”

Daala si odepnula od boku datapad a stiskla tlačítko, kterým vyvolala aktuální údaje. Přistavila mu datapad před oči, aby si je mohl prohlédnout. „Oceňuji váš respekt, který chováte vůči cti Imperiální flotily, veliteli. Avšak ještě než jsem začala s výslechem zajatců, obdržela jsem hlá-iení týkající se obsahu nákladového prostoru korvety. Náklad skutečně zahrnuje zásoby pro novou kolonii, ale našli jsme také těžké zbraně, komunikační zařízení a prefabrikované vybavení pro hangáry stíhačů.”

Ukázala ke dveřím. „Zpátky na můstek. Chci vidět, co se bude dít dál.”

„Co tím myslíte?” zeptal se Kratas.

Daala vypnula datapad a pohlédla na něj. „Trpělivost. Však uvidíte.”

Když odešli, dveře se za nimi pevně uzavřely, zanechávaje ve výslecho—

místnosti uvězněnou jen temnotu a pach strachu.

*

Detailní záběr generála Odoska zablikal, ale přesto dokázala na jeho širokém, snědém obličeji rozeznat samolibý škleb. „Úkol splněn, admirále.”

„Výborně, generále. Doufám, že máte dobrý výhled?”

Odosk přikývl. „Tohle bych si nenechal ujít. Děkuji vám.”

Daala se opět otočila k výhledovému průzoru. Poraněná corellianská korveta vyletěla z hangáru Gorgony a volně se vznášela v prostoru. „Odpoutat,” rozkázala navigátorovi. „Ať Basilisk a Manticore učiní totéž.”

„Rozkaz, admirále.”

Tři hvězdné destruktory se rozdělily a vzdálily se od menší lodi. Poškozené motory korvety už nezářily.

Kratas zavrtěl hlavou. „Pořád nemohu uvěřit tomu, že ho necháte jít.”

Daala záměrně promluvila nahlas, aby to slyšel i zbytek posádky. Zříd-idkdy pokládala za nutné vysvětlovat podřízeným svá rozhodnutí, ale pokud jim v některých případech objasnila své uvažování, mohla je tím přimět k většímu respektu k ní.

„Lodě neustále mizí, veliteli,” řekla. „Pokud bychom tuto loď jednodu-4* zničili, mohla by být odepsána jako oběť nějaké nehody při přepravě. ¦!~teorická bouře, porušený obal reaktoru, špatná navigace hyperprostorem. Pokud ale necháme kapitána, aby nejprve poslal zprávu, pak bude stalecká aliance vědět, že jsme to byli my. Dosáhneme stejného vý-ku, ale ještě tím zvýšíme teror a chaos. Souhlasíte se mnou?”

Kratas přikývl, ale stále se ještě tvářil pochybovačně.

Ozval se komunikační důstojník. „Byl aktivován transpondér, který

40 Kevin J. Anderson

jsme nasadili na jejich komunikační systém. Vysílají úzkopásmový přenos na specifické souřadnice.”

Daala se usmála. „Výborně. Myslela jsem si, že nebudou čekat, až budou volní.”

Komunikační důstojník si přitiskl sluchátko k uchu. „Podává hlášení o situaci, admirále. Tři hvězdné destruktory… bez varování zahájily palbu… zajat a vyslýchán.”

„Myslím, že to stačí,” řekla Daala. Otevřela komunikační kanál. „Generále Odosku, pokračujte.” Rukou si zastínila oči.

Tepelné detonátory připevněné ke stěnám reaktorů ve všech dvanácti raketových pouzdrech naráz explodovaly v ohnivé peklo a vyslaly napříč korvetou tlakovou vlnu smrtící radiace. V příštím okamžiku zachvátil celý trup spalující žár a proměnil jej v kovovou páru. Raketová pouzdra vybuchla v oslnivém záblesku; pak v oslepující záři explodoval zbytek lodi.

Daala přikývla. „Myslím, že oběti z Hydry byly pomstěny.”

Ohromený Kratas se obdivně usmál. „Věřím že ano, admirále.”

Otočila se čelem k ostatnímu osazenstvu můstku. „Nyní máme k dispozici přesné mapy a informace o politické situaci v Povstalecké alianci. Zasadili jsme první úder - první z mnoha.”

Daala se zhluboka nadechla; cítila, jak jí euforie pulzuje v žilách. Velkomoff Tarkin by na ni byl pyšný.

„Naší příští zastávkou je planeta Dantooine,” oznámila. „Stavíme se na návštěvu v jedné kolonii.”

istr Jedi Luke Skywalker svolal

:-vých dvanáct studentů do velké audienční síně massassiského chrámu.

Úzkými střešními okny se dovnitř dralo rozptýlené oranžové světlo. Po stěnách se pnul svěží zelený břečťan a v rozích se rozprostíral v zelenou síť. Většina dlaždic byla matná a šedá; komnatu zdobily jen kameny kosočtvercového tvaru vyvedené v tmavě zelených, nachových a okrových barvách.

Luke vzpomínal, jak na tomhle místě stál během krátké vítězné ceremonie uspořádané na oslavu zničení Hvězdy smrti. Při vzpomínce na okamžik, kdy princezna Leia předávala medaile jemu, Hanovi a Chewbaccovi, se mu na tváři objevil úsměv. Nyní byla velká audienční síň prázdná, stál tu jen Luke a malá skupinka adeptů na rytíře Jedi.

Luke sledoval, jak k němu přicházejí v řadě za sebou po široké promenádě. Studenti, odění v tmavě hnědých jediských pláštích, kráčeli v tajuplném tichu po hladké a lesklé podlaze, vyhlazené tajemnými Massassi před dávnými časy.

V čele šli bok po boku Gantoris a Streen. Gantoris vypadal až přehnaně sebevědomě; ze všech studentů, které Luke získal pro své výcvikové středisko Jedi, vykazoval Gantoris největší pokrok, největší vnitřní sílu - ale přesto si tento muž z Eol Sha zřejmě neuvědomoval, že se nachází na kři-44 Kevin J. Anderson

„Musím vám povědět o velké sithské válce, jež se odehrála -” Zde se obraz zarazil, zatímco holocron zjišťoval současnou situaci. „Čtyři tisíce let před vaší dobou.

Tuto válku vyvolal jeden z mých studentů Exar Kun, jenž objevil zakázaná učení pradávných padlých Sithů. Napodoboval jejich způsoby a využil je ke zformulování vlastní filosofie kodexu Jedi, jež byla pokřivením všeho, co jsme pokládali za pravdivé a správné. S těmito znalostmi Exar Kun založil rozsáhlé a mocné bratrstvo a přisvojil si titul prvního Temného pána ze Sithu.”

Luke strnul. „Tenhle titul si přisvojili i další,” řekl, „až do dnešní doby.” Dartha Vadera nevyjímaje.

Zdálo se, že mistr Vodo-Siosk Baas se ještě víc opřel o svou hůl. „Doufal jsem, že Exar Kun a jemu podobní byli poraženi jednou provždy. Exar Kun se spojil s dalším mocným rytířem Jedi a velkým válečníkem Ulicem Qel-Dromou. Exar Kun opředl Starou republiku pavučinou lží a zradou a svými pokřivenými schopnostmi v Síle jí přivodil pád.”

Mistr Vodo se rozhlédl po shromážděných studentech. Gantoris byl až neuvěřitelně dychtivý dozvědět se víc; nakláněl se dopředu a doširoka rozevřenýma tmavýma očima zíral na obraz dávno mrtvého mistra Jedi. Ten se otočil čelem k Lukovi. „Musíš varovat své studenty, aby se měli na pozoru před svody dobývání. To je vše, co vám teď mohu říci.”

Obraz zablikal a zmizel. Luke s pocitem hlubokého znepokojení holocron vypnul. Obraz v krychli se vrátil na původní vířící perleť.

„Myslím, že to pro dnešek stačí,” řekl Luke. „Všichni víme, že někteří Jedi se vydali na scestí a způsobili nejen sobě, ale milionům nevinných bytostí zkázu a utrpení. Ale já vám věřím. Jedi musí věřit sám sobě a mistr Jedi musí věřit svým učedníkům.

Zkoumejte sebe sama a své okolí, v týmech nebo o samotě, jakkoliv vám to bude vyhovovat. Vydejte se do džungle. Vydejte se do ostatních částí chrámu. Nebo se jednoduše vraťte do svých pokojů. Volba je na vás.”

Luke se posadil na kraj pódia a díval se, jak studenti opouštějí velkou síň. Průhledná krychle holocronu, nádoba plná cenného, leč nebezpečného vědění, stála mlčky vedle něj.

Obi-Wan Kenobi byl Lukův učitel. Luke naslouchal a věřil každému slovu, které starý muž řekl; přesto později zjistil, jak často Obi-Wan Kenobi zamlžoval fakta, překrucoval informace - jinými slovy, jak to Obi-Wan sám vysvětlil, předkládal pravdu „z jistého úhlu pohledu.”

Luke pozoroval učedníky oděné v pláštích a ptal se sám sebe, zda jeho studenti dokážou ovládnout vědomosti, které mohou objevit. Co když by mohli, podobně jako ten starodávný Exar Kun z příběhu mistra Voda, být

Temný učedník 45

pokoušeni odkrýt zakázaná učení Sithu, která se tak jemně, a přesto tak zásadně odlišovala od kodexu Jedi?

Luke se děsil toho, co by se mohlo stát, kdyby se jeden z jeho studentů vydal špatnou cestou. Ale věděl, že v ně musí věřit - jinak se nikdy nestanou rytíři Jedi.

*

Gantoris se uprostřed hluboké noci hrbil nad zaneřáděným pracovním stolem a tajně si sestavoval vlastní světelný meč.

Byl obklopen příkrovem temnoty odstiňujícím všechny rušivé vlivy, které by ho mohly zdržovat od dosažení cíle. Jeho tmavé oči se přizpůsobily záři malé svítilny, která úzkým a prudkým pruhem světla zalévala hara-burdím posetou pracovní plochu, zatímco zbytek místnosti zůstával ponořen ve tmě. Když Gantoris sáhl po dalším přesném nástroji, jeho stín se roztančil na protější stěně jako letící dravec.

Velký chrám byl ztichlý jako starověká past, jež zadusí každý zvuk. Ostatní studenti mistra Skywalkera z akademie Jedi - praxea, jak to nazval - se odebrali do svých pokojů, kde vyčerpáni upadli do spánku nebo v meditacích zkoušeli jediské relaxační cviky.

Gantorise bolelo za krkem a od mnoha hodin setrvávání v takto shrbené pozici ho pálily svaly na ramenou. Vdechoval a vydechoval hustý pach starého kouře a dráždivého mechu, který celá tisíciletí prorůstal skulinami přesně do sebe zapadajících stavebních kamenů.

Nedlouho poté, co se Gantoris v těchto místnostech usadil, veškerý mech odumřel….

Džungle Yavinu 4 kypěla neustále aktivním životem; bylo slyšet šelest, štěbetání, zpěv a vřeštění, jak se silnější tvorové krmili, jak slabší tvorové hynuli.

Gantoris pokračoval v práci. Už nepotřeboval spánek. Mohl čerpat potřebné síly užitím jiných metod a tajemství, kterým se naučil, o nichž ostatní studenti neměli ani tušení. Rozpletené černé vlasy mu trčely v chomáčích jako dráty a na jeho plášť a na samotnou kůži se lepil jemný štiplavý prach.

Zaměřil se na komponenty rozložené na stole: ležela tu stříbrošedá elektronika, zkalený kov, třpytící se sklo. Konečky prstů přejel po studených svazcích drátů a třesoucíma se rukama uchopil ovládací mikrobox s ostrými hranami. Gantoris rozmrzele rozevřel oči a zlostně hleděl na své ruce tak dlouho, dokud třas neustal. Pak se znovu pustil do práce.

Pochopil, jak do sebe jednotlivé díly zapadají. Jakmile to věděl, jakmile dokázal dát dohromady dostatečné množství jediských znalostí, všechno se mu zdálo jasné. Naprosto jasné.

48 Kevin J. Anderson

počet drahokamů, bude mít Gantorisův meč nečekané vlastnosti, kterými mistra Skywalkera překvapí.

Konečně mohl Gantoris narovnat záda; prsty měl odřené a rozbolavělé. Bolest mu vystřelovala do krku, do ramenou a do zad, ale jednoduchým jediským cvikem ji potlačil. Venku před Velkým chrámem slyšel, jak se symfonie zvuků džungle mění, když se noční tvorové stahovali do svých hnízd a denní se začali probouzet.

Gantoris sevřel válcovou rukojeť světelného meče a prozkoumal ho pod neúprosným světlem svítilny. U takové zbraně znamenala řemeslná práce všechno. Minimální odchylka by mohla způsobit zničující vadu. Ale Gantoris udělal všechno správně. Nikde nic neodbyl, nikde nic neošidil. Jeho zbraň byla naprosto dokonalá.

Stiskl aktivační tlačítko. S charakteristickým klap-hzz se vynořila nádherná a zároveň děsivá čepel, hučící a pulzující jako živý organismus. Rada tří drahokamů dávala energetické čepeli bledý purpurový nádech; paprsek byl bílý uprostřed, ametystový na okrajích a hrál všemi duhovými barvami, které se vlnily nahoru a dolů podél čepele.

Gantoris, navyklý na šero, přivřel před tou oslnivou září oči, pak je pomalu otevíral a obdivně hleděl na svůj výtvor.

Pohnul mečem a vzduch kolem něj zapraštěl. Hukot čepele zněl jako hrom, který ale žádný z ostatních studentů skrze mamutí tloušťku kamenných stěn nezaslechl. Připadal si, jako kdyby v ruce držel okřídleného hada, ze kterého mu k nosu stoupal ostrý pach ozonu.

Několikrát s ním zkusil švihnout. Světelný meč se stal součástí jeho těla, prodloužením ruky propojeným Sílou a schopným srazit každého nepřítele. Od vibrující čepele nevyzařoval žádný žár, cítil pouze chladný anihi-lující plamen. Pln euforie čepel deaktivoval a dokončený světelný meč pečlivě ukryl pod kavalec.

„Teď mistr Skywalker uvidí, že jsem opravdový Jedi,” řekl směrem ke stínům podél zdí. Nikdo mu však neodpověděl.

ístnost, kde se konalo neveřejné vyšetřující zasedání vládnoucí Rady Nové republiky, zůstala admirálu Ackbarovi uzavřena. Čekal v předsíni a pozoroval vysoké kamenoocelové dveře, připomínající mu zeď oddělující ho od konce života. Bez mrknutí oka pozoroval design a spirálové ozdoby vytvořené císařem Pal-patinem podle vzoru starobylých sithských hieroglyfů, které mu ovšem nijak na klidu nepřidávaly.

Ackbar seděl na studené lavici ze syntetického kamene s pocitem mizérie, zoufalství a selhání. V pravé ruce si přidržoval ovázanou levou paži a cítil, jak mu do svalů vystřeluje bolest v místech, kde drobné stehy spojovaly rozseknutou lososí kůži. Ackbar se nechtěl nechat ošetřit lékařským droidem a odmítl i léčbu v bactové nádrži naprogramované na cala-marianskou fyziologii. Dal přednost tomu, aby mu bolestivé zotavování připomínalo zkázu, kterou na Vortexu způsobil.

Naklonil na stranu svou objemnou hlavu a naslouchal žhavé debatě za zavřenými dveřmi. Dokázal rozlišit jen smíšené mumlání různých hlasů, z nichž některé byly příkré, jiné naléhavé. Sklopil zrak a v rozpacích si začal žmoulat čistě bílou admirálskou uniformu.

V porovnání s bolestí, kterou cítil ve svém nitru, se mu jeho ostatní zranění jevila jako bezvýznamná. Neustále se mu v mysli zjevoval obraz křis—

50 Kevin J. Anderson

ťálové Katedrály vichrů, jak se kolem něj tříští v lavinu střepů a vyvrhuje smršť skleněných hrotů do všech směrů. Viděl těla okřídlených Vorů ma-sakrovaných křišťálovými úlomky ostrými jako břitva, jak padají kolem něj. Ackbar sice katapultoval Leiu do bezpečí, ale teď si přál, aby býval měl dostatek odvahy a kolizní štít vypnul, protože s takovou hanbou už nechtěl dál žít. To Ackbar pilotoval tu vražednou loď. Nikdo jiný.

Když uslyšel šoupání kroků, vzhlédl a spatřil dalšího Calamaríana, jak se k němu váhavě blíží narůžovělými chodbami. Příchozí sklonil hlavu, ale velké rybí oči stočil na admirála.

„Terpfene,” hlesl Ackbar. Navzdory veškeré snaze vydolovat ze sebe zbytky nadšení zněl jeho hlas ochable. „Takže jste nakonec přišel.”

„Nikdy bych vás neopustil, admirále. Calamarianská posádka vám zůstává nadále věrná, i poté co…”

Ackbar přikývl; byl si vědom neotřesitelné loajality, kterou k němu jeho hlavní lodní mechanik choval. Podobně jako mnoho dalších z jeho lidu byl i Terpfen deportován z vodního světa, který byl jeho domovem, odvlečen imperiálními otrokáři a přinucen uplatnit své pověstné calamarianské odborné schopnosti konstrukce vesmírných plavidel při navrhování a zdokonalování jejich hvězdných destruktorů. Ale Terpfen se pokusil o sabotáž a za trest byl mučen. Ukrutně. Na otlučené hlavě měl stále viditelné jizvy.

V dobách, kdy byla planeta Calamari okupována Impériem, byl sám Ackbar donucen sloužit moffu Tarkinovi jako nedobrovolný pobočník. Sloužil u něj několik let, než se mu konečně při povstaleckém útoku podařilo uprchnout.

„Dokončil jste vyšetřování?” zeptal se Ackbar. „Prošel jste záznamy z havárie?”

Terpfen odvrátil zrak a sepjal široké ploutvovité ruce před sebe. Na kůži mu naskákaly výrazné kaštanově hnědé skvrny, znak rozpaků a studu. „Už jsem vyplnil hlášení pro Radu Nové republiky.” Významně pohlédl na zavřené dveře. „Domnívám se, že o ní právě teď diskutují.”

Ackbar měl pocit, jako kdyby se právě pokoušel proplout pod ledovou krou. „A co jste objevil?” zeptal se pevným hlasem ve snaze vzkřísit velitelskou autoritu.

„Nenašel jsem žádné známky mechanického selhání, admirále. Procházel jsem pásky z havárie pořád dokola a vytvořil simulaci průběhu letu v zaznamenaných větrných proudech Vortexu. Pořád mi vycházel stejný výsledek. Vaše loď byla v naprostém pořádku.” Pohlédl na admirála a pak se opět odvrátil. Ackbar si uvědomil, že pro Terpfena bylo podat toto hlášení stejně obtížné, jako pro něj samotného bylo vyslechnout je.

Temný učedník 51

„Sám jsem tu loď kontroloval, než jste odletěli na Vortex. Nenašel jsem žádné známky mechanické nestability. Možná jsem něco přehlédl…”

Ackbar zavrtěl hlavou. „To ne, Terpfene. Vím, že odvádíte velice dobrou práci.”

Terpfen pokračoval tišším hlasem. „Z údajů mohu vyvodit jen jediný závěr, admirále -” Ale tady se Terpfen náhle zarazil, jako by odmítal vyslovit to, co bylo nad slunce jasné.

Ackbar tak učinil za něj. „Chyba pilota,” řekl. „To já způsobil tu havárii. Je to moje vina. Celou dobu jsem to věděl.”

Terpfen stál bez hnutí; hlava mu visela tak nízko, že bylo vidět jen vy-boulenou klenbu lebky. „Přál bych si, abych mohl nějakým způsobem dokázat opak, admirále.”

Ackbar natáhl ploutvovitou ruku a položil ji na Terpfenovu šedou uniformu. „Vím, že jste udělal, co bylo ve vašich silách. Chtěl bych vás poprosit ještě o jednu drobnou laskavost. Připravte pro mě jeden B-wing a vybavte ho na dlouhou cestu. Poletím sám.”

„Někdo by mohl protestovat proti tomu, abyste opět pilotoval, admirále,” řekl Terpfen, „ale nemusíte si dělat starosti. Vymyslím způsob, jak se přes tenhle problém dostat. Kam poletíte?”

„Domů,” odpověděl Ackbar. „Jen co vyřídím jednu neodkladnou záležitost.”

Terpfen předpisově zasalutoval. „Loď na vás bude čekat, pane.” Když Ackbar pozdrav oplácel, pocítil svíravý pocit v hrudi. Přistoupil k zavřeným kamenoocelovým dveřím a zabušením na ornamentální povrch se dožadoval vstupu.

Těžké dveře se na automatických závěsech se zaskřípěním otevřely. Když k němu členové rady vzhlédli, Ackbar zůstal stát na prahu.

Sedadla ze žilkovce byla otesána a vyhlazena do vysokého lesku, včetně jednoho prázdného, které pořád neslo jeho jméno. Vzduch uvnitř byl na jeho nosní dírky příliš suchý a měl v sobě prašnou pachuť muzea. Dokázal zachytit čpavý odér lidského potu smíchaný s pikantními vůněmi vybraných horkých a osvěžujících nápojů.

Obézní senátor Threkin Horm mávl zavalitou rukou jeho směrem. „A proč by nemohl vést reparační tým on? Myslím, že by to bylo vhodné.” „Řekl bych, že Vorové si sotva budou přát, aby se vůbec objevil na jejich planetě,” namítl senátor Bel Iblis.

„Vorové nás především vůbec nežádali, abychom jim s rekonstrukcí pomáhali,” řekla Leia Organa Sólo. „To ale neznamená, že to můžeme jen tak jednoduše odbýt.”

„Máme štěstí, že Vorové nejsou tak emocionálně založení jako jiné rasy.

52 Kevin J. Anderson

Už tak je to obrovská tragédie, ale aspoň není příliš pravděpodobné, že se z toho stane celogalaktický incident,” pronesla Mon Mothma.

Prezidentka se opřela o kraj stolu, vstala a konečně vzala na vědomí Ackbarovu přítomnost. Byla celá bledá, obličej měla pohublý, oči a tváře propadlé. Ackbara napadlo, jestli vortexská tragédie nezhoršila její zdravotní stav.

„Admirále, toto jednání je uzavřené. Předvoláme vás až po hlasování,” řekla Mon Mothma přísným a úsečným hlasem zcela postrádajícím soucit, který pomohl odstartovat její kariéru v galaktické politice.

Ministryně zahraničních věcí Leia Organa Sólo na něj pohlédla tmavýma očima. Přes tvář jí přejela vlna sympatie, ale Ackbar se s bodnutím hněvu a zahanbení odvrátil. Věděl, že Leia se ho bude zastávat nejvíc, stejně tak očekával podporu od generála Rieekana a generála Dodonny, ale nebyl si jist, jak budou hlasovat senátoři Garm Bel Iblis, Threkin Horm nebo samotná Mon Mothma.

Na tom nezáleží, pomyslel si Ackbar. Zbaví je nutnosti rozhodnutí, odstraní vidinu dalšího ponížení. „Možná bych vám všem mohl tuto debatu usnadnit,” řekl Ackbar.

„Co tím myslíte, admirále?” zeptala se Mon Mothma a zamračila se. Obličej měla zbrázděný hlubokými vráskami.

Leia napůl vstala, když jí náhle došlo, kam míří. „To ne -“

Ackbar ji rozhodným gestem levé ruky umlčel a Leia se neochotně opět posadila.

Vztáhl raku k levé náprsní části čistě bílé uniformy a chvíli zápolil se zapínáním admirálské insignie, než se mu podařilo ji odepnout. „Způsobil jsem obyvatelům Vortexu nezměrnou bolest a utrpení. Udělal jsem Nové republice obrovskou ostudu a přivodil jsem si strašlivou hanbu. V důsledku toho s okamžitou platností rezignuji na post velitele Flotily Nové republiky. Mrzí mě, že odcházím za takovýchto okolností, ale na ta léta, po která jsem u Aliance sloužil, jsem hrdý. Jen bych si přál, abych mohl udělat víc.”

Položil insignie na krémovou alabastrovou odkládací polici před prázdné radní sedadlo, které kdysi patřilo jemu.

Ostatní členové rady úplně oněměli šokem. Než mohli vyslovit nezbytné - a pravděpodobně neupřímné - protesty, Ackbar se otočil a tak vzpřímeně, jak mu troufalost dovolovala, vypochodoval z místnosti, třebaže se cítil zdrcený a bezvýznamný.

Vrátil se do svých pokojů, aby si sbalil pár nejcennějších věcí, a pak vyrazil do hangáru, kde na něj čekala Terpfenem slíbená loď. Ještě musí navštívit jedno místo a pak se vrátí na svůj domovský svět Calamari.

Temný učedník 53

Jestliže generál Obi-Wan Kenobi dokázal dokonale zmizet v pouštích

Tatooine, Ackbar mohl udělat to samé a prožít zbytek života v bujném

podmořském pralese.

*

Pod záminkou, že otestuje chování a reakce stíhače B-wing v extrémním zatížení, Terpfen vystoupal vysoko nad Coruscant. Ostatní rozrušení Calamariané mu před odletem popřáli hodně štěstí, neboť předpokládali, že zamýšlí pokračovat v zoufalé snaze očistit jméno admirála Ackbara.

Ale ještě před skokem do hyperprostoru zadal Terpfen do navigačního počítače novou sadu souřadnic.

Hypermotory B-wingu zahučely a stroj vyrazil vpřed. Kolem něj se objevily hvězdné čáry a loď skočila do šíleného víru hyperprostoru přesahujícího veškeré chápání. Terpfenovy sklovité oči se reflexivně potáhly mžurkami.

Cítil, jak se třese po celém těle, když se usilovně snažil volání odolat. Ale po všech těch letech věděl, že s tím nemůže žádným způsobem bojovat. Děsivé noční můry mu nikdy nedávaly zapomenout na muka pekelného kondicionování, které prodělal na Imperiálním vojenském výcvikovém středisku na Caridě.

Jizvy na otlučené hlavě nepocházely jen od mučení, ale byly stopami po imperiální vivisekci, kdy mu doktoři otevřeli dutinu lebeční a odebrali části mozku - segmenty ovládající Calamarianovu loajalitu, vůli a rezistenci k speciálním druhům příkazů. Suroví xenochirurgové potom chybějící části Terpfenova mozku nahradili speciálně vypěstovanými organickými obvody odpovídající velikosti, tvaru a složení původní tkáně.

Organické obvody byly důkladně zamaskovány a dokázaly zmást i nejpronikavější lékařské diagnostické přístroje. Učinily z něj bezmocného kyborga, dokonalého špiona a sabotéra, který nemohl myslet sám za sebe, jakmile si imperiální přáli, aby myslel podle jejich představ. Obvody mu ponechávaly dostatečnou mentální kapacitu, aby mohl sehrát svou roli, aby mohl vždy přijít s vhodnou výmluvou pokaždé, když jej imperiální předvolávali….

Po několika standardních časových jednotkách letu pohlédl Terpfen na hronometr. V přesně určeném okamžiku zatáhl za páky, které vypnuly hypermotor a zapojily podsvětelné motory.

Loď visela poblíž krajkovitého závoje Cronského proudu, plynných pozůstatků po několikanásobné supernově, kde před nějakými čtyřmi tisíci let vybuchly čtyři hvězdy naráz. Cáry plynu jiskřily růžovými, zelenými a jasně bílými barvami. Zbytkové gama a rentgenové záření ze zbytků supernov vytvářelo interferenci v jeho komunikačním systému, ale stejně tak dokázalo před zvědavýma očima ukrýt nadcházející setkání.

54 Kevin J. Anderson

Tmavá caridská loď tu už na něj čekala. Caridská plavidla s trupem potaženým maskovacím nátěrem vypadala jako matně černý hmyz, který pozřel světlo hvězd a zanechal jen zubatou siluetu vystupující na pozadí hvězdného pole. Blasterové baterie a senzorové antény trčely z lodi jako ostny.

Terpíenův komunikační systém zapraskal statickou elektřinou, pak se uvnitř kokpitu B-wingu zhmotnila úzkopásmová holotransmise hlavy velvyslance Furgana.

„Nuže, moje rybičko,” promluvil Furgan. Huňaté obočí na jeho čele připomínalo zkroucené černé peří. „Jaké zprávy přinášíš? Vysvětlí, proč naše dvě oběti nezahynuly v havárii, kterou jsi přichystal.”

Terpfen se pokoušel zastavit příval slov, ale organické obvody se zapojily a poskytly veškeré odpovědi, které imperiální velvyslanec potřeboval. „Sabotoval jsem Ackbarovu osobní loď, což mělo pro oba pasažéry znamenat smrt - ale dokonce i já jsem podcenil Ackbarovy pilotní schopnosti.”

Furgan se zachmuřil. „Takže mise byla neúspěšná.”

„Právě naopak,” řekl Terpfen. „Myslím, že byla úspěšná o to víc. Nová republika je vyvolaným sledem událostí daleko více postižena, než kdyby ministryně zahraničí a admirál zahynuli při obyčejné nehodě. Velitel flotily nyní potupně rezignoval a současná rada na jeho místo nemá odpovídající náhradu.”

Furgan o tom chvíli přemýšlel, poté přikývl a tlusté, tmavé rty se mu pomalu roztáhly v úsměvu. Změnil téma. „Pokročil jsi v odhalení lokace toho třetího jediského děcka?”

Během onoho trýznivého kondicionování strávil Terpfen čtyři dny s hlavou úplně uzavřenou v solidní plastoceové přilbě, která ho oslepovala a vysílala bolestivé signály v náhodných a zcela nepředvídatelných intervalech. Nemohl mluvit, jíst ani pít, byl vyživován nitrožilně. Teď, když seděl uvězněný v kokpitu B-wingu, si připadal, jako by ho ta černá jáma opět pohltila.

Terpfen odpověděl vyrovnaným, nevzrušeným hlasem. „Už jsem vám to jednou říkal, pane velvyslance. Anakin Sólo je ukryt na utajené planetě, jejíž polohu zná jen velice málo lidí včetně admirála Ackbara a mistra Je-di Luka Skywalkera. Pokládám za nanejvýš nepravděpodobné, že by ji Ackbar vyzradil při běžné konverzaci.”

Furgan se zatvářil, jako by právě kousl do něčeho kyselého a chtěl to vyplivnout. „A k čemu tedy jsi?”

Terpfen by se neurazil, i kdyby mu to organické obvody dovolovaly. „Uvedl jsem do chodu další plán, který by mohl vámi požadované informace poskytnout.”

Temný učedník 55

Terpfen ten úkol provedl prostřednictvím části mysli, kterou neovládal. Ploutvovité ruce pohybující se proti jeho vůli dokončily to, proti čemu zbytek mysli hlasitě protestoval.

„Doufám, že ten tvůj plán bude fungovat,” řekl Furgan. „Ještě jedna věc - všiml jsem si, že Mon Mothma se už několik týdnů nechce ukazovat na veřejnosti. Nezúčastnila se mnoha důležitých setkání a místo sebe posílala zástupce. Pověz mi, jak je na tom drahá Mon Mothma se zdravím?” zachechtal se.

„Její zdravotní stav selhává,” řekl Terpfen, proklínaje přitom sám sebe. Smích z Furganovy tváře náhle zmizel a jeho holografické oči se upřely do Terpfenových velkých vodnatých disků.

„Vrať se zpátky na Coruscant, moje rybičko, než zjistí, že jsi zmizel. Neradi bychom o tebe přišli, když toho zbývá ještě tolik udělat.”

Furganův obraz zablikal a zmizel. 0 chvíli později se hmyzovitá loď otočila a s modrobílým zášlehem hypermotorů se vrhla do deformovaného prostoru a zmizela.

Terpfen zůstal v temnotě sám, obklopený rozléhajícími se zdmi vlastní zrady a díval se na svítící šmouhu Cronského proudu.

w

lulce Skywalker se svítilnou v ruce

vedl procesí studentů Jedi do hloubi podzemních pater massassiského chrámu. Žádný ze studentů oděných v pláštích s kápěmi proti Lukově noční výpravě neprotestoval; už si na jeho výstřední metody výcviku zvykli.

Luke cítil, jak ho do bosých chodidel studí hladké kameny, pak ale ten pocit pustil z hlavy. Jedi musí vnímat okolí, ale nesmí se jím nechat ovlivnit způsobem, který si nepřeje. Luke si tuto větu v duchu zopakoval a zaměřil se na uvedení se do stavu dokonalého sebeovládání, kterému se nauěil postupně od Obi-Wana Kenobiho, Yody a vlastními cvičeními v sebeobjevo-vání.

Nejprve se mu chrám zdál být tichý, pak se napomenul a rozšířil své smysly. Velký chrám nebyl tichý: kamenné bloky jemně praskaly a tetelily se tím, jak se v prohlubující se noci ochlazovaly. Vzdušné proudy se lehounce stáčely ve stěsnaných chodbách jako pomalu tekoucí řeky. Malí pavoukovci s ostrými nožičkami cupitali po podlaze a po zdech. Prach se usazoval.

Luke vedl skupinu dolů po dlážděných schodech, dokud se neocitli před holou kamennou stěnou. Tam se zastavil a čekal.

Tmavovlasý Gantoris si první všiml řídkých chuchvalců bledé mlhy stoupající z pukliny ve skále. „Vidím páru.”

Temný učedník 57

„Cítím síru,” přidal se Kam Solusar.

„Dobře,” řekl Luke. Otevřel tajný panel a stiskl tlačítko, které odsunuli I kamenné dveře a odhalilo bludiště propadlých a napůl zborcených chodeb. Studenti jej následovali svažujícím se tunelem do temoty. Světlo svítilny se rozlévalo ve slabém, bledém kruhu. Jeho vlastní stín vypadal jako -jaké monstrum v kápi, jako pokřivená černá postava Dartha Vadera vr-iná na sevřené stěny.

Podzemní chodba se stáčela doleva a Luke ucítil nezaměnitelný ostrý pach sirných výparů. Na hrudkovité skále se usazovala kondenzovaná pari. Za okamžik uslyšel vřící vodu, sykot páry, kámen vzdychající unikají-.m horkem.

Luke vstoupil do jeskyně a zastavil se, aby se zhluboka nadechl štipla-. ého vzduchu. Nohy mu prokluzovaly na rozehřátých a vlhkých kamenech.

Ostatní učedníci se připojili k němu a pohlédli dolů na minerální zřídlo zhruba kruhového tvaru. Průzračná voda byla protkána šňůrami unikají-. h bublinek. Z povrchu jezírka stoupala pára a stáčela se v postranních • zdušných proudech. Světlo svítilny se odráželo ve vodě se skvostně mod-I m nádechem vyvolaným řasami rostoucími po stěnách. Kamenné římsy i ztvrdlé minerální usazeniny vytvářely ve stěnách horkého pramene opo-¦ pro nohy a mělká sedátka.

„Tohle je náš cíl,” řekl Luke a zhasl svítilnu.

Temnota podzemí je pohltila, ale jen na okamžik. Luke slyšel, jak se dva učedníci prudce nadechli - Streen a Dorsk 81 - ale ostatním se podařilo překvapení potlačit.

Luke se upřeně zahleděl do tmy a silou vůle ji odhrnul jako závěs. Světlo se postupně vracelo v podobě vzdáleného odraženého svitu hvězd i otvoru ve stropě vysoko nad nimi.

„Následující cvičení vám pomůže soustředit se a sladit se Sílou,” řekl Luke. „Voda má tu správnou teplotu: budete plout, necháte se unášet proudem, natáhnete se mimo sebe a dotknete se okolního vesmíru.”

V takřka úplné tmě se vysvlékl z jediského roucha a skočil do pramene bez jediného šplouchnutí. Slyšel šustění látky, když se svlékli i ostatní a přisunuli se ke kraji.

Nečekaně horká voda, zpěněná stoupajícími bublinkami, ho štípala a lechtala po celém těle. Po hladině jezírka se přehnaly vlnky, jak se ostatní učedníci nořili do vody jeden po druhém. Cítil je, jak plavou, relaxují a občas vzdychnou rozkoší a hřejivým pocitem.

Luke se položil na záda, pomalu se zhluboka nadechl, nechal se nadnášet vodou a pročistil svou mysl a tělo. Štiplavý pach síry ho škrábal v hrdle, žár a bublinky mu otevřely póry.

58 Kevin J. Anderson

„Není emocí; je pouze mír,” recitoval slova z kodexu Jedi, který jej kdysi naučil Yoda. „Není neznalosti; je pouze vědění. Není vášní; je pouze klid. Není smrti; je pouze Síla.”

Uslyšel směsici dvanácti hlasů opakujících ta slova po něm. Ale zdálo se mu to příliš formální, příliš škrobené a pompézní - chtěl, aby tomu rozuměli, ne aby se zpaměti učili mantry. „Právě teď plavete v teplé vodě a v téměř naprosté tmě. Představte si, že jste úplně ponoření, obklopení, volní. Nechtě svou mysl jít svou vlastní cestou, putovat podél zčeření Si-ly”

Zavířil rukama a jemnými pohyby nahoru a dolů rozvlnil hladinu jezírka. Ostatní studenti se dali do pohybu. Cítil je kolem sebe, jak se snad až příliš usilovně snaží soustředit.

„Dívejte se nahoru,” řekl. „Nejdříve musíte zjistit, kde jste, než se můžete vydat jinam.”

Vysoko nad jejich hlavami se skrze trhlinu v kamenném stropě linulo dovnitř světlo hvězd. Díky vzdušným proudům v atmosféře Yavinu 4 svítící body poblikávaly a chvěly se.

„Nechtě v sobě proudit Sílu,” zašeptal, pak zopakoval silnějším hlasem. „Nechtě v sobě proudit Sílu. Jste její součástí. Prostřednictvím Síly můžete cestovat až do jádra tohoto měsíce, nebo vzhůru ke hvězdám. Každá živoucí věc Sílu posiluje a všechno čerpá sílu z ní. Soustřeďte se se mnou a pozorujte možnosti bez hranic, které vám vaše schopnosti otevřou.”

Luke se vznášel v teplé vodě prosycené bublinkami, které ho šimraly na kůži, vzhlédl ke hvězdám prosvítajícím úzkou průrvou ve stropě, pak pohlédl zpět na tmavé jezírko. „Už to vidíte?” otázal se.

Dno jezírka se zachvělo a brána do vesmíru se otevřela. Spatřil slávu hvězd, ramena galaxie, hvězdy vybuchující v gigantických smrtelných křečích, mlhoviny kondenzující v zářivém přívalu zrození.

Učedníci Jedi hlasitě zalapali po dechu, když spatřili tu vizi. Každý si připadal jako samostatná bytost vznášející se nad vesmírem v místě, odkud měli z absolutní perspektivy dokonalý výhled.

Lukem projela vlna úžasu, když rozeznal Coruscant a císařovy světy v Jádru. Viděl soustavy v bojové pohotovosti, kde poslední zbytky Impéria mezi sebou vedly občanskou válku; spatřil pusté soustavy kdysi ovládané říší Ssi-ruuků poražených spojenými silami Impéria a povstalců u Bakury. Dokázal najít další planety, které navštívil, a přiřadit k nim jména: Tatooine, Bespin, Hoth, Endor, Dathomir a mnohé další - včetně utajeného Anothu, kam s admirálem Ackbarem ukryli třetí dítě Hana a Leiy.

Ale pak mu jména a souřadnice v mysli ztrpkly a Luke se napomenul

Temný učedník 5 9

za to, že uvažuje jako taktik a vesmírný pilot. Jména ani menaly. Každý svět a každá hvězda byly součástí celku, jímž zrovna tak jako Luke a jeho studenti v praxeu. Zrovna tak jako : -a tvorové v džungli nad nimi.

Zostřenými smysly zachytil změnu v hloubi podzemních komor, odkud z otvorů spící sopky sálal žár ohřívající geotermální minerální pramen. Někde hluboko v kůře Yavinu 4 praskla bublina a žhavé plyny stoupaly vzhůru puklinami ve skále a hledaly cestu ven na povrch. Jejich směrem.

V obrazu galaxie se objevila temná trhlina. V náhlém návalu úzkosti se čtyři studenti Jedi začali brodit horkou vodou a snažili se dostat ke kraji. Ostatní postupně propadali panice.

Luke přemáhal vlastní strach a promluvil sytým a mocným hlasem, který kdysi užil při jednání s Jabbou Huttem. Mluvil rychle, aby v několika zbývajících vteřinách stihl říci to podstatné.

„Jedi necítí žár ani chlad. Jedi dokáže utlumit bolest. Opevněte se v Síle!” Vzpomněl si, jak tenkrát procházel lávou v rámci jedné ze zkoušek, kterým ho podrobil Gantoris. Silou vůle kolem svého těla vytvořil dodatečnou ochranu v podobě imaginárního povlaku na kůži, tenkého jako myšlenka a silného jako myšlenka.

Rychle přelétl pohledem ostatní studenty, kterým se ve tvářích zračily obavy. Uviděl Kiranu Ti, jak zavřela oěi a zatnula zuby; Kam Solusar upíral pohled do prázdna, ale přesto vypadal sebejistě; bespinský poustevník Streen nejspíš nerozuměl, přesto kolem sebe instinktivně zesílil ochranu.

Zatímco velké bubliny měnily tvar a probublávaly k hladině, Dorsk 81, žlutozelený klon z byrokratické planety, se dral ke kraji jezírka. Luke si uvědomil, že to nestihne včas; pokud kolem sebe Dorsk 81 v následujících několika vteřinách nevztyčí ochranu, horký plyn unikající do vzduchu ho uvaří.

Než mohl Luke zareagovat, dostal se k Dorskovi 81 Gantoris a uchopil ho mozolnatýma rukama za holé rameno. „Drž se mě!” křikl Gantoris, aby bvl jeho hlas přes sykot páry slyšet. Ke hladině horkého jezírka prudce stoupaly bubliny vulkanického plynu. Luke spatřil, jak Gantorise a Dor-ska 81 obklopila neuvěřitelně silná ochranná stěna - a pak se kolem nich vyvalil prvotní, silný plyn, který proměnil vodu ve zpěněné peklo.

Luka na okamžik zalil intenzivní žár, ale odklonil ho. Cítil vzedmutí Sí-lv, když ostatní studenti také pochopili a posilovali jeden druhého. Vařící nápor trval jen pár vteřin a pak se hladina opět zklidnila.

Okno do vesmíru zmizelo.

„To pro dnešek stačí,” řekl Luke a spokojeně vzdychl. Vyšvihl se přes okraj minerálního pramene a postavil se. Kapala z něj voda a z celého po—

6 O Kevin J. Anderson

vrchu jeho těla stoupala sirná pára. Nahmatal na podlaze hrubou tkaninu svého jediského roucha. „Přemýšlejte o tom, co jste se naučili.”

Na ta slova se studenti rozesmáli a začali si navzájem blahopřát. Jeden po druhém vylézali ven. Gantoris pomohl z vody Dorskovi 81, který mu srdečně děkoval. „Příště už budu silnější,” sliboval Dorsk 81.

„Věřím ti.”

Luke přešel k tmavovlasému muži zrovna když si přetahoval roucho přes hlavu. „To od tebe bylo šlechetné, Gantorisi.”

„Byl to jenom žár,” řekl Gantoris náhle chmurným hlasem. „Jsou horší věci než jen žár.” Zarazil se, potom pokračoval, jako kdyby se svěřoval s nějakým tajemstvím. „Mistře Skywalkere - vy nejste ten temný muž, který mě na Eol Sha pronásledoval ve snech. Teď už to vím.”

Takové přiznání Luka zaskočilo. V matném světle neviděl Gantorisovi do tváře. Gantoris na Eol Sha trpěl strašlivými předtuchami, ale od svého příchodu na Yavin 4 o svých nočních můrách nemluvil. Luke se chtěl zeptat, proč se o tom zmínil teď, ale Gantoris se otočil a vyklouzl ven za ostatními studenty, kteří zamířili ponurými tunely zpět na povrch.

*

Ráno se učedníci sešli na přistávací ploše, kde pokračovali ve výcviku. K temeni Velkého chrámu stoupala mlha. Studenti, obklopení zvuky bující džungle, prováděli groteskní cviky, kterými si zlepšovali svou nadpřirozenou rovnováhu a navzájem se povzbuzovali k jednoduchým cvičením v levitaci.

Luke procházel mezi nimi a díval se, jak zkoušejí věci, které ho kdysi učil Yoda v zapařených bažinách Dagobahu. Kirana Ti a mladá pěvkyně a historická Tionne spojily síly a se smíchem zvedly do vzduchu Artoo-Detoo, který se motal kolem a čistil přistávací plochu od všudypřítomného plevele. Artoo za letu vyděšeně pípal a hvízdal a kolečka se mu bezmocně protáčela ve vzduchu.

Ze ztemnělého vchodu do chrámu vyšel Gantoris a rázoval si to v mlžném světle po přistávací ploše. Luke se otočil čelem k němu a sledoval, jak přichází k nim.

„Dobře že jdeš, Gantorisi,” řekl napůl káravě a napůl žertovně a významně pohlédl na oblohu s úmyslem naznačit, kam až vysoko oranžový plynný obr zaplňující většinu oblohy vystoupal.

Gantorisův obličej byl zhrublý a zarudlý, jako by byl spálený; na místě, kde by jinak bylo obočí, měl jen zrohovatělou a hladkou kůži. Husté černé vlasy měl spletené do jediného pramene přehozeného přes rameno.

„Připravoval jsem se na další zkoušku,” opáčil Gantoris a sáhl pod záhyby svého pláště. Vytáhl tmavý váleček.

Temný učedník 61

Luke překvapením zamrkal, když spatřil úplně nový světelný meč.

Artoo vyděšeně zavřískl a tvrdě dopadl na zem, když se Kirana Ti a Tionne přestaly soustředit. Ostatní učedníci přerušili cvičení a ohromeně zírali.

„Vyzývám vás na souboj, mistře Skywalkere,” zvolal Gantoris. Odložil plášť, a odhalil tak vycpávanou uniformu kapitána, kterou nosil na Eol Sha jako vůdce tamních lidí.

„Odkud máš ten světelný meč?” zeptal se Luke zmateně. Žádný ze studentů dosud neovládal potřebnou technologii a teoreticky by neměl být schopen tuto disciplínu zvládnout.

Gantoris přejel prstem po tlačítkách a z rukojeti se s hlasitým zapraskáním vysunula zářící čepel, rozžhavená doběla a tmavě fialová při okrajích. Pohnul zápěstím a pohyby sem a tam čepel testoval. Vzduchem se nesl bzučivý zvuk pronikající až do morku kostí. „Není snad jednou ze zkoušek Jedi sestavit si vlastní světelný meč?”

Luke k němu obezřetně přistoupil. „Mohlo by se zdát, že světelný meč je ta nejjednodušší zbraň, ale je obtížné ho zvládnout. Nezkušený nositel by mohl zranit sám sebe stejně snadno jako svého protivníka. Na tohle ještě nejsi připravený, Gantorisi.”

Ale Gantoris stál na místě vrostlý do země jako větrem ošlehaný massassiský kolos a držel meč ve vzpřímené poloze před sebou. „Jestli neza-žehnete svůj světelný meč a nebudete se mnou bojovat, setnu vás na místě.” Zlomyslně se pousmál. „To by byl pro mistra Jedi poněkud trapný konec, nemyslíte?”

Luke zdráhavě odložil plášť. Od pasu pohodlné šedé kombinézy odepjal vlastní světelný meč a zažehl zelenožlutou čepel. Cítil, jak mu tělem pulzuje Síla.

Ostatní studenti jen ohromeně bez hlesu sledovali, co se bude dít. Luke se ptal sám sebe, jak se mohl takhle dalece přepočítat, jak mohl Gantoris získat přístup k informacím, ke kterým se měl dostat jen pokročilý student.

Vykročil vpřed a pozdvihl meč. Gantoris ho bez mrknutí oka pozoroval. Luke spatřil, jak mu zarudlé oči planou bezbřehým zanícením, a projel jím záchvěv strachu.

Se zapraskáním rozptylující se energie zkřížili meče a měřili síly. Luke cítil odpor energetických čepelí, proud Síly. On i Gantoris udeřili znovu, tentokrát silněji, a jiskry vyletěly do všech stran.

Gantoris odhodil veškeré zábrany a vrhl se na Luka. Sekal a švihal nafialovělým mečem kolem sebe. Luke každý úder kryl, ale stále se snažil bojovat defenzivně, aby Gantorise nevyprovokoval.

62 Kevin J. Anderson

Gantoris bez hlesu vedl jeden úder za druhým. Světelné meče se křížily s mnohobarevnými záblesky. Luke, překvapený Gantorisovou zuřivostí a vyvedený z míry takovým přívalem násilí, ustupoval k okraji džungle.

Gantoris zintenzivnil útok. Luke pustil ostatní studenty z hlavy a soustředil se na souboj.

„Jsem teď Jedi?” zeptal se Gantoris chraplavým hlasem.

Luke paríroval, pak odrazil další výpad a zaklesnul obě čepele do sebe v praskající, syčící tříšti uvolněné energie. Promluvil skrze zaťaté zuby: „Výcvik vyžaduje píli a odpovědnost. Jedi musí znát víc, než jen jak udělat světelný meč. Musí se taky nauěit jak a kdy ho použít!”

Luke vyrazil vpřed a náhle přešel do útoku. Rozdával jeden úder za druhým, opatrně, aby Gantorise nezranil, ale odhodlán předvést své mistrovství. „Světelný meč je zbraň rytíře Jedi, ale skutečný Jedi ji k urovnání sporu zřídkakdy používá. Je lepší, když protivníka přechytraěí a vymanévruje. Ale když je k tomu donucen, udeří Jedi rychle a rozhodně!” S těmito slovy prudce ťal mečem.

Nemotorně se bránící Gantoris couval ke spleti džungle. Vstoupili na místo porostlé popínavými kapradinami. Pod nohama se jim rozstřikovala rosa, vyplašení létající tvorové za skřehotání vzlétli do vzduchu. Gantoris divoce sekal po Lukově světelném meči vší hrubou silou, ale bez finesy. Praštil se o široký massassiský strom a na zem se nerovnoměrně snesly vločky purpurové kůry.

Luke stál nad ním a chtěl souboj ukonfcit, ale Gantorisovi se v očích jasně zablýsklo. Jako kdyby spouštěl nějakou past, stiskl tlačítko na rukojeti - a fialová čepel se náhle protáhla jako kopí na téměř dvojnásobnou délku.

Luke bleskově zareagoval, a tak špička Gantorisovy energetické čepele prořízla pouze rukáv šedé kombinézy, zanechávajíc za sebou kouřící stopu.

Na jednu drahocennou vteřinu zůstal stát a nevěřícně na Gantorise zíral. Nejenže si Gantoris sestavil vlastní světelný meč, ale dokonce ho vybavil několika drahokamy, což mu umožňovalo nastavit délku čepele. Vyrobit takovou zbraň bylo přinejmenším dvakrát tak obtížné než vyrobit tradiční světelný meč, a Gantoris to zvládl úplně sám!

Gantoris bez zaváhání využil výhody a provedl prodlouženým mečem výpad s vědomím, že Luke se k němu nedokáže přiblížit, aby ho mohl zasáhnout.

„Gantorisi!” vykřikl Streen tenkým, třesoucím se hlasem; ani jeden z nich ho ale nevnímal. Ostatní studenti se nakupili k okraji džungle. Tohle však byla bitva jen mezi Lukem a Gantorisem.

Temný učedník 63

Luke byl Gantorisovou zbrklostí zhrozen - připomnělo mu to jeho poslední bitvu s Darthem Vaderem a císařovu škodolibou radost, když ho nabádal, aby se poddal svému hněvu. Luke tenkrát neměl k pádu daleko, když se málem nechal hněvem ovládnout, a započal tak cestu temné strany. Ale nakonec v sobě našel dost síly.

Vypadalo to, že Gantoris se nachází nebezpečně blízko takovému zlomu.

Luke napjal svaly, sebral veškerou sílu a vyskočil vzhůru. S podporou levitační schopnosti vyletěl dostatečně vysoko, aby dosáhl na silné spodní větve massassiského stromu. Hladce dosedl a snažil se udržet rovnováhu, zatímco shlížel dolů na rozzuřeného Gantorise.

„Kde ses tohle všechno naučil?” snažil se překřičet hukot světelných mečů a prolomit Gantorisovo zanícení.

Prchlivý muž obrátil obličej vzhůru a propaloval jej plamenným pohledem. „Nejste jediný učitel jediského vědění!”

Gantoris vydal hluboký hrdelní výkřik, uchopil světelný meč oběma rukama a z boku ťal do masivního kmene. Okolní vzduch se náhle zaplnil jiskrami, kouřem a vlhkou skořicovou vůní seškvařené mízy. Starobylý strom se naklonil na stranu, pak se převrátil a skrze spleť větví ostatních stromů dopadl s rachotem na zem.

Luke seskočil a hladce přistál na tlející změti mechu a ulomených větví. Tohle musí co nejdřív zarazit. Zdálo se, že Gantoris je posedlý zuřivostí, kterou nedokáže ovládat, a ani jednoduché jediské uklidňující techniky na něj neměly vliv.

Gantoris zkrátil čepel na použitelnější délku a znovu se vrhl do útoku. Luke se nechal studentem zatlačit zpět do popínavých kapradin a zářivě barevných mlhovinných orchidejí. Natáhl se v Síle, cítil džungli kolem sebe a hledal způsob, jak odvést Gantorisovu pozornost.

A našel ho.

Předstíral, že zakopl o drolící se kámen obrostlý houbami a vrhl se stranou do houští. Gantoris vyrazil za ním a v obláčcích šedavé páry odsekával šlahouny z cesty. Klokotající, chrochtavé zvuky ozývající se z houštiny už neslyšel.

Luke uskočil stranou v okamžiku, kdy Gantoris plnou silou udeřil. Fialovo-bílá čepel prosekla trní a propletené větvičky - a z podrostu vyrazilo vyplašené a rozzuřené zvíře, vydávající přitom řev vpravdě operní škály.

Kolem nich se splašeně přehnal chrochtající runyip a kličkoval ze strany na stranu. Byl to masivní a neohrabaný tvor porostlý lesklou srstí a s hlínou přilepenou na pružném rypáku od toho, jak se prohrabával rozkládající se vegetací.

64 Kevin J. Anderson

Náhlý zvrat odvedl Gantorisovu pozornost jen na vteřinu, ale Luke ji dokázal dokonale využít a použil Sílu. V neviditelném sevření uchopil Gantorisův meč, vytrhl mu ho z ruky a s pomocí Síly stiskl tlačítko, které čepel deaktivovalo.

Luke levačkou zachytil Gantorisovu zbraň ve vzduchu a vypnul vlastní světelný meč. Najednou, když hřmotný sykot světelných mečů ustal, zdála se být džungle znepokojivě ztichlá.

Gantoris stál bez hnutí a mlčky na něj hleděl. Oba těžce oddechovali vyčerpáním. Stáli blízko sebe, na dosah ruky. Na čelech se jim perlil pot.

Luke dospěl k rozhodnutí a prolomil mlčení první. Otočil Gantorisův meč jílcem k němu a podal mu jej. Gantoris zbraň váhavě převzal, pohlédl na ni, pak se znovu podíval Lukovi do očí.

„Dobré cvičení, Gantorisi,” řekl Luke, „ale musíš se naučit ovládat svůj hněv. Mohl by ti být osudným.”

Durron se díval na protáhlý

tvar Drtiče sluncí uloženého hluboko v nitru ocelobetonového bludiště Coruscantu za tetelícím se silovým polem.

Přivřel oči, aby lépe viděl, a nakláněl se dopředu, dokud k němu nena-pochodovala trojice silně ozbrojených novorepublikových stráží a nezablokovala mu cestu. Uvnitř hangáru zahlédl další oddíl stráží rozestavených kolem Drtiče sluncí samotného. Hned za elektrostatickým bezpečnostním polem stála obrovská pancéřová vrata připravená v okamžiku zaklapnout.

Kyp by si ani nepomyslel, že by se svou malou a hubenou postavou, nevinným úsměvem a rozcuchanými tmavými vlasy mohl představovat hrozbu, ale tři strážci přesto zamířili blasterovými puškami na jeho hruď. „Sem není povolen vstup,” řekl seržant varovně. „Okamžitě odejděte, nebo budeme střílet.”

„Hele, klídek,” Kyp zvedl ruce. „Kdybych tu věc chtěl ukrást, především bych s ní sem vůbec nepřiletěl.”

Seržant na něj upřel skeptický pohled. Očividně neměl ani ponětí, o čem to Kyp mluví.

„Jsem Kyp Durron. To já jsem spolu s Hanem Sólem pilotoval Drtič sluncí ze stanice Chřtán. Jenom jsem se chtěl ještě jednou podívat.”

Seržantův kamenný výraz se nezměnil. „Osobně generála Sóla neznám,” řekl, „ale mám rozkaz nikoho sem nepouštět. Bez výjimky.”

66 Kevin J. Anderson

Kyp se naklonil na stranu, aby mohl mezi strážci vidět. Úplně jejich přítomnost ignoroval a znovu se zadíval na hranatou superzbraň, kterou ve stanici Chřtán sestrojila zajatá vědkyně Qwi Xux.

Doktorka Xux v dobré víře sestrojila zbraň, která dokázala vyvolat výbuch hvězdy, a zničit tak veškerý život v celé sluneční soustavě. Qwi to brala jako cvičení, při kterém testovala meze svých vědeckých schopností. Ale Hanovi se podařilo prolomit vymytí mozku, kterému byla podrobena, a přiměl ji uvědomit si, co stvořila. Qwi mu posléze pomohla superzbraň ukrást a uniknout ze stanice Chřtán ze zajetí admirála Daaly.

Kyp byl rád, že je Drtič sluncí nyní v rukou Nové republiky, ale dělalo mu starosti, že se senát pořád nedokázal rozhodnout, co s ním udělá. Existence takové mocné zbraně zřejmě měnila zásady i těch poctivě smýšlejících lidí ve vládě.

Kyp pozoroval inženýry a mechaniky pokoušející se porozumět tomu, jak Drtič sluncí funguje. Zkoušeli na suprahustý kvantový plášť použít laserové svářečky, ale na nezničitelném plavidle nezůstalo ani škrábnutí.

Z horního poklopu vylezli dva mechanici nesoucí válcovitý předmět metr a půl dlouhý a půl metru široký. Tři inženýři stojící na dně hangáru k němu vzhlédli a hrůzou upustili hydroklíče. Další inženýrka položila na zem přesný kalibrační přístroj a velmi pomalu začala couvat.

„To je jedno z těch supernova torpéd!” vyjekl jeden z inženýrů.

Oba mechanici najednou ztuhli. Někdo spustil poplach. Stráže uvnitř bezpečnostního pole pobíhali sem a tam a pátrali po vetřelcích. Uvěznění inženýři a mechanici na ně křičeli, aby vypnuli bezpečnostní pole a oni se mohli evakuovat. Tři strážci venku se otočili a namířili blastery na Kypa, jako kdyby nakonec přece jen představoval hrozbu.

Zasmál se. „Je to jenom pouzdro na záznamy,” řekl. „Řekněte jim, ať to otevřou a přesvědčí se. Ukládají se tam záznamová zařízení pro případ, že by Drtiči sluncí hrozilo zničení a bylo zapotřebí dostat z něj životně důležitá data.”

Ale za situace, kdy v celém oddělení ječely sirény a lidé uvnitř uzavřeného hangáru v panice pobíhali kolem, strážci o Kypovo vysvětlení nestáli. „Měl bys odsud zmizet, mladý muži. Hned!” řekl seržant hrubě.

Kyp nad tím se směsicí pobavení a rozmrzelosti zavrtěl hlavou, otočil se a vydal se dlouhými chodbami zpět. Uvažoval, jak dlouho asi expertům bude trvat, než na to přijdou.

*

Wedge Antilles obdivně sledoval překrásnou a éterickou vědkyni Qwi

Xux, kterak předstoupila a chystala se oslovit Shromáždění Nové republiky.

Qwi nerada hovořila před publikem, a když si připravovala tuhle řeč,

Temný učedník 67

byla nervózní celé dny. Jelikož se cítila osamělá, začala Wedgovi, který s ní trávil jako tělesný strážce a styčný důstojník většinu času, důvěřovat. Wedge jí všemi způsoby dodával odvahu, snažil se ji uklidnit, přesvědčoval ji, že odvede skvělou práci. Posiloval její přesvědčení, že Drtič sluncí už nemůže nadále ignorovat.

Qwi na něj vděčně pohlédla. Její široké indigové oči ostře kontrastovaly s namodralou bledou pletí a kšticí perleťových péřových vlasů třpytících se jako drahokamy a splývajících jí z hlavy na ramena.

Nyní Qwi stála před Mon Mothmou a ostatními ministry. Napřímila se a nechala tenké paže volně svěšené podél těla. Promluvila hlasem znějícím jako flétna nebo ptačí zpěv.

„Vážená Mon Mothmo a ctění členové vlády Nové republiky,” říkala Qwi, „když jsem k vám přišla poprvé, hledala jsem u vás útočiště a přivezla Drtič sluncí. Tehdy jste mě vyzvali, abych k vám promluvila, kdykoliv budu chtít. Nyní vám musím povědět o vážných obavách, které mě trápí. Pokusím se být stručná, protože budete muset dospět k rozhodnutí.”

Rozložitý Chewbacca sedící vedle Wedge vydal tlumené zavrčení nelibosti. Wedge byl ale překvapen tím, jak se Wookiee dokázal ovládnout. Chewbacca byl známý tím, že nedokázal v klidu dlouho posedět.

„Uklidni se, Chewbacco,” ozval se Threepio tichým hlasem. „Brzy budeš mít možnost promluvit. Určitě si nepřeješ, abych tvá slova tlumočil do vhodnějšího způsobu mluvy? Vždyť přece víš, že jsem protokolární droid a jsem tedy plně obeznámen s odpovídajícím protokolem.”

Chewie zavrčel tichý, leč definitivní zápor. Wedge je oba syknutím umlčel, aby slyšel Qwi mluvit. Její melodický hlas se ani nezachvěl a Wedge cítil, jak se mu hruď dme pýchou.

„Drtič sluncí je ta nejhrozivější zbraň, jaká kdy byla vymyšlena,” pokračovala Qwi. „Vím o tom víc než kdokoli jiný, protože jsem ji sama navrhla. Je to palebná síla mnohem nebezpečnější než samotná Hvězda smrti. Teď už není ve spárech Impéria - ale dělá mi starosti, co s ní zamýšlí Nová republika. Z vážných důvodů jsem odmítla prozradit, na jakém principu funguje, ale vy ji držíte celé týdny zamčenou ve svých výzkumných odděleních, manipulujete s ní, studujete ji, snažíte se odhalit její tajemství. Nic dobrého vám to nepřinese.”

Zarazila se, aby se zhluboka nadechla, a Wedge se začínal obávat, že by jí mohly povolit nervy. Ale Qwi se opět narovnala a pokračovala. „Naléhavě vás žádám, abyste Drtič sluncí zničili. Zbraň takové síly by neměla být svěřena do rukou žádné vlády.”

Mon Mothma pohlédla dolů na Qwi; vypadala přitom zesláblá a vyčer—

68 Kevin J. Anderson

pana. Po její levici se ozval generál Jan Dodonna. „Doktorko Xux, podle hlášení našich inženýrů tu zbraň nelze zniěit. Kvantový plášť nám ani neumožňuje ji rozebrat.”

„Pak musíte přijít na jiný způsob, jak se Drtiče sluncí zbavit,” řekla Qwi. Senátor Garm Bel Iblis, odvěký protivník Mon Mothmy, vstal a promluvil hlasem plným znepokojení. „Nesmíme dopustit, aby nám zbraň takové síly vyklouzla z rukou,” řekl. „V Drtiči sluncí máme taktickou výhodu, kterou žádný z našich imperiálních nepřátel nemá k dispozici.”

„Dost,” přerušila ho Mon Mothma třesoucím se hlasem. Tváře jí zrudly, což ještě víc zdůraznilo zsinalost její pleti. „0 tomhle už jsme se dohadovali mockrát,” řekla, „a můj názor zůstává nezměněn. Zbraň takové příšerné ničivosti je brutální a nehumánní vynález. Císař snad byl takovým netvorem, aby ji použil, ale Nová republika se takového barbarství nedopustí za žádných okolností. Nepotřebujeme takovou zbraň, když už jen samotná její přítomnost nás rozděluje. Jakékoliv pokusy nadále zkoumat Drtič sluncí budu vetovat a do posledního dechu budu odporovat každému z vás, kdo by navrhoval použít ji proti jakémukoli nepříteli, ať už imperi-álnímu nebo jinému.”

Rozhlédla se po přítomných důstojnících. Na Wedge její rozhořčení a ryzí přesvědčení velice zapůsobilo. Prázdné sedadlo admirála Ackbara, který byl obvykle hlasem rozumu a umírněnosti, zelo prázdnotou jako hluboká rána. Wedge mlčky pobídl Qwi, aby pokračovala a pověděla jim o svém nápadu.

Jako kdyby jeho pokyn zachytila, promluvila melodickým hlasem: „Promiňte, mohla bych něco navrhnout? Jelikož nemůže být Drtič sluncí zničen běžným způsobem, mohli bychom jej s pomocí automatického pilota poslat do nitra slunce nebo alespoň do jádra plynného obra, odkud nebude možné zbraň dostat ven.”

„Plynný obr by mohl stačit,” řekl generál Crix Madine. „Tlak blízko jádra dosahuje takových úrovní, které ani naše nejsofistikovanější plavidla nemohou vydržet. Drtič sluncí by zůstal navěky mimo dosah.”

Bel Iblis se s temným zábleskem v očích rozhlédl po ostatních. Jako kdyby si uvědomoval, že je poražen a že plynný obr je jen o zlomek přijatelnější než žhavé sluneční peklo, řekl: „Dobrá, tak tedy zahoďte tu věc do plynného obra, když vám to udělá radost.”

Mon Mothma pozvedla ruku, aby vydala oficiální příkaz, ale Bel Iblis ji přerušil. „Ještě k souvisejícímu tématu: doufám, že jste nezapomněli, že stanice Chřtán zůstává sama o sobě hrozbou. Imperiální admirál je sice se svými destruktory pryč, ale vědci jsou pořád ještě uvnitř shluku černých děr. Podle hlášení Hana Sóla mají k dispozici plně funkční prototyp Hvězdy smrti.” Vyzývavě pohlédl na Mon Mothmu.

Temný učedník 69

Chewbacca vyskočil na nohy a zařval. Jeho řev se rozléhal síní a veškerá konverzace utichla. Threepio bezmocně mával zlatými pažemi. „Ještě ne, Chewbacco, ještě ne! Nejsme na řadě.”

Ale Mon Mothma na rozrušeného Wookieeho upřela pohled a udělila mu slovo. „Chcete nám něco říct, Chewbacco? Prosím.”

Chewbacca ve své rodné wookieeské řeči pronesl dlouhou drnčící větu. Threepio stanul vedle něj a simultánně svým afektovaným syntetickým hlasem překládal.

„Chewbacca by rád tomuto veleváženému shromáždění připomněl, že stanice Chřtán je nejen domovem vysoce inteligentních imperiálních vědců, ale rovněž je vězením neurčitého počtu wookieeských zajatců zadržovaných zde bezmála celé desetiletí. Chewbacca si se vší úctou dovoluje navrhnout -“

Threepio zamával před Wookieem kovovou paží. „Zpomal, Chewbacco! Snažím se, seč mohu.” Znovu se otočil čelem ke shromáždění. „Omluvte mne. Chewbacca se vší úctou žádá, aby Nová republika zvážila vyslání expedice do stanice Chřtán za účelem jejího obsazení a další okupace.”

Chewbacca zařval, ale Threepio to zdánlivě nijak nevyvedlo z míry. _Vím, že to není přesně, co jsi řekl, Chewbacco, ale vyjadřuje to, cos tím myslel - a teď mlč a nech mě to dokončit.

Ehm, s takovou okupační jednotkou by se Nová republika mohla zabezpečit před jakýmikoliv zbraněmi, které mohly být ve stanici Chřtán vyvinuty. Chewbacca vám děkuje za váš čas a pozornost a přeje vám všem hezký den.”

Chewbacca mu uštědřil políček a Threepio, bezmocně máchající pozlacenými končetinami ve vzduchu, se poskládal na sedadlo. „Ale, mlč,” řekl droid dotčeně. „Každá změna, kterou jsem udělal, byla jen k lepšímu.”

Mon Mothma se rozhlédla po shromážděných členech rady. Všem se zřejmě nápad vyslat do stanice Chřtán vojsko zamlouval. Qwi Xux, celá vynervovaná, s pocitem úlevy ustoupila dozadu k Wedgovi; blahopřejně jí stiskl rameno. Usmála se na něj a on jí úsměv opětoval.

„Myslím, že na této věci se všichni shodneme,” řekla Mon Mothma a přinutila se k slabému úsměvu. „Alespoň pro jednou. Sestavíme záchranný a okupační oddíl a vypravíme ho do stanice Chřtán. Musíme jednat rozhodně, co nejdřív to bude možné, ale ne příliš rychle, abychom se nedopustili chyby.”

Když se Mon Mothma rozhlížela kolem, vypadala, že si nepřeje nic jiného než síň opustit a uchýlit se do svých pokojů, kde by si mohla odpočinout. Wedge se starostlivě zamračil.

„Pokud nikdo nemá nic dalšího,” řekla Mon Mothma, „schůze je tímto skončena.”

mperiální hvězdný destruktor Corgo—

na vstoupil na planetární oběžnou dráhu jako dýka se širokou čepelí připravená udeřit. Po boku mu pluly plně operativní křižníky Basilisk a Manticore.

Velitel Kratas předal vzkaz z navigační konzole. „Jsme na oběžné dráze nad Dantooine.”

Daala sepnula ruce za záda a rozhlédla se po posádce můstku. „Proveďte systematický senzorový průzkum,” nařídila a počkala, až poručík zkalibruje přístroje a provede sken viditelné polokoule.

„Velice primitivní svět, admirále. Nezjištěn žádný průmysl. Několik no-mádských osad…” Zarazil se. „Počkat. Poblíž terminátoru zaznamenávám skupinu lidí.”

Daala pečlivě zkoumala vířící olivově zelenou, modrou a hnědou tvář planety a sledovala, jak se okraj denního světla pozvolna sune po jejím povrchu.

„Našel jsem něco, co vypadá jako trosky po větší základně, která je teď zřejmě z větší části opuštěná. Obydlená oblast není příliš rozvinutá - většinou malá prefabrikovaná obydlí.” Poručík si prohrábl krátké hnědé vlasy a naklonil se blíž k zářící obrazovce.

„Vidím výkopy, kde se staví nové stavby,” řekl a vzhlédl k Daale. „Ta—

Temný učedník 71

ková konfigurace odpovídá velké parabolické anténě. Možná dokonce generátoru štítu.”

Daala svraštila obočí a přemýšlela, jak by její dřívější mentor velkomoff Tarkin v této situaci postupoval.

Veliteli Kratasovi její váhání neuniklo a nabídl řešení. „Nevypadá to, ie by byli schopni klást větší odpor.”

Daala stiskla rty. „I kdyby se o nějaký odpor pokusili, stejně bychom je porazili. O to tu nejde.” Štíhlým prstem si přejela po bradě a odhrnula si niěďnaté vlasy za záda. „Pro začátek se zaměříme na tu opuštěnou základnu a turbolasery ji srovnáme se zemí. Bude to působivá ukázka.”

Daaliny hvězdné destruktory disponovaly dostatečnou palebnou silou, aby dokázaly obrátit celé planety v hromadu škváry, ale to teď neměla I úmyslu. „Dantooine je pro účinnou demonstraci příliš odlehlá,” řekla, _ale přesto ji můžeme využít. Veliteli Kratasi, povedete útočný oddíl. Vezměte si dva AT-AT z Gorgony a po dvou dalších z ostatních lodí. Šest obraných transportérů by mělo stačit.”

.Já, admirále? Ale generál Odosk nebo jiný velitel Imperiální armády

¦ určitě -“

„Máte snad s mým rozkazem nějaký problém, veliteli?”

„Ne, admirále. Vůbec ne.”

„Chci, abyste předvedl vaši všestrannost. Neprošel jste snad takovým výcvikem na Caridě?”

„Ano, admirále,” řekl Kratas. „Jen jsem si myslel, že by bylo účelnější prostě je rozstřílet z orbity.”

Daala na něj upřeně pohlédla smaragdově zelenýma očima. „Berte to ako cvičení, veliteli. Byli jsme ve stanici Chřtán zavření příliš dlouho i další příležitost přistihnout Novou republiku takhle nepřipravenou už mít nebudeme.”

*

Teď, když z něj byl osadník a měl plno nadějí do budoucna, vstal War-ton časně ráno a pozoroval mírumilovný pastelově barevný východ slunce na Dantooine. Protáhl se a vyšel ven ze svého prefabrikovaného domova, *by si vychutnal každý okamžik úsvitu. Poprvé v životě se cítil v klidu a bezpečí.

Všechny údy měl rozbolavělé, ale byla to jen příjemná bolest od pocti-

¦ •• práce. Z těžkého života na Eol Sha se nikdy úplně nezotaví, ale jediný -n prožitý bez zemětřesení, lávových záplav nebo vroucích gejzírů učinil

jeho život šťastnějším.

Ostatní osadnická obydlí, vyrobená ze zářivě barevných polymerů se -azenými transpariocelovými okny, se rozprostírala po ševelících savá-

72 Kevin J. Anderson

nach Dantooine. Všichni lidé zachránění z Eol Sha se shodli na tom, že toto místo s vysokými vlnícími se travinami a košatými blbami se širokými kmeny a rozeklanými větvemi vypadá jako ráj.

Horizont na východě se rozjasnil v místě, kde mělo vyjít dantooinské jantarové slunce. Nad hlavou na purpurové obloze spatřil trojici jasně zářících hvězd pohybující se proti dalším světelným bodům.

K obzoru se oblohou řítil shluk šesti meteorů a zanechával za sebou jasné stopy jako sečné rány dravce. Nadzvukový jekot jejich sestupu narušil ticho časného rána. Viděl, jak meteory dopadly; nedaleko od kolonie se obzor rozzářil požárem šířícím se savanou.

Ostatní kolonisté z Eol Sha, probuzení hlukem z nebes, vyšli ven před domy. Nedaleko na východě se z trávy jako cihlový val tyčily prázdné ruiny staré povstalecké základny. V přilehlém tábořišti se hemžil malý tým novorepublikových stavebních inženýrů.

Jeho žena Glena vyšla ven z obydlí a postavila se vedle něj. „Co je to?” zeptala se. Warton jen zavrtěl hlavou. Nevěděl, co jí má odpovědět.

Pak se z nebes spustil déšť smrtících blesků.

Zpěv much bušilek utichl. Dolů slétly oslepující zelené laserové výboje, zasypaly opuštěnou základnu a do vzduchu se vznesla obrovská mračna úlomků syntetického kamene.

Turbolasery z orbity znovu udeřily podél předchozí palebné dráhy. V několika vteřinách rozstřílely napadrt’ celou opuštěnou základnu a na jejím místě zanechaly jen kouřící, troskami posetý kráter.

Kolonisté vybíhali ven ze svých obydlí. Někteří křičeli, jiní jen zírali přimražení hrůzou. Luke Skywalker lidem z Eol Sha slíbil, že jim najde bezpečné místo - ale podle všeho se Jedi zmýlil.

Zatímco trosky základny se nadále hroutily a vyschlou savanou se šířil oheň, Warton zaslechl pravidelný, hluboký zvuk: hukot masivních motorů, řinčení kovu, hřmotné kroky.

Stále oslněný zelenými turbolaserovými výboji mžoural do rozjasňujícího se rána, dokud nerozeznal monstrózní obrysy gigantických kráčejících strojů. Čtyřnohé, velbloudům podobné imperiální kráčející kolosy, známé jako AT-AT, se vynořily z kouře v místě přistání a v sevřené formaci pochodovaly napříč savanou.

Hlavy-pilotní kabiny útočících AT-AT se sklonily a zaměřily se na cíl. Turbolaserové kanóny spustily salvu přesných zelených a červených výbojů. Starobylá pompézní blba vybuchla v ohni, který v soustředných kruzích začal pohlcovat přilehlou vyschlou trávu. K obloze stoupal hustý dým a vzduchem se nesl pach spálené vegetace a seškva-řených zvířátek.

Temný učedník 73

„Všichni utečte!” křičel Warton. „Co nejdál od budov! Na ty se zaměří nejdřív!”

Přesídlenci z Eol Sha se začali brodit vysokou trávou pryč od svých obydlí, zatímco se imperiální kolosy vlekly vpřed. AT-AT s každým krokem urazily vzdálenost větší, než mohl člověk uběhnout za půl minuty. Kolosy se zaměřovaly na prchající kolonisty a proti každému z nich vrhaly palebnou sílu schopnou zničit malý stíhač.

Glena se pustila Wartonovy ruky. „Počkej!” zavolala na něj. Obrátila se a běžela zpět k jejich malému obydlí.

„Ne!” vykřikl. Neměl nejmenší představu, co by ji mohlo přimět otočit se a běžet zpátky přímo mezi útočníky.

Než stačila říct jediné slovo, oslňující turbolaserový šíp ji zasáhl do hrudi a Warton jen bezmocně v čiré hrůze sledoval, jak Glena zmizela ve žhnoucím, syčícím obláčku rudé páry.

Šest kolosů pokračovalo v pochodu vpřed a střílelo přitom na blby, osadnická obydlí a na všechno, co se hnulo. Velké stroje obklíčily celou osadu.

Novorepublikoví inženýři mezitím v tábořišti dokázali postavit jedno-hlavňové iontové dělo. Sklíčený Warton zůstal stát bez hnutí na místě a sledoval, jak se jejich drobné postavy usilovně snaží smontovat generátor diskového tvaru. Věděl, že lidé obsluhující iontové dělo jsou jen obyčejní stavební inženýři a nemají žádný bojový výcvik.

„Proč?” chtěl vědět Warton. Ale hlavou se mu honilo tolik otázek, že nedokázal zformulovat nic konkrétnějšího než Proč?

Novorepublikoví inženýři zapojili iontové dělo a vypálili jedinou střelu na spodní sekci nejbližšího kolosu. Výboj zasáhl kloub přední nohy AT-AT a roztavil servomotory. Kolos se zastavil a nemotorně se dal na toporný ústup.

Ostatní AT-AT naráz otočily hlavy a ve velké spršce zeleného plamene rozstřílely komunikační zařízení a iontové dělo na padrť.

Kolosy pokračovaly v postupu a pálily naprosto bez zábran. Prefabrikovaná osadnická obydlí jedno po druhém vybuchovala. V suchých travinách řádily hladové plameny.

Křičící Wartonovi lidé prchali, padali k zemi a umírali. V uších mu měl rachot destrukce, a přesto vůbec nebyl schopen pohybu. Stál na místě s rukama svěšenýma podél těla a třásl se.

Dokonce ani ohnivá Eol Sha nebyla takovým peklem jako Dantooine. * # #

Velitel Kratas seděl v jemu neznámém kokpitu jednoho z AT-AT a řídil postup šesti obrovitých strojů. Stříleli po každém, kdo se pokusil uprchnout, zapalovali ostrůvky trav a vyháněli hořící kolonisty, kteří se v nich pokoušeli ukrýt.

74 Kevin J. Anderson

Přesvědčil se, že každé obydlí bylo rozstříleno na kusy a všichni utíkající kolonisté pobiti. Povstalečtí inženýři a jejich iontové dělo byli vyřazeni jediným úderem a drobné poškození, které jeden z kolosů utrpěl, se v dílnách na Gorgoně lehce opraví.

„Ať se pohne,” řekl střelec.

Kratas vyhlédl ven a spatřil osamoceného muže stojícího bez pohybu mezi troskami.

„Trefovat se do nepohyblivého cíle není moc sportovní,” vysvětloval střelec a zvedl vizor své černé helmy. „Kdyby se rozeběhl, mohl bych se lip procvičit.”

Kratas obhlédl zpustošené okolí a černý kouř stoupající z tisícovek jednotlivých požárů. Odvedli zde dobrou práci. „Stejně ho sejměte,” nařídil Kratas. „Nemáme čas si tu hrát.”

Střelec stiskl spoušť a osamocený přeživší muž zmizel v zášlehu zelené palby.

Velitel Kratas se ohlásil vlajkové lodi, a když se na přenosové desce objevila rozkmitaná projekce Daaly, přikývl. „Mise byla úspěšná na sto procent, admirále. Na naší straně žádné ztráty, jeden AT-AT utrpěl jen minimální poškození.”

„Jste si jist, že tam dole nezůstala živá duše?” zeptala se Daala.

„Ano, admirále. Žádná budova nestojí. Celé místo je jedno velké spáleniště.”

„Dobře,” Daala lehce přikývla. „Můžete se vrátit na loď. Myslím, že našeho záměru jsme dosáhli. A trochu jsme se procvičili.”

Usmála se a dodala: „Jako příští cíl si vybereme nějaký významnější svět.”

17®

ÍŽEELJ pánek rytíře Jedi zřídkakdy narušovaly sny. Ryzí odpočinek navozený soustředěním a meditačními technikami nenechával žádný prostor pro rušivé myšlenky nebo stínohry. Ale tentokrát k Luku Skywalkerovi noční můry prorazily.

Zamlženou a pustou krajinou snů jej volal hlas. „Luku. Luku, můj synu. Vyslechni mne!”

Zrovna když se okolí začalo zaostřovat, vynořila se z mlhy přízračná postava. Luke spatřil sebe sama ve světlešedé kombinéze, prosáklého potem, špínou a bolestí - podobně jako tenkrát, když odnášel z druhé Hvězdy smrti tělo svého otce.

Rysy přeludu byly obklopeny chvějící se bledou aurou. Luke spatřil ztuhlou tvář Anakina Skywalkera, oproštěnou od ničivých účinků zla, kterým byl Darth Vader.

„Otče!” zvolal Luke. Jeho vlastní hlas se nesl zvláštní ozvěnou, jako by se odrážel v mlze.

„Luku,” řekl Anakinův obraz.

Lukem projela vlna úžasu. Tohle bylo další poselství, podobné jeho poslednímu kontaktu s Obi-Wanem Kenobim. Ale Obi-Wan mu tehdy řekl sbohem a tvrdil, že už se s Lukem nebude moci více spojit. „Otče, proč jsi přišel?”

Anakin se vztyčil v plné výši. Jeho plášť vlál ve zvedajícím se větru,

76 Kevin J. Anderson

který odvanul mlhu do pozadí. Svět kolem nich už náhle nebyl bez obrysů. Luke zjistil, že oba stojí na vrcholu Velkého chrámu na Yavinu 4. Nad hlavami jim visel oranžový plynný obr a nadčasová džungle pod nimi vypadala beze změny. Ale kameny chrámu byly bílé a měly na sobě íerstvé zářezy po otesání. Jednu ze stěn zikkuratu lemovala hrubá konstrukce lešení. Úplně dole Luke zaslechl mumlání a zpěv, znějící jako nářek trpících otroků.

Spatřil příslušníky vyhynulého massassiského národa, jak se společně lopotí a snaží se prosekanými cestami napříč džunglí vléct obrovské kamenné bloky. Šedozelení Massassiové byli humanoidi s holou kůží a očima velkýma jako lucerny. Anakin Skywalker stál na nejvyšším bodě chrámu, jako kdyby řídil pracovní skupiny pod ním.

„Nenech se oklamat, Luku. Nevěř všemu, o čem jsi přesvědčen, že je pravda.” Anakinova slova měla zvláštní rytmus, jako by v sobě měla nádech přízvuku starobylého národa. „Obi-Wan ti lhal, a to několikrát.”

Luke cítil, jak se v něm zvedá neklid. Bez ohledu na to, jak moc měl Obi-Wana Kenobiho rád, věděl, že starý muž k němu nebyl vždy upřímný. „Ano, vím, že přede mnou zatajil pravdu. Řekl mi, že tě Darth Vader zabil, zatímco ty ses ve skutečnosti Vaderem stal.”

Anakin se odvrátil od iluzorních massassiských dělníků. Pohlédl na Luka očima bezednýma jako samotný vesmír. „Byla to jediná lež, kterou ti Obi-Wan řekl?”

„Ne. Zatajil přede mnou i další věci.” Luke se zahleděl na džungli rozprostírající se do dáli k perspektivně zkrácenému obzoru, kde byl na vzdálené mýtině vztyčován další chrám.

„A Obi-Wan to zdůvodňoval tím, že je to pro tvou vlastní ochranu. Prosil ses snad o takovou ochranu, Luku?”

„Ne.” Luke se snažil potlačit nepříjemný, znepokojivý pocit.

„Obi-Wan chtěl, abys byl jeho žákem, ale nedal ti svobodu, aby ses mohl sám rozhodnout. Tak málo ti důvěřoval? Souhlasils vždy s jeho jistým úhlem pohledu’?”

„Ne,” řekl Luke a cítil, jak se pomalu utápí v pochybách.

Anakinův hlas dostal hněvivý podtón. „Obi-Wan odporoval komplexním sithským učením, jež jsem objevil. Sám jim nerozuměl, ale zapověděl mi studovat je - třebaže vždy trval na tom, že se musím učit sám pro sebe a zvolit si vlastní cestu. Vzbouřil jsem se proti jeho omezenosti a nedal se odradit od odhalení tajemství, na něž jsem nebyl připraven. Nakonec mě to strávilo - propadl jsem temné straně a stal se Temným pánem ze Sithu.”

Anakin pohlédl na Luka s úzkostným, kajícným výrazem. „Ale kdyby mi Obi-Wan dovolil vstřebat ta učení mým vlastním tempem, nabyl bych na Síle. Zůstal bych nezkažen. Nikdy to nepochopil.”

Temný učedník 77

Obraz Anakina zavrtěl hlavou. „Luku, jestli chceš učit další Jedi, musíš vzít na vědomí důsledky toho, co se mohou dozvědět. I ty musíš studovat starobylé dědictví Sithu. Je to součástí tvého výcviku Jedi.”

Luke polkl. „Bojím se ti uvěřit, otče. Už jsem okusil moc temné strany.”

Massassiští dělníci pod nimi hučeli a zpívali otupělým jednohlasem, zatímco daleko za hranicí vyčerpání vyzvedávali na zablácenou rampu z nahrubo otesaných kmenů ohromný kamenný blok.

Na vrcholu snového chrámu promluvil chvějící se obraz Anakina Skywalkera silnějším hlasem. „Ano, ale učení Sithu tě mohou dovést k lepšímu porozumění vlastní síly. Můžeš vymýtit poslední žalostné zbytky Impéria, které nepřestávají obtěžovat Novou republiku. Můžeš se stát něčím víc než jen obyčejným sluhou chatrné a zkorumpované vlády. Jako dobrotivý vládce můžeš spravovat celou galaxii sám.

Zasloužíš si to víc než kdo jiný, Luku. Můžeš ovládat vše, jestliže použiješ Sílu jako nástroj, než aby ses stal jen jejím služebníkem.”

Luke ztuhl. Nemohl uvěřit tomu, co mu jeho otec právě řekl. Pak si všiml, že s rostoucím zanícením v hlase se obraz Anakina Skywalkera stával méně zřetelný, až se nakonec proměnil v pouhý černý obrys, všepohlcující silueta v kápi, která vysávala veškerou energii z okolí.

Luke si pomalu uvědomil, jak se věci mají. „Ty nejsi můj otec!” vykřikl, když se iluze začala hroutit. „Můj otec byl na konci dobrý člověk, uzdravený světlou stranou!”

Přes snovou oblohu starodávného Yavinu 4 přelétly jasné světelné záblesky. Massassiští otroci se dole v hrůze rozprchli do džungle, když se monumentální chrámy začaly hroutit pod laserovou palbou z oběžné dráhy. Přiletěla plavidla Staré republiky a pustošila povrch měsíce.

„Kdo jsi?” křičel Luke na postavu, aby přehlušil rachot nenadálé planoucí devastace kolem sebe. „Kdo?”

Prázdný stín se však smál a smál, jako by nevnímal zkázu, která zachvátila staveniště - nebo jí byl možná pobaven. Massassiský chrám explodoval. Hustý deštný prales zachvátil požár.

Obrys temného muže se neustále zvětšoval, až pohltil celou oblohu. Luke před ním ucouvl, ale jeho nohy ve snu dosáhly okraje velkolepého

chrámu a on zakopl a padal, padal…

*

Gantoris, obklopený silnými zdmi svého pokoje, se ani nesnažil usnout. Seděl na lůžku a s hrůzou čekal na příchod temného muže z nočních můr.

Prsty přejížděl po světelném meči, který si sestavil, ohmatával hladký

válec, hrubé sváry spojující jednotlivé díly, tlačítka aktivující energetic—

ou čepel. V duchu se ptal, jestli mu bude vůbec něco platný proti staro—

78 Kevin J. Anderson

dávnému přízraku, který ho naučil věcem, jež ho děsily, věcem, které mistr Skywalker nikdy svým učedníkům neodhalí.

„Opravdu zamýšlíš srazit mne tou zbraní?” ozval se dutý hlas.

Gantoris se prudce otočil a spatřil, jak z masivních kamenných kvádrů ve stěně pomalu vytéká olejovitá, černočerná silueta. Měl nutkání zažehnout světelný meč a bleděfialovou čepelí tu temnou postavu přeseknout. Ale ovládl se; věděl, že by to bylo zbytečné.

Stínový muž se zasmál, pak promluvil svým staromódním přízvukem. „Dobře! Jsem rád, že ses naučil mne respektovat. Ani veškerá flotila Staré republiky, ani spojené síly sta mistrů Jedi mne nedokázaly zničit. Jistojistě bys ty nebyl schopen dokázat to sám.”

Temný muž mu předvedl, jak čerpat energii z jiných živých organismů, jak podepřít vlastní rezervy. Gantoris měl mysl pohotovou, ale nervy pocuchané a celkově byl vyčerpaný. „Co se mnou chceš udělat?” ptal se. „Ty mě nechceš jenom učit.”

Stínový muž přikývl. „Chci tvůj hněv, Gantorisi. Chci, abys otevřel brány moci dokořán. Fyzická sféra jest mi zahrazena - leč s dostatečným počtem dalších následovníků Sithu bych mohl dosíci pokoje. Mohl bych dokonce znovu žít.”

„Nebudeš mít můj hněv.” Gantoris polkl a hledal ve svém nitru potřebnou sílu. „Jedi se nepoddá hněvu. Není vášní; je pouze klid.”

„Neobtěžuj mne otřepanými frázemi!” zahřímal temný muž ledovým, rezonujícím hlasem.

„Není neznalosti; je pouze vědění,” pokračoval Gantoris v opakování kodexu Jedi. „Není vášní; je pouze klid.”

Temný muž se znovu zasmál. „Klid? Dovol mi ukázat ti, co se právě nyní odehrává. Pamatuješ na lid, který jsi zachránil z Eol Sha? Jak šťasten jsi byl, když byli odvedeni na místo bezpečí, na rajský svět? Hleď.”

Uvnitř černého vykrojeného obrysu muže v kápi se objevil obraz savany na planetě Dantooine. Gantorisovi, který předtím shlédl pásky dodané Wedgem Antillesem, se ta scenerie zdála povědomá.

Teď však viděl palbu imperiálních laserů ničící osadnické budovy, obrovité obrněné kráčející kolosy pochodující napříč savanou a zabíjející vše, co se hýbe, hořící obydlí. Lidé s křikem utíkali. Jeho lidé.

Gantoris podle obličejů většinu z nich poznal, ale než k nim mohl přiřadit jméno, všichni jeden po druhém mizeli v oslnivých záblescích, když se snažili uniknout. Stromy hořely v kuželech plamene, k obloze stoupal černý kouř plný sazí.

„Lžeš! Tohle je nějaký trik!”

„Nemám zapotřebí lhát, když pravda je tak zdrcující. Nemůžeš udělat

Temný učedník 79

nic, abys to zastavil. Těší tě snad pohled na tvůj umírající lid? Nevzbouzí to v tobě hněv? Ve tvém hněvu je síla.”

Gantoris uviděl starého Wartona, kterého znal celý život, jak stojí uprostřed holocaustu. Warton se rozhlížel kolem s rukama podél těla, ztuhlý šokem, dokud ho zelený výboj nezasáhl.

„Ne!” vykřikl Gantoris.

„Uvolni svůj hněv. Učiň mne silnějším.”

„Ne,” zopakoval a odvrátil pohled od výjevu spálených trosek a zčernalých těl.

„Všichni jsou mrtvi. Do jednoho,” provokoval temný muž. „Nikdo nepřežil.”

Gantoris zažehl světelný meč a vrhl se na něj.

*

Artoo-Detoo neodbytným pípáním vytrhl Luka z noční můry. V tu ránu byl vzhůru a užil jediský cvik na odstranění únavy a šoku z náhlého probuzení. „Co se děje, Artoo?”

Droid hvízdl a pověděl mu něco o vzkazu, který na něj čekal ve velícím středisku. Luke vklouzl do hebkého roucha a spěchal po studené podlaze v ranním světle vycházející planety. Turbovýtahem sjel do druhého patra chrámu, kde kdysi bývalo velící středisko plné činorodé aktivity.

„Artoo, zapni světla.” Prodíral se mezi zařízením, židlemi pokrytými prachem, vypnutými počítačovými konzolami, dokumentačními stoly plnými smetí. Zapojil komunikační stanici, na jejímž zprovoznění Wedge během své poslední návštěvy vehementně trval.

Obraz Hana Sóla, neklidně se vrtícího v holoprojekčním poli, už na něj netrpělivě čekal. Když se Luke objevil v přenosovém místě, Han se na něj zazubil. „Nazdar, Luku! Promiň, zapomněl jsem vzít v úvahu časovej rozdíl. Ještě tam nemáte ani ráno, co?”

Luke si prsty urovnal světlé vlasy. „I Jedi musí občas spát, Hané.” Han se zasmál. „No, až k tobě dorazí tvůj novej student, už se asi moc nevyspíš. Jen jsem ti chtěl říct, že Kyp Durron už má těch prázdnin dost. Myslím, že po těch letech strávenejch v kesselskejch dolech si už nějak zvykl, že je pořád nešťastnej. Napadlo mě, že jediný místo, který má ke kesselským dolům nejblíž, je tvoje akademie Jedi - tam se může taky dřít celej den, ale aspoň se přitom bude rozvíjet.”

Luke se na starého přítele usmál. „Bude mi ctí, když se k nám připojí, Hané. Už tu na něj čekám. Ze všech studentů má ten největší potenciál, jaký jsem zatím viděl.”

„Jen jsem ti chtěl dát vědět, že je na cestě,” řekl Han. „Snažím se zařídit mu nejbližší dostupnej transport na Yavin 4.”

80 Kevin J. Anderson

Luke se zamračil. „Proč s ním sem prostě nepřiletíš ve Falconu?”

Han svěsil hlavu a zatvářil se sklesle. „Protože Fakon už není můj.”

„Cože?”

Han vypadal velice zahanbeně, dychtivý rozhovor ukončit. „Hele, musím jít. Budu od tebe pozdravovat Leiu a obejmu za tebe děcka.”

„Fajn, Hané, ale -“

Han se rozpačitě pousmál a rychle ukončil spojení.

Luke stále hleděl na prázdné místo, kde stál Hanův obraz. Nejdřív ta noční můra o temném muži vydávajícím se za Anakina Skywalkera, a teď ta hrozná zpráva o tom, že Han přišel o Milknnium Fakon -

Luke uslyšel, jak se chodbou šíří hluk: nemotorné kroky pleskající o kamennou podlahu, panické výkřiky. Zvedl hlavu, připraven vyčinit dotyčnému studentovi takový nehorázný nedostatek sebekontroly, když do řídícího střediska vtrhl Dorsk 81. „Mistře Skywalkere! Musíte hned se mnou!”

Luke vycítil, jak ze studenta vyzařuje hrůza a trápení. „Co se stalo?” zeptal se. „Použij uklidňující techniku, kterou jsem tě naučil.”

Ale Dorsk 81 ho popadl za rameno. „Tudy!” žlutozelený tvor ho táhl ven ze zaneřáděného řídícího střediska. Luke cítil, jak se pevnými kameny chrámu jako zemětřesení šíří vlny úzkosti.

Běželi po dlážděných koridorech a vyjeli turbovýtahem do obytné části, kde se studenti ubytovali.

Vzduchem se nesl nakyslý zápach kouře. Luke opatrně postupoval vpřed a cítil, jak se mu sevřel žaludek. Otrlý Kam Solusar a zmatený Streen stáli před otevřenými dveřmi do Gantorisova pokoje a měli nezdravě bílou barvu.

Luke na zlomek vteřiny zaváhal, poté vešel dovnitř.

Uvnitř malé kamenné místnosti spatřil to, co zbylo z Gantorise. Zuhel-natělé, zčernalé tělo leželo na podlaze, jako kdyby shořelo zevnitř. Na podlaze byly spálené skvrny v místech, kde sebou po vzplanutí zmítal. Gantorisova tkáň se v černých vločkách odlupovala od popraskaných kostí. Ze zbytků jeho jediského roucha stoupala pára.

Na zemi ležel nový světelný meč, který tam Gantoris upustil, jako kdyby se pokoušel s někým bojovat - a byl poražen.

Luke se opřel o studenou kamennou stěnu, aby neztratil rovnováhu. Zrak se mu zamlžil, ale nemohl odtrhnout pohled od mrtvého studenta.

Zbylých jedenáct studentů se mezitím shromáždilo před vchodem. Luke se pevně chytil kamenných bloků na obrubě dveří, až si o oblé rohy roze-dřel prsty. Musel použít uklidňující jediskou techniku třikrát, než se vzpamatoval natolik, aby dokázal vůbec promluvit. Slova, která mu Yoda říkal před dávnými časy, se mu v ústech převalovala jako navlhlý popel.

„Mějte se na pozoru před temnou stranou.”

1717

o osmi zdánlivě náhodných sko-

,-ích hyperprostorem, které měly setřást všechny potenciální pronásledovatele, zadal Ackbar do B-wingu správný kurz na utajenou planetu Anoth. Terpfen pro něj ten stíhač „vypůjčil” a tvrdil, že veškeré záznamy o jeho existenci vymazal. Ackbar ani nechtěl vědět, jak se jeho mechanik dostal přes bezpečnostní systémy tak snadno.

Izolovaný Anoth byl po celá léta útočištěm pro děti Jedi, které zde chránila především dokonalá bezvýznamnost a anonymita planety. Dvojčata se před necelými dvěma měsíci vrátila domů na Coruscant, ale nejmladší dítě - jednoroční Anakin - zde zůstal pod ochranou Leiiny věrné osobní služebné Winter, daleko od slídivých imperiálních očí a vlivů temné strany, které by mohly zkazit křehkou mysl dítěte citlivého na Sílu.

Když se vesmír znovu zaostřil, Ackbar spatřil složený svět Anothu. Planeta sestávala ze třech velkých úlomků obíhajících kolem společného ba-rvcentra. Dva větší kusy byly takřka v těsném kontaktu a sdílely jedovatou a bouřlivou atmosféru. Třetí, nejvzdálenější úlomek obíhal na nevypočitatelné, jakž-takž bezpečné dráze. A právě zde Ackbar, Luke a Winter zřídili skrytou pevnost.

Z obou sousedících kusů sršely elektrické výboje a zaplavovaly obyvatelný kus elektrostatickými bouřemi ionizovaného plynu, které maskovaly

m

82 Kevin J. Anderson

planetu před zvědavými pohledy. Celý systém byl nestabilní a v krátké době kosmického času se sám zničí, ale během poslední stovky let zde člověk mohl zakotvit.

Ackbar navedl B-wing na přiblížení skrze temně purpurovou oblohu Anothu. Z konců křídel stíhače vyletěly jiskry, ale necítil se v ohrožení. Tohle se s průletem vortexskými bouřemi zdaleka nedalo srovnávat.

Ackbar měl ve stěsnaném B-wingu na sobě namísto admírálské uniformy jen obyčejnou pilotní kombinézu. Později zanechá „vypůjčený” B-wing v calamarských loděnicích, kde ho bude moci nějaký novorepublikový pilot vyzvednout a odletět s ním zpět na Coruscant. Ackbar ho už nebude potřebovat; nikdy v životě už žádný stíhač pilotovat nebude.

Vyslal krátký signál, aby uvědomil Winter o svém příletu, ale na její překvapené otázky neodpovídal. Vypnul komunikátor stíhače a připravoval se, jakým způsobem jí poví vše, co se přihodilo. Pak se soustředil na navedení B-wingu na přistání.

Pod ním se rozkládal povrch Anothu sestávající z hrbolatého lesa skalnatých sloupů, ostrých srázů a špičatých horských štítů protkaných jeskyněmi, které vznikly, když se měkčí složky horniny během staletí odpařily a zanechaly jen kámen hladký jako sklo.

Winter se i se třemi jediskými dětmi načas usadila uvnitř labyrintu vyhlazených chodeb. Teď už jí na starost zbylo jen jediné a za další rok, až budou Anakinovi dva roky, se bude moci vrátit na Coruscant a znovu vstoupit do aktivní služby ve vládě Nové republiky.

Malé bílé slunce, které nikdy nedodávalo Anothu dostatek světla, zalévalo krajinu v gotickém purpurovém úsvitu, který občas prořízl meziplanetární blesk. Tuhle planetu objevili Ackbar a Luke Skywalker a ze všech možností ji vybrali jako nejbezpečnější místo pro úkryt dětí Jedi. Nyní sem Ackbar zavítal naposledy, než se definitivně odebere na svůj rodný svět Calamari.

Měl s Anakinem, který během prvního roku života nepoznal pohostinnější místo, tak trochu soucit. Ackbar vždycky ke třetímu dítěti cítil jistou náklonnost; teď sem ale přišel říci sbohem, než z veřejného života zmizí navždy.

Pilotoval B-wing kamenným lesem a kolem skalnatých sloupů. Připomínaly mu vysoké flétnové věže vortexské Katedrály vichrů. Při té vzpomínce ho bodlo u srdce a snažil se víc na to nemyslet.

Naváděl loď mezi skalami a sebejistě zamířil k ústí jeskynního komplexu. Za pomoci přistávacích trysek a opatrným manipulováním s repulzory se mu-podařilo se stíhačem hladce přistát na široké jeskynní plošině.

Když vypínal motory a chystal se vystoupit, kovová pancéřová vrata se

Temný učedník 83

odsunula. V nich stála vysoká, přísně vyhlížející žena. Podle oblečení a bílých vlasů v ní hned poznal Leiinu nestárnoucí pobočnici Winter. 1 když byla člověk, Ackbarovi připadala velice přitažlivá.

S námahou vylezl z lodi a odvrátil lososovou hlavu, aby jí nemusel pohlédnout do očí. Krátce stočil jedno oko dozadu a spatřil, jak se u jejích nohou batolí malý Anakin, který vesele brumlal a byl zvědavý na nově příchozího. Ackbar se zachvěl, když si uvědomil, že už toho tmavovlasého chlapce nejspíš nikdy neuvidí.

Winter promluvila bezbarvým, vážným hlasem. Ještě nikdy nezažil, že bv ji cokoliv rozrušilo. „Admirále Ackbare, prosím, řekněte mi, co se stalo.”

Otočil se k ní čelem, a odhalil tak pilotní kombinézu bez insignií. „Už

nejsem admirál,” řekl, „a je to na dlouhé vyprávění.”

*

Ackbar seděl za stolem a cpal do sebe pokrm z rozředěného proviantu, který se Winter nějakým způsobem podařilo udělat poživatelným. Zatímco jí vyprávěl každý detail tragédie, která se odehrála na Vortexu a jak rezignoval na svůj post, nezdálo se, že by ho Winter nějak soudila. Jednoduše naslouchala, málokdy zamrkala, hlavou pokyvovala ještě míň.

Malý Anakin dřepěl Ackbarovi na klíně, vrněl a ze zvědavosti vztahoval ručky, aby poplácal Ackbarovu vlhkou a studenou kůži a mohl si sáhnout na obrovské sklovité oči. Zahihňal se, když se kulaté oči protáčely do všech směrů, aby se vyhnuly baculatým prstíkům.

„Zůstanete tu na noc -” Winter se zarazila uprostřed věty, jako by ho chtěla oslovit bývalou hodností.

„Ne,” řekl Ackbar a ploutvovitýma rukama zvedl dítě před sebe. „Nemohu. Nikdo nesmí mít podezření, že jsem tu byl, a kdybych se zdržel příliš dlouho, uvědomili by si, že jsem neodletěl rovnou na Calamari.”

Winter zaváhala a potom řekla hlasem, který prozrazoval emoce ve větší míře, než bylo u ní obvyklé: „Ackbare, víte, že jsem vždy měla k vašim schopnostem velkou úctu. Bylo by mi ctí, kdybyste se rozhodl zůstat tu se mnou namísto ukrývání se na vašem rodném světě.”

Ackbar na ni pohlédl a cítil, jak se v něm zvedá vlna emocí. Pouhý Winteřin návrh měl dostatečnou sílu, aby prolomil vrstvy viny a hanby, kterými se obklopil.

Když hned neodpověděl, naléhala na něj dál. „Jsem tu sama a vaše pomoc by se mi hodila. Malému se stýská… a mně taky.”

Ackbar uhnul pohledem, pak ale konečně našel řeč a odpověděl jí dřív, než by si to mohl rozmyslet. „Velice si vaší nabídky vážím, Winter, ale nejsem toho hoden. Přinejmenším ne teď. Musím se vrátit na Mon Calamari

84 Kevin J. Anderson

a vyrovnat se sám se sebou. Pokud -” Slova mu opět uvízla v hrdle a uvědomil si, že se třese. „Pokud najdu klid, možná se k vám vrátím.”

„Já - budeme tu na vás čekat, kdybyste si to rozmyslel,” řekla a poté ho doprovodila k jeskynnímu hangáru.

Ackbar vyšplhal zpátky do B-wingu a cítil přitom na sobě její pohled. Repulzorovými tryskami loď zvedl nad zem. Otočil se a spatřil ji, jak stojí ve vratech. Zablikal přistávacími světly na znamení.

Winter mu posmutněle zamávala na rozloučenou. Potom druhou rukou

uchopila Anakinovu baculatou paži a zamávala s ní také.

Ackbarův stíhač se vznesl do vesmíru a nechal je za sebou.

*

Mezitím na Coruscantu ležel Terpfen ve svém pokoji. Bylo mu na zvracení, třásl se po celém těle a vší silou vůle se snažil odolat. Nakonec však organické obvody převzaly vládu nad tím, co zbylo z jeho mozku.

Toporným krokem sestoupil do spodních pater Císařského paláce, kde bylo odesílací a přijímací středisko. Nikdo mu v rozlehlém a přeplněném sále nevěnoval pozornost. Diplomatičtí droidi a zásilky obsahující důležité depeše přicházely a byly rozesílány na početné ambasády a vesmírné přístavy na Coruscantu. <

Terpfen zakódoval tajný vzkaz sumarizovaných informací, které obdržel z ukrytého stopovacího zařízení připevněného k Ackbarově lodi. Zprávu zapečetil do hyperprostorového kurýrního pouzdra ve tvaru rakve a celé zařízení opatřil štítem. Podezřívavě se rozhlédl kolem a zadal Ackbarův osobní diplomatický bezpečnostní kód, který mu měl umožnit obejít všechna kontrolní a celní stanoviště. Nikoho ještě nenapadlo zrušit Ackbarovi přístup.

Na opačném konci centra se otevřely směrovací dveře a stříbřitá kovová nádoba se vznesla ve startovacím poli do vzduchu. Terpfen reflexivně vztáhl ruku ve snaze uchopit hladký povrch válečku a poškrábat jej ostrými výrůstky na rukou - ale pouzdro se vzneslo vzhůru jako raketa a při stoupání k obloze Coruscantu postupně nabíralo rychlost.

Terpfen naprogramoval pět alternativních tras, aby setřásl pronásledování. Kurýrní pouzdro mělo dorazit neomezováno a bez prodlení na Impe-riální vojenskou akademii na Caridě. Kódovaná zpráva byla určena pouze očím velvyslance Furgana - a prozrazovala polohu utajené planety, kde bylo ukryto poslední jediské dítě.

ovedeš si dobře, chlapče,” řekl

ían a snažil se udržet si svůj typicky šibalský úsměv.

Kyp, stojící ve dveřích od Hanova a Leiina apartmá, přikývl. Han si kil, že mladíkovi se mírné třesou rty. „Budu se snažit, Hané. Vždyť

Han najednou nebyl schopen vypravit ze sebe jediné slovo; objal Kypa v duchu proklínal štípající slzy, které se mu draly do očí. „Budeš ten -j větší Jedi, co kdy žil. Dokonce i Lukovi budeš šlapat na paty.”

„To pochybuju,” řekl Kyp. Vyprostil se ze sevření a odvrátil tvář, ale

n si stačil všimnout, že i jemu se v očích lesknou slzy.

„Počkej,” řekl Han. „Ještě než půjdeš, něco tu pro tebe mám.” Na

vili zmizel uvnitř a pak se vrátil ke dveřím s měkkým balíkem v ruce. yp ho s nesmělým úsměvem převzal a rozbalil ho.

Han sledoval, jak se mladík bude tvářit. Kyp sáhl dovnitř a vytáhl splý-TOvý černý plášť, v němž se třpytila jemná vlákna, jako by celá tkanina Ha utkána z jasné noci plné hvězd.

„Tohle mi dal Lando - řek bych, že má pocit viny z toho, že vyhrál Fal-¦ ale já takovýhle věci nemůžu nosit. Potom, co jsi strávil tolik let těch špinavejch dolech na koření, si zasloužíš něco fajnovýho na sebe.”

Kyp se zasmál. „Myslíš, abych měl co na sebe pro formální příležitosti

86 Kevin J. Anderson

na akademii Jedi?” Jeho výraz zvážněl. „Díky, Hané… za všechno. Ale už musím jít. Generál Antilles se chystá přepravit Drtič sluncí na Yavin a já letím s ním. Vysadí mě na Lukově akademii.”

„Hodně štěstí,” popřál mu Han.

„Mrzí mě, že jsi přišel o Fakona” řekl Kyp.

„S tím si nelam hlavu,” Han mávl rukou. „Stejnak je to jen hromada šrotu.”

„To je fakt,” pousmál se Kyp, ale oba věděli, že to nemyslel vážně.

„Chceš doprovodit do hangáru?” zeptal se Han; ještě než to dořekl, uvědomil si, že vlastně nic takového udělat nechce.

„Né,” odpověděl Kyp a otočil se ode dveří. „Nesnáším dlouhý loučení. Tak zatím.”

„Měj se, chlapče,” řekl Han. Dlouhou dobu hleděl za Kypem, který předstíraně sebevědomým krokem pochodoval chodbou k turbovýtahu.

Han přemýšlel, jestli se má vrátit zpátky do pokoje, ale pak se rozhodl, že si zajde raději na panáka. Leia byla zase na jedné z těch pozdních poradních schůzí s Mon Mothmou a děti byly už v posteli, a tak Han zanechal Threepio instrukce, aby se nevypínal a dohlédl na ně.

Nakonec se vrátil do salonku, kde předtím s Landem sehrál partii sabaccu o vlastnictví Fakonu.

Z okna byl výhled na rozsáhlé geometrické panoráma znovu vystavěného Imperiál City. Kovové a transpariocelové věže se tyčily do nebývalých výšin. Když se jedno z prolétajících vznášedel sneslo střemhlav dolů, naváděcí majáky a věže vysílačů se rozblikaly všemi barvami.

U vedlejšího stolu seděl osamocený ithorianský velvyslanec a poslouchal malý hudební syntezátor. Vydával přitom atonální zvuky, jak si pobrukoval do rytmu a sem tam uždibl lísteček z čerstvého kapradbvitého zákusku. Pištící Ugnaught s buldočím obličejem hrál s elegantně učesaným Ranatem v elektronické kostky. Droid-číšník poletoval od jednoho stolu k druhému a snažil se všechny obsloužit.

Han se brzy pohroužil do myšlenek a přemítal, kam až dospěl a jak moc se jeho život změnil od dob, kdy pracoval jako pašerák pro Jabbu Hutta a posléze sloužil jako generál Povstalecké aliance.

Pořád ještě dělal v životě věci, které měly smysl, ale už mu to zkrátka nepřipadalo tolik opravdové. S Kypem Durronem strávil několik skvělých okamžiků. Ten mladík mu tolik připomínal sebe sama, a teď odešel, aby se podobně jako Luke stal rytířem Jedi.

„Ten kluk ti bude chybět, co?” ozval se hluboký hlas. Han vzhlédl a spatřil Landa Calrissiana, který nad ním stál s velkým úsměvem na tváři.

„Co tady chceš?” odsekl Han nevrle.

Temný učedník 87

„Chci tě pozvat na skleničku, starý příteli,” řekl Lando. Přistrčil k němu jeden z těch přeslazených ovocných koktejlů doplněný o jasně barevnou tropickou květinu, který Han Landovi objednal tu noc, kdy spolu hráli sabacc.

Han se zaškaredil a vzal si ho. „Vřelé díky.” Usrkl z něj, ošklíbl se, pak polkl doušek. Lando si přitáhl židli.

„Nepozval jsem tě, abys přišed,” řekl Han.

„Tak hele, Hané,” řekl Lando poněkud ostřeji, „když jsi na mně tehda • vhrál Fakona v sabaccu, copak jsem celý ty roky trucoval a nemluvil < tebou?”

Han pokrčil rameny a zvedl hlavu. „To nevím. Většinu toho času jsem :>vl fuč.” Zarazil se a pak rychle dodal: „A když jsme se potom znova potkali, zradil jsi nás Darthu Vaderovi.”

„Hej, to nebyla moje chyba a od tý doby jsem ti to už několikrát vynahradil,” protestoval Lando. „Poslyš, mám pro tebe skvělej návrh. Hned jak budeš moct, mužem oba nasednout do Fakona a vydat se na Kessel podívat se, co z něj zbylo. Možná tam najdem moji starou loď. Jestli jo, t radostí si vezmu zpátky Lady Luck a ty si můžeš nechat Fakona.” Napřáhl k němu širokou ruku. „Platí?”

Han neochotně musel připustit, že to bylo maximum, v co mohl doufat. .Tak jo, kamaráde,” řekl a stiskl Landovu pravici.

„Sólo,” ozval se pronikavý ženský hlas. „Říkali mi, že tě tu najdu.”

„Copak nemůžu mít chvíli klid?” řekl Han a otočil se čelem k elegantní, atraktivní ženě, která stála ve vchodu do salonku. Na ramena jí splývaly vlasy barvy exotického koření. Rysy ve tváři měla ostře řezané: úzká trada a ústa, která vypadala, jako by se celé roky mračila a teprve nedáv-¦o se začínala tvarovat do úsměvu. Od té doby, co Han viděl Maru Jade

posledy, ledové jehlice v jejích očích poněkud roztály.

Lando vstal, majestátně si přehodil plášť za záda a napřáhl ruku. „Pekli vítám! Prosím přisedněte, slečno Jade. Mohu vám něco objednat? Už june se viděli, ale nejsem si jist, jestli si mě pamatujete. Jsem -“

..Sklapněte, Calrissiane. Musím si promluvit se Sólem.”

Na ramenou a rukávech Mariny pilotní vesty byly viditelné tmavé praky, jako kdyby na těch místech byly předtím vojenské insignie. Mara Jade

vsi bývala Císařovou rukou, speciální agentkou samotného Palpatina. o jeho smrti se jí život zhroutil, což dávala za vinu Lukovi, a až donedáv—

proti němu vedla krevní mstu.

Nyní, poté co slavný pašerák Talon Karrde odešel na odpočinek, se

lo, že se Mara postupně stává otevřenější a ochotnější zapojit se i do Hi veřejnějších. Řídila teď už poněkud prořídlou koalici pašeráků, která

88 Kevin J. Anderson

Temný učedník

89

pomáhala v boji proti velkoadmirálu Thrawnovi a dařilo se jí udržovat volné spojenectví, třebaže několik nejhorších delikventů - kupříkladu Mo-ruth Doole na Kesselu - odmítlo mít s Novou republikou nebo pašeráckou aliancí cokoliv společného.

„Co tě přivádí na Coruscant, Maro?” zeptal se Han. Lando se vrátil s dalším ovocným koktejlem pro ni a s novým pro sebe. Mara pohlédla na nápoj, ostentativně ho ignorovala a pokračovala v konverzaci s Hanem.

„Mám pro tebe zprávu. Můžeš ji předat příslušným lidem. Vaše imperi-ální stará známá admirál Daala vyslala pár průzkumníků a pokouší se najímat pašeráky jako zvědy a sabotéry. Pár jich nabídku přijalo, ale nemyslím si, že většina bude Daale věřit po tom, co provedla kesselským ozbrojeným silám. I když Moruth Doole k naší alianci nepatří, pořád je to paše-rák a pašeráci drží pohromadě - zvlášť proti imperiálním.”

„Jasně,” řekl Han, „doneslo se nám, že zaútočila na jednu zásobovací loď mířící na Dantooine a zničila ji.”

Mara se na něj podívala a pohled jí opět ztvrdl. „Copak jste neslyšeli. I co se vaší kolonii na Dantooine stalo? Daala už tam totiž byla.” „Cože?” Han a Lando překvapeně vyhrkli téměř současně. „Malej tým novorepublikovejch inženýrů tam staví komunikační základnu,” řekl Han. „Ale za poslední tejden nebo dva jsme je nekontakto-l váli.”

„No, teď už nemusíte,” řekla Mara. „Dantooine byla srovnána se zemí. Všichni členové kolonie včetně vašich novorepublikových inženýrů jsoul už dva dny po smrti. Daala na ně zaútočila se třemi hvězdnými destrukto-l ry a pak zase někam zmizela na místo, kde se teď schovává.”

„A to jsi přišla až sem, jen abys nám tohle řekla?” Han se snažil vzpamatovat se z šoku.

Mara se pomalu a pořádně napila přesyceného koktejlu, který Landovil zřejmě tolik chutnal. Pokrčila rameny. „Mám s Novou republikou dohoduj a tu dohodu dodržuju.”

Zatímco v Hanovi pomalu vřel vztek a otřes nad tím, co Daala udělalaj Lando změnil téma.

„Takže, kam teď máte namířeno, slečno Jade?” zeptal se. Naklonil -I nad stůl a tvářil se, jako kdyby ji chtěl pohledem svých velkých hnědýck očí roztavit. Han obrátil oči v sloup.

„Kdybyste se rozhodla nějaký čas se tu zdržet, budete tu vřele vítána.* říkal Lando. „Bylo by mi potěšením ukázat vám některé pamětihodnou zdejšího města. Z vrcholů Velkých věží je nádherný výhled.” Mara na n< pohlédla, jako kdyby přemýšlela, jestli by jí to stálo za tu námahu mu I povídat.

„Odlétám ihned,” řekla. „Hodlám strávit nějaký čas ve Skywalkerově výcvikovém středisku. Bylo by pro mě užitečné naučit se, jak mám využít svých jediských schopností, byť jen k vlastní ochraně.”

Han se překvapeně narovnal. „Ty se chceš od Luka učit? Myslel jsem, že ho pořád nenávidíš. Dost často ses ho snažila zabít.”

Mara ho provrtávala pohledem, pak roztála, a dokonce se usmála. „My sme jaksi… urovnali spory mezi námi. Dalo by se říct, že jsme uzavřeli něco jako příměří.” Sklopila pohled na drink, ale nedotkla se ho. „Ales-bň prozatím,” dodala, a úsměv se jí ještě o něco rozšířil. Zvedla se k odhodu. „Díky za váš čas, Sólo.” Landa docela ignorovala a vyšla ven ze sa-Snku.

Lando se za ní díval, jak odchází, a obdivoval hladkou hedvábnou še-

[ látku jejích dlouhých kalhot a přiléhavé pilotní blůzky. „Rozhodně ;rásněla.”

„Jo, slyšel jsem, že se to stává většině zabijáků, když praštěj s řemes—

m,” odvětil Han.

Lando jakoby ho neslyšel. „Jak jsem ji jen moh v Jabbově trůnním sále ^ehlídnout? Ona tam byla, já jsem tam byl, ale vůbec jsem si jí nevšiml.”

.Já tam byl taky,” řekl Han, „a neviděl jsem ji. Jasně, byl jsem v tý do-1 zamraženej do kusu karbonitu.”

„Myslím, že se jí líbím,” pokračoval Lando. „Já se snad dobrovolně při-

ísím k dopravení další dodávky zásob na Yavin 4, jen abych ji mohl

ovu vidět.”

Han zavrtěl hlavou. „Lando, dyť chtěla, aby ses vypařil. Ani tě nevzala

vědomí.”

Lando pokrčil rameny. „Někdy to nějaký čas trvá, než můj šarm zabe-

‘ Vykouzlil jeden ze svých nejlepších svůdcovských úsměvů. „Ale až

ere…”

i bože,” Han obrátil oči v sloup. Dopil svůj drink a nechal tam

nda sedět zasněného i s jeho koktejlem, o který úplně ztratil zájem.

Temný učedník

31

ásledujícího večera Leia právě

usedla k jídelnímu stolu, aby si se svým manželem a dětmi v klidu vychutnala večeři, když přišlo předvolání od Mon Mothmy.

Jako obvykle byla celý den zahlcená vládními jednáními. Po té nehodě na Vortexu neměla ani chvíli oddechu a s tím, jak se Mothma stále víc stahovala do pozadí, omlouvala se z nedůležitých recepcí a setkání a posílala Leiu jako svého zástupce, se tlak na ni zvyšoval.

Leia, která vyrůstala na mírumilovném Alderaanu jako dcera senátora Baila Organy, byla obklopena politikou už odmalička. Byla zvyklá na neutuchající žádosti, komuniké přicházející hodinu co hodinu, nenadálé krizové situace, potajmu vedená vyjednávání, nucené úsměvy. Rozhodla se pokračovat ve šlépějích senátora Organy, třebaže si byla moc dobře vědoma nároků, které na ni budou kladeny.

Ale těch několika málo klidných okamžiků, které mohla strávit s Ha-nem a dvojčaty, si nesmírně cenila. Zdálo se jí, že už uplynuly celé roky. kdy naposledy navštívila malého Anakina, třebaže Han doprovázel za poslední dva měsíce Winter už dvakrát.

Dnes přišla vynervovaná a zničená Leia domů pozdě, ale Han s Jace-nem a Jainou na ni už čekali u večeře, kterou Threepio připravil z potravinového syntetizéru v rámci odzkoušení nového a poněkud pochybného gurmánského programu.

Usedli v jídelně, kterou iluminační pruhy zalévaly světlem hebce růžové a broskvové barvy. Han pustil relaxační hudbu od jejích oblíbených al-deraanských skladatelů a pak se dali do jídla na nádherném imperiálnim porcelánu pocházejícím ze soukromých skladu zesnulého císaře.

Se dvěma dva a půl roku starými dvojčaty bušícími příborem do stolu a neustále se dožadujícími pozornosti se v žádném případě nedalo mluvit

0 večeři při svíčkách, ale Leie to nijak nevadilo. Han se snažil, seč mohl, aby to připomínalo rodinnou večeři.

Když Threepio přinesl jídlo sestávající z velmi lákavě vyhlížející masové rulády ze spásavce, kořeněných bramborových špízů a sladkých mra-morkových lívanečků, Leia se usmála. „Myslím, že budete spokojená, paní Leio,” řekl droid, lehce se uklonil a postavil dva menší talíře před Ja-cena a Jainu.

„Fuj,” komentoval jídlo Jacen.

Jaina hodila očkem po bratříčkovi pro ujištění a pak řekla: „Já nechci.”

Threepio se pobouřeně napřímil. „Děti, vždyť jste se jídla ani nedotkly. Trvám na tom, abyste vaši večeři ochutnaly.”

Leia a Han se na sebe podívali a usmáli se. Jacen a Jaina měli výrazné rysy a zářící oči vykukující zpod hustých tmavě hnědých vlasů - přesně jako jejich rodiče. Dvojčata byla snad až příliš předčasně vyspělá, mluvila

1 krátkých, zato však úplných větách a neustále udivovala své rodiče koncepty, které už dokázala pochopit a sdělovat.

Jacen a Jaina jakoby sdíleli jakýsi druh duševního spojení, mluvili spolu v polovičatých větách nebo nějakým způsobem komunikovali bez mluvení. Něco takového Leiu nepřekvapovalo - jak jí Luke kdysi řekl, Síla provázela celou jejich rodinu.

Han tvrdil, že obě děti měly větší znalosti o využívání Síly, než přiznávaly. Například jednou objevil dveře od sekretáře záhadně odemčené poté, co je předtím pevně uzamkl, a některé blyštivé cetky, obvykle spočívající na vysokých policích, se občas našly na zemi, jako by si s nimi někdo hrál. Syntetizéry potravin, daleko mimo dosah dětí, byly jednou přeprogramovány tak, aby přidávaly do všech jídel dvojitou porci sladidel, a to včetně polévky.

Threepio, zmatený těmito záhadami, prostudoval několik rozmanitých a obskurních databází a trval na tom, že nejpravděpodobnější vysvětlení těchto jevů spočívá v prastaré pověře jménem poltergeist - ale Leia měla podezření, že za tím spíš stojí oba malí Jedi.

Vložila do úst kousek na tenko nakrájeného spásavce bohatě okořeně-

32 Kevin J. Anderson

Temný učedník

93

ného bylinkami. K nosu jí stoupala nádherná ořechová vůně. Maso bylo měkké a dokonale uleželé, postrádající nepříjemnou štiplavou pachuť, kterou obvykle měly dovážené filety ze spásavce. Chtěla Threepio poděko-I vat, ale pak si to rozmyslela. Protokolárnímu droidovi by to mohlo příli> stoupnout do hlavy.

„Hele, co dělá Jaina!” vyhrkl Jacen.

Leia ohromeně zírala, jak děvčátko naprosto neuvěřitelně postavilo kořeněný bramborový špíz na špičku a s pomocí Síly ho roztočilo jako káču.

„Slečno Jaino, přestaňte si prosím hrát s jídlem,” napomenul ji Threepio.

Leia si s Hanem vyměnila užaslé pohledy. Byla vděčná za to, že Luke založil akademii Jedi, kde se obě děti budou moci učit chápat mocny a nádherný dar, kterého se jim dostalo.

Bytem se náhle rozezněl zvuk, jako když někdo udeří na velký zvon. Jaina se polekala a její jemně vybalancovaný špíz se svalil, a ona začala natahovat moldánky.

Han si povzdechl a Leia se podmračeně zvedla od stolu. „Ani jsem nečekala, že bychom se mohli najíst bez toho, aby nás někdo otravoval.”

Otevřela ornamentální plastocelové dveře. Za nimi v chodbě levitoval kurýrní droid, který se mírně pohupoval nahoru a dolů a jeho světla blikala všemi barvami.

„Ministryně Leio Organo Sólo, prezidentka Mon Mothma vás prosí, abyste se ihned dostavila do jejího apartmá k důležitému pohovoru. Prosím, následujte mne.”

Han za stolem obrátil oči v sloup a zlostně se mračil, když mu takto Le-iu opět odváděli. Jaina stále plakala a Jacen se k ní přidal. Threepio se zcela bez úspěchu snažil děti utišit.

Leia se prosebně zadívala na Hana, ale ten jen mávl rukou. „Jen běž. Mon Mothma tě potřebuje.”

Z jeho hlasu vycítila, že se snaží zakrýt hořkost, a kousla se do rtu. „Pokusím se to zkrátit,” slíbila. „Budu se snažit být zpátky co nejdřív.”

Han přikývl a vrátil se ke své večeři, ale vypadalo to, že jí příliš nevěří. Leia cítila, jak se jí sevřely útroby a klenutými osvětlenými chodbami se vydala za droidem. Kráčela rozhodným krokem a vzmáhal se v ní s námahou potlačovaný vztek a zarputilý vzdor.

Přistupovala na příliš mnoho věcí. Pokaždé sklonila hlavu a klusala všude, kam ji Mon Mothma poslala. Inu, Leia měla taky svůj život a potřebovala trávit více času s vlastní rodinou. Kariéra byla pro ni také důležitá - vlastně klíčová - a ona se zapřísáhla, že bude zvládat obojí. Ale bylo nezbytné vyjasnit si některá zásadní pravidla a priority.

Když následovala kurýrního droida do turbovýtahu, kter. . ItU do izolované části starého Císařského paláce, byla Leia ve skuť I lada, že ji Mon Mothma předvolala. Bylo nezbytné, aby si s prezid pár věcí vyříkala, a pak budou obě muset dát dohromady nějaký kom|

iis.

Ale když droid vyslal speciální odemykací kód, který otevřel vchod dc apartmá Mon Mothmy, jakoby Leie náhle srdce sevřela ledová ruka. M nost byla příliš temná, osvětlená jen lampami vydávajícími měkké zelenavé světlo nastavené tak, aby bylo uklidňující, relaxační… léčebné. Zachytila nasládlý pach neznámých léků a v krku jí uvízla ulpívající pachuť nemoci.

Leia vkročila dovnitř a zjistila, že byt je plný svěžích lilií nova a mlhovinných orchidejí, jejichž omamná vůně zakrývala nepříjemný pach medikamentů.

„Mon Mothmo?” řekla. Její hlas ve stísněných prostorách zcela zanikl.

Napravo od ní se cosi pohnulo. Otočila tím směrem hlavu a spatřila lékařského droida typu Too-Onebee se zaoblenou hlavou. Mon Mothma ležela na široké posteli obklopená diagnostickými přístroji a vypadala přepadlá a na kost vyhublá. Další, menší droid monitoroval údaje. Až na slabé hučení přístrojů bylo všude kolem úplné ticho.

Leia také uviděla - a cítila se trochu hloupě, že si takové drobnosti nevšimla už dřív - že Mon Mothma má na stolku rozloženou celou řadu líčidel a syntetických přípravků pro zabarvení kůže, se kterými se zoufale -nažila vypadat na veřejnosti přijatelně.

„Ach, Leio,” řekla Mon Mothma. Hlas měla žalostně slabý jako šelest suchých lístků. „Děkuji ti, žes přišla. Už to nemůžu dál držet v tajnosti. Musím ti všechno říct.”

Leia polkla. Veškeré její rozhořčené argumenty se náhle vypařily jako mlha na slunci. Posadila se vedle Mon Mothmy na malou vypolstrovanou

židli a poslouchala.

*

Han ani nestačil uložit dvojčata do postele, když se Leia vrátila. Po zbytek večeře byl apatický a roztržitý, měl zlost, že už je zase pryč. Chvíli si hrál s dvojčaty a hledal v jejich společnosti útěchu.

Threepio právě dokončoval večerní koupel dětí, když Leia potichu vstoupila do dveří. Han seděl v obývacím pokoji, kde si prohlížel sentimentální orámované obrazy „Vzpomínky na Alderaan”, které jí daroval. Na malém podstavci byl ostentativně vystaven legrační maskot corellianského řetězce rychlých občerstvení, který mu Leia koupila, pokládajíc to za kýčovité, ale významné sochařské dílo z Hanova domovského světa.

94 Kevin J. Anderson

Když Leia vstoupila, rychle se zvedl a prsty si prohrábl vlasy. Ale ona se k němu otočila zády a bez jediného slova začala cvakat do tlačítek na dveřním panelu. Vypadala nějak menší a pohroužená do sebe. Pohybovala se velice pomalu a opatrně, jako kdyby se při jakémkoliv prudším pohybu mělo všechno kolem rozbít.

„Nečekal bych, že se vrátíš tak brzo,” řekl Han. „Mon Mothma tě nechala vyklouznout?”

Když se otočila čelem k němu, spatřil, že se jí v očích lesknou zadržované slzy. Pleť kolem očí měla opuchlou a ústa stažená.

„Co se stalo?” ptal se Han. „Co po tobě Mon Mothma chce tentokrát? Jestli je to na tebe moc, půjdu a řeknu jí to sám. Měla bys -“

„Ona umírá” řekla Leia.

Han se zarazil; veškeré jeho argumenty splaskly jako mýdlová bublina. Zatočila se mu hlava. Než se mohl začít vyptávat, Leia mu všechno pověděla.

„Má nějakou záhadnou zhoubnou nemoc. Lékařští droidi ji nedokážou určit, nikdy nic podobného neviděli. A rychle ji to oslabuje. Skoro jako kdyby ji něco geneticky rozežíralo zevnitř.

Pamatuješ na ty čtyři dny, kdy údajně byla na tajném zasedání v Oblačném Městě? Žádné zasedání nebylo. Celou tu dobu strávila v bactové nádrži v posledním zoufalém pokusu vyléčit se - ale i když jí bacta kompletně pročistila celé tělo, vůbec jí to nepomohlo. Tělo se jí rozkládá. Při takovém tempu, kterým ta nemoc postupuje, mohla by… mohla by do měsíce umřít.”

Han polkl, když pomyslel na tu silnou ženu, která kdysi vedla politické křídlo Povstalecké aliance a spoluzakládala Novou republiku. „Tak proto na tebe převedla většinu pravomocí,” řekl Han. „Proto jsi toho musela přebírat čím dál víc.”

„Ano, snaží se občas objevit na veřejnosti - ale měl bys ji vidět, Hané! Vypadá, že sotva může stát na nohou. Tuhle šarádu už nemůže udržovat dlouho.”

„Takže…” začal Han, nejistý, co říct nebo navrhnout. „Co to znamená? Co hodláš udělat?”

Leia se kousla do rtu a vypadalo to, že se snaží vydolovat v sobě poslední zbytky sil. Přistoupila k němu a objala ho. Přitiskl ji k sobě.

„Když Mon Mothma slábne,” řekla, „a admirál Ackbar je ve vyhnanství, umírněné křídlo v radě přestane existovat. Nedopustím, aby se z Nové republiky stala vláda agresorů. Už jsme toho vytrpěli až moc. Teď přišel čas, abychom posílili vzájemné vztahy a upevnili Novou republiku skrze politické aliance, aby se k nám planetární soustavy přidávaly - a ne abychom bezhlavě likvidovali zbylé imperiální pevnosti po celé galaxii.”

Temný učedník

95

„Nech mě hádat, kdo má takovýhle plány,” řekl Han temně a pomvslri na řadu starých generálů, kteří se oddávali vzpomínkám na slavné dn> velkých povstaleckých bitev.

„Musím přivést Ackbara zpátky,” řekla a pohlédla Hanovi do očí. Tvář měla bledou a krásnější než kdy předtím. Vzpomněl si, že přesně takhle -e na něj dívala v Oblačném Městě těsně před tím, než ho Darth Vader nechal ponořit do karbonitové mrazící komory. Celé měsíce pak strávil uvězněný ve zmrzlé neexistenci a v hlavě mu zněla jen její slova: „Miluju tě.” Snažil se nedat najevo rozčarování. „Takže vyrážíš na Calamari?” S hlavou stále opřenou o jeho hruď přikývla. „Musím, Hané. V takových časech nemůžeme Ackbara nechat, aby se takhle schovával. Nemůže si pořád dávat tu nehodu za vinu. Potřebujeme ho tady.”

Threepio vešel do obývacího pokoje a vyrušil je. „Ach,” řekl překvapeně. „Zdravím vás, paní Leio! Vítejte doma.” Z lesknoucího se trupu na měkkou podlahu stékala ve stružkách voda od koupele. Přes paži měl přehozené dva froté ručníky. Za ním proběhly chodbou dvě nahé chichotající se děti rovnou do ložnice.

„Dvojčata jsou přichystána na večerní pohádku,” řekl Threepio. „Přejete si, abych nějakou vybral, pane?”

Han zavrtěl hlavou. „Ne, vždycky pak brečí, když vybíráš ty.” Pohlédl na Leiu. „Pojď, můžeš poslouchat taky. Přečtu jim pohádku na dobrou noc.”

*

Han si sedl mezi dvě postýlky, kde pod přikrývkami ležela dvojčata navlečená do pyžam. Leia se posadila na vedlejší židli a toužebně se na děti

zadívala.

„Tak jaká pohádka to bude dneska, děcka?” zeptal se Han. Před sebou měl čtečku s příběhy, která zobrazovala text a animace.

„Já vybírám,” řekla Jaina.

„Já chci vybrat,” ozval se Jacen.

„Ty jsi vybírala posledně, Jaino. Teď je na řadě tvůj bráška.”

„Já chci Malou ztracenou banthu,” řekla Jaina.

„Já vybírám!” nedal se odbýt Jacen. „Moíou ztracenou banthu.”

Han se usmál. „To je tedy překvápko,” zamumlal. Leia viděla, že měl příběh na čtečce otevřený dřív, než se dvojčata rozhodla.

Začal číst. „Po písečné bouři, která ji vyhnala z domova, se malá ztracená bantha toulala sama a sama.

A tak šla a šla pouští, až nastalo poledne a ona potkala písečný pásák Jawu, který stál na hřebenu duny.

,Ztratila jsem se,’ řekla malá bantha. ,Prosím, pomozte mi najít moje stádo.’ Ale malincí Jawové jen zavrtěli hlavami a rozloučili se.”

9B Kevin J. Anderson

Dvojčata se naklonila ke čtečce a sledovala obrázky rozpohybované Hanovým hlasem a posunující se text. Třebaže už ten příběh slyšela nejméně tucetkrát, pořád se tvářila zklamaně, když Jawové odepřeli pomoc.

„A tak šla a šla, až potkala lesklého droida. Poté, co putovala takovou dobu sama, měla velikou radost.

,Ztratila jsem se,’ řekla bantha. ,Prosím, pomoz mi najít moje stádo.’ ,Nejsem naprogramován, abych ti pomáhal,’ řekl droid. ,Nebuď absurdní.’

Droid pokračoval stále vpřed, neohlížeje se napravo ani nalevo. Bantha se za ním dívala, dokud jí nezmizel z dohledu.”

Leia naslouchala dalším dobrodružstvím malé banthy, jejímu setkání s vlhkostním farmářem a nakonec s obrovským kraytem. Dvojčata seděla bez hnutí s očima dokořán.

,Sežeru tě,’ zavrčel krayt, zacvakal čelistmi a vrhl se vpřed! A malá bantha utíkala, co jí nohy stačily, a nezastavila se, dokud nebyla v bezpečí.”

Jacen a Jaina měli velkou radost, když malá bantha konečně narazila na kmen písečných lidí, kteří jí pomohli najít její rodiče a stádo. Leia jen zavrtěla hlavou v úžasu nad okouzlením, které děti prožívaly.

Když Han odvyprávěl celý příběh a vypnul čtečku, dali s Leiou dětem pusu na dobrou noc, zastrčili je pod deku a potichu vyšli z pokoje.

„Přál bych si, abyste mi dovolil zpestřit příběh zvukovými efekty,” ozval se vedle nich Threepio. „Bylo by to mnohem realističtější a pro děti zábavnější.”

„Kdepak,” řekl Han, „ještě by z toho měly noční můry.”

„No tohle!” řekl Threepio uraženě a odebral se do kuchyně.

Leia se usmála a vřele Hana objala. Políbila ho na tvář. „Jsi skvělý táta, Hané.”

Začervenal se, ale neprotestoval.

^m

alý, ale neuvěřitelně smrtící

Drtič sluncí vstoupil po boku obrněného novorepublikového transportéru na oběžnou dráhu kolem plynného obra Yavinu.

Mladý Kyp Durron seděl v zaobleném sedadle pilota a v prstech cítil odezvu jemného ovládání Drtiče sluncí. Z rozděleného průzoru se díval ven na oranžovou planetu pod sebou. Byla pokryta vířícími spirálami mračen, která představovala bezednou jámu, kde měl Drtič sluncí zůstat navždy pohřben.

„Mužem ji tam poslat, Kype?” ozval se z komunikátoru Wedge Antilles.

„Rovnou dolů.”

Kyp s mrazivým pocitem neochoty přejel rukama po ovládání. Drtič sluncí byl dokonalou zbraní, s perfektním designem, schopná odolat všem útokům. Kyp choval k plavidlu ve tvaru střepiny, které dostalo jeho a Hana Sóla na svobodu, zvláštní náklonnost. Ale zároveň si uvědomoval, že Qwi Xux měla pravdu, když říkala, že pokušení použít tak mocnou zbraň by nakonec zkorumpovalo každého. Qwi měla veškeré znalosti o ní uložené v hlavě a přísahala, že je nikomu neprozradí. Ale funkční zbraň samotná musela být všem odstraněna z dosahu.

Upravil podsvětelný kurz. „Nastavuju navigační systémy,” řekl. „Připravte se ke spojení.”

m

38 Kevin J. Anderson

Kyp zadal sadu souřadnic, které měly zažehnout manévrovací trysky Drtiče sluncí a poslat malé plavidlo ve strmé elipse do turbulentní atmosféry ke stlačenému jádru planety.

„Jsme připraveni k transferu,” řekl Wedge.

„Ještě okamžik,” ozval se Kyp. Zablokoval ovládání a naposledy pohladil ošidně jednoduchý panel. Ani novorepublikoví vědci a inženýři nedokázali porozumět zařízení zevnitř. Nevěděli, jak deaktivovat rezonanční torpéda schopná vyvolat výbuch supernovy. Qwi Xux jim odmítla pomoci… a teď Drtič sluncí zmizí navždy.

Tok myšlenek přerušil Qwiin melodický hlas, který se ozval z komunikátoru. „Ujisti se, že veškeré energetické systémy jsou odpojeny a zapni silové pole.”

Kyp přecvakl sérii přepínačů. „Hotovo.” Zaslechl tlumené zadunění kovu o kov, když Wedge připojil obrněný transportér k Drtiči sluncí.

„Magnetická pole jsou na místě, Kype,” řekl Wedge. „Otevři poklop a přejdi k nám.”

„Nastavuju časovač,” oznámil Kyp. Zapojil autopilota, vypnul světla v kokpitu a vyšplhal k malému poklopu. Otevřel ho a vyrazil k Wedgovi, který už na něj čekal s otevřenou náručí. Usmívající se tmavovlasý muž pomohl Kypovi do transportu.

Drtič sluncí za sebou pevně uzavřeli a pak odpojili dokové svorky. Wedge se vrátil k pilotnímu sedadlu obrněného transportéru a svalil se do něj vedle křehounké Qwi Xux.

Qwi seděla připoutána bezpečnostními pásy. Očividně byla plná obav a její světle modrá pleť vypadala jako umazaná. Wedge hmátl po ovladačích od polohových trysek a otočil transportér tak, aby mohli všechno sledovat. Protáhlý tvar Drtiče sluncí se od nich stále vzdaloval a pomalu se blížil vstříc gravitačnímu sevření Yavinu.

Kyp si dřepl mezi Wedge a Qwi a skrze průzor pozoroval, jak Drtič sluncí pokračuje po naprogramované dráze. Na spodní části dlouhého hrotu lodi dokázal rozeznat toroidální tvar generátoru rezonančních torpéd.

Drtič sluncí se scvrkl na pouhou tečku, která se blížila k chaotickým yavinským bouřím. S vědomím, že tato zbraň už nikdy nebude použita ke zničení žádné hvězdné soustavy, si ulehčené oddechl.

Qwi seděla mlčky se rty sevřenými, napjatá jako struna. Když k ní Wedge vztáhl ruku, aby ji poplácal po rameni, nadskočila.

Kyp dál upřeně zíral na tečku představující Drtič sluncí. Bál se odvrátit pohled, aby se mu loď neztratila v obrovském poli oranžových mračen.

Spatřil, jak její obrys proletěl horní vrstvou atmosféry a nezadržitelně se řítil na neměnném kurzu vstříc planetárnímu jádru. Představoval si, jak

Temný učedník 99

se Drtič sluncí noří do husté atmosféry hlouběji a hlouběji. Spalující Ur

vyvolaný třením atmosféry bude vyvrhovat tlakové vlny a zvukové rázv. jak

bude Drtič sluncí sestupovat stále níž a níž k jádru plynného obra hatfé

jako diamant.

„Tak,” řekl Wedge vesele, „teď už se té věci nemusíme bát.”

Elfí obličej Qwi vypadal jako album protichůdných výrazů. Zatřepetala

rasami indigových očí.

I „Je to tak lepší,” zamumlal Kyp.

Wedge zažehl pomocné trysky a navedl transportér od těsné orbity ¦ okraji soustavy měsíců. „Tak, já a Qwi máme za úkol dohlídnout na

opravy na Vortexu. Pořád ještě chceš do té džungle, Kype?” ptal se Wed.-

íe.

xxxKyp přikývl. Cítil se poněkud neklidně, ale přesto se těšil, až začne novou fázi svého života. „Ano,” odpověděl tiše. Zhluboka se nadechl. „Ano!” zopakoval hlasitěji, aby dal najevo své nadšení. „Mistr Skywalker na mě čeká.”

Wedge se otočil zpět k ovládacímu panelu plavidla a zamířil ke čtvrtému měsíci Yavinu, který z té dálky vypadal jako malý smaragdový kruh.

Zazubil se. „Tak jo, Kype. Ať je s tebou Síla.”

*

Luke Skywalker vyšel následován skupinou studentů z velkého massassiského chrámu, aby mohl sledovat přílet transportéru a nového jediského -tudenta.

Luke řekl všem o Kypově příletu. Odezvou mu bylo uměřené nadšení a radost, že budou mít mezi sebou dalšího studenta. Přesto se ale nad nimi stále vznášela neblahá vzpomínka na Gantorisovu nevyjasněnou a ohnivou

smrt.

Pravoúhlá loď ozdobená modrým znakem Nové republiky se mlžnou oblohou postupně přibližovala. Rozsvítila naváděcí světla a vysunula široké přistávací vzpěry.

Artoo se přivalil před Velký chrám k přistávací ploše. Luke přešel k místu, kde měla loď dosednout. Zášlehy z repulzorových trysek mu třepetaly kápí a rozcuchaly vlasy. Luke se pomrkáváním snažil z očí vyplavit navátý písek a hleděl na loď, dokud nedokončila přistání.

Vysunula se výstupní rampa, z plavidla vystoupil Wedge Antilles a pomáhal modré vědkyni dolů.

Luke pozdvihl levou ruku k pozdravu a přesunul pozornost k mladému muži, který se vynořil z plavidla. Kyp Durron byl hubený osmnáctiletý mladík plný energie a horlivosti, utužený léty tvrdé práce v kesselských dolech na koření.

lOO Kevin J. Anderson

Kypoví se v dolech dostalo krátkého uvedení do Síly prostřednictvím spoluvězeňkyně, padlé Jedi Vimy-Da-Body. Kyp instinktivně svých schopností využil, aby pomohl Hanovi a Chewbaccovi uniknout z Kesselu a ze stanice Chřtán. Když Luke mladíka testoval na potenciál v Síle, prudkost Kypový zpětné vazby ho odhodila napříí místností.

Luke ěekal, až nějaký takový student zavítá na jeho akademii.

Kyp sestoupil po výstupní rampě. Nejprve odvrátil pohled, ale pak se zastavil a pohlédl Lukovi z oíí do oři. Luke v nich spatřil inteligenci, bystrost a náladovost, instinkty přežití vyvinuté během let zápasu o život -ale spatřil také neotřesitelné odhodlání. A to byl u studenta Jedi ten nejdůležitější faktor.

„Vítej, Kype Durrone,” řekl Luke.

„Jsem připraven, mistře Skywalkere,” odvětil Kyp. „Zasvěťte mě do učení Jedi.”

eia vyhlížela ven z průzoru orbitální stanice na calamarské loděnice, které vypadaly ještě působivěji, než očekávala podle reputace, která je provázela.

Zařízení pro konstrukce lodí visely vysoko nad skvrnitou modrou planetou. Zásobovací plošiny, poseté blikajícími červenými, žlutými a zelenými světly označujícími přistávací plochy a doky, se roztahovaly do všech směrů. Malé rotory posouvaly obrovské nosníky vytvarované z kup plastoceli dopravených transorbitálními přepravníky z jediné oběžnice planety. Z nosníků se později stane žebroví slavných moncalamarských hvězdných křižníků. Konstrukční roboty připomínající kraby kmitaly sem a tam kolem obrovitého kosmického hangáru jako miniaturní hmyz na mamutím těle zpola dokončeného křižníků.

„Promiňte, ministryně Organo Sólo?”

Leia se otočila a spatřila Calamarianku drobného vzrůstu oděnou v bledě modrém velvyslaneckém rouchu. Zatímco calamarianští muži měli baňaté a hrbolaté hlavy, ženy byly více zaoblené a lososovou pleť měly posetou skvrnami olivově zelené barvy.

„Jsem Cilghal.” Calamarianka pozdvihla obě ruce na pozdrav a Leia si všimla, že blány mezi jejími lopatkovitými prsty jsou poněkud průhledněj-¦ než u Ackbara.

102 Kevin J. Anderson

Temný učedník

103

Leia pozvedla vlastní ruce v odpověď. „Děkuji vám, že jste se se mnou sešla, paní velvyslankyně. Vážím si vaší pomoci.”

Cilghaliny skvrny ztmavly v reakci, kterou Leia rozeznala jako humor nebo pobavení. „Vy lidé nazýváte Mon Calamari ,duší povstání’. Jak bychom vám jen mohli po takové poctě odmítnout jakoukoliv žádost o pomoc?”

Velvyslankyně přistoupila blíž a ukázala na hemžící se loděnice. „Vidím, že jste pozorovala pokračující práce na Startide. Bude to náš první příspěvek flotile Nové republiky za posledních několik měsíců. Většinu zdrojů jsme zatím vynakládali na obnovu a odstranění škod způsobených loňským útokem císařových plenitelů světů.”

Leia přikývla a znovu pohlédla na neforemný organický tvar moncalamarského křižníku, který byl novorepublikovým protějškem imperiálního hvězdného destruktoru. Oválná bitevní loď byla posetá hrbolatými výčnělky přichystanými pro palebná stanoviště, generátory štítů, průzory a kajuty, na první pohled umístěnými v náhodných intervalech. Každý křižník byl jedinečný, vytvořený podle stejného základního designu, ale modifikovaný tak, aby vyhovoval individuálním kritériím, která Leia zcela nechápala.

„Všechny pohonné jednotky už byly nainstalovány,” pokračovala Cilghal, „a trup je takřka hotový. Právě včera jsme odzkoušeli podsvětelné motory, vlekli jsme celý komplex jednou dokola kolem planety. Další dva měsíce zabere dokončení vnitřních přepážek, reprezentačních kajut a ubikací pro posádku.”

Leia odtrhla pohled od činnosti a přikývla. „Jako vždy žasnu nad vynalézavostí a odhodláním Calamarianů. Tolik jste toho obětovali, když vás Impérium zotročilo a když jste museli čelit všem těm útokům. Zdráhám se znovu vás žádat o pomoc - ale zoufale si potřebuji promluvit s admirálem Ackbarem.”

Cilghal si urovnala roucho barvy nebeské modři. „Vyhověli jsme Ackbarově prosbě o soukromí a jeho potřebě rozjímání po té tragédii na Vortexu, ale náš lid je na něj stále hrdý a bezvýhradně ho podporuje. Jestli proti němu chcete vznést další obvinění -“

„Ale kdepak!” řekla rychle Leia. „Já patřím k jeho největším zastáncům. Ale od té doby, co sem odešel do vyhnanství, se situace změnila.” Leia polkla a usoudila, že se dostane dál, když bude Cilghal důvěřovat. „Přišla jsem ho poprosit, aby se vrátil.”

Kůže Cilghal ztmavla olivově zeleným odstínem. Otočila se a rychlým, klouzavým pohybem se vydala napříč palubou orbitální stanice. „V tom případě je pro vás připraven raketoplán, který vás dopraví dolů.”

* # *

Leia se křečovitě držela širokých opěrek pasažérského sedadla, zatímco

Cilghal navigovala vejěitý raketoplán zmrzlým deštěm a shluky šedých bouřkových mračen.

Jednotvárný povrch hlubokých calamarských oceánů byl posetý bílými zpěněnými tečkami. Cilghal prudce stočila raketoplán níž, jako kdyby jí bouřlivý vítr nedělal žádné starosti. Širokýma rukama pevně svírala ovládání a nakláněla se nad displeje. Zobrazovací přístroje s vysokým rozlišením byly sestrojené tak, aby vyhovovaly široko posazeným očím Calamarianů, a zaoblené ovladače byly přizpůsobené jejich prstům.

Cilghal řídila loď jako aerodynamickou rybu plující vodami. Plavidlo opsalo oblouk kolem malých bažinatých ostrůvků představujících rozptýlené body obyvatelné půdy, kde kdysi vznikly první civilizace obojživel-ných Calamarianů. Když Cilghal stočila loď bokem k větru, po okně začaly stékat úzké stružky dešťové vody.

Calamarianská velvyslankyně jemně pootočila jedním z cibulovitých ovládacích knoflíků a promluvila do neviditelného mikrofonu. „Foamwander City, tady raketoplán SQ/l. Prosím o zaslání aktuálních údajů o počasí i přístupového vektoru.” Cilghal měla hladký a měkký hlas, jako kdyby za elý svůj život nikdy nekřičela.

Z reproduktoru se ozval hrdelní mužský hlas. „Velvyslankyně Cilghal, posíláme vám přístupový vektor. V současné době zaznamenáváme zvedající se vítr, který je pro toto roční období v normě. Neočekáváme žádné komplikace, ale přesto bychom vám radili vyhnout se po celé odpoledne estování na povrchu.”

„Rozumím,” řekla Cilghal. „Máme v plánu urazit zbytek cesty pod vodou. Děkuji.” Ukončila spojení. „Nemějte strach, paní ministryně. Cítím, e jste znepokojená, ale ubezpečuji vás, že není čeho se obávat.”

Leia poposedla a snažila se potlačit neklid, než se jí podařilo odhalit jeho příčinu. „0 tom nepochybuji, paní velvyslankyně, jde jen o to, že… naposledy jsem v bouři letěla na Vortexu.”

Cilghal zasmušile přikývla. „Chápu.” Leia vycítila, že to Cilghal myslí upřímně; výraz na jejím rybím obličeji byl každopádně uklidňující. „Za několik minut bezpečně přistaneme.”

Skrz mlžný opar a šlehající vodní tříšť Leia sledovala, jak se blíží k ostrovu z kovu. Foamwander City se jako hrudkovitý, leč ohlazený korálový útes ve tvaru polokoule zvedalo ze zpěněných vod. Z vrcholu města se tyčil les vyztužených pozorovacích věží a komunikačních antén, ale zbytek plovoucí metropole měl stejně ohlazené rohy a výčnělky jako moncalamarský hvězdný křižník.

Světla tisíců oken nad hladinou zářila v bičujícím dešti jako drahokamy. Leia věděla, že pod polokulovou klenbou plovoucích měst byly pod—

104 Kevin J. Anderson

Temný učedník

105

vodní věže a komplexy, které vypadaly jako zrcadlový obraz coruscantské krajiny. Město s obrácenými mrakodrapy plnými obydlí a stanic na zpracování vody připomínalo obří mechanickou medúzu.

Mon Calamariané, kterým zdejší bažinaté ostrovy neposkytovaly dostatečné množství potřebných surovin, dlouho nebyli schopní vybudovat svébytnou civilizaci, dokud nespojili síly s dalším inteligentním druhem obývajícím hlubiny oceánu. Quarreni, humanoidní bytosti s hlavami ve tvaru helmice a obličeji jako trs chapadel vyrůstající zpod blízko sebe posazených očí, dolovali z oceánské kůry kovové rudy. Ve spolupráci s Calamariany vystavěli desítky plovoucích měst. Třebaže Quarreni byli rovněž schopni dýchat vzduch, dali přednost tomu zůstat pod mořem, zatímco Calamariané se pustili do stavby hvězdných lodí, aby mohli podnikat výzkumné výpravy k zářícím „ostrovům ve vesmíru”.

Cilghal se přiblížila k hrudkovité kupoli Foamwander City a otočila plavidlo na závětrnou stranu, kde je masivní trup metropole chránil před dujícím větrem. 0 matně šedý vnější krunýř se tříštily vlny a kapky vody vystřikovaly do výše, jako když někdo hodí do vzduchu hrst briliantů.

„Otevřete mořská vrata,” řekla Cilghal do mikrofonu. Nasměrovala raketoplán k linii světel, která naváděla plavidlo dovnitř. Než si Leia mohla všimnout nějakého sváru, masivní vrata se jako nějaká křivá ústa úhlo-příčně rozevřela.

Aniž zpomalila, vletěla Cilghal s plavidlem do hladkého tunelu osvětleného zelenými iluminačními pruhy. Mořská vrata se za nimi opět zabouchla a uzavřela metropoli před náporem bouře.

*

Velvyslankyně s plavným půvabem, klidně, ale přesto vytrvale, směřovala do podmořské sekce plovoucího města a doslova táhla Leiu za sebou. Cilghal nasadila stálé a rychlé tempo, které pohánělo Leiu vpřed, ale nepůsobilo nijak znepokojivě. Tohle nebyla žádná jednoduchá diplomatická

Když Leia kráčela zakřivenými barevnými chodbami v horních podlažích, připadala si jako uvnitř šroubovitě stočených komor nějaké gigantické ulity. Nikde nespatřila žádné ostré rohy, jen zakulacené kraje a hladké naleštěné dekorace z korálu a perleti. Dokonce i uvnitř uzavřeného města měl vzduch příchuť soli, ale nebylo to nijak nepříjemné.

„Vy víte, kde je Ackbar?” zeptala se konečně Leia.

„Přesně ne,” odpověděla velvyslankyně. „Umožnili jsme mu, aby měl soukromí, a nesledovali jsme ho.” Cilghal položila širokou ploutvovitou ruku Leie na rameno. „Ale nedělejte si starosti. Calamariané mají takové zdroje informací, o kterých Impérium nemělo ani potuchy. Dokonce i bě-

hem okupace se nám podařilo uchovat naše kolektivní znalosti nedotčené. Ackbara najdeme.”

Leia následovala Cilghal do turbovýtahu, který následně vyrazil dolů do podvodních pater v hloubi plovoucího města. Vystoupily do koridorů, které na první pohled měly odlišné vzezření. Osvětlení bylo tlumenější a mihotalo se ve skvostně modrých odstínech lomených fasetovanými lampami a silnými transpariocelovými okny, která shlížela do hlubin oceánu.

Leia dokázala rozeznat potápěče plavající mezi spletí sítí a kotevních lan, satelitní klece a malá ponorná plavidla pohybující se mezi převrácenými mrakodrapy. Vzduch byl hustší a vlhčí. Obyvateli těchto podlaží byli převážně Quarreni, kteří kolem nich procházeli za svými záležitostmi a nevěnovali příchozím žádnou pozornost.

Třebaže Quarreni a Calamariané spolu uzavřeli spojenectví, aby vybudovali tuto civilizaci, Leia věděla, že obě komunity spolu nežily bez třenic. Calamariané se snažili naplnit svůj sen vydat se ke hvězdám, zatímco Quarreni si přáli vrátit se do moří. Dokonce kolovaly zvěsti, že Quarreni zradili vlastní svět Impériu, ale při okupaci s nimi bylo zacházeno stejně ípatně jako s Calamariany.

Cilghal se zastavila a oslovila Quarrena, který stál u ovládacího pultu od stavidel. Vyrušený Quarren zvedl hlavu, tmavýma očima krátce pohlédl na Leiu, pak na Cilghal. Calamarianská velvyslankyně s ním hovořila ve vysokém bublavém jazyce a Quarren jí vzápětí stejnou řečí odsekl. Ukázal vlevo na strmou rampu, která se spirálovitě stáčela do spodního patra.

Cilghal, očividně nijak nevyvedena z míry Quarrenovým chováním, mu kývnutím poděkovala a vedla Leiu po rampě dolů. Dorazily do otevřeného údržbářského doku, kde byl udržován normální atmosférický tlak umožňující snadný přístup do vody.

Pět Calamarianů pracovalo na malé ponorce zavěšené pomocí tažného paprsku. Společně vykládali z nákladového prostoru bedny, ze kterých odkapávala voda. Přístupovými poli se do hlubiny potápěli Quarreni odění do hladkých, matně černých potápěčských obleků, které jako by byly pokryty drobounkými šupinami. Po stěnách údržbářského doku se mihotaly odrazy tlumeného světla, které se zrcadlilo na vyleštěném povrchu a vytvářelo hypnotizující záplavu tmavé zeleně a hluboké modři.

Cilghal přešla k řadě malých porcelánových kabin a jednu otevřela. Než ale mohla vejít dovnitř, dva quarrenští dělníci k ní přiběhli a cosi rychle říkali ve svém bublavém jazyce. Leia cítila neznámý nakyslý pach, který vydávali.

Cilghal se omluvně uklonila, zamířila k jiné řadě kabin a poněkud opatrněji je otevřela. Leia ji následovala a snažila se být co nejméně nápadná.

10G Kevin J. Anderson

Temný učedník

107

Uvědomila si, že je jediná cizinka v celé místnosti. Quarrenové ji bedlivě sledovali, zatímco Calamariané jí nevěnovali pozornost.

Cilghal vyndala dvojici klouzavých obleků, které na sobě měli Quarreni, a jeden podala Leie. Leia přejela prsty po materiálu. Byl jako živý, přiléhavý a kluzký zároveň. Síťovina se stahovala a roztahovala, jako kdyby se snažila zaujmout takový tvar, který by nositeli nejlépe vyhovoval.

Cilghal ukázala k úzkým dvířkům. „Obávám se, že naše převlékárny jsou poněkud méně prostorné.”

Leia vkročila dovnitř a zavřela za sebou dveře. Jakmile se ocitla v malé komoře, modrozelené osvětlení zesílilo. Stáhla ze sebe šaty a vklouzla do černého obleku. Cítila přitom po celém těle mravenčení, jak se tkanina měnila a přizpůsobovala, aby byla co nejpohodlnější. Když pocit mravenčení ustal, byl z toho ten nejpohodlnější oděv, jaký kdy měla na sobě -hřejivý, a přesto chladivý, lehký, a přesto izolující, chmýřovitý, a přesto hladký.

Když Leia vyšla ven, Cilghal už na ni čekala oblečená ve vlastním potápěčském obleku. Beze slov připevnila Leie kolem ramen vodní trysky, pak jí nasoukala dlouhé vlasy pod hrubou síťku. Leia pohlédla na Cilghalinu hladkou lososovou a olivovou lebku a na silnou kůži na hlavách Quarrenú a řekla: „Předpokládám, že tu asi síťky na vlasy nevyužíváte moc často.”

Cilghal vydala zvuk, o kterém se Leia domnívala, že představuje smích, a odvedla ji k jednomu z přístupových polí. Vedle kulatého otvoru, který se chvěl slabým statickým polem zadržujícím calamarský oceán, stála nádoba s bublající tekutinou. Cilghal do ní ponořila široké ruce, vytáhla ohebnou průhlednou fólii a zvedla ji. Z povrchu fólie se řinula voda šumící drobnými bublinkami.

„Pro lidi je to někdy nepříjemné,” řekla Cilghal. „Omlouvám se.” Bez dalšího varování připlácla želatinovou hmotu Leie přes nos a ústa. Vlhká a studená membrána se jí přisála na kůži k obličeji. Leia v panice ztuhla a snažila se tu věc strhnout, ale ten podivný měkký gel se jejího obličeje držel příliš pevně.

„Uvolněte se, uvidíte, že můžete dýchat,” uklidňovala ji Cilghal. „Tento symbiont vylučuje z mořské vody kyslík. Vydrží pod vodou týdny.”

Leia, které už pomalu docházel vzduch, se zkusila zhluboka nadechnout a zjistila, že opravdu může vdechovat čistý, ozonem prosycený vzduch. Plíce se jí naplnily čistým kyslíkem, a když pomalu vydechovala, skrze membránového symbionta pronikaly bublinky.

Cilghal si přiložila dalšího symbionta k vlastnímu kostnatému obličeji a pak pod měkký rosol zasunula malý mikrofon. Druhý si strčila do ucha.

Podala Leie druhý pár. Mikrofon hladce zajel pod želatinovou membrá-

nu a symbiont ho pevně přichytil. Když si strčila druhý do ucha, uslyšela zřetelně Cilghalin hlas.

„Musíte pečlivě artikulovat,” říkala, „ale jinak je tento systém celkem uspokojující.”

Cilghal bez dalších řečí popadla Leiu za paži. Leia cítila její sevření;

každý detail ploutvovité ruky se přenášel přes tu pozoruhodnou tkaninu

hladkého obleku. Společně proskočily zadržovacím polem do hlubokých

oceánů Calamari.

*

S pomocí trysek pluly vodou. Leia cítila na čele a kolem očí teplé proudění. Symbiont jí dodával stálý přísun kyslíku a síťovinový oblek ji udržoval v teple, suchu a pohodlí. Z provizorní síťky se jí uvolnilo několik pramenů vlasů a vlály jí kolem hlavy.

Za nimi se jako obrovský mořský tvor obklopený tisícovkami menších vznášela třpytivá převrácená metropole Foamwander City. Na mořském dně Leia spatřila tlumenou oranžovou záři světel v místech, kde byly v oceánské kůře quarrenské hlubinné doly. Světlo nad hladinou, filtrované vlnami zpěněnými neutuchající bouří, dostalo mléčný nádech.

Cilghal toho moc nenamluvila, třebaže radiopřijímač fungoval docela dobře. Plovoucí město nechaly daleko za sebou a Leia se začala cítit neklidně, když se ocitla tak daleko od civilizace.

Leia se držela co nejblíže Cilghal, zatímco je bublající podvodní trysky unášely po proudu. Konečně Cilghal ukázala k puklině v oceánské kůře obklopené masami korálu a vlajícími vějířovitými listy červených a hnědých mořských chaluh. „Máme namířeno do calamarské vědomostní banky,” řekla Cilghal do malého mikrofonu.

Proplouvaly klikatým bludištěm skalisek pomalu zarůstajících korálem a úponky hlubinných rostlin tenkých jako vlas. Nad nimi a kolem nich plavala hejna jasně zbarvených ryb a stávala se kořistí větší ryby, která je lapala čelistmi, polykala a pak se znovu vracela k lovu.

Leia pohlédla vpřed a spatřila nepravidelný shluk ohlazených škeblí o velikosti metr v průměru. Musely patřit nějakým mohutným mlžům. Ze škeblí samotných jakoby vyzařovalo slabé třpytivé světlo.

Cilghal nečekaně vypnula trysky a Leia proplula kolem ní, než se jí podařilo zastavit. Cilghal kopla nohama a dlouhými plavnými pohyby se vydala ke dnu.

Leia se snažila držet blízko ní. Obě se přibližovaly k obrovským mlžům. Cilghal pomalu pohybovala nohama, aby se udržela proti proudu na místě, naklonila se nad největší hrbolatou škebli a rozpřáhla ruce. Vydala podivný bzu-čivý zvuk, který rezonoval ve vodě stejně jako ve sluchátku v Leiině uchu.

108 Kevin J. Anderson

„Máme otázky,” promluvila Cilghal k obrovským mlžům. „Žádáme o přístup k vědomostem uloženým zde ve velkém úložišti vzpomínek. Potřebujeme vědět, jestli máte odpovědi, které hledáme.”

Horní škeble se se zasténáním odklopila. Štěrbina mezi lasturami se rozšiřovala, dokud ven nepronikla zlatá záře, jako kdyby samotné vzácné sluneční světlo bylo zachyceno a drženo uvnitř neproniknutelných stěn ústřice.

Leia ze sebe nedokázala ohromením vypravit ani slovo. Když se škeble rozevřela ještě víc, spatřila uvnitř měkkou masitou hmotu, zvrásněnou a plnou záhybů - to nebylo jen obyčejné masité tělo mlže, ale konturv mozku, obrovského mozku, který pulzoval a zářil žlutým světlem.

Leie v uchu zabubnoval táhlý pulzující zvuk přenášený vodou a Cilghal se k ní otočila čelem. „Odpovědí nám,” řekla.

Leia sledovala, jak se obrovské škeble jedna po druhé otevírají a odhalují zvrásněné hroudy dalších velkých mozků. Úzká puklina se zalila měkkým světlem.

„Leží tady,” říkala Cilghal. „Cekají. Poslouchají. Vědí o všem, co se na této planetě odehrává - a nikdy nezapomínají.”

Cilghal započala pomalou hypnotizující řečí dlouhé, rituální spojení s ústřičnou vědomostní bankou. Leia, mystifikovaná a nervózní, to pozorovala a pomalu se vznášela na místě.

Konečně Cilghal zavířila ploutvovitýma rukama a odplavala zpět. Silné škeble se uzavřely a zakryly zlatavé světlo před stíny kaňonu.

Leiiny oči se jen s obtížemi přizpůsobovaly náhlému opětovnému šeru hlubiny, ale v uchu jí zazněl pronikavý hlas velvyslankyně. „Řekli mi, kde ho najdeme.”

Leia nezachytila v hlase Cilghal žádné emoce, ale jí samotnou projela vlna radostné euforie.

Když se otočily a plavaly vzhůru, Leia pohlédla k ústí průrvy. Ztuhla, když nad sebou spatřila smrtonosný štíhlý tvar podobný imperiální útočné lodi - byl to obrovský živočich s dlouhým protáhlým trupem, ostnatými ploutvemi a tlamou plnou tesáků. Po obou stranách tlamy visela mrskající se chapadla, z nichž každé mělo na konci klepeta ostrá jako břitva.

Leia začala zběsile plavat vzad. Cilghal ji popadla za rameno a přitáhla dolů. „Krákaná,” řekla.

Monstrum si zřejmě všimlo bublin, které Leiin zápas vyvolal. Ze symbionta vyšel proud syčících bublinek, jak hrůzou zalapala po dechu, ale Cilghal ji držela pevně.

„Zaútočí na nás?” zeptala se Leia.

„Když nás ucítí, ano,” řekla Cilghal. „Krákaná pozře cokoliv.”

Temný učedník 109

„Co tedy -“

„Nenajde nás,” Cilghal zněla naprosto klidně, zatímco ryby se zoufale snažily odplavat od torpédovitého těla predátora co nejdál. Zdálo se, že se Cilghal soustředí.

„Ne, chytí támhletu,” ukázala velkou rukou, „toho kielera s modrými a žlutými pruhy. Potom uloví toho malého oranžového ze středu hejna. Ostatní se mezitím rozprchnou a krákaná bude pokračovat dál. Pak můžeme toto místo opustit.”

„Jak tohle víte?” zeptala se Leia, křečovitě se držící hrubého výrůstku korálu po stranách průrvy.

„Vím to,” řekla Cilghal. „Je to takový malý trik, který ovládám.”

Leia fascinovaně sledovala, jak krákaná nečekaně zespoda vyrazila vpřed, změtí chapadel popadla modrožlutého kielera, roztrhala ho na krvavé cáry a nacpala do zubaté tlamy.

Když monstrum chytilo další, tentokrát světle oranžovou rybu, zbytek hejna zmizel ve skrytých koutech trhliny nebo se rozprchl do širého moře. Krákaná klouzavým pohybem plula pryč a pokračovala v neustálém hledání další potravy.

Leia, ohromená Cilghalinou schopností předvídat, na ni bez hlesu zírala. Ale calamarianská velvyslankyně jí jen stiskla paži a znovu zažehla trysky.

„Teď musíme najít Ackbara,” řekla.

o hodinách putování pod vlnami

vyplavaly Leia a Cilghal blíž ke zčeřené hladině. Kožnaté chaluhy s duhově modrými a rudými žilkami kolem nich vířily v prudkém proudu vyvolaném postupující bouří.

Vějířovité listy chaluh tvořily spletitý prales hemžící se tisíci druhy ryb podivných kapkovitých tvarů, korýšů a tvorů s chapadly; většina jich byla malé velikosti, ale někteří při pohybu mezi chaluhami vrhali na dno velké stíny, zatímco se krmili nafouknutými měchýři, které nadnášely silné řasy ve vodě.

„Když byl Ackbar mladší, měl tady v chaluhovém pralese malé obydlí,” vysvětlovala Cilghal. „Ryby si všimly, že se vrátil, a třebaže mají krátkou paměť, předávaly si tu informaci od jednoho tvora k druhému, až se donesla k ústřičné vědomostní bance.”

Leiu už od dlouhého plavání bolely ruce a nohy, třebaže ten úžasný přiléhavý síťovinový oblek jakoby jejím svalům dodával sílu. „Já si s ním chci jen promluvit.”

Vepředu uviděla kulové obydlí z plastoceli zarostlé řasami a zahalené chaluhami, které vyrůstaly z kmene přichyceného k trupu. Oblé stěny byly posety velkými záklopkami od zařízení na recirkulaci vody, odsolovacími zařízeními a kruhovými průzory. Holá paluba byla čistá a lesklá, jako by ji

Temný učedník

111

někdo nedávno vydrhl. Ke straně paluby byla přivázaná bílá údržbářská ponorka oválného tvaru s hromadou článkovaných mechanických paží.

Leia, stále dýchajíc prostřednictvím symbionta, v bičujícím dešti a prudkém větru na hladině šlapala vodu. Cilghal ji zatahala za paži a na-idčila jí, aby se ponořila. „Vchod je pod hladinou,” řekla.

Ráznými tempy plavaly pod vodou. Silné stonky chaluh poutaly obytný modul na místě a kolébaly jím ze strany na stranu. Kolem se vznášely pasti a sítě: v některých byly malé zelené ryby, které mohly otvory v síti lehce proplout. Z nitra modulu vyzařovaly do hlubiny úzké pruhy světla jako vodní kopí.

Vespod trapu objevily otvor zející jako široká tlama. Cilghal prošla zadržovacím polem první a Leia ji následovala; zavadila při tom ramenem o kovový okraj. Když se hlavou napřed ocitla v šerém interiéru, strhla si z obličeje symbionta, oklepala se a rozhlédla se po Ackbarově domově plném nepořádku.

Když se Cilghal a Leia vynořily z vody, Ackbar se polekaně zvedl z lavice vyrobené z porézního žilkovce a beze slov na ně zíral. Z Leiy nějakou dobu odkapávala voda, než ji síťovinový oblek absorboval a rozptýlil ve -\ých mikrotenkých vrstvách.

Když Leia spatřila Ackbara, ulehčené si oddechla, zároveň u něj ale vycítila náhlý neklid vyvolaný její přítomností - a ještě něco dalšího. Celá její pečlivě připravená řeč se vytratila jako většina mořské vody, která z ní stékala na podlahu. Dlouhou dobu tam takhle stáli a mlčky hleděli jeden na druhého. Konečně se jí vrátila řeč. „Admirále Ackbare, jsem ráda, že jsme vás konečně našly.”

„Leio,” hlesl Ackbar. Vztáhl k ní ruce, pak je v rozpacích zase sklonil. Otočil se k Cilghal. „Paní velvyslankyně, tuším že jsme se již předtím dvakrát setkali.”

„V obou případech to pro mě byla velká ěest, admirále,” řekla Cilghal.

„Prosím vás,” požádal ji, „oslovujte mě jednoduše Ackbare. Ta hodnost mi už nepatří.”

Ackbarovo obydlí vypadalo jako velká pevná bublina s vyčnívajícími suky k sezení, podstavci místo stolů a výklenky sloužícími k ukládání věcí. Všude kolem se válely nejrůznější věci, třebaže zadní část místnosti byla pečlivě uklizená, vyčištěná a naleštěná, jako kdyby ji Ackbar metodicky opravoval a utřiďoval jeden metr čtvereční za druhým.

Ackbar pokynul k měkce osvětlené kuchyni, kde nad vařičem bublalo

lákavě vonící jídlo. „Připojíte se ke mně? Nebudu urážet potenciální Jedi

otázkou, jak jste mě našli - ale rád bych věděl, co vás sem přivádí až

z Coruscantu.”

*

O něco později seděli nad skoro snědenými porcemi prosté, ale chutné

112 Kevin J. Anderson

Temný učedník

113

dušené ryby. Leia rozkousala další sousto křehkého masa, polkla a olízla si ze rtů nasládlé a pálivé calamarské koření.

Po celou dobu, co jedla, se snažila sebrat odvahu, ale nakonec se Ack-bar zeptal sám. „Leio, ještě jste neřekla, proč jste přišla.”

Leia se zhluboka nadechla a narovnala se. „Abych si s vámi promluvila, admirá- ehm, Ackbare. A abych se vás zeptala na totéž. Proč jste sem odešel?”

Ackbar jako by úmyslně nechápal. „Tohle je můj domov.”

Leia byla tou odpovědí zklamaná, ale ještě to nechtěla vzdát. „Vím, že je to váš domovský svět, ale potřebují vás mnohé další. Nová republika -“

Ackbar vstal a otočil se k ní zády. Sebral se stolu prázdné talíře. „Můj lid mě rovněž potřebuje. Tolik toho bylo zničeno. Tolik jich zemřelo…” Leia přemýšlela, zda tím naráží na imperiální útoky na Calamari nebo jím způsobené zničení Katedrály vichrů.

„Mon Mothma umírá,” řekla Leia bez obalu, než by si to mohla rozmyslet. Cilghal se napřímila v nejprudší reakci, kterou u ní Leia doposud viděla.

Ackbar k ní stočil unavený pohled. „Jste si tím jistá?”

„Je to nějaký druh zhoubné nemoci, která ji rozkládá,” odpověděla Leia. „Lékařští droidi ani experti u ní nic nezjistili. Je na tom zle. Sám jste ji viděl, než jste odešel. Mon Mothma to nejhorší zakrývala silnou vrstvou líčidel, aby nebylo vidět, jak na tom skutečně je.

Potřebujeme vás, admirále. Musíte se vrátit.” Leia ho záměrně oslovila hodností. Nahnula se nad malý Ackbarův stůl a upřela na něj prosebný pohled svých tmavých očí.

„Je mi líto, Leio,” řekl Ackbar a zavrtěl hlavou. Ukázal na renovovanou pracovnu a vybavení. „Mám tady důležitou práci. Má planeta byla při im-periálních útocích těžce poničena a v poslední době se objevilo mnoho tektonických poruch. Dal jsem si za úkol zjistit, jestli se kůra naší planety stala nestabilní. Potřebuji nashromáždit více údajů. Můj lid by mohl být v nebezpečí. Kvůli mně už nebudou zmařené žádné další životy.”

Cilghal otáčela hlavou ze strany na stranu a sledovala debatu, ale neřekla nic.

„Admirále, nemůžete přece dopustit, aby se Nová republika rozpadla jen kvůli vašemu pocitu viny,” nedala se odbýt Leia. „V sázce je mnoho životů v celé galaxii.”

Ale Ackbar stísněně chodil sem a tam, jako by se snažil neslyšet, co říká. „Je tu třeba udělat tolik práce, už se nemohu déle zdržovat. Právě jsem se chystal rozestavit několik nových seismických senzorů.” Přesunul se k polici plné zabalených elektronických přístrojů. „Prosím, nechtě mě být.”

Leia vyskočila na nohy. „Pomůžeme vám rozmístit ty senzory, admirále.” Ackbar zaváhal, jako by se cítil osamělý, ale její společnosti se bál. Otočil se a nejprve pohlédl Leie do očí, pak na Cilghal. „Ano, bylo by mi ctí, kdybyste mi mohly asistovat. Má ponorka nás pojme všechny tři.” Velké smutné oči zamrkaly. „Jsem rád, že mi děláte společnost - i když je vaše žádost velmi nelehká.”

*

Leia seděla připoutaná v jednom ze sedadel stěsnané údržbářské ponorky a dívala se ven na vodu narážející na světlíky v boku. Malé plavidlo pohltilo moře a nyní sestupovali do hlubiny mezi prořídlý chaluhový prales, až oceán kolem nich vypadal jako panely tmavě zeleného kouřového skla. Leia sledovala, jak Ackbar zamířil mezi silné provazovité větve a široké sloupy.

Mořské rostliny kvetly v červených a modrých květenstvích, a lákaly tak k sobě prudce se pohybující tvory, kteří se míhali dovnitř a ven z vějí-řovitého listoví. Když jedna malá rybka připlavala příliš blízko k jedné ze zářivě barevných květin, okvětní lístky se náhle sevřely jako pěst a kořist naráz celou spolkly.

„Komplex seismických senzorů jsem začal rozmisťovat teprve nedávno,” řekl Ackbar, aby obrátil rozhovor jiným směrem. „Pod obydlím jsem umístil základovou mřížku, ale potřebuji síť rozšířit i do chaluhového pralesa, abych získal měření s vyšším rozlišením.”

„Jsem ráda, že pro náš svět děláte tak důležitou věc, admirále.” Leiu pobavilo, jak ho velvyslankyně neustále oslovovala vojenskou hodností, ať už vědomě či ne.

„Je nezbytné dělat v životě důležité věci,” řekl Ackbar. Pak už víc nepromluvil a pohroužil se do sebe. Seismické vybavení rachotilo za jejich zády vedle prázdných sítí a podmořských košů.

Leia si odkašlala a promluvila vlídným hlasem. „Ackbare… chápu, jak se musíte cítit. Já jsem tam byla taky, vzpomínáte?”

„Jste velice laskavá, Leio. Ale skutečně nechápete, jak se cítím. Pilotovala jste snad vy ten B-wing, když havaroval? Jste vy zodpovědná za ty stovky mrtvých?” Smutně zavrtěl hlavou. „Slyšíte každou noc jejich hlasy, jak na vás volají?”

Ackbar zapnul hlubinné světlomety. Vodu prořízl kužel jasného světla, který se odrážel od barevných ryb a pruhů chaluh.

„Nemůžete se na Calamari schovávat věčně.” Z Leiy mluvila spíš intuice než rozum.

Ackbar se na ni ani nepodíval. „Já se neschovávám. Mám tu svou práci. Důležitou práci.”

114 Kevin J. Anderson

Temný učedník

115

Proud je unášel k mořskému dnu pokrytému nánosy bahna a blíž k jednomu pokroucenému chaluhovému kmeni. Z mléčně zakaleného písku čněly zaoblené skalnaté pahorky. Každou píď povrchu pokrýval povlak z mořských řas, a vyvolával tak dojem, že celé mořské dno je hladké a měkké. Ackbar se nahrbil dopředu, mžoural do husté tmy a hledal stabilní místo, kam by mohl umístit další seismický senzor.

„Možná důležitou práci,” řekla Leia, „ale ne svoji práci. Spousta Calamarianů by vám s tím výzkumem určitě ráda pomohla, admirále. Jste snad vybaven na to, abyste zvládal takový úkol úplně sám? Pamatujete na to staré přísloví, které jste mi citoval, když jsem si stěžovala na všechna ta nesmyslná zasedání rady? ,Mnoho očí uvidí to, co jedno samotné nespatří’. Nebylo by lepší, abyste se o své starosti podělil s týmem specialistů?”

Cilghal je přerušila a naklánějíc se dopředu ukázala na jakési napůl pohřbené kusy kovu připomínající žebrovou kostru nějakého únikového modulu. „Co je to?”

Okraje té věci byly zrezivělé a ve chráněných štěrbinách rostly pruhy řas. „Možná ztroskotalá loď,” řekl Ackbar.

Cilghal přikývla. „Když se nás Impérium pokusilo zotročit, postavili jsme se na odpor. Mnoho jejich lodí leží dosud pohřbeno v našich vodách.”

Ackbar vložil ruce do ovládacích rukavic připojených k automatizovaným kovovým klepetům, které čněly z přídě malé ponorky. Trhavé pohybv klepet Leie připomněly dravou krákánu, na kterou předtím s Cilghal narazily poblíž ústřičné vědomostní banky.

„Jestli tu ten vrak zůstal stabilní celé ty roky,” řekl Ackbar, „pak je to dobré místo, kam můžeme zasadit další sadu senzorů.”

Leia sledovala, jak Ackbar vnějšími kovovými pažemi vyndal ze skladovacího zásobníku ponorky plechový barel. Ackbar klesl s plavidlem, dokud se ode dna jako tatooinská písečná bouře nezvedla oblaka bílého písku. Hbitá robotická klepeta postavila válec vzpřímeně do měkkého bahna.

Ackbar obrátil lodní šrouby a zvedl plavidlo ode dna. Natáhl krk, abv mohl lépe vidět z průzoru ven, a stiskl tlačítko s nápisem AKTIVACE. S vibrujícím zaduněním, které Leia ucítila skrze trup ponorky, explodovaly v barelu malé nálože. Hluboko do podloží oceánu se zanořila dlouhá tyč a kolem středu se symetricky jako vybuchující hvězda rozletěla pavučina sekundárních seismických detektorů.

„Teď vyšleme zkušební signál,” řekl Ackbar. Zvedl ponorku skrze hustý chaluhový prales. Plul dostatečně pomalu, aby mohly vějířovité listv sklouzávat po povrchu trupu a nebránily jim v cestě.

Leia se ošila, polykajíc početné fráze, které jí samotné připadaly jako klišé. „Admirále, vy sám víte lépe než kdokoli jiný na této planetě, jak je správné vedení důležité, jak zajistit, aby všichni usilovali o stejný cíl. Pomohl jste sjednotit hrstku povstalců ze stovek rozdílných planet a přeměnil je ve flotilu, která dokázala porazit císaře, a usměrňoval jste je, vytvořili novou vládu.”

Ackbar nechal ponorku volně plout, otočil se a pohlédl jí do očí. Rychle pokračovala, aby umlčela jakékoliv protesty z jeho strany. „Alespoň se vraťte se mnou na Coruscant a promluvte si s Mon Mothmou. Vy a já jsme po mnoho let tvořili tým. Přece nebudete stát stranou a dívat se, jak se Nová republika rozpadá.”

Ackbar vzdychl a chopil se ovládání. O průzory se otíraly větvičky chaluh. „Vypadá to, že mě znáte lépe než já sám. Já -“

Na ovládacím panelu zapípal alarm. Ackbar pohotově a plynule zareagoval a zpomalil ponorku. Upřeně se zadíval do široko posazených stereo-skopických senzorových displejů. „To je zvláštní,” řekl.

„Co se stalo?” vyptávala se Leia.

„Další velká kovová masa, zamotaná do chaluh přímo nad námi.”

„Možná je to součást té ztroskotané lodi,” uvažovala Cilghal.

„Jestliže něco zapadlo do chaluhového pralesa, mohlo to tu ležet celou věčnost,” řekl Ackbar. Postrčil ponorku vpřed.

Když Leia spatřila obrys velké věci s mnoha končetinami, obalené chaluhami a porostlé řasami, pomyslela si, že je to nějaká cizí forma života. Pak tu věc podle zploštělé oválné hlavy, článkovaného těla s kloubovitými mechanickými končetinami a antireflexním černým povrchem poznala.

S něčím podobným se už setkala na ledové planetě Hoth, kde Han Sólo a Chewbacca na takového průzkumného droida narazili. „Admirále -“

„Vidím to. Probot série Arakyd Viper. Impérium jich vyslalo tisíce do všech koutů galaxie, aby vyslídilo povstalecké základny.”

„Muselo to dopadnout na Calamari před mnoha lety,” poznamenala Cilghal. „Ten vrak, co jsme předtím viděli níž, bylo zřejmě přistávací pouzdro.”

Ackbar přikývl. „Ale když se pak probot pokoušel vyplout na povrch, zamotal se do chaluh. Zřejmě se deaktivoval.” Posunul ponorku blíž a posvítil na vnější povrch.

Ale jakmile paprsek dopadl na zakulacenou hlavu probota, celá jeho -ada kulatých očí se probudila k životu.

„Aktivovalo se to!” vykřikla Leia. Uslyšela pronikavý vibrující hukot silných generátorů, když se průzkumný droid dal znovu do pohybu. Hlava K otočila a zaměřila na ponorku vlastní světelný paprsek.

116 Kevin J. Anderson

Temný učedník

117

Ackbar přepnul lodní šrouby na zpětný chod. Ale než se mohla ponorka dostat z dosahu, probot po ní chňapl svými pavoukovitými končetinami. Mechanické paže se přichytily k jedné ze zaoblených ploutví. Hlava probota se pomalu otáčela a pokoušela se na ně zaměřit zabudovaný blasterový kanón, ale klouby stroje byly zamotané v chaluhách.

Ackbar zapojil motory na plný tah, aby se vyprostil ze sevření, ale podařilo se mu přitom vyrvat probota ven z letitých stonků chaluh.

Zasunul ploutvovité ruce do širokých rukavic ovládajících kloubové paže ponorky. Vysunul dvojici článkovaných mechanických nástrojů a zápolil se sevřením černých spárů probota.

Z reproduktoru se ozval nenadálý příval podprostorového nesrozumitelného drmolení plný praskání statiky, když droid vyslal nějaký silný zašifrovaný signál. Dlouhá posloupnost dat vyrazila ke hvězdám, zatímco smrtící probot zápasil s Ackbarovou ponorkou.

Černému droidovi se konečně podařilo otočit hlavu a namířil laserové kanóny na ponorku.

Ackbar zažehl boční trysky a strhl ponorku i s probotem stranou. Kolem nich prosvištěla salva vražedných laserových výbojů a prorazila do vody tunel páry. Zatáhl za ovladače a vysunul další nástroj, tentokrát malv laserový řezák.

Špička řezáku se dotkla kovového spáru probota a rozžhavila se do bělá. prořízla plastocel a vysvobodila je. Ackbar se s ponorkou vzdálil a chystal se řezák znovu použít v okamžiku, kdy se probot otočil, aby vystřelil podruhé.

Leia věděla, že nemají naději. Uniknout nemohli a laserový řezák proti mnohem silnějším zbraním probota neměl šanci. A na rozdíl od Luka neovládala umění Jedi ani natolik, aby dokázala vztyčit alespoň slabou ochranu. Ale Ackbar, který vypadal klidně a že má všechno pod kontrolou, vypálil z řezáku dvě salvy na hlavu probota ve snaze vyřadit optické senzon a oslepit jej. Slabé paprsky zasáhly cíl -

Probot zcela neočekávaně explodoval. Jasné soustředné kruhy světla ponorku smetly a roztočily kolem osy. Byli odmrštěni dozadu, kolem Leiy se automaticky utáhly bezpečnostní pásy. 0 trup zaduněla tlaková vlna a vnitřek ponorky se rozezvučel, jako když udeří do nějakého gongu. Kolem nich se vznášely bubliny a plovoucí trosky. Na dno oceánu se pomalu snášel velký odštípnutý kmen chaluhy.

„Probot se sám zničil!” řekla Cilghal překvapeně. „Ale vždyť jsme proti němu neměli nejmenší šanci.”

Leia si vzpomněla na Hanovu domněnku z Hothu. „Proboti jsou naprogramovaní tak, aby se spíš sami zničili, než aby riskovali, že nashromážděné údaje padnou nepříteli do rukou.”

Ackbarovi se konečně podařilo točící se ponorku stabilizovat. Čtyři mechanické paže na přídi byly ulomené; zbyly po nich jen roztřepené okraje zlomeného kovu a vytržené obvody.

Ackbar uvolnil jednu ze zátěží a ponorka se vznesla ke hladině. Leia si všimla tří prasklin v transpariocelovém průzoru tenkých jako vlas a uvědomila si, jak málo stačilo k tomu, aby byli rozdrceni tlakovou vlnou.

„Ale ten probot stihl vyslat signál,” řekla Cilghal znepokojeně. „Slyšeli jsme ho před tou explozí.”

Leia ucítila, jak jí útroby sevřela ledová ruka strachu, ale Ackbar nebezpečí zlehčoval.

„Ten průzkumný droid tu ležel déle jak deset let. Použitý kód je velice starý a téměř jistě neplatný,” řekl. „A i kdyby ho imperiální dokázali rozluštit, kdo by mu tam venku naslouchal?”

17

eď, když všechny tři imperiálni

hvězdné destruktory byly opět bezpečně ukryty mezi ostrovy ionizovaného plynu v mlhovině Kotel, se admirál Daala odebrala do své osobní kajuty, aby si ještě jednou prošla strategii.

Ztuhle usedla do hladké a lesklé pohovky, ale odmítla se v ní uvelebit. V příliš velkém pohodlí se Daala rozhodně pohodlně necítila.

Spolu s ní stál ve zšeřelém pokoji holografický obraz velkomoffa Tarkina, po všech těch letech nezměněn. Vyzáblý, přísný muž jí předával nahrané lekce a komuniké. Daala je přehrála snad už nesčetněkrát.

V soukromí své kajuty se nijak nesnažila zakrýt stesk po jediném člověku z celé Imperiální vojenské akademie, který rozpoznal její talent. Tar-kin ji povýšil na admirála - pokud věděla, byla to nejvyšší hodnost, které kdy kterákoliv žena v imperiálních ozbrojených silách dosáhla.

Během let strávených v exilu ve stanici Chřtán si Daala Tarkinovv vzkazy často přehrávala, ale teď je studovala mnohem pečlivěji. Svraštila obočí, jasně zelené oči měla přivřené. Soustředila se na každé slovo, které pronesl, a hledala v nich nějakou radu, která by mohla být pro její soukromou válku s povstáním nepostradatelná.

„Zlikvidovat desítky menších hrozeb je snazší než vykořenit jediné dobře zavedené centrum odporu,” říkal záznam zachycující jeden z proje—

Temný učedník 119

vů z Caridy vysvětlující takzvanou „Tarkinovu doktrínu”. „Je třeba vládnout prostřednictvím strachu ze síly spíše než silou samotnou. Využijeme-li svou sílu rozumně, dokážeme zastrašit tisíce světů příkladem několika málo vybraných.”

Daala přetočila holopásku zpět, aby si jeho slova mohla znovu poslechnout, s pocitem, že stojí na prahu zachycení klíčového postřehu. Přerušilo ji však dveřní signalizační zařízení. Vypnula holoprojektor. „Světla.”

Za dveřmi stál v pozoru podsaditý velitel Kratas v nažehlené uniformě a s rukama sepnutýma za zády. Snažil se zamaskovat samolibý spokojený škleb, ale prozradil se drobným tikem v obličeji a mírným zvlněním tenkých, stěží patrných rtů.

„Co se stalo, veliteli?” zeptala se.

„Zachytili jsme signál,” hlásil Kratas. „Zřejmě pochází z imperiálního průzkumného droida vysílajícího tajná data nashromážděná na důležité povstalecké planetě Calamari, která je jednou z jejich hlavních loděnic. Nedokážeme určit, jak staré ty informace jsou.”

Daala pozdvihla obočí a bezbarvá ústa se jí protáhla v úsměvu. Oběma rukama si odhrnula mědnaté vlasy za záda a cítila, jak jí mezi prsty praská statická elektřina, která jakoby byla generovaná návalem vzrušení, jež K vzmáhalo v jejím nitru. „Jste si jisti, že je ten signál pravý? Kam byl nasměrován?”

„Byl to širokopásmový signál, admirále. Domnívám se, že tito proboti byli vysláni v širokém rozptylu. Nejspíš neznali polohu žádného konkrétního hvězdného destruktoru, když vysílali zprávu.”

„Mohl by to být nějaký trik Nové republiky? Nějaká past?”

„Nemyslím. Ta zpráva byla pečlivě zakódovaná. Sami jsme ji skoro neokázali rozluštit, dokud jsme na ni nepoužili jednu z těch nových šifer, teré nám moff Tarkin dodal během své poslední návštěvy ve stanici Chřtán.”

„Výborně, veliteli,” řekla Daala s úsměvem a dlaněmi přejela po hladkých olivově zelených kalhotech. „Chtěli jsme nový cíl a důležité zařízení pro konstrukce lodí vypadá jako skvělý kandidát. Přinejmenším stejně dob-‘ jako ostatní. Spojte se s kapitány ostatních lodí a počkejte na mě ve vá-

xném štábu. Připravte hvězdné destruktory k okamžitému odletu. Připravte všechny turbolaserové baterie a vyzbrojte všechny stíhače TIE. Tentokrát se budeme držet strategií velkomoffa Tarkina do slova a do písmene.” Poslední větu zdůraznila zabodnutím ukazováčku do vzduchu. „Ať si všichni projdou pásky ještě jednou. Nechci žádné chyby. Chci bezchybný útok.”

Vypnula světla a vyšla na chodbu. Dvojice stormtrooperů sloužících ja—

120 Kevin J. Anderson

Temný učedník

121

ko její tělesná stráž se zařadila za ni. Jejich kroky zvonily o podlahu v dokonalém souzvuku.

„Cvičení už bylo dost,” řekla Daala ke Kratasovi. „Až udeříme, z planety Calamari nezbude nic než hromada sutin.”

*

Leia řídila Ackbarův otevřený vlnový spídr letící nízko nad calamarským mořem. Obloha byla stále zatažená temnými mraky, ale bouře předešlého dne se už vyčerpala. Vítr zůstával chladivý a čerstvý a vrhal jim do tváří kapky slané vodní tříště - a Leia už nedokázala zadržet úlevný úsměv, když teď věděla, že Ackbar se s ní vrátí na Coruscant, byť jen kvůli tomu, aby si promluvil s Mon Mothmou.

Spolu s Cilghal ho odvážela do Foamwander City, kde předá údaje ze seismických měření dalším calamarským vědcům. Ackbar seděl na zadním sedadle spídru a vypadal hluboce zneklidněný a nejistý si sám sebou.

Hrbolatá kupole calamarského města se před nimi rozprostírala jako matně modrošedý ostrov. Další malé vodní skimmery se pohybovaly sem a tam, sbíraly sítě a řítily se zpátky k přístupovým otvorům.

Ackbar náhle strnul. „Poslouchejte!”

V ohlušujícím hluku větru a vln Leia zaslechla ostrý zvuk všeobecného poplachu. Popadla komunikátor a snažila se spojit s ústřednou Foamwander City. „Tady vlnový spídr 1701/7. Proč byl vyhlášen poplach?”

Než mohla Leia dostat odpověď, clona jasného světla prořízla mračna a zajela do mořské hladiny poblíž plovoucího města. Do vzduchu vytryskly gejzíry vypařené vody.

„To jsou turbolasery!” vykřikla Leia.

Ackbar se pevně chytil opěradla. „Ostřelují nás z oběžné dráhy.”

„Mořská vrata se zavírají,” hovořil k zešílení klidný hlas Calamariana z reproduktoru. „Všichni obyvatelé ať se ihned odeberou do krytu. Opakuji, mořská vrata se zavírají.”

Většina ostatních plavidel zmizela v otvorech rozesetých podél trupu Foamwander City. Ti, kteří to ke dveřím nestihli, svá plavidla opustili a vydali se ke vchodům pod vodou.

Mnoho mořských vrat už bylo zavřených. Leia zamířila k jednomu z dosud otevřených vchodů a sešlápla akcelerátor. Náhlé zrychlení je všechny tři přimáčklo do vypolstrovaných sedadel.

Nad hlavami se jim jako hejno supů s ostrými křídly přehnala celá eskadra TIE Fighterů a TIE Bomberů. Za burácejícího řevu dvojitých iontových motorů se vrhly střemhlav dolů.

TIE Bombery shodily svítící energetické pakety, které v moři vybuchly a vyslaly do okolí tlakovou vlnu, pěnu a vodní tříšť. TIE Fightery se proří-

dly nad Foamwander City a kropily ho sprškou laserových střel. Zeleně zářící výboje vyryly do krunýře města kouřící jizvy.

Tlaková vlna vrhla proti vlnovému spídru příval vody. Leia se snažila udržet plavidlo pod kontrolou, ale nezpomalila a nespouštěla oči ze zavírajících se mořských vrat. Jestli to nestihnou včas, budou na vodě naprostí bezmocní a stanou se pro impenální stíhače snadnou kořistí.

Uslyšela za sebou Ackbara. „Nechali jsme eskadru B-wingů bránit loděnice. Kde jen jsou? Musím vědět, co se tam nahoře děje.”

Cilghalin hlas byl stále klidný a vyrovnaný. „Možná jsou potřebné jinde.”

„Držte se!” vykřikla Leia a zažehla nouzové trysky. Vlnový spídr se zvedl nad hladinu o další metr v posledním zoufalém pokusu dostat se skrze zavírající se vchod. Diagonální křídla mořských vrat se k sobě sunula blíž a blíž. Leia se instinktivně přikrčila….

Z vlnového spídru se sedřela spodní vrstva plastocelového plátování, když Leia zavadila o ostrý okraj masivních dveří, a vzápětí vletěli do chráněného, zeleně osvětleného tunelu. Při takové rychlosti je i ten nepatrný náraz vychýlil z dráhy. Leia zápasila s ovládáním a snažila se plavidlo zpomalit. Naráželi do stěn tunelu jako kulečníková koule. Konečně se se skřípotem zastavili. Mořská vrata se za nimi s hromovou ozvěnou zabouch-i.

Leia se rychle ujistila, jestli jsou všichni v pořádku, a vyškrábala se x vraku. Přes silný pancíř plovoucího města slyšela pravidelné dunění bomb shazovaných TIE Bombery a jekot střílejících laserových kanónů.

Ackbar vylezl z trosek a otočil se k Cilghal. „Ihned mne zaveďte do řídícího střediska. Potřebuji se spojit s orbitálními obrannými silami.” Najednou vypadal mnohem živější a pohotovější. „Budu-li vědět, co se děje, mohl bych najít způsob, jak nám pomoci.”

„Ano, admirále.” Leia zauvažovala, jestli ho oslovila hodností úmyslně.

Postupovali klikatými chodbami. Všude kolem blikala světla a houkaly I sirény. Kolem nich proběhla skupina Quarrenů, kteří si cosi vzrušeně mumlali pod obličejovými chapadly a spěchali přístupovými šachtami do i podvodních pater. Leia nepochybovala o tom, že opouštějí město a chystají se plavat tam, kde najdou bezpečí.

Cilghal doběhla k turbovýtahu, kolem nějž stáli v hloučku další Calamariané a snažili se dostat do chráněných vnitřních komor města. Cilghal zvýšila hlas, poprvé od doby, co se s ní Leia setkala. „Uvolněte cestu admirálu Ackbarovi! Musíme se dostat do ústředního velitelství.”

„Ackbar,” hlesli někteří Calamariané a ustoupili jim, aby mohli projít. .Admirál Ackbar!”

122 Kevin J. Anderson

Temný učedník

123

Ackbar stál nyní zpříma a pronásledovaný výraz, který měl od té havárie na Vortexu, zcela zmizel. Leia věděla, že všichni Calamariané měli hrůzy imperiálních útoků dosud v živé paměti - a jestliže někdo dokázal postavit úspěšnou obranu s těmi skrovným zdroji, které měli k dispozici, byl to právě Ackbar.

Když turbovýtah zastavil ve správném podlaží, velvyslankyně Cilghal vystoupila první a šla v čele. Využívala své diplomatické přístupové kódy, aby je dostala do jádra Foamwander City, až se konečně vynořili v ústředním velitelství, kde panoval skutečný chaos.

Na velitelských stanovištích stálo sedm calamarianských taktických expertů a sledovalo bitvu nahoře. Ve středu místnosti se vznášel holografický mřížkový diagram planety a měsíce, protkaný jiskřícími body, jež představovaly stíhače letící v obranné formaci.

Leia v hrůze sledovala dva imperiální hvězdné destruktory vznášející se bok po boku nad planetou a střílející do moře turbolaserové salvy. Eskadry TIE shora neustále nalétávaly na Foamwander City. Vnější kamery snímaly kouřící díry, kde protonové bomby prorazily pancíř města. Obranné laserové baterie Foamwander City neustávaly v palbě a sestřelovaly z oblohy jeden stíhač za druhým, ale navzdory tomu přibývalo stále víc a víc útočníků.

Velitel města v šoku zavrávoral, otočil se od stanoviště a konečně si jich všiml. „Admirále Ackbare! Pane, prosím pomozte nám s obranou. Předávám vám velení.”

„Zaktualizujte taktický přehled situace,” řekl Ackbar a přistoupil k holografické projekci.

„Cilghal,” Leia zesílila hlas, aby ji bylo přes všudypřítomný zmatek slyšet, „dostaňte mě ke komunikační stanici. Můžu využít svoje prioritní kódy, abych nechala poslat pro novorepublikovou vojenskou podporu. Na nízké frekvenci ty kódy můžou prorazit interferenci od těch destruktorů.”

„Dostanou se sem ale včas?” ptala se Cilghal.

„To záleží na tom, jak dlouho se tu s obranou udržíme,” řekla Leia.

Třebaže Leia nedokázala zachytit v Cilghalině výrazu žádné konkrétní emoce, vycítila v ní jistou dávku pýchy. „Moncalamariané odrazili první imperiální okupaci jen za použití běžné výzbroje a aplikovaných vědeckých objevů. Tentokrát máme skutečné zbraně. Můžeme je zadržovat tak dlouho, jak to bude nutné.” Cilghal ukázala k nejbližšímu ovládacímu panelu. „K odeslání zprávy můžete použít támhletu komunikační stanici.”

Leia se rozeběhla ke komunikační stanici a zadala prioritní kódy, abj vyslala úzkopásmový kódovaný signál přímo na Coruscant. „Tady ministryně Leia Organa Sólo,” řekla. „Planeta Calamari je právě pod útokem I

dvou imperiálních hvězdných destruktorů. Žádáme o okamžitou podporu. Opakuji, okamžitou podporu! Jestli se sem nedostanete včas, už se ani neobtěžujte.”

Velitel města strčil blanitou ruku do hologramu zobrazujícího probíhající bitvu. „Rozestavili jsme celou eskadru B-wingů k obraně loděnic, protože jsme se domnívali, že to bude pravděpodobný cíl. Ale když se ty hvězdné destruktory vynořily z hyperprostoru, přesunuly se na oběžnou dráhu a začaly útočit na plovoucí města. Právě teď oba destruktory soustřeďují veškerou palbu na Reef Home. Dvě eskadry TIE Fighterů a TIE Bomberů ostřelují Foamwander City. Další tři eskadry právě bombardují Coral Depths.”

„Veliteli,” ozval se jeden z calamarianských taktiků a přitiskl si implantovaný mikrofon blíže k uchu. „Ztratili jsme veškerý kontakt s Reef Home. V posledním přenosu hlásili proražení vnějšího trupu alespoň na patnácti různých místech a stoupající vodu. Poslední obrazový záznam ukazoval velkou explozi. Analýza signatury statické elektřiny vede k závěru, že celé město bylo zničeno.”

Ústředním velitelstvím zašuměl tichý zdrcený nářek. „Právě jsem se chystal stáhnout obranu loděnic a poslat je do útoku proti hvězdným de—Iruktorům,” řekl velitel města nesměle.

Ackbar pohlédl na roje B-wingů stále pronásledující imperiální stíhače. -Dobré rozhodnutí, veliteli,” řekl. Upřeně se zahleděl na mapu, na projekci měsíce, na oba destruktory na odvrácené straně planety. „Zadržte. Něco je mi tu hodně povědomé.”

Odmlčel se, pak pomalu kývl, jako kdyby byla velká hlava na jeho ramena příliš těžká. „Ano, veliteli - stáhněte všechny B-wingy. Pošlete je proti těm destruktorům. Nechtě loděnice úplně nechráněné.”

„Je to rozumné, admirále?” namítla Leia.

„Je to past,” řekl.

*

Admirál Daala z můstku hvězdného destruktorů Gorgona pozorovala, jak se jí bitva odvíjí před očima přesně podle plánu.

V srdci jí pulsoval hřejivý pocit pýchy nad taktickým géniem velkomoffa Tarkina. Po boku její lodi BasUisk rozséval smrt. Stíhače TIE jako roje rozzuřených sršní smetly každý chabý odpor, který Calamariané kladli.

Povstalecké B-wingy a několik lodí střední třídy představovaly jen drobnou nepříjemnost. Zatímco Gorgona a BasUisk pokračovaly v pečlivě sehraném klamném útoku, calamarská obrana reagovala přesně podle předpokladu jako loutka na provázku.

Otočila se ke komunikačnímu důstojníkovi. „Spojte se s kapitánem

124 Kevin J. Anderson

Bruscem na Manticore” rozkázala. „Calamariané konečně nechali loděnice bez ochrany. Ať hned začne s útokem.”

*

Ackbar gestikuloval rukama a hovořil až s nedůstojnou překotností, jako by věděl, že nemají moc času. „Než jsem byl vysvobozen Povstaleckou aliancí, sloužil jsem jako nedobrovolný asistent moffu Tarkinovi. Liboval si v líčení, jak přesně se chystá zotročit další světy. Tím, že jsem měl možnost ho pozorovat, naučil jsem se základy vedení války ve vesmíru včetně Tarkinových oblíbených strategií.”

Ukázal ploutvovitou rukou na projekce dvou destruktorů. „Tarkin je mrtvý, ale tenhle trik poznávám. Vím, co imperiální velitel zamýšlí. Máme na odvrácené straně měsíce síť senzorů?”

„Ne, admirále,” odpověděl velitel města. „Před lety jsme sice uvažovali, že ji nainstalujeme, ale -“

„Myslel jsem si to,” řekl Ackbar. „Takže jsme tam slepí, je to tak?”

„Ano.”

„Co tím naznačujete, admirále?” chtěla vědět Leia.

„Za měsícem se ukrývá třetí hvězdný destruktor.”

Když Ackbar pronesl tuto větu, polovina hlasů v místnosti náhle umlkla. Ostatní se k němu užasle otočili. „Můžete to nějak dokázat?”

Leia zkusila s využitím svých skrovných schopností v Síle odhalit skrytou loď nepřítele, ale buď byla příliš vzdálená, nebo na to její schopnosti nestačily… nebo tam nebylo vůbec nic.

„Postup imperiálního velitele mi prozradil vše, co potřebuji vědět,” říkal mezitím Ackbar. „Jejich hlavním cílem jsou skutečně loděnice. Několik okamžiků poté, co se tyto dva hvězdné destruktory vynořily z hyperprostoru, vynořila se i třetí loď, zamaskovaná stínem našeho měsíce. Útok předvoje nás má vylákat ven z loděnic a lstí přimět k tomu, abychom veškerou svoji obranu vrhli proti klamnému manévru. Až se plnou podsvětel-nou rychlostí vynoří třetí destruktor, loděnice budou bezmocné. V jediném nájezdu je ten třetí destruktor schopen zcela je zničit, aniž by přitom sám utrpěl nějaké ztráty.”

„Ale proč jste potom z loděnic nařídil stáhnout veškeré naše síly?” namítl velitel města.

Ackbar přikývl. „Protože mi předáte dálkovou kontrolu nad touto lodí.” Ukázal na velký vesmírný hangár, kde na oběžné dráze visela kostra trupu bitevního křižníku Startide.

„Ale pane, zbraně na Startide ještě nejsou funkční.”

„Ale jeho motory fungují, není-liž pravda?”

„Ano,” řekl velitel města, „zrovna minulý týden jsme je odzkoušeli.

Temný učedník 125

Jádro hypermotorového reaktoru už bylo nainstalováno, ale dosud jsme loď nevzali do hyperprostoru.”

„To nebude nutné,” řekl Ackbar. „Byli všichni konstruktéři evakuová-ni?”

„Ano, při první známce útoku.”

„Pak mi dejte dálkovou kontrolu.”

„Admirále -” řekl velitel města nejistě a potom zadal ovládací kód, „kdyby to byl někdo jiný než vy…”

Ackbar převzal řízení a vstoupil na místo, kde byla v paralaxe navržené pro široko posazené teleskopické oči promítána virtuální projekce. ¦ Zpola dokončená neozbrojená bitevní loď zažehla motory a přepnula se do bezpilotního módu. S neslyšitelným hřmotem podsvětelných motorů se pomalu vyplazila z orbitálních loděnic a s tím, jak se vzdalovala od gravitační studny planety, konstantním tempem nabírala rychlost. Motory byly tak silné, že s lodí utáhly i připevněnou konstrukci kosmických doků.

Ackbarovi to nevadilo. Čím více hmoty, tím lépe.

*

Leia se nervózně kousala do rtu. Nad hlavou jim neustále hřměly ozvěny útoku, externí kamery ukazovaly poškození, které vnější krunýř Foamwander City utrpěl, další vlna TIE Fighterů se snesla z nebes, aby sežehla palbou každou odkrytou píď povrchu.

Cilghal jako by upadla do nějakého tranzu. Leia uvažovala, jestli ji šok neochromil. Velvyslankyně stála před orbitální projekcí stíhačů bojujících na oběžné dráze, jak bránících B-wingů, tak útočících TIE. Natáhla prst a zdánlivě náhodně se dotýkala světelných bodů.

„Ten, teď ten… teď ten,” říkala. Jen okamžik poté, co se každého bodu dotkla, projekce vzplála jasným světlem, zaznamenávajíc tak zničení zmíněných plavidel.

Leia nad tím jen žasla a nemohla uvěřit tomu, že by to Cilghal dokázala určit s takovou přesností. Ale se základními dovednostmi, které ji Luke naučil, vycítila Leia u velvyslankyně slabý záchvěv, instinktivní působení Síly. Zeptala se jí na to, třebaže už dopředu tušila, co odpoví: „Jak to děláte?”

„Je to něco jako s tím hejnem ryb,” řekla Cilghal tiše. „Je to jen trik -ale přála bych si, abych se mohla spojit s našimi stíhači. Ten, a ten!” Dlouhým prstem sledovala jeden z B-wingů, který byl zdánlivě uprostřed vlastní eskadry v bezpečí, ale posléze formací stíhačů proletěl poškozený a neovladatelný TIE a srazil se s B-wingem odsouzeným k záhubě. Podobnou věc Cilghal prováděla i v případě hejna ryb, kterým se krmila krákaná.

Velvyslankyně vypadala užasle a sklíčeně zároveň. „Není čas,” řekla smutně. „Nedokážu to odhalit dostatečně včas.”

126 Kevin J. Anderson

Temný učedník

127

Navzdory zuřivému imperiálnímu útoku Leiou projela vlna údivu. I bez dalšího testování věděla, že Cilghal měla potenciál v užití schopností Jedi. Bude muset Cilghal doporučit Lukovi pro výcvikové středisko na Yavinu 4 - pokud to tu nějak dokážou přežít.

*

Ackbar si připadal, jako kdyby se stal neoddělitelnou součástí masivní opuštěné lodi, kterou řídil z útrob Foamwander City. Hlasitým hlášením o stavu a alarmům v ústředním velitelství nevěnoval žádnou pozornost. Celé jeho tělo bylo pouhým rozšířením Startide, skrze jehož senzorové oči hleděl vpřed.

Motory velkému plavidlu dodaly na rychlosti. Calamarský měsíc se neustále zvětšoval, poté Startide jako blesk proletěl vzduchoprázdnem těsně kolem měsíčního povrchu posetého krátery a mimo dosah senzorů k odvrácené straně měsíce. Tam, kde číhal třetí hvězdný destruktor.

Ackbar zvýšil příkon paliva do hypermotorových reaktorů Startide a odpojil automatické chladící systémy. Celým jeho tělem projel poplach, který na něj spustily varovné programy lodi. Ale Ackbar zvýšil příkon energie a snažil se zadržet kypící sílu, která se chystala velkou nedokončenou loď roztrhat výbuchem na kusy.

Když Ackbar navedl Startide přes ohyb měsíce, spatřil špičatý tvar hvězdného destruktoru právě aktivujícího turbolaserové baterie. „Tady je.”

Třetí destruktor náhle moncalamarský bitevní křižník zaregistroval a začal ho zasypávat salvou turbolaserových střel - ale Ackbara to nezajímalo.

Jeden výboj rozstřelil spoj v konstrukci obklopující Startide a část komplexu nosníků odplula do vesmíru. Z pravoboku, kde přímý zásah odpařil část trupu, odlétaly kapky roztaveného kovu.

Ackbar pokračoval plnou rychlostí v sebevražedném náletu a zamířil přímo na hlavní hangár. Imperiální loď nepřestávala v palbě.

Ackbar odpojil poslední bezpečnostní mechanismus, který držel nechráněný reaktor hypermotoru pod kontrolou. Přehřátá energetická pec dosáhne kritického bodu během několika vteřin.

Odpojil se od velící konzoly a nechal fyzikální zákony převzít vládu.

hlásil Brusc, ohlédl se a chtěl rozdávat další povely, ale Daalu si úplně ignorovat netroufl. „Zničehonic se tu objevila. Museli vědět, že jsme tady-“

„To není možné,” řekla Daala nevěřícně. „Absolutně nemohli tušit, ze

tam jsme. Nenechali jsme žádnou zachytitelnou stopu. Operaění! Promítněte mi údaje z taktických senzorů na Mantkore.”

Na obrazovce se objevil Daalin třetí hvězdný destruktor a kostra calamarského hvězdného křižníku. Loď byla podivuhodně nemotorná, bržděná těžkou konstrukcí - ale přesto se nezadržitelně pohybovala vpřed. Daala sebevražednou taktiku okamžitě prohlédla.

„Zmizte odtamtud!”

Mantkore změnila směr, aby se dostala Startide z dráhy, ale calamarský křižník se blížil příliš rychle. Turbolaserové baterie Mantkore nedokázaly jeho postup zpomalit.

Daala se držela zpříma a nutila se neuhnout pohledem. Sevřela studené zábradlí u svého stanoviště. Klouby jí zbělely. Plastocelová podlaha jakoby se pod ní propadla. Otevřela vyschlá ústa v bezhlesém výkřiku JVe!

Calamarská bitevní loď narazila do Mantkore zespodu. Avšak těsně před nárazem se Startide proměnila v novu a vybuchla v oslepujícím záš-lehu energie, který roztrhal Mantkore na kusy.

Obraz kapitána Brusca zaprskal a zmizel.

Daala odvrátila pohled, zaťala zuby a usilovně zadržovala slzy, které se jí draly do zelených očí. Pomyslela na všechny ty zbraňové systémy, na veškerý personál, veškeré zkušenosti, které byly právě zničeny.

Upřeně hleděla do vesmíru, oslepená jasnou dvojitou explozí, která se linula zpoza calamarského měsíce a vytvářela umělé zatmění.

Admirál Daala křičela do komunikátoru. „Kapitáne Bruscu, co se to tam děje?!”

Mantkore právě započala svůj triumfální nájezd, při kterém měla zničit loděnice, když se rozpoutalo peklo. Přenos byl rušen spuštěným alarmem.

Kapitán začal horečně pokřikovat rozkazy. „Je tu další loď, admirále!”

17

yp Durron se cítil rozjařeně

a směšně zároveň. Ostatní studenti ustali ve vlastních cvičeních a ustoupili, aby mohli Kypa pozorovat v činnosti.

Kyp, obklopený hustým porostem džungle a vlhkým zapařeným vzduchem, balancoval ve stoji na rukou. Stál vzpřímeně, se zpevněnými zády. jednou rukou spočíval na zemi a nohy měl rovně natažené vzhůru. Zápěstí se mu bořilo do měkké půdy. Mezi prsty vyčuhovala stébla ostřice.

Na rovném povrchu by mohl držet rovnováhu s menšími obtížemi, ale to by bylo moc jednoduché. Tmavé vlasy mu visely kolem obličeje a po kůži na hlavě stékal v tenkých pramíncích pot.

Druhou, volnou rukou Kyp podpíral mechem zarostlý balvan, který vyvrátil ze země. Na trávu se snesly žmolky hlíny. S pomocí Síly, která odvedla tu nejtěžší práci za něj, udržoval kámen ve vzduchu s minimální námahou.

Artoo-Detoo, spočívající vysoko ve větvích, vyděšeně zapípal. Kyp ho tam v rámci rozcvičky vyzdvihl a v pravý čas malého droida zase snese dolů; v tomto okamžiku se ale udržoval ve stavu soustředění.

Vypudil z mysli ostatní studenty Jedi. Soustředěním přivřel oči a zvedl spadlý, houbami porostlý kmen, který vytrhl z porostu modrolistých keřů a na jednom konci ho vztyčil vedle sebe.

til

Temný učedník 129

Kyp dlouze a plynule vydechl a soustředil se, aby každý kus udržel na místě. Zbytek vesmíru se zaostřil kolem něj. Takhle naladěný ucítil v Síle vibrace, záchvěv úžasu a pýchy.

Mistr Skywalker se na něj přišel podívat.

Kyp věděl, jak cítit Sílu, jak ji používat. Šlo mu to úplně přirozeně. Bylo to pro něj instinktivní, podobně jako navigování Drtiče sluncí shlukem černých děr. Měl pocit, že na to byl po celý život připraven, ale nevěděl o tom jednoduše proto, že mu nikdo nikdy neukázal, jak svých schopností využít. Ale teď, když ho mistr Skywalker trochu popostrčil, ho nové dovednosti zaplavily, jako kdyby někdo náhle prudce zvedl dlouho zavřené stavidlo.

Po týdnu intenzivního tréninku Kyp překonal všechno, čeho ostatní studenti doposud dosáhli. Jakémukoli sbližování se s učedníky se však vyhýbal. S několika z nich sice prohodil pár slov, ale jinak věnoval všechen čas zdokonalování svých jediských dovedností, vylepšoval schopnost soustředění a rozvíjel spojení se Sílou. Neustále honil mistra Skywalkera, aby mu přiděloval nové úkoly a dával složitější problémy, aby tak mohl pokračovat v učení a růst v Síle.

Teď, když se nacházel uprostřed džungle, nevnímal Kyp svá cvičení jako vychloubání se. Bylo mu jedno, jestli se mistr Skywalker dívá nebo ne. Chtěl jen zkrátka posunout hranice svých schopností. Když dokončil jednu sadu cvičení, zkusil další, obtížnější sestavu a stále se pouštěl do těžších a těžších problémů. Takto mohl pokračovat v sebezdokonalování.

Když ho drželi ve vězení na hvězdném destruktoru Gorgoně, když ho admirál Daala odsoudila k trestu smrti, Kyp se zapřísáhl, že už nikdy nedopustí, aby byl tak bezmocný. Jedi nebyl nikdy bezmocný, neboť Síla pocházela ze všech živých bytostí.

Stále ve stoji na rukou s očima zavřenýma cítil Kyp v džungli ostatní tvory, zachycoval jejich záchvěvy ve velké tapisérii Síly. Cítil v deštném pralese vůni květin a rostlin a pach zvířat. Drobné komáry, kteří se mu rojili kolem hlavy, nevnímal.

Rozprostřel svou mysl ven do vesmíru, zachytil slapové vibrace plynného obra Yavinu a ostatních měsíců. Cítil se klidný, cítil se součástí vesmíru. Zauvažoval, které další překážky by si mohl k vyvažujícímu cvičení

dat. Ale než si to mohl promyslet, ucítil, jak je Artoo-Detoo zvedán ze

ého hradu vysoko ve větvích massassiského stromu a pomalu snášen k zemi. Malý droid pípal úlevou.

Pak Kyp ucítil, jak je mechem obrostlý balvan vyjmut z jeho ruky umístěn zpět do dolíku. Tlející kmen se rovněž snesl dolů přesně na své

vodní místo do kompostu.

130 Kevin J. Anderson

Kypa toto násilné přerušení cvičení poněkud rozladilo. Otevřel oči a uviděl mistra Skywalkera, jak se na něj pln pýchy usmívá.

„Výborně, Kype,” řekl mistr Skywalker. „Vlastně je to úplně neuvěřitelné. Nejsem si jistý, jestli by si i Obi-Wan nebo Yoda s tebou věděli rady.”

Kyp zlehka sáhl po svých levitačních dovednostech, převrátil se a přistál na nohou. Pohlédl mistru Skywalkerovi do očí. Srdce mu bušilo vzrušením, měl v sobě daleko víc energie, než byl schopen zvládnout.

Zamrkal, jako kdyby náhle otevřel oči do jasného denního světla Yavinu 4, a bez dechu řekl: „Co mě ještě můžete dnes naučit, mistře?” Cítil, jak se mu do tváře nahrnula krev. Z tmavých vlasů a po tváři mu stékal pot.

Mistr Skywalker zavrtěl hlavou. „To pro dnešek stačí, Kype.” Ostatní studenti postávali kolem zhroucení vyčerpáním nebo odpočívali na pařezech a zarostlých kamenech.

Kyp se snažil nedat najevo zklamání. „Ale ještě je toho tolik, co se můžu naučit.”

„To ano,” odvětil mistr Skywalker se stěží skrývaným úsměvem, „a jednou z těch věcí, jichž je třeba se naučit, je trpělivost. Schopnost něco dokázat není vše. Musíš dotyčnou věc znát. Musíš ji zvládnout po všech stránkách. Musíš porozumět tomu, jak zapadá do ostatních věcí, které znáš. Musíš si ji osvojit, abys ji skutečně zvládl.”

Kyp na vyřčená slova moudrosti vážně přikývl, jak se od studentů Jedi očekávalo. Ale slíbil si, že udělá vše pro to, aby si všechny ty nové schopnosti osvojil.

*

Ani v pozdních nočních hodinách Kyp nemohl spát. 0 samotě snědl nevýraznou, ale vydatnou večeři a pak se uchýlil do svého studeného pokoje, kde pouze za svitu malé svítilny v rohu meditoval a procvičoval si dovednosti, kterým se už naučil.

Soustředil se a vyslal svou mysl mezi pukliny všech kamenných bloků Velkého chrámu. Sledoval životní cykly pásů mechu. Vyhledával malé pa-voukovce cupitající chodbami a mizící v temných koutech, kde je svým jemným dotekem mohl následovat temnotou až do jejich skrytých domovů.

Kyp si připadal, jako kdyby vstoupil do sítě živoucích věcí, která mu rozšířila mysl a v porovnání s níž si připadal bezvýznamný a nekonečně velký zároveň.

Zatímco Kyp rozjímal a pohrával si se svými nedovyvinutými schopnostmi, ucítil náhle v Síle silné studené trhnutí, jako kdyby se ve struktuře vesmíru objevila černá zející rána. Rychle se přenesl zpět do přítomnosti.

Otočil se a spatřil za sebou vznášející se přízrak vysoké postavy v kápi. Dokonce i ve zšeřelém pokoji se obrys temného muže zdál být intenzivně

Temný učedník 131

černý jako nějaká jáma, která pohlcovala veškeré světlo. Kyp ani nehlesl, ale když na něj upřeně hleděl, spatřil uvnitř obrysu záhadného návštěvníka malé svítící body vzdálených sluncí.

„Máš v sobě mnoho Síly, Kype Durrone,” promluvil stín.

Kyp k němu beze strachu vzhlédl. Byl vězněn a Impériem odsouzen k smrti. Prožil celé desetiletí v temných kesselských dolech na koření. Bojoval proti dravému energopavoukovi. A proletěl shlukem černých děr. Když ale hleděl na velkolepý, olejově černý obrys, cítil jistou bázeň a zvědavost.

„Kdo jsi?” zeptal se Kyp.

„Mohl bych být tvým učitelem,” řekl temný přízrak. „Mohl bych ti ukázat mnoho věcí, jimž ani tvůj mistr Skywalker nerozumí.”

Kypem projela vlna nadšení. „Jaké věci?”

„Mohl bych ti předvést techniky ztracené po celá tisíciletí, tajné obřady a skryté brány moci, jichž se žádný slabý mistr Jedi jako Skywalker neodvažuje ani dotknout. Ale tys silný, Kype Durrone. Máš odvahu se jim učit?”

Kyp nechtěl postupovat zbrkle, ale důvěřoval svým instinktům. „Nebojím se učit,” řekl, „ale musíš mi říct své jméno. Nebudu se učit od někoho, kdo se bojí se představit.”

Kyp se začal cítit pošetile, sotva to dořekl. Stínová postava se lehce zavlnila, jako by se tiše smála. Hlas temného muže znovu zaduněl, a tentokrát byl naplněn pýchou.

„Byl jsem největším Temným pánem ze Sithu. Jsem Exar Kun.”

an Sólo vběhl do prázdné ložnice,

kterou sdílel společně s Leiou. „Světla!” zakřičel tak hlasitě, že hlasové receptory ani nedokázaly rozpoznat jeho příkaz. Han se přinutil artikulovat s brutální srozumitelností a skrze zaťaté zuby ucedil „Světla!”, dokud se v pokoji konečně nerozsvítilo.

Těkal pohledem ze strany na stranu a snažil se vzpomenout si, co všechno bude potřebovat. Odkódoval a otevřel trezor nad jednou ze skříní, popadl plně nabitý ruční blaster a přibral k němu náhradní zásobník. Vytáhl čistý oděv, a když ve skříni spatřil nedotčené Leiiny šaty, srdce se mu sevřelo.

„Chewie!” zařval. „Poď sem!”

Z nějakého důvodu světla opět zhasla. Han zlostně vyštěkl potřetí: „Rozsvítit světla!”

Do místnosti nakráčel See-Threepio a táhl za sebou dvě brečící děti. „Pane, musíte tolik křičet? Děti to rozrušilo. Mohl byste se prosím na moment zastavit a vysvětlit, co se stalo?”

Z vedlejšího pokoje se ozval Chewbaccův řev a Han slyšel, jak při běhu do ložnice odhazuje nábytek z cesty. Rozcuchaný Wookiee stanul ve dveřích. Otevřel růžovou tlamu dokořán, vycenil tesáky a zařval tak mocně, až se děti vyděsily.

Temný učedník

133

Světla v ložnici zhasla podruhé.

Han spatřil, že Chewbacca třímá v ruce svůj smrtonosný samostříl a balík nouzových potravinových koncentrátů a je připraven vyrazit. Han ¦ temnotě nahmatal a otevřel další malou skříňku a vytáhl spolehlivý automatický medikit, který přinesl z Millennium Falconu.

„Světla,” řekl Threepio klidným hlasem a tentokrát osvětlení zůstalo zapnuté.

„Threepio, kde je Lando?” vyštěkl Han. „Najdi mi ho.”

„Je dole v hangáru, pane. Zanechal mi pro vás vzkaz, že není spokojen se standardy údržby na vaší bývalé lodi.”

„No, tak v jeho vlastním zájmu doufám, že je Falcon schopnej letu,” zavrčel Han.

Jaina hlasitě popotáhla a vzlykla. „Kde je maminka?”

Han se zarazil, jako kdyby ho zasáhl ochromující paprsek. Poklekl a pohlédl děvčátku do očí. Setřel jí z tváře slzy, položil ruku na její drobné rameno a lehce ho stiskl.

„Tatínek ji zachrání,” řekl.

„Zachrání? Ach bože!” přerušil ho Threepio. „Proč potřebuje paní Leia zachránit?” Chewbacca cosi zaduněl v odpověď, ale Threepio na něj zamával mechanickými pažemi. „To jsi mi tedy moc nepomohl!”

Han se otočil k Wookieemu. „Tentokrát ne, brácho. Potřebuju, abys tady dohlídl na děti. Nikomu jinýmu bych to nesvěřil.” Chewbacca v odezvu zabručel, ale Han zavrtěl hlavou. „Ne, žádnej plán ještě nemám. Vím jedině, že se musím dostat na Calamari dřív, než ji císařský zničej. Nemůžu tady prostě zůstat sedět a nechat Leiu, aby jim čelila sama.”

Han nacpal všechno potřebné do lehkého síťového vaku a vzal z Chew-

ícových chlupatých rukou nouzové zásoby. Letmo přitom pohlédl na nálepky, aby se ujistil, že je jídlo lidskou trávící soustavou stravitelné.

„Jak dlouho budete pryč, pane?” vyzvídal Threepio a snažil se zastavit acena, který se pokoušel nasoukat se do otevřené skříně.

„Jak dlouho bude třeba, abych zachránil svou ženu,” odpověděl Han.

Vyrazil ke dveřím, ale po dvou krocích se zastavil. Otočil se a vrátil se

svým dvěma dětem. Znovu se sklonil k Jacenovi a Jaině a přitáhl je . sobě. Objal je.

,,Ne abyste tu vy dva zlobili Chewieho a Threepio. Dávejte jeden na

uhýho pozor.”

„My jsme hodní!” odvětil mírně dotčeně Jacen. V té chvíli malý chlapec až srdceryvně připomínal Leiu.

,Nedávno jsem aktualizoval svůj program na hlídání dětí, pane. Vše ude naprosto bez problémů,” ujišťoval Threepio. Zlatý droid postrčil děti

134 Kevin J. Anderson

Temný učedník

135

a snažil se je odvést zpět do jejich pokoje. „Pojďte, děti. Budu vám vyprávět zábavný příběh.”

Jacen a Jaina se znovu rozbrečeli.

Han naposledy toužebně pohlédl na dvojčata a pak vyběhl z obývacího

pokoje. Zastavil se, jen aby narovnal vypolstrované křeslo, které Chewbacca převrhl.

*

Kyberpojistka s prasknutím vypadla a kutálela se po podlaze pilotní kabiny Millennium Falconu. Lando Calrissian na ni znechuceně pohlédl, pak se obrátil zpět k ovládacímu panelu.

Dokončil aktualizaci navigačního softwaru, ale to nějakým záhadným způsobem zkratovalo světla v kabině. Chvíli se prohraboval v malém zásobníku plném starých náhradních pojistek páchnoucích mazivem a vybral z nich jednu, která vypadala nejvhodněji.

Falcon byl splácaný dohromady z tolika různorodých dílů, že už ani nedokázal sledovat, kolik sond a monovlákenných drátů udržovalo lod v chodu. Už posté se ptal sám sebe, proč tu loď tolik miloval.

Zasadil pojistku na příslušné místo, aktivoval ji a přecvakl sérii přepínačů, které nadále zůstaly bez známky života. „No ták,” řekl Lando rozmrzele a silně udeřil do panelu dlaní.

S táhlým zahučením a závanem chladného vzduchu z recirkulaěních potrubí, který byl cítit chemikáliemi, se ovládací panel probral k životu. Lando zavřel oči a spokojeně vzdychl. „Nouzová opravná procedura číslo jedna.”

„Hej, Lando!”

Zvenčí z opravárenské dílny zaslechl hlasité a odhodlané volání. Aniž se musel podívat, Lando věděl, že přišel Han Sólo a něco na něj pokřikuje.

Po celém těle ho štípal pot, byl unavený a frustrovaný z toho, jak dlouho mu trvalo uvést Millennium Falcon do stavu, který by vyhovoval jeho přísným nárokům. Zvedl se od otevřeného ovládacího panelu a prošel krátkou chodbou. Podrážky bot mu zvonily o pláty paluby. Naklonil se nad přistávací rampu a vystrčil hlavu ven.

„Lando,” ozval se znovu Han a spěchal k němu. Obličej měl zarudlý rozrušením, tmavé vlasy slepené potem a rázoval k němu nezastavitelným postupem imperiálního konstrukčního droida.

„Hané,” řekl Lando a zamračil se. „Neřekls mi, v jakým stavu tahle hromada šrotu je, když jsme o ni hráli sabacc.”

Han poznámku ignoroval a se síťovým vakem plným zásob a blasterem po boku vyběhl nahoru po rampě. Lando nadzdvihl obočí. „Hané -“

„Potřebuju Fakona, Lando. Teď hned.” Protáhl se kolem Landa, odhodil vak na podlahu a udeřil do tlačítka ovládajícího nástupní rampu. Lando taktak stačil skočit dovnitř, když promazané písty zatáhly sklápěcí ko-rovou rampu zpět na místo.

„Hané, tohle je teď moje loď. Nemůžeš sem jen tak -“

Han zamířil rovnou do řídící kabiny a zapadl do sedadla pro pilota. Lando vyrazil za ním. „Co to sakra děláš?”

Han se v pilotním sedadle prudce otočil a upřel na Landa pohled, kterým ho probodával jako dvojicí ochromujících paprsků. „Právě teď na planetu Calamari útočí admirál Daala. Leia tam uvízla. Takže, pomůžeš I mi ji s Falconem zachránit, nebo tě mám čapnout za ten tvůj špinavěj krk - vyhodit ven z lodi?”

Lando couvl a obě ruce dal ve smířlivém gestu před sebe. „Počkat, počkat, Hané! Leia má potíže? Tak vyrážíme - ale pilotovat budu já,” řekl a pokynul Hanovi, aby se přesunul do sedadla kopilota. „Je to moje loď.”

Han si neochotně rozepnul pásy a vklouzl do sedadla po pravici, kde jinak sedával Chewbacca. Lando zapnul komunikátor. „Tady Millennium I Falcon, žádáme o povolení k okamžitému odletu.”

Zvedl modifikovaný lehký frachťák nad zem, chvíli se vznášel na místě a v okamžiku, kdy jim Coruscantské řídící středisko dalo povolení k odletu, nahodil podsvětelné motory. Falcon prosvištěl atmosférou a zamířil ke fcězdám.

*

Qwi Xux se na planetě Vortex procházela po okraji staveniště Katedrály vichrů. Wedge Antilles, který jí dělal společnost, se připojil k ostatním novorepublikovým úklidovým četám. Dělníci nosili silné rukavice, aby si chránili ruce před ostrými křišťálovými úlomky, které házeli do kontejnerů pro zpracování materiálů. Ty potom úlomky roztavily a syntetizovaly z nich nový stavební materiál.

Šedá oblaka jim vířila nad hlavami, čímž ohlašovala rychle se blížící období bouří. Už brzy se všichni okřídlení Vorové uchýlí do svých přízemních bunkrů, kde přeěkají vichřice o síle hurikánu. Studený vítr se již proháněl nekonečnými pláněmi bledých trav. Qwi se bála, že by se i její řterická postava mohla najednou vznést, že by mohla být nenadálým pory-»em větru vržena do vzduchu, kde by se připojila k místním obyvatelům * krajkovitými křídly.

Vorové se od novorepublikových týmů drželi stranou. Pracovali na miste zničené katedrály, vyztužovali základy a chystali se vztyčit nový komplex dutých hracích věží. Zdánlivě nepostupovali podle žádného plánu, [ a když je inženýři žádali, zda by si mohli prohlédnout architektonické výkresy, odpovědí jim bylo jen mlčení.

Qwi sledovala veškerou tu činnost zpovzdálí a přála si, aby mohla po—

136 Kevin J. Anderson

moci. Vorové po Nové republice žádnou pomoc nežádali, vlastně ji sotva vzali na vědomí. Jednoduše přijali nové pracovníky a dál pokračovali krkolomným tempem na svém projektu. Vorové, kteří zdánlivě postrádali jakékoliv emoce, nepodali žádný protest, ani nijak nevyhrožovali přerušením styků. Jakoby chápali, že Nová republika jim nechtěla udělat nic špatného; ale jako druh byli ochromeni a nedokázali se vrátit k běžným činnostem, dokud se jejich Katedrála vichrů znovu nerozezní.

Jak se tak procházela mezi roztroušenými úlomky křišťálových píšťal. objevila Qwi malou úzkou flétnu pocházející zřejmě z některé píšťal} z nejvyššího vrcholu věže přehrávající vysoké tóny. Sehnula se a dlouhými prsty ji opatrně zvedla ze země, aby se nepořezala o ostré okraje.

Vítr dul kolem ní, třepotal látkou tuniky, rozevlál jí péřové vlasy kolem hlavy. Mlčky hleděla na malou flétnu. Když byla ještě ve stanici Chřtán, často svůj počítač programovala s pomocí hudebních tónů a pak si pískala a pobrukovala do rytmu. Hudbu nehrála už hodně dlouho…

U stanice Wedge na zpracování materiálu dva dělníci omylem upustili velký kus křišťálové píšťaly, který s třesknutím dopadl na zem. Wedge varovné vykřikl a ostatní rychle uskočili stranou, aby se vyhnuli letícím úlomkům.

Vorové na staveništi v panice zatřepali křídly a vzlétli, vyděšení zvukem tříštícího se skla.

Qwi si přiložila flétnu k ústům a váhavě se nadechla. Hladký křišťál jj studil na modrých rtech. Foukla do nerozbitého konce, prstem ucpala jednu dírku a zahrála tak zkušební tón. Zkusila další a třetí a postupně získávala cit pro tóny, které křišťálová flétna vyhazovala.

Zaklínila se nohama mezi rozbité úlomky na zemi, postavila se proti vanoucímu větru a hrála. Po několika pokusech dostala tóny do takové podoby, jak si přála, zavřela indigové oči a nechala hudbu, aby jí plynula z duše. Vorové pleskali křídly ve vzduchu, přiblížili se k ní a zakroužili jí nad hlavou. Někteří přistáli na vlnící se levandulovou trávu, stočili k ní kostnaté obličeje a mrkali zrohovatělými víčky přes obsidiánové oči bez zřítelnic. Poslouchali.

Qwi pomyslela na zničení Katedrály vichrů, na ztrátu takového jedinečného artefaktu a uměleckého díla, na smrt tolika Vorů. Hudba dostala tklivý nádech. V mysli rovněž spatřila vlastní rodnou planetu Omwat, když ji jako malé dítě moff Tarkin umístil do orbitálního výcvikového habitatu. kde se spolu s ostatními omwatskými dětmi musela dívat, jak ničí jejich rodinné plástvovité usedlosti pokaždé, když děti neuspěly u zkoušky…

Hudba se linula z flétny, stoupala a klesala. Přes zvuky tónů a větru uslyšela pleskání vorských křídel. Nervózně zamrkala a pohlédla vzhůru na ztichlé publikum, ale hrála dál.

Temný učedník

137

Wedge odběhl od novorepublikových dělníků, aby se ujistil, třebuje pomoc. Ostatní inženýři si všimli, jakou přitahovala p mu -

Když se k ní Wedge udýchaně a s očima dokořán přiblížil, Qwi ; hrát. Zhluboka se nadechla a sklonila flétnu.

Vorové ji beze slova obklopili. Upřeně na ni hleděli a třepetali křídly. aby se udrželi v rovnováze. Obličeje měli pokryté členitým kožnatým krunýřem, který zakrýval všechny postřehnutelné výrazy. Nevěděla co říct.

Velký Vor, očividně nějaký vůdce klanu, vykročil vpřed a natáhl ruku, aby flétnu převzal. Stále nervózní Qwi mu položila křehký nástroj do kož-naté dlaně.

V náhlém prudkém gestu Vor ruku sevřel a flétnu rozdrtil. Otevřel ji a nechal úlomky padnout na zem. Z dlaně mu prýštily tenké pramínky krve.

„Už žádnou hudbu,” řekl. Celé vorské posluchačstvo roztáhlo křídla, • zneslo se do vzduchu a letělo zpátky ke staveništi.

Vůdce na ní stále spočíval pohledem. „Dokud to nedokončíme,” dodal

a odletěl připojit se k ostatním.

*

Han Sólo vězel hluboko v hyperprostoru a nemohl dělat nic jiného než čekat. Běh času nedokázal urychlit. Chodil po společenské místnosti sem a tam, občas pohlédl na holografickou šachovnici a vzpomínal na doby, kdy u ní poprvé viděl Artoo-Detoo hrát s Chewbaccou. To bylo ještě předtím, než potkal Leiu, když Luke byl teprve vlhkostní farmář, kterému ještě >»klo mlíko po bradě, a Obi-Wan Kenobi jen praštěný starý pán. Kdyby en tenkrát tušil, jak moc se v ten den v moseisleyské kantýně jeho život imění, Han se sám sebe ptal, zda by riskoval vzít na palubu dvojici pasažérů s jejich droidy směřující na Alderaan.

Ale to by se potom nikdy nesetkal s Leiou. Nikdy by se s ní neoženil. Nezplodil by tři děti. Nepomáhal by porazit Impérium. Ano, pomyslel si: navzdory všemu tomu rozruchu by se Han rozhodl stejně zas a znovu.

A teď byla Leia ve velkém nebezpečí.

Lando vyšel z kokpitu. „Dal jsem tam autopilota.” Když uviděl Hanův •klíčeny výraz, zavrtěl hlavou. „Hané, proč si neodpočineš? Pojď, zabijem řas.” Pak, jako by náhle dostal nápad, řekl: „Co takhle kdybysme si zahráli partičku… sabaccu?” Nadzdvihl obočí a vykouzlil jeden z těch svých [pověstných úsměvů.

Han zauvažoval, jestli se ho přítel pokouší jen povzbudit a rozhodl se přesvědčit, nakolik to Lando myslí vážně. „Zrovna teď se mi nechce hrát.” Sedl si a ztlumil hlas. „Ledaže bys byl ochotnej vsadit moji loď.”

Lando se zaškaredil. „Je to moje loď, Hané.”

138 Kevin J. Anderson

Han se nahnul nad hološachovnici. „Ne nadlouho, kamaráde - nebo se

snad bojíš?”

*

Falcon se ovládaný autopilotem řítil hyperprostorem, zcela netečný ke skutečnosti, že se právě rozhoduje o tom, komu bude patřit.

Han civěl do svých karet a na zátylku se mu perlil pot. Lando, který se vždy pyšnil dokonalým blufujícím výrazem, dával najevo starosti a neklid. Už potřetí během několika málo minut si hřbetem ruky otřel čelo.

Bodovací počítač u každého zobrazoval devadesát čtyři bodů. Čas teď utíkal jako o závod a Han si uvědomil, že je pohroužený do hry natolik, že přinejmenším na patnáct vteřin zapomněl na zoufalou situaci, ve které se Leia nachází.

„Jak si můžu bejt jistej, že nemáš v těch kartách naprogramovanej ně-jakej fígl?” řekl Lando, dívaje se na pokovené destičky, ale pečlivě přitom držel displeje mimo Hanovo zorné pole.

„Tahle hra byl tvůj nápad, brácho. Tohle bejvaly moje karty, ale odmag-netizoval jsi je sám. Jsou poctivý, žádný fígle.” Rty se mu pomalu roztáhly v úsměvu. „A tentokrát žádná náhodná změna pravidel v posledním bodovacím kole.”

Han otálel ještě o vteřinu déle, pak netrpělivě převzal iniciativu. „Nechám si tři karty,” řekl a položil zbylé dvě lícem dolů do randomizéru. Stiskl skenovací tlačítko, které mělo změnit hodnoty a barvy karet, pak je z pole zase vyndal a podíval se, co si vytáhl.

Lando vytáhl dvě karty, ale pak si to rozmyslel, kousl se do spodního rtu a přidal k nim třetí. Han v duchu zajásal. Lando měl ještě horší karty než on.

Rozbušilo se mu srdce. Měl flush tyčí, nízký flush bez hlavových karet, ale kdyby dokázal tohle kolo Landa porazit, i taková ruka by mu získala dostatečný počet bodů, aby se dostal přes cílové skóre. Lando zíral m vlastních karet a pousmál se, ale Han usoudil, že to je úsměv vynucený.

„Tak ven s tím,” řekl Han a vyložil karty jednu po druhé na stůl.

„Dostanu nějaký extra body za to, že mám úplně nahodilou sestavu?” zeptal se Lando a povzdechl si. Opřel se lokty o stůl a zamračil se.

Han připlácí ruku na svůj flush. „Falcon je zas můj!”

Lando se afektovaně uculil, jako kdyby měl ze ztráty lodi smíšené pocity. „Aspoň se ti vrací v lepším stavu.”

Han poplácal přítele po zádech a lehkým krokem odtančil do pilotní kabiny. Spokojeně vzdychl a pomalu se uvelebil v pilotním sedadle.

A teď, pomyslel si, kdyby se jen dokázal dostat k Leie včas, bude to báječný den.

m(o)

yp Durron se plahočil hustým

deštným pralesem Yavinu 4 a hledal skryté stezky, kde mu džungle dovolí projít. Přesně věděl, kam má jít. Temný duch Exara Kuna mu ukázal cestu.

Z houštiny s křikem vyrazili plazovití draví ptáci, vyplašení od zakrváceného úlovku, který předtím vtáhli do podrostu.

Kypovi přidělený společník Dorsk 81 vedle něj klopýtl. Hubený tvor - hladkou kůží měl s vlhkým vzduchem a prudkým stoupáním daleko větší potíže.

Nad hlavami jim přes spleť větví massassiských stromů přešplhal woo-iamandr s purpurovou srstí. Dorsk 81 poplašeně vzhlédl - ale Kyp už před několika minutami vycítil, jak ve zvířeti narůstá panika a nerozhodnost, až nakonec muselo utéct.

Kyp si otřel pot z očí a zatřásl hlavou. Kapky potu se rozletěly po okolí. Přimhouřil oči a vyrazil vpřed ještě rychleji, neboť věděl, že jsou skoro ¦ cíle - třebaže Dorsk 81 o tom ještě neměl ani ponětí.

Všude kolem se hemžil a bzučel hmyz a drobní kousaví tvorové, ale «ádný z nich Kypovi nevadil. Vědomě kolem sebe vyvolával stín strachu, aby všechny tvory odehnal. Tenhle trik ho také naučil Exar Kun.

Dorsk 81 otevřel ústa beze rtů a lapal po dechu, jak se snažil udržet či—

14Q Kevin J. Anderson

lé tempo. Jeho žlutá a olivově zelená kůže byla bez poskvrny, nos hladký a plochý, uši přiléhající po stranách hlavy, jako kdyby někdo jeho rasu stvořil ve větrném tunelu. Vypadal zuboženě; široko od sebe posazené oči neustále mrkaly a obličej se mu leskl vrstvou potu. „Na tohle jsem nebyl stvořen,” řekl Dorsk 81.

Kyp zpomalil, ale ne natolik, aby to svému společníkovi ulehčil. Snažil se zmírnit tón instinktivní ostré odpovědi. „Nebyl jsi stvořen na nic jiného než na byrokracii a život v pohodlí. Nechápu, jak mohla planeta Khomm celých tisíc let zůstat naprosto beze změn. Nebo proč to tak tvoji lidé chtěli.”

Dorsk 81 se nad Kypovou neurvalostí nijak nepohoršil a následoval ho. „Naše společnost a naši genetici dosáhli před tisícem let dokonalosti, nebo jsme tak tehdy alespoň usoudili. Abychom zabránili nežádoucím změnám, zakonzervovali jsme naši kulturu na této úrovni. Vzali jsme naši dokonalou rasu a nakloňovali ji, než abychom riskovali genetické anomálie.

Já jsem jedenaosmdesátý klon Dorska. Osmdesát generací přede mnou bylo identických, dělali stejnou práci se stejnou zručností, udržovali naši úroveň dokonalosti a nikdy nepochybili.” Dorsk 81 se zamračil a s nečekaným vypětím energie proběhl kolem Kypa. S veškerou silou se vrhl vpřed, aby jim proklestil cestu hustým podrostem. „Ale já jsem porucha,” řekl., Já jsem byl jiný.”

Kyp zachytil v bludišti identicky vypadajícího houští černých trnek zakrytou a poměrně schůdnou stezku a mávl rukou tím směrem. „Máš v sobě potenciál stát se rytířem Jedi,” řekl. „Jak to můžeš považovat za poruchu?”

Dorsk 81 se vydrápal ven ze spleti podrostu, ve kterém uvízl. Oděv měl ušpiněný od rozdrcených bobulí a okvětních lístků. „Je to znepokojující… být jiný,” řekl.

Kyp promluvil zčásti k sobě a zčásti ke svému společníkovi. „Ano, ale občas je to povznášející vědět, že stojíš nad ostatními, že jsi něco víc.”

Sehnul se do nízkého ponurého tunelu tvořeného listovím a visícím mechem. Od obličeje mu odlétlo hejno drobných komárů. Tmavé stíny mu najednou připomněly temné kesselské doly na koření, kde jako otrok kdysi nucené pracoval.

„Impérium mi zničilo život,” řekl Kyp. „Moji rodiče byli političtí odpůrci. Připomínali si výročí Ghormanského masakru a protestovali proti zničení Alderaanu - jenže v té době už císař ztratil s politickým odbojem veškerou trpělivost.

Uprostřed noci do našeho domu v deyerské kolonii přišli stormtroopeři. Vlámali se dovnitř, popadli moje rodiče, před našima očima je ochromili

Temný učedník 141

a nechali je paralyzované a třesoucí se ležet na podlaze. Můj otec ani nemohl zavřít oči. Po tváři mu tekly slzy, ale ruce a nohy se mu pořád klepaly. Nemohl vstát. Stormtroopeři ho i s mou matkou vyvlekli ven.

Můj bratr Zeth byl o pět let starší než já. Odvedli ho. Myslím, že mu bylo jen čtrnáct. Dali mu na ruce paralyzační pouta. Kopli do něj, vystrčili ho ven a pak mě omráčili.

Později jsem se dozvěděl, že Zetha odvedli na Imperiální vojenskou akademii na Caridě. Mě a moje rodiče poslali do Imperiálního nápravného zařízení na Kesselu, kde jsme museli pracovat v dolech na koření. Většinu let jsem strávil v naprosté tmě, protože při jakémkoliv světle v důlních šachtách by se krystaly koření zkazily. Moji rodiče tam po pár letech zemřeli.

Musel jsem se postarat sám o sebe, dokonce i když vězni svrhli vedení nápravného zařízení a převzali nad ním vládu. Tamější šéf podsvětí Moruth Doole uvrhl zajaté císařské do dolů. Doole pustil několik vězňů ven - ale ne mnoho a ne mě. Naši pánové se vyměnili, ale my jsme zůstali otroci.”

Dorsk 81 na něj pohlédl lesknoucíma se, široko od sebe posazenýma očima. „Jak ses odtamtud dostal?” zeptal se.

„Han Sólo mě zachránil,” odpověděl Kyp; hlas mu přitom zjihl. „Ukradli jsme raketoplán a podařilo se nám uniknout do nedalekého shluku černých děr. Tam jsme narazili na ukrytou imperiální výzkumnou základnu a znovu jsme padli do zajetí - tentokrát admirála Daaly a její flotily hvězdných destruktorů. Han nás odtamtud dostal, potom co mě Daala odsoudila k smrti.”

Celým tělem mu lomcoval hněv, bzučel mu v hlavě, činil ho silnějším. Začal z něj čerpat sílu. „Snad chápeš, proč mě císařský přiváděj k takový zuřivosti,” řekl. „Skoro to vypadá, že se mě celej můj život Impérium snaží pokořit, pokouší se mi upřít práva a potěšení, kterejch si ostatní bytosti užívaj.”

„Nemůžeš proti Impériu bojovat sám,” řekl Dorsk 81.

Kyp drahnou chvíli neodpovídal. „Teď možná ještě ne,” řekl nakonec.

Než na to mohl Dorsk 81 něco říct, Kyp odtáhl hustý spletenec modrolistých větví. Podél páteře mu přejel elektrizující vzruch, když mu Síla prozradila, že dorazili na místo.

„Tohle,” zašeptal Kyp, „tohle je náš cíl.”

Před nimi se uprostřed džungle rozprostíralo okrouhlé jezero lesknoucí se jako ploché zrcadlo ze rtuti s naprosto klidnou hladinou. Uprostřed jezera stál malý ostrůvek, jemuž dominovala obsidiánová rozštípnutá pyramida plná ostrých rohů, vykazující nezaměnitelné prvky massassiské architektury: další chrám, ten samý, který Gantoris a Streen objevili několik

142 Kevin J. Anderson

týdnů předtím, ale který Luke Skywalker ještě nestaěil prozkoumat. Exar Kun Kypovi všechno řekl.

Kyp ztěžka polkl, když spatřil sochu Exara Kuna.

„Kdo myslíš, že to byl?” ptal se Dorsk 81 a mhouřil oči, aby přes vodu něco uviděl.

Kyp odpověděl tlumeným, chraptivým hlasem. „Někdo velice mocný.”

Velký oranžový disk Yavinu 4 se skrýval za obzorem; nad korunami stromů z něj byl vidět jen rozmazaný oblouk. Malé slunce soustavy už také brzy zapadne. Dvojice těles na obloze vrhala napříč nehybnou hladinou jezera protínající se paprsky třpytivého světla.

Kyp ukázal k chrámu. „Mužem uvnitř přenocovat, jestli chceš.”

Dorsk 81 přikývl dychtivéji, než by Kyp od něj čekal. „Rád bych zase jednou spal pod střechou, ne na stromě zamotaný do lián,” řekl. „Ale jak se tam dostaneme? Jak je to jezero hluboké?”

Kyp popošel ke kraji. Voda byla průzračná jako diamant a tak hluboká, že zrcadlila dno jako zvětšující sklo, což zcela znemožňovalo určit, kam až sahala. Pod hladinou spatřil kamenné sloupy zvedající se ode dna jako potopené našlápne kameny, které končily těsně pod povrchem.

Kyp na jeden z nich stoupl. Zpod podrážky se zavlnila čistá voda, ale nepotopil se. Vkročil na další kámen.

Dorsk 81 na něj užasle zíral; Kyp si uvědomil, že to musí vypadat jako kdyby se procházel přímo po hladině jezera. „Používáš Sílu?” zeptal se Dorsk 81.

Kyp se zasmál. „Ne, používám našlápne kameny.”

Bez váhání přeskočil na další kámen a vzápětí zase na další, dychtivý dostat se k chrámu - zdroji nových vědomostí a tajných technik. Když dosáhl ostrova, vkročil na pahorek porézní sopečné skály porostlé oranžovým a zeleným lišejníkem, který vypadal jako kapky nějaké cizokrajné krve. Dokázal už kolem sebe cítit energii.

Kyp se otočil a pozoroval svého společníka, jak opatrně našlapuje po jezeře. Vypadalo to, jako kdyby Dorsk 81 balancoval na křehké membráně hladiny. Byla to velice působivá iluze. Celý ostrov byl zahalen závojem ticha, jako kdyby se žádní tvorové džungle ani hmyz neodvažovali k chrámu přiblížit.

„Je tu zima,” říkal Dorsk 81, zatímco si z chodidel otřepával vodu a rozhlížel se kolem. Tvor s hladkou kůží přitáhl hlavu blíže k ramenům.

„Předtím sis stěžoval, jak je všude horko,” řekl Kyp. „Měl bys být rád.”

Dorsk 81 zavřel ústa a krátce přikývl, ale neřekl nic.

Kyp se procházel po okolí a prohlížel si naleštěné černé skleněné rohy pyramidy a vyčnívající špici na vrcholu. Budova byla vystavěna za účelem

Temný učedník 143

sloužit jako hranatá nálevka koncentrující Sílu, aby zvýšila účinnost sith-ských rituálů.

Vzhlédl k nehybné soše Exara Kuna. Podmračený temný pán mu připadal tak skutečný. Naplňoval ho takovou posvátnou bázní, až Kyp napůl očekával, že se socha ohne a uchopí ho v sevření.

Kyp teď už věděl, že Velký chrám byl ústředním bodem celé massassiské civilizace, kterou Exar Kun pozvedl z primitivního živoření. Velký chrám byl hlavním velitelstvím, středobodem Kunových bitev v sithské válce. Ale tento malý, izolovaný chrám sloužil spíše jako soukromé útočiště, kam se Exar Kun uchyloval, aby se soustředil na zdokonalování svých schopností a načerpal síly.

Z úzkého klínovitého vchodu zavanul studený vzduch, jako by celý chrám byl nějakým obrovským spícím monstrem. „Jdem dovnitř,” řekl Kyp.

Sehnul hlavu a vkročil do temnoty, která jej obklopila. Ale když párkrát zamrkal, světlo v síni pomalu nabývalo na intenzitě, jako kdyby ve velkých deskách z černého skla byly uvězněné blesky a vysílaly slabé jiskry viditelné jen koutkem oka. Když se Kyp postavil čelem k naleštěné tmavé zdi, nic zvláštního na ní neviděl, až na nezřetelné vyryté stopy hieroglyfů dávno mrtvého jazyka. Nedokázal je přečíst.

Všude kolem rostly tmavě zelené výhonky mechu, které se plazily vzhůru po vyhlazených kamenech ve vzorcích připomínajících zamrzlé biologické plameny. U jedné stěny stála ohlazená zaoblená nádrž plná vody.

Kyp přistoupil k nádrži a smočil v ní prsty, překvapen a potěšen tím, že voda uvnitř je studená a čistá. Opláchl si zpocený obličej a pak se napil, vychutnávaje svěžest vody, jež mu klouzala hrdlem do útrob. Vzdychl blahem.

Dorsk 81 zůstal stát u vchodu a vyhlížel do džungle za jezerem. Disk Yavinu už zmizel za korunami stromů a obloha začala houstnout purpurovým soumrakem, když daleké slunce také zapadlo. „Najednou jsem hrozně ospalý,” zívl.

Kyp se zamračil, ale byl přesvědčen, že ví, co se děje. „Dneska jsi ušel velký kus cesty,” řekl. „Tady uvnitř je chládek a tma. Proč se neprospíš? Podlaha vypadá čistá a pohodlná. Můžeš se stočit do klubíčka a opřít se o stěnu.”

Jako kdyby byl zhypnotizovaný, Dorsk 81 se odpotácel do rohu a svezl se na podlahu podél stěny, dokud neležel zády přitisknutý k obsidiánové desce. Málem usnul dřív, než se uvelebil na místě.

„A nyní můžeme ty a já pokračovat ve vhodnější sestavě,” hluboký a silný hlas se rozléhal síní jako ozvěna vzdáleného hromu.

144 Kevin J. Anderson

Kyp se otočil a spatřil siluetu Exara Kuna připomínající černou olejovi-tou skvrnu tetelící se ve vzduchu. Kyp stál vzpřímeně a snažil se potlačit nával hrůzy jako pokaždé, když k němu prastarý pán ze Sithu promlouval.

Kyp ukázal na Dorska 81. „Neprobudí se? Neuvidí tě?”

Exar Kun pokrčil stínovými rameny. „Ne, dokud neskončíme,” řekl.

„Tak jo.” Kyp si sedl na studenou podlahu a roucho si zastrčil pod sebe, aby si udělal pohodlí. Tušil, že by si Exar Kun mohl jeho uvolněný postoj vyložit jako povýšenost nebo vzdor, ale bylo mu to jedno.

Starodávný pán ze Sithu začal s proslovem. „Skywalker tě již naučil všemu, co zná. Činí výmluvy, ale nemůže pokračovat dále, neboť se sám uzavřel jiným možnostem. Jako Jedi nemůže růst, jestliže se uzavře možnostem, jestliže si nasadí pásku přes oči před tím, co může být a co by mělo být.”

Exar Kun se tyčil nad Kypem a vznášel se stále blíž, třebaže na první pohled neučinil ani krok. „Ty ses již naučil více, než kdy jest Skywalkerovi možno znát, můj učedníku.”

Kyp cítil, jak ho spaluje nadšení a pýcha. Celé tělo měl napjaté, jako by měl každou chvíli vyskočit na nohy. Ale ovládl se.

„Pohleď, co tě mohu dnes naučit,” řekl Exar Kun a pokynul k obsidiá-nové stěně se sotva viditelnými hieroglyfy, ěernými liniemi na černém sopečném skle. Ale sotva na ně Kyp pohlédl, slova vzplála bílým plamenem, vystoupila do popředí na bezedném neprůhledném podkladu, dokud se mu nevpálila do očí.

A náhle Kyp pochopil. Slova se rázem zaostřila a vyplnila jeho mysl; byla to neuvěřitelná historie stará čtyři tisíce let a vyprávěla o tom, jak se Exar Kun začal učit zakázaným naukám, jak přišel na čtvrtý měsíc Yavi-nu, kde nalezl ztracený artefakt siťhské moci, jak zotročil bázlivý a slabý massassiský lid a přinutil jej postavit obrovité chrámy sloužící mu jako ohniska pro temné síly, se kterými si zahrával.

„Bratrstvo Sithu mohlo vládnout galaxii, mohlo rozdrtit vetchou Republiku a učinit z ostatních rytířů Jedi bezvýznamné salonní kouzelníky - ale byl jsem zrazen.” Stín Exara Kuna se vznášel beze zvuku nad chrámovou podlahou. Zastavil se nad spícím a bezmocným Dorskem 81.

„Když Jedi spojili své síly a přišli na tento měsíc, aby se se mnou utkali, uvolnili tak obrovskou energii, že jsem byl nucen vysát všechny Massassie do jednoho, jen abych mohl zachovat svou duši uvnitř těchto chrámů - abych přežil a jednoho dne se mohl vrátit.”

Kun vztáhl uhlově černou paži, jako kdyby chtěl Dorska 81 uškrtit. Klon se v začarovaném spánku neklidně zavrtěl, ale nijak se nesnažil bránit se.

Temný učedník

145

Kyp v návalu strachu váhavě vykřikl: „Exare Kuně! To;’ó jsem ten, koho chceš učit. Neztrácej čas s ním.”

Kyp byl novými divy, které mu Exar Kun ukázal fascinován, byl ale zároveň důvtipný natolik, aby poznal, kdy s ním někdo manipuluje. Exar Kun si myslel, že si s Kypem může pohrávat jako se zhypnotizovaným konvertitou. Ale Kyp měl v sobě notnou dávku skepticismu - od Hana Sóla toho pochytil dost. Dokázal ale sehrát vlastní part, aby dostal, co tak zoufale chtěl.

Když se k němu Exar Kun opět otočil čelem a zanechal Dorska 81 nezraněného, Kyp rozpřáhl ruce na znamení, že nového instruktora bezvýhradně přijímá. „Pověz mi víc o pradávných sithských učeních.”

Kyp polkl, poté zesílil hlas, protože tohle si doopravdy přál. „Pověz mi, jak mám využít svých schopností, abych mohl rozdrtit Impérium jednou provždy.”

17

ezitím na Coruscantu Chewbacca a Threepio vedli dvojíata mezi durabetonovými sloupy ke vchodu do Holografického zoo vyhynulých živočichů, kam je chtěli vzít na prohlídku.

Doma otravné děti velice rychle opotřebovaly dokonce i trpělivostní programy Threepio a dohnaly Chewbaccu až k záchvatu zuřivosti. Vzít Ja-cena a Jainu na chvíli ven se všem zúčastněným zdálo jako dobrý nápad. Čtveřice se svezla krytou dráhou přes vrchní mrakodrapy starého Imperiál City až na střešní podlaží, kde Holografická zoo sídlila.

Když konečně stanuli před kýčovitým portálem vedoucím do zoo, Chewbacca nechal chlupaté paže volně svěšené podél těla a obrovskými tlapami uchopil drobné ručky dětí. Učinil dva dlouhatánské kroky vpřed, poěkal, až ho děti dojdou, pak opět postoupil o dva kroky a čekal. Threepio cupital před nimi, jako kdyby jim velel. Právě podstoupil důkladnou olejovou lázeň a jeho trup ze zlatavé slitiny v umělém osvětlení jen zářil.

Prošli pod velkolepými oblouky. Threepio přešel k pokladně a zadal Hanův a Leiin kreditní kód. Chewbacca ztratil s Jacenovýma a Jaininýma krátkýma nohama trpělivost, popadl každé dvojče do jedné raky a kráčel dál vpřed.

V prázdné čekárně plné křesel, klecí a otvorů, které měly pojmout těla všech možných druhů návštěvníků, přetrpěli nudnou úvodní prezentaci.

Temný učedník 147

než se automatické dveře na druhém konci konečně otevřely. Chewbacca, který stále držel dvojčata v náručí, vpochodoval klesajícím tunelem do nižších pater. Threepio spěchal za ním a snažil se je vést, ale nemohl se přes rozložitého Wookieeho procpat.

Nad hlavami se jim v nepříliš povedené simulaci hvězd, komet a planet míhala v obloucích světla. Když prošli čidly zaznamenávajícími pohyb, z mikroreproduktorů zabudovaných ve stěnách zaduněl ve stereu hlas.

„Putujte s námi chodbami času! Cestujte po trasách napříč vesmírem! Zažijte zapomenuté divy z dob před dávnými časy a daleko, daleko odtud! Spatříte vyhynulé tvory, kteří vymizeli z naší galaxie, ale znovu ožili zde - a teď!”

Stěny kolem nich pohasly. Podél stropu zazářily pruhy světla a slévaly se v hrubé animaci hvězdných čar, jež měly vytvářet dojem cesty hyperprostorem. Podlaha jim pod nohama temně duněla a vibrovala, dotvářejíc tak simulaci. Děti se polekaly, ale Chewbacca nad tou kýčovitostí jen zaúpěl. Konečně iluze ustala a mohutný hlas promluvil spikleneckým šepotem. „Dorazili jsme… do vesmíru možností!”

Stáli na křižovatce ústící do několika dveří.

„Tudy, děti, tudy,” pobízel je Threepio a vykročil vpřed. Pečlivě předtím prostudoval datové brožury o exponátech, a když je zkoreloval se zájmy dvojčat, přesně se rozhodl, která diorámata jim ukáže jako první. „Pojďme se podívat na mamutího krabbexe z Calamari.”

Jakmile prošli portálem, hologramy se probudily k životu. Obklopil je turbulentní oceán, z jehož bílých zpěněných vod trčel zubatý útes. Na spletenci zelených a purpurových chaluh bičovaných hučícími vlnami stál článkovaný korýš, desetinohý krabbex s párem kusadel, dvěma řadami ostnů podél páteře a osmnácti lesklýma a hladkýma černýma očima, z nichž čtyři byly umístěny na předních chápavých klepetech. Krabbex se vztyčil na zadních a zařval jako wampa, kterou někdo zapálil.

Dvojčata sledovala, jak z vody vyskočila trojice zelených mermenů třímajících zoubkované oštěpy vyrobené z vybledlé kosti. Mermeni se vyšvihli na útes a zaútočili.

Oštěpy prorazily krabbexův exoskelet; monstrum po nich chňapalo klepety. Krabbex se stočil doleva a popadl jednoho mermena. Ostrá klepeta prosekla kůži a vytáhla mermena z vody. Ten se snažil vyprostit a mrskal přitom spojenýma oploutvenýma nohama jako ocasem nějaké ryby.

„Tak jdeme,” řekla Jaina.

„Další,” přidal se Jacen.

„Ale děti, ještě jsem vám nepověděl o biologickém původu těchto tvorů,” namítal Threepio.

„Pojďte už,” naléhala Jaina.

148 Kevin J. Anderson

Prošli okolní iluzí ke vzdálené stěně vpravo, kde se nacházely další průchody. Chewbacca postrčil děti do levých dveří.

„Ach, tyhle ne, Chewbacco,” protestoval Threepio. „Nejsem si jist -“

Ale to už stáli v druhé místnosti a ocitli se obklopeni obrazem pouštní planety. Ze strupovitého vysušeného jílového povrchu se zvedaly vlny neexistujícího horka. Na skalnatý výběžek vyběhl s řevem, při němž tuhla krev v žilách, podivný tvor. Měl humanoidní hlavu zhruba řtvercového tvaru, tělo kočkovité šelmy, obrovské zahnuté drápy a článkovaný ocas zakončený hrozivě vyhlížejícím bodcem ze škorpiona, kterým tloukl ze strany na stranu. Když otevřel tlamu, aby znovu zařval, odhalil popraskané ostré tesáky, ze kterých odkapával jed.

„Mantichora?” řekl Threepio nevěřícně. „No tohle! Udivuje mne, že zdejší exponáty dosud neaktualizovali. Už dávno bylo prokázáno, že tento tvor je pouze směsicí různorodých zkamenělin. Mantichory nikdy neexistovaly.”

Přímo za jejich zády odpověděla na výzvu další mantichora a vyšplhala se na spečenou skálu. Dvojčata zatahala Chewbaccu za chlupaté ruce a přešla skrze nehmotné tvory k další sadě průchodů.

„Tentokrát budu vybírat já, děti,” rozhodl Threepio.

Chewbacca zaúpěl. Dětem to zřejmě bylo jedno.

„Domů,” řekl Jacen.

„Chci domů,” přitakala Jaina.

„Ale děti,” řekl Threepio, „jsem si jist, že další se vám určitě bude líbit. Dovolte mi, abych vám něco pověděl o smutečních zpívajících fíkovnících z planety Pil Diller…”

*

Po dalších třech diorámatech a dalších třech nudných lekcích Threepio dvojčata usoudila, že by si mnohem raději hrála na schovávanou, než pokračovala v nezáživné expedici po Holografické zoo.

I když spolu nemohla telepaticky komunikovat slovo od slova, přesto věděla jasně, byť obecně, co si druhé z nich myslí. Když se Jacen Chewbaccovi vysmekl a chystal se proběhnout skrze ledovcová hnízda sněžných sokolů, zamířil doleva. Jaina se ve stejný okamžik rozeběhla opačným směrem a protáhla se kolem zaskočeného Threepio. Dvojčata využívala svého neskoleného nadání v Síle a nechala se jí vést do jednoho z otvorů ústícího do chodby k východu.

Chewbacca řval; Threepio za dětmi volal, ale Jaina a Jacen se rozjaření vydařeným útěkem potkali mimo dioráma a chichotali se. Klusali bíle dlážděnými chodbami kolem vývěsních štítů od obchodů s občerstvením, odpočíváren a opravárenských zařízení, co jim nohy stačily.

Na křižovatce pracoval starý údržbářský droid na otevřeném turbovýta—

Temný učedník 149

hu. Jacen a Jaina už předtím turbovýtahy viděli. Takový je odveze domů, jakmile se dostanou do Císařského paláce.

Údržbářský droid byl bronzově šedý, měl dvě hlavy a několik mechanických končetin a každou z nich opatřenou sadou nástavců. Obě hlavy byly otočené k sobě. Jedna měla řadu zářících optických senzorů, zatímco tvář té druhé sestávala z ploché obrazovky zobrazující data, statistiky a specifikace imperiálního domovního řádu.

Droid si pro sebe cosi mumlal v binárním jazyce a hledal v přihrádce na zádech konkrétní nástroj. Když zjistil, že ho v zásobníku nemá, odkodrcal se chodbou pryč. Turbovýtah nechal opatřený houpající se cedulí „Mimo provoz” otevřený dokořán.

Děti se rozeběhly k turbovýtahu a vlezly dovnitř. Viděly už mnohokrát, jak jejich rodiče a Threepio zacházejí s ovládání.

Ovládací panel se od toho v Císařském paláci poněkud lišil; byl mnohem méně ornamentální, odbarvený věkem a ohlazený neustálým užíváním a měl řadu tlačítek označujících stovky různých podlaží kilometry vysokého mrakodrapu. Jelikož spodní patra města byla před dávnými časy opuštěna a pohřbena, byl ke spodní polovině panelu přivařen tlustý kovový plát, který zapečetil prvních sto padesát podlaží. Ale údržbářský droid plát odstranil, aby mohl překontrolovat obvody turbovýtahu.

Děti sotva znaly čísla, třebaže Threepio se je snažil naučit rozeznat alespoň základní číslice. Protokolárního droida ty lekce často frustrovaly, ale dvojčata byla bystrá. Pochytila toho víc, než si Threepio uvědomoval.

Řady tlačítek se Jacenovi a Jaině jevily jako svítivá barevná kolečka. Upřeně na ně hleděli, aniž by tušili, které z nich zmáčknout, ale některá čísla poznávali.

Jaina to uviděla první. „Číslo jedna,” řekla.

Jacen stiskl první tlačítko. „Číslo jedna,” potvrdil.

Dveře turbovýtahu se uzavřely a kabina vyrazila dolů. Podlaha se pod nimi zhoupla a výtah tiše hučel, jak nabíral na rychlosti. Jacen a Jaina ve chvilkovém záchvatu paniky pohlédli jeden na druhého, pak se zahihňali. Turbovýtah klesal stále níž a níž, až se kabina konečně zastavila. Dveře se rozevřely.

Jacen a Jaina zůstali stát a mžourali do šera. Vystoupili do spodních pater zapovězené metropolitní divočiny zahalené ve stínu. Všude kolem slyšeli zvuky velkých vyplašených tvorů pohybujících se rozpadajícími se sutinami.

„Je tu tma,” řekl Jacen.

Dveře od turbovýtahu se za dvojčaty uzavřely, výtah obnovil původní nastavení a vrátil se do horních pater. Jacen a Jaina zůstali sami.

*

Chewbacca se řítil výstavními síněmi jako neovladatelný pozemní spí-

150 Kevin J. Anderson

Temný učedník

151

dr. Zavyl a volal ztracené děti. Threepio cupital za ním a snažil se držet krok.

„Přes ty hologramy nic nevidím,” stěžoval si Threepio. Chewbacca za-čichal, zda nezachytí stopu dvojčat. Vřítil se do dalšího průchodu.

Všechen ten křik a zmatek konečně upoutal pozornost bothanského průvodce. Bothan si načechral bílou srst a máváním rukou se snažil Chewbaccu uklidnit. „Pssst! Rušíte ostatní návštěvníky. Tohle je tiché místo určené k odpočinku a poučení.”

Chewbacca na něj zařval. Mnohem menší Bothan se postavil na špičkv ve směšně neúčinném pokusu dostat se Chewbaccovi na úroveň očí. „Nikdy jsme neměli Wookiee do Holografické zoo pouštět!”

Chewbacca popadl Bothana za bílou srst na hrudi a zvedl ho ze země. Z hrdla se mu vydrala série vrčení, mručení a vytí.

Threepio pospíšil k nim. „Promiňte, jestli mi dovolíte překládat,” řekl. „já a můj přítel Chewbacca právě hledáme dvě malé děti, které se zřejmě ztratily. Jmenují se Jacen a Jaina. Je jim dva a půl roku.”

Chewbacca znovu zařval.

„Ano, ano, právě jsem se k tomu dostával. Toto je skutečně naléhavé. Obě děti nám před chvílí utekly a jakákoliv pomoc, kterou byste nám mohl poskytnout -“

Chewbacca silnýma rukama zatřásl Bothanem jako hadrovou panenkou.

„- by byla velice vítána,” dořekl Threepio.

Jenže Bothan omdlel.

*

Jacen a Jaina putovali lesem popadaných nosníků, oranžových a žlutých prašivek a hrudkovitých hub vyrůstajících z letitých odpadků. Po spadlých trámech a síti konstrukcí nad jejich hlavami cupitali neviditelní tvorové.

Masivní základy budov obrostlé lišejníkem vypadaly nezničitelně. V stínech se cosi pohybovalo, ale i když se zrak dětí přizpůsobil slabému světlu, nedokázaly rozeznat nic. Kolem nich v slabém nerytmickém dešti padaly kapky teplé a zkažené vody.

Jacen pohlédl vzhůru; ohromné budovy jakoby se táhly k obloze do nekonečna. Dokázal rozeznat jen rozmazaný pruh, který snad mohl být kusem oblohy. I

„Chci domů,” řekla Jaina,

Kolem leželo vrakoviště starého prorezlého zařízení. Dvojčata šplhal.. přes nabouraná vozidla, trupy vyřazených stíhačů a bojových strojů, starodávné trosky zbylé z předchozích let oběanské války.

Jacen a Jaina došli až k napůl rozbořené stěně, ve které kdysi byla obrazovka počítače. Terminál ležel povalený na boku, obrazovka byla rozbita

a zbyly z ní jen ulámané transpariocelové zuby. Ale dvojčata v tom poznala datový přístroj podobný těm, které byly u nich doma.

Jacen se postavil před rozbitý panel a založil si ruce v bok, aby vypadal jako jeho otec. Oslovil počítačovou obrazovku - a věděl přesně co říct, když předtím tu pohádku na dobrou noc slyšel tolikrát. „Ztratili jsme se,” řekl. „Prosím, pomoz nám najít cestu domů.”

Čekal a čekal, ale odpovědi se nedočkal. Žádná světla se na panelu nerozsvítila. Z vytrženého reproduktoru, kde si lesklí černí brouci udělali hnízdo, nic neslyšel.

Jacen vzdychl. Jaina ho vzala za ruku. Když z úzké postranní uličky uslyšeli šoupavý zvuk, oba se tím směrem otočili.

Za nimi se objevil beztvarý šedozelený tvor - žulový slimák se dvěma očima na želatinových stopkách, kterými jakoby dvojici dětí přeměřoval. Při pohybu seškraboval z popraskaného durabetonového chodníku zelené usazeniny a zanechával za sebou stopu hustého průsvitného slizu.

Slimák se pomalu plazil k nim a dvojčata ucouvla. Otevřel na břišní straně štěrbinu lemovanou chvějícími se pysky, kterou s dutým hvízdáním nasával okolní vzduch. Jaina k němu přistoupila. Teď byla na řadě ona. „Ztratili jsme se,” řekla. „Prosím, pomoz nám najít cestu domů.” Slimák se vztyčil nad malou dívčinou. Zamrkala na něj. Jacen se jí po-| stavil po bok.

Pak jakoby slimák opět splaskl, zahákl se do polorozpadlého průchodu právo a s vlhkým plesknutím přistál na kamenech. Náhle se s šuměním zvedl vítr a slimák poplašeně vyrazil ke straně I uličky. Jacen pohlédl vzhůru a v tom okamžiku spatřil špičatá křídla jest-apýra, který se s vytaženými ocelovými pařáty řítil střemhlav dolů. Slimák se snažil zahrabat do zrezavělého rumiště, ale jestřapýr přistál i jeho vrcholu a pařáty drásal a trhal popadané kusy kovu. Trojúhelníko-ym zobákem trhaně pohyboval nahoru á dolů jako píst, dokud slimáka eodkryl. Zaryl do slizovitého tvora své pařáty, pak zamával křídly a vzne-I se k obloze i s ulovenou svíjející se kořistí, ze které odkapával sliz. Jacen a Jaina se dívali za ním, pak pohlédli jeden na druhého. Znovu í*e vydali na útrpnou cestu temným podsvětím Coruscantu.

Jaina promluvila do ticha: „A tak šla a šla…”

*

„Musíme okamžitě spustit poplach, Chewbacco!” říkal Threepio. Ale lookiee si pořád odmítal připustit, že se jim obě malé děti ztratily. Nechali bothanského průvodce ležet v jednom z holografických diorá-at a razili si cestu bíle dlážděnou chodbou vedoucí kolem obchodů se

152 Kevin J. Anderson

suvenýry, stánků s občerstvením a dalších částí muzea. Threepio se honilo hlavou, co si ten ubohý Bothan asi pomyslí, až se probudí v pavučinovém doupěti lidožravého pavouka z Durosu.

Údržbářský droid dokončil opravu turbovýtahu a sundal cedulku Mimo provoz. Dvojice hlav si po dokončení úkolu začala spokojeně pobrukovat duet.

Chewbacca ukázal na údržbářského droida, ale Threepio řekl uraženě: „Co by tak mohl obyčejný údržbářský droid vědět? Tyto modely nejsou o mnoho chytřejší než nakladače.” Ale velká wookieeská ruka už ho vlekla vpřed. „No tak dobrá, když na tom trváš.”

Chewbacca běžel napřed a postavil se valícímu se údržbářskému droidovi do cesty. Automatické senzory droida instruovaly, aby uhnul na jednu stranu, pak na druhou, ale nakonec ho Chewbacca donutil zastavit. Údržbářský droid vydal pronikavé zmatené písknutí.

Za ním se vynořil Threepio. „Promiňte, prosím,” řekl a vychrlil dlouhou sérii holých binárních otázek. Údržbářský droid odpověděl jediným bUp. jako kdyby někdo přišlápl parní píšťalku. Threepio dotaz zopakoval, ale dostal stejnou odpověď.

„Říkal jsem ti, že to nebude k ničemu,” řekl Threepio. „Údržbářští dro-idi nejsou naprogramováni, aby si něčeho všímali. Pouze provádějí přidělené opravy a očekávají další instrukce.”

Chewbacca zaúpěl a zavrtěl velkou chlupatou hlavou.

„Ale, buď zticha, ty… ty velký chodící koberce - neřekl jsem toho příliš!” ohradil se Threepio. „Krom toho, to ty máš vůči Hanu Solovi dluh života.”

Údržbářský droid, zcela nevnímající jejich hádku, pokračoval dál. Threepio si při pohledu na něj přál, kdyby tak jen mohl simplifikovat vlastní naprogramování a být také tak blaženě netečný k celé galaxii. Cítil, jak se mu přehřívají obvody, když si ve své ubohé hlavě uvědomil úplné důsledky, které by ho mohly stihnout.

„Pan Sólo mi pravděpodobně odstraní dolní končetiny a přinutí mě překompilovat a abecedně seřadit všechny fragmentované soubory v Imperi-

álním informačním středisku!”

*

Jacen ve zšeřelém podsvětí ukázal na řachtající stroj před nimi v místech, kde se zaneřáděná ulice rozšiřovala. „Koukni,” řekl. „Droid.”

Děti se rozeběhly k němu a mávaly ručkama, aby upoutaly droidovu pozornost. Ale zastavily se, když stroj pokračoval dál po vyhlazené cestě prošlapané mezi troskami.

Tento model byl mnohem starší než údržbářský droid u turbovýtahu. Měl větší klouby a končetiny přibližně čtvercového tvaru; jednotlivé díh byly pospojovány velkými šrouby. Starožitný opravářský droid byl jen

Temný učedník 153

o něco víc než mobilní vozík na nástroje opatřený trupem, pažemi a hranatou hexagonální hlavou. Chyběl mu jeden optický senzor. Podél páteře a krku visely silné kabely, zkorodované a slepené prachem a špínou. Na bocích začal zarůstat mechem. Při pohybu se zadrhával, jako kdyby zoufale potřeboval promazat.

Podél ulice stála řada rezavých nástavců o metr vyšších než dvojčata. Na konci každého nástavce spočíval průsvitný světelný krystal s vyřezanými zvětšujícími plochami, ale všechny byly temně šedé a nedávaly šeré ulici žádné světlo. Některé nástavce se uvolnily z kotvení a byly nakloněné na stranu.

Opravářský droid se přesunul na konec ulice, zastavil se na příslušné pozici a zvedl trup na skládacích končetinách do výše, aby dosáhl pažemi na temné světelné krystaly. Vyndal vyhořelý krystal a opatrně ho sevřel v článkovaných kleštích. Uložil jej dozadu do vozíku a z otevřeného zásobníku vyndal náhradní světelný krystal. Podle komplexního programu ho namontoval na špici nástavce a aktivoval ho.

Nový krystal zůstal stejně bez života a beze světla jako ten předchozí, ale droid si toho zřejmě nevšiml. Přesunul se k dalšímu nástavci a celý proces opakoval.

Jacen se postavil před droida a oslovil ho tím nejlepším tatínkovským hlasem, jaký dokázal napodobit. „Ztratili jsme se,” řekl.

Jaina si stoupla k němu. „Prosím, pomoz nám najít cestu domů.”

Opravářský droid nadskočil, jako kdyby se vyděsil, pak se snesl níž a zkoumal děti svým jediným optickým senzorem. „Ztratili?” zařinčel.

„Domů,” naléhala Jaina.

„Nemám naprogramováno,” řekl droid. „Není můj hlavní úkol.” Znovu se zvedl a přesunul se ke třetímu nefunkčnímu nástavci se světelným krystalem. „Nemám naprogramováno.”

Jaina a Jacen se dali do pláče. Když ale slyšeli jeden druhého, oba hned přestali, než aby se vzájemně podporovali v slzách. „Buď statečný,” řekla Jaina.

„Statečný,” přitakal Jacen.

Vyčerpaná dvojčata se posadila uprostřed ulice na odštěpek durabetonu ohlodaný zubem času. Dívala se, jak opravářský droid pokračuje v odstraňování vadných světelných krystalů a vyměňuje je za stejně nefunkční.

Droid se propracoval až na konec ulice, aniž by se jakékoliv z pouličních světel znovu rozsvítilo. Pak nabral rychlost a odkodrcal se vymletou cestou, kterou putoval už stovku let, na místo, kde začal.

Droid se zastavil před prvním nefunkčním světelným krystalem v řadě, ivedl se do výše a vyňal nesvítící krystal, který před malou chvílí vyměnil….

dmirál Daala, otřesená zánikem

Manticore, zavrávorala a zhrouceně se opřela o zábradlí. Nevěděla o říct. Bitva o Calamari ale stále pokračovala.

„Vyhlaďte je,” rozkázala. „Spusťte palbu ze všech turbolaserových baterií. Zaměřte každé plovoucí město.” Skelnýma ořima hleděla ze širokého průzoru Gorgony ven. „Všechny je zničte.”

Nemohla pochopit, co se stalo špatně. Postupovala přesně podle strategií velkomoffa Tarkina. Osobně ji pečlivě vycvičil a poskytl jí veškeré informace, které by mohla potřebovat. Ale od té doby, co se Daala vynořila ze stanice Chřtán, stíhala ji jedna pohroma za druhou. Drtič sluncí padl do rukou povstalců, Hydra byla zničena, a teď i Manticore. Pravda, sice se jí úspěšně podařilo zajmout malou zásobovací loď a zničit jednu bezvýznamnou kolonii na Dantooine - ale teď při prvním významnějším útoku na povstalecký svět kvůli vlastnímu přehnanému sebevědomí ztratila další hvězdný destruktor.

Selhala. Naprosto. 1

Po boku Gorgony plul po souběžné dráze letu Basilisk. Obě lodě společně bombardovaly oceán salvami turbolaserů a spalovaly ponořené calamarské stavby na uhel. Za několik minut překročí rozhraní mezi dnem a nocí, kde budou moci ostřelovat další dvě masivní plovoucí města. Prc-z&

Temný učedník

155

mění budovy v páru, a pošlou tak všechny jejich obyvatele vstHc smíti * vodě.

„Vyšlete poslední eskadru TIE,” nařídila, zatímco pozorně sledovala planoucí bojiště na hladině oceánu pod nimi. „Proměňte tuhle planetu v hromadu sutin.”

„Admirále!” Velitel Kratas proběhl mezi senzorovými a taktickvmi stanovišti a zastavil se dva schody před pozorovací plošinou. „Povstalecké lodi právě vystoupily z hyperprostoru. Je jich celá flotila, víc než s čím si dokážeme poradit.”

Daala se s nevěřícným výrazem prudce otočila. „To zareagovali na nouzové volání tak rychle?” Ale pak také spatřila blyštící se tvary velkých bitevních lodí řítících se jako komety po planetární oběžné dráze k nim.

Cítila, jak se jí stahuje hrdlo. Loděnice zůstaly až na několik sporadických škrábanců nedotčené. Primárního cíle útoku na Calamari nebylo dosaženo. Ale přece jen… přinejmenším jedno plovoucí město potopili, jiné obrátili v trosky, dvě další poškodili.

„Odvolejte všechny eskadry TIE,” nařídila Daala. „Nastavte přímý hyperprostorový vektor do mlhoviny Kotel. Vrátíme se, přehodnotíme naši strategii a spočítáme ztráty.” Odmlčela se. Pak dodala plamenným hlasem: „A připravíme se na další úder!”

Stíhače TIE proudily zpět do útrob hvězdných destruktorů. Obranné síly povstalců se na oběžné dráze otočily jako smečka šelem. Daala si netroufala riskovat přímý střet, třebaže si nepřála nic jiného než holýma rukama vyrvat jejich velitelům srdce z těla.

„Připravit ke skoku,” rozkázala, než se posily stačily vrhnout do útoku. Daala sledovala, jak se hvězdy protáhly do jasných bílých čar, které se slévaly do jediného bodu na druhém konci vesmíru.

Hvězdné destruktory skočily do hyperprostoru a nechaly novorepublikovou flotilu daleko za sebou.

*

Han Sólo a Lando Calrissian letěli v Millennium Falconu po obloze Calamari a vyhlíželi sloupy kouře stoupající z poničených plovoucích sídel.

Konečně našli Foamwander City, ale když přistáli na jedné z nouzových přistávacích plošin, dozvěděli se, že admirál Ackbar, Leia a velvyslankyně Cilghal se už vypravili na záchrannou misi k potopenému Reef Home.

Han, kterého při spatření devastace způsobené útokem admirála Daaly přepadla depresivní nálada, necítil žádnou zvláštní radost z toho, že už je zase pilotem a vlastníkem Falconu. Veškeré rozjaření nad tím, že vyhrál svou loď zpět, se po spatření díla zkázy napáchaného na mořském světě rychle vytratilo.

156 Kevin J. Anderson

Temný učedník

157

Lando seděl na Chewbaccově místě a studoval navigační mapy. „Vypadá to, že Reef Home by měl být někde přímo pod náma. Zaznamenávám hromady rozptýlené kovové masy, ale nic, co by jen vzdáleně připomínalo metropoli.”

„Ne, to je jen to, co zbylo,” řekl Han tlumeným hlasem.

Když se snesli blíže k hladině, vykoukl ven z průzoru Falconu na roztroušené trosky plovoucí ve vlnách. Na roztříštěném kovu byly jasně zřetelné šmouhy po zásazích blasterem. Na hladině se jako nějaké rakve vznášely ulomené kusy plovoucího města, vzduchotěsné a zapečetěné pro-tizáplavovými přepážkami. Calamarianští a quarrenští záchranáři plavali mezi těmito uzavřenými částmi a snažili se je otevřít a vysvobodit ty, kdo zůstali uvnitř.

„Tohle kdysi vypadalo jako Oblačné Město,” řekl Han. „Teď to vypadá jako něco, co prošlo drtičem odpadků.” Ukázal na hladký úlomek z vnějšího krunýře Reef Home. „Co myslíš, mužem na tom kusu přistát?”

Lando nonšalantně pokrčil rameny. „Stejně si Falcona nikdo mezi vším tím šrotem nevšimne.”

„Hele, nech si to,” ohradil se Han.

Lando po něm přejel pohledem. „Je to tvoje loď, Hané. Já bych jenom chtěl zpátky Lady Luck.”

Han přistál s Falconem na houpajícím se plastocelovém úlomku, zajistil loď stabilizátory a odpečetil dveře. Když sestupoval po rampě dolů, rozhlédl se po záchranářích, jestli mezi nimi neuvidí Leiu. Už tomu bylo dlouho, co ji naposledy držel v objetí.

Jako obvykle, když byli takhle násilně odděleni, přemýšlel o tolika věcech, které jí chtěl říct, slibech a sladkých slůvkách, která si zasloužila: jeho obhroublá povaha mu ale nikdy nedovolila je ze sebe dostat.

Lando jej následoval. Oba zůstali beze slova hledět na raněné, vytažené na plovoucí trosky calamarského města. Ti byli prozatím umístěni na relativně stabilní provizorní nemocniční plochy, kde je zdravotníci mohli ošetřit, bez ohledu na vlny přelévající se přes kovové okraje.

Vzduchem se nesl pach krve a soli smíchaný s chemickým zápachem laserových spálenin, roztaveného kovu prudce ochlazeného v moři a kouře z požárů, které nepřestávaly hořet.

Z vln se vynořila skupinka Quarrenů s chapadlovitými obličeji. Po hlavách jim stékala voda, když vynášeli na hladinu důležité komponent) z počítačového jádra Reef Home nebo osobní věci zachráněné z proražených obytných buněk. Nebylo pochyb o tom, že Quarreni budou u celého jádra nárokovat právo na zachráněné věci v plném rozsahu a později prodají osobní věci Calamarianům zpět.

Han stál doširoka rozkročený na plovoucím úlomku, aby lépe udržel rovnováhu. Zpěněné moře pomalu kolébalo plošinou nahoru a dolů. Konečně spatřil vlnový spídr klouzající směrem k troskám. Řídila ho Leia, doprovázená Ackbarem a nějakou Calamariankou.

Han na ni zběsile zamával. Vlnový spídr se stočil k němu a zakotvil podél plošiny. Leia z vozidla hned vyskočila, zatímco Ackbar ho přivazoval k ostrému pahýlu roztrženého kovu. Nejprve kráčela sebejistě, pak se rozeběhla a vrhla se Hanovi do náručí. Přivinul ji k hrudi a nepřestával ji líbat. „Jsem tak rád, že jsi v pořádku!”

Pohlédla na něj. „Já vím.”

„Přestaň s tím,” řekl Han. „Myslím to vážně. Tohle je Daalina práce, že jo?”

„Myslíme si to, ale zatím ještě nemáme důkaz.”

„Já o tom nepochybuju,” řekl přesvědčeně. „Daala k tomuhle neměla žádnej politickej motiv - chce čistě jenom ničit.”

Z vlnového spídru vystoupila ona Calamarianka a zamířila k místu, kde byli ošetřováni ranění. Rozhlížela se po krvácejících Calamarianech, které ošetřoval zcela nedostačující počet lékařů. Procházela se mezi zraněnými a pronášela stručné soudy, jako kdyby uměla nějak předurčit jejich šance na přežití.

Dva zdravotníci se zoufale snažili oživit Quarrena s uťatou rukou a rozdrceným hrudníkem. Jednou na něj pohlédla a řekla: „Nepřežije to. Nemůžete tomu nijak zabránit.” Oba calamarianští ošetřovatelé k ní vzhlédli, a když jí z tváře vyčetli absolutní přesvědčení, přesunuli se k dalšímu pacientovi a nechali Quarrena zemřít.

Chodila mezi nimi jako anděl života a smrti, shlížela na ně, nakláněla hlavu a koulela okrouhlýma calamarianskýma očima ze strany na stranu.

Han ji chvíli pozoroval. „Kdo je to?”

„Jmenuje se Cilghal. Calamarská velvyslankyně,” řekla Leia, a vzápětí ztišila hlas. „Myslím, že má schopnosti Jedi. Ještě o tom neví. Zařídím, aby se ukázala Lukovi.” Leia znovu manžela objala. „Ani nevíš, jak moc jsem ráda, žes přiletěl.”

„Vyrazil jsem na cestu, hned jak jsem se to dověděl,” odvětil Han. Nadzdvihl obočí a pohlédl na Landa. „Mimochodem, zahráli jsme si po cestě sabacc. Tentokrát jsem vyhrál.” Nabídl jí rámě. „Chtěla bys svézt domů mojí lodí, Leio?”

„Faleon už ti zase patří?” řekla radostně a zavěsila se do něj. S nezmenšeným úsměvem pohlédla na Landa. „Mrzí mě to, Lando.”

Pokrčil rameny. „Taky způsob, jak se tvýho chotě zbavit.”

Ackbar vylezl ze spídru a zůstal stát na houpajících se troskách. Jednu

158 Kevin J. Anderson

širokou ruku si přiložil k hrbolatému čelu a rozhlédl se po vrakovišti bývalého Reef Home. Hanovi se nikdy nedařilo rozpoznat ve tváři calamarianského admirála jednotlivé výrazy, ale teď Ackbar vypadal zničeně.

Han přešel k místu, kde Ackbar stál osamocen. „Admirále,” řekl, „slyšel jsem, co jste dokázal, jak jste zničil celý destruktor. Skvělá práce.”

Leia, oděná v bílých šatech, se postavila vedle něj. „Admirále, vaše dnešní vítězství přece musí vyvážit tu nešťastnou nehodu na Vortexu. Doufám, že se nehodláte znovu uchýlit do ústraní.”

Ackbar zavrtěl obrovitou hlavou. „Nikoli, Leio. Svým přátelským naléháním jste mi připomněla jednu věc. Nejsem ten typ, který se schovává. Musím udělat, co mohu a kolik toho mohu. Skrývání se je pro jiné. Pro mne jsou tu činy.”

Leia položila ruku admirálovi na rameno. „Děkuji vám, admirále. Nová republika vás potřebuje.”

Ale Ackbar zavrtěl hlavou. „Ne, Leio, nevrátím se na Coruscant. Teď po tomhle útoku vidím, jak moc mě mí vlastní lidé potřebují. Musím zůstat tady na Calamari, abych pomohl obnovit a posílit naši civilizaci a upevnit naši obranu proti budoucím imperiálním útokům.

Pořád ještě jsme se nevzpamatovali z ničivého útoku plenitelů světů. a nyní zničila naše plovoucí města další flotila. Teď prostě nemohu Calamari opustit a vrátit se s vámi.” Natočil okrouhlé oči k obloze olověné barvy a řekl: „Tento svět je mým domovem. Toto jsou mí lidé. Musím vynaložit veškerou energii, abych jim pomohl.”

Han objal Leiu kolem pasu a něžně stiskl. Byla celá ztuhlá a studená. Přesně věděl, co se jí teď honí hlavou. „Chápu… Ackbare,” řekla Leia zdrceně. Poprvé za celou dobu ho oslovila jinak než jeho vojenskou hodností.

Han viděl, jak je napjatá, a věděl, že ji ztráta Ackbara těžce zasáhla. Vzal ji za rameno. Cítil přitom, jak se jí svaly pod kůží napínají jako ocelová lanka.

Když Ackbar odmítl vrátit se na Coruscant a Mon Mothma každým dnem slábla, bude Leia muset čelit veškerým potížím Nové republiky sama.

ravoúhlými střešními okny se

dovnitř Velkého chrámu dralo denní světlo. Kyp seděl na nepohodlné kamenné lavici ve velké posluchárně a naslouchal mistru Skywalkerovi. Předstíral pozornost, ale s tím, jak se jeho názor na Skywalkerovy znalosti postupně měnil, to bylo stále obtížnější.

Ostatní studenti Jedi napjatě poposedli, když mistr Skywalker umístil na podstavec malý bílý holocron. Ten vypravoval zase další příběh o starodávných rytířích Jedi, velebil jejich hrdinská dobrodružství a boje, které sváděli s temnou stranou - všechno to však přišlo vniveč, protože císař a Darth Vader se ukázali být silnější než rytíři Jedi a rozdrtili je.

Skywalker se z jejich selhání odmítal poučit. Jestli mínil svůj záměr učinit nové rytíře Jedi silnějšími vážně, bude muset nové schopnosti uznat a vybudovat ten svůj řád rytířů Jedi na dostatečně pevných základech, aby dokázal odolat čistce, jako byla ta Vaderova.

Exar Kun Kypovi odhalil učení Sithu. Ale mistr Skywalker tato učení nikdy nepřijme. Kyp přemítal, proč se vůbec posloucháním Skywalkera zdržuje. Vypadal tak slabý, tak nerozhodný.

Ostatní studenti byli potenciálním zřídlem síly. Naučili se, jak se spojit se Sílou, ale nepokročili dál než za úroveň nováčků, pouhých kejklířů hraL^

1BO Kevin J. Anderson

Temný učedník

1B1

jících roli, jež pro ně byla příliš velká. Odmítali nahlédnout za brány větší moci, ale Kyp se nebál. On tu zodpovědnost dokáže nést.

Objevil se další holografický strážce holocronu a začal vyprávět příběh o tom, jak se mladý Yoda stal rytířem Jedi. Kyp potlačil zívnutí. Nemohl pochopit, proč se museli pořád dokola dívat na tyhle triviální historky.

Natáhl krk a rozhlížel se po stěnách ohromného chrámu. Snažil se představit si velkou sitshkou válku, jež se odehrála před čtyřmi tisíci lety. Pomyslel na Massassie s vlhkou kůží zotročené Exarem Kunem a využité jako nástroj ke stavbě chrámů, které zrekonstruoval podle ještě starších a dávno ztracených sithských záznamů. Kun znovu oživil temné nauky a udělil si titul Temného pána ze Sithu. Tato tradice se předávala dál a dál až k lordu Vaderovi, který byl posledním pánem ze Sithu.

Chrámy Exara Kuna byly stavěny po celém Yavinu 4 - posledním archeologickém nalezišti neuvěřitelně staré sithské kultury - jako ohniska moci. Kun se posléze stal vládcem pralesního měsíce a ovládl síly, které málem Starou republiku porazily. Ale jediský válečník Ulic Qel-Droma ho zradil a pak ho sjednocení Jedi v rozhodující bitvě na Yavinu 4 svrhli, vyhladili massassiské domorodce, srovnali se zemí většinu sithských chrámů a větší část deštného pralesa vypálili deštěm ohně z oblohy. Ale Exaru Kunovi se podařilo uchovat zde svou duši a celá tisíciletí čekal, až přijde další Jedi a probudí jej….

Kyp se zavrtěl a předstíral, že dává pozor. Uvnitř síně bylo strašné vedro. Holocron monotónně žvanil dál a dál.

Luke s blaženým úsměvem naslouchal a ostatní studenti sledovali projekci. Kyp civěl do stěny a sám sebe se ptal, co tu vlastně dělá.

*

Když se na džungli Yavinu 4 snesl soumrak, Luke Skywalker se usadil v jedné ze společenských síní a dovolil si chvilku relaxovat. Společenská síň byla menší než velká posluchárna, měla klenutý kamenný strop a byla vybavená naleštěnými stoly a účelovým nábytkem, který zde zbyl po povstalcích. Ze starých nástěnných svícnů visely lampy vydávající jasné světlo.

Luke cítil, jak mu únava proniká až do morku kostí a jak se mu žaludek svírá hladem. Všichni studenti nyní odpočívali a nabývali duševních sil.

Po celý den na ně Luke dohlížel při výcviku v Síle, zdokonalování techniky levitace, vizualizaci bitev a konfliktů, vycítění zvířat a dalších tvorů v pralese, učení se historii Jedi z holocronu. Měl radost, jak se jim to daří: třebaže Gantorisova smrt stále bolela jako otevřená rána, viděl, že ostatní studenti dělají velké pokroky. Byl si jist, že dokáže rytíře Jedi přivést zpět.

Jedna ze studentek, Tionne, si sedla do rohu a chystala se hrát na

strunný hudební nástroj: dvě duté rezonující krabice spojené hmatníkem, nad nímž byly natažené struny.

„Tohle je balada o Nomi Sunrider,” řekla, „rytířce Jedi z dávných časů.” Usmála se. Dlouhé stříbřité vlasy jí splývaly z ramenou po hrudníku a jako bílá zpěněná řeka se jí rozdělovaly po zádech. Měla malé, blízko sebe posazené oči, jež se perleťově leskly, malý nos a hranatou čelist. Luke si pomyslel, že vypadá spíš exoticky než půvabně.

Tionne měla velkou vášeň pro staré jediské legendy, balady a historky. Už když ji Luke objevil, zasvětila svůj život oživování starých příběhů, které vyhledávala v archivech a pak je popularizovala. Luke testoval Tion-nino nadání v Síle, a třebaže měla poněkud menší potenciál než ostatní studenti, bohatě to vynahrazovala neutuchajícím nadšením a nasazením.

Ostatní si našli židli, místo na lavici nebo si jednoduše sedli na podlahu, aby si Tionne poslechli. Položila si nástroj do klína, a když se studenti zaposlouchali, oběma rukama udeřila do strun. Místností se rozezněla podmanivá hudba, která sílila a slábla, podbarvovala text písně a doprovázela Tionnin zpěv.

Luke zavřel oči a naslouchal vyprávění o mladé Nomi Sunrider, která poté, co byl její manžel zavražděn, nastoupila k jediskému výcviku určenému původně jemu. Nomi se stala ústřední postavou v ničivé sithské válce, která v těch dobách stavěla rytíře Jedi jednoho proti druhému.

Luke se usmíval a dál naslouchal hudbě, rezonujícím tónům, Tionnině měkkému hlasu zurčícímu jako voda a procítěnému zpěvu. Z druhého konce místnosti zaslechl, jak se někdo nepokojně vrtí. Otočil se a uviděl Kypa Durrona se zakaboněným výrazem ve tváři. Mladík si povzdechl, znovu se zamračil a nakonec vstal a Tionne přerušil.

„Rád bych, kdybys přestala s omíláním té směšné báchorky,” řekl Kyp. „Nomi Sunrider byla oběť. Bojovala v sithských válkách, aniž chápala, o čem ty bitvy vůbec byly. Jenom slepě poslouchala své mistry Jedi, kteří měli strach, protože Exar Kun objevil způsob, jak by mohli rytíři Jedi zvětšit svou moc.”

Tionne položila hudební nástroj na podlahu a chytila se za kolena, zahalená látkou jejích šatů. Měla sklíčený výraz a v očích se jí zračil zmatek. „O čem to mluvíš?”řekla sklesle. „Rekonstrukcí téhle legendy jsem strávila týdny. Všichni věděli, na čem pracuju. Jestli jsi měl jiné informace, Kype, proč jsi mi nic neřekl?”

„Odkud znáš všechny tyhle dějiny, Kype?” zeptal se Luke a vstal. Ruce si založil v bok a snažil se upřeným pohledem uvést Kypa do rozpaků. Čím íc znalostí Jedi Kyp získával, tím víc a víc prchlivý byl. Klidný, musú být klidný, říkával mu kdysi Yoda, jenže Luke nevěděl, jak má Kypa zklidnit.

162 Kevin J. Anderson

Kyp přelétl pohledem ostatní studenty, kteří na něj udiveně hleděli. „Kdyby sithská válka dopadla jinak,” řekl, „možná by Jedi byli aspoň schopní se bránit, když je Darth Vader začal pronásledovat, a nebyli by všichni povražděni. Jedi by nikdy nezanikli a my bychom teď nemuseli trčet tady a neučil by nás někdo, kdo toho o Síle neví o moc víc než my.”

Ale Luke byl neoblomný. „Kype, řekni mi, kde ses tohle všechno dozvěděl.”

Kyp semknul rty a přivřel oči. Několikrát se zhluboka nadechl a Luke v jeho nitru vycítil zmatek, jako kdyby mu mysl pracovala na plné obrátky ve snaze přijít s vhodnou odpovědí. „Taky umím používat holocron,” řekl nakonec. „Jak nás mistr Skywalker nabádá, všichni jsme zavázáni učit se všemu, co zvládneme.”

Luke mladému muži příliš nevěřil, ale než se ho mohl vyptávat dál, při-kodrcal se Artoo-Detoo a poplašeně trylkoval a štěbetal. Lukovi se podařilo část elektronické řeči rozluštit. „Nemáš ponětí, kdo by to mohl být?” zeptal se.

Artoo vydal klesající hvizd značící zápor.

„Máme návštěvu,” oznámil Luke. „Před chrámem právě přistává nějaká loď. Půjdeme pilota přivítat.” Otočil se a položil Kypovi ruku na rameno, ale ten ji setřásl. „Promluvíme si o tom později, Kype.”

Luke byl vděčný za to vyrušení, které poněkud rozptýlilo napětí, a šel první. Ostatní studenti ho následovali po kamenných schodech a napříč hangárem až na vyčištěnou přistávací plochu.

Malý jednomístný stíhač - Z-95 Headhunter, elegantní stroj často používaný pašeráky - zakroužil nad přistávací plochou a pomalu dosedl na zem. Studenti zůstali stát na okraji plochy, jen Luke vykročil vpřed.

Dveře od pilotní kabiny se odklopily jako křídla nějakého obrovského hmyzu a pilot začal vylézat ven. Luke spatřil mladou ženu, k jejímž ladným křivkám těsně přiléhal hladký stříbrolesklý oblek. Pilotka slezla dolů, sundala si s hlavy neprůhlednou přilbu a potřásla rudozlatými vlasy. Ostře řezaná tvář, jež kdysi byla stažená odhodláním, se nyní zdála bvt poněkud uvolněnější, s širšíma očima a plnými rty ještě ne zcela úplné navyklými na úsměv.

„Mara Jade,” řekl Luke.

Strčila si přilbu pod levou paži a přitiskla ji k hrudníku. „Ahoj, Luku.” Pohlédla na něj se sotva patrným náznakem přátelského úsměvu, pak nadzdvihla obočí. „Nebo ti teď musím říkat ,mistře Skywalkere’?”

Luke pokrčil rameny a napřáhl k ní ruku, aby ji uvítal. „To záleží na tom, proč jsi sem přišla.”

Headhunter za sebou nechala otevřený a kráčela přes plošinu, aby mu

Temný učedník 163

mohla podat ruku. Pak se vojenským stylem otočila na patě a obhlédla tucet studentů z Lukova výcvikového střediska.

„Rekls mi, že mám schopnost používat Sílu,” řekla. „Přišla jsem, abych se o tom dozvěděla něco víc. Schopnosti Jedi by mi mohly pomoct řídit pa-šerácký cech.”

Rozepnula pružnou kapsu na boku a vytáhla balíček mikrokompaktní skládané látky, větší, než by Luke věřil, že se do tak malé kapsy vejde. Zatřásla hnědými záhyby a celý oděv tak rozbalila.

Pohlédla na stejné oděvy na všech Lukových studentech a pak zpátky

na něj. „Vidíš,” řekla. „Dokonce jsem si přinesla i vlastní jediský plášť.”

*

Když později seděli u vydatné večeře, sestávající z kořeněného runyipa a mísy nakrájené listové zeleniny, Luke sledoval Maru, jak to do sebe všechno láduje, jako kdyby týden nejedla. Luke si vychutnával každé sousto a cítil, jak mu živiny a energie pomalu pronikají do těla.

„Luku, Nová republika na tvoje rytíře spoléhá, situace tam venku se vyhrocuje,” říkala.

Luke se předklonil, sepnul prsty a snažil se v ní zachytit ozvěny emocí. „Co se stalo?” zeptal se. „Trpíme tu naprostým nedostatkem zpráv.”

„No,” řekla Mara Jade s pusou plnou zeleniny. Polkla a zapila ji hltem vychlazené pramenité vody; zamračila se na sklenici, jako by čekala něco jiného. „Admirál Daala pokračuje v drancování. Zatím to ale nevypadá, že by byla ve spojení s nějakým dalším válečným lordem. Podle našich informací se jenom snaží působit velké škody všem, kdo se kdysi postavili proti Impériu - a ona působí pořádně velké škody. Víš, že dokonce přepadává zásobovací lodě a ničí je? Úplně zničila taky tu novou kolonii na Dantooine.”

„Dantooine,” hlesl Luke.

Mara na něj pohlédla. „Jo, není jeden tvůj student z té skupiny lidí?”

Luke seděl bez hnutí. Několik studentů šokované zalapalo po dechu. Zatočila se mu hlava, když pomyslel na všechny uprchlíky, které pomáhal přestěhovat na teoreticky bezpečné místo z pekelné Eol Sha. A teď byli všichni mrtví.

„Už ne,” řekl. „Gantoris zemřel. Byl… nepřipravený na síly, které zkoušel ovládnout.”

Mara Jade nadzdvihla obočí a čekala, jak jí to vysvětlí. Když k tomu Luke už nic dalšího neřekl, pokračovala. „To nejhorší přišlo, když Daala zaútočila na planetu Calamari. Zřejmě chtěla zničit orbitální loděnice, ale admirál Ackbar její záměr prokoukl. Zničil jeden z jejích tří destruktorů, jenže Daale se přesto podařilo potopit dvě calamarská plovoucí města. Počet obětí jde do tisíců.”

164 Kevin J. Anderson

Kyp Durron se na druhém konci stolu zvedl ze židle. „Daala ztratila další hvězdný destruktor?”

Mara Jade na mladého tmavovlasého muže pohlédla, jako kdyby si ho teprve teď všimla. „Ještě pořád má dva hvězdné destruktory a žádné zábrany. Admirál Daala stále ještě může napáchat neuvěřitelné škody a má k dispozici zbraň, kterou nikdo jiný nemá - ví, že nemá co ztratit.”

„Měl jsem se obětovat,” řekl Kyp. „Měl jsem možnost zabít ji holýma rukama, když jsem byl na Gorgoně.”

Ztlumil hlas a začal vyprávět svůj příběh, který Luke už znal. „Ukradli jsme jí Drtič sluncí přímo pod nosem a promrhali tu příležitost. Měli jsme k dispozici zbraň, která mohla světům stále loajálním Impériu zasadit rozhodující úder - ale co jsme s ní udělali? Zahodili jsme Drtič sluncí do plynného obra, kde nám není k ničemu.”

„Uklidni se,” napomenul ho Luke. Pokynul Kypovi, aby si sedl, ale Kyp se opřel dlaněmi o žilkovaný kámen stolu, naklonil se nad něj a propaloval Luka pohledem.

„Imperiální hrozba hned tak jednoduše nezmizí!” řekl. „Jestliže spojíme naše jediské schopnosti, můžeme Drtič sluncí vyrvat z jádra Yavinu a znovu ho přivést k životu. Můžeme si ho vzít a vyrazit na lov imperiálů. Co by pro nás mohl být jasnější úkol? Proč se tady pořád schováváme na tomhle zastrčeném měsíci?”

Odmlčel se, supěl vzteky. Když k němu ostatní studenti mlčky vzhlédli. Kyp na ně upřel planoucí pohled. „Copak jste všichni tak bláhoví?” křičel. „Nemáme ten luxus, abychom tu mohli vyladbvat svoje levitační schopnosti, nebo vyvažovat kameny, nebo vycítit krysy v džungli. K čemu je nám to dobrý? Jestli nehodláme svý schopnosti využít, abysme Nový republice pomohli, tak proč se s nima vůbec zatěžovat?”

Luke pohlédl na Maru Jade, kterou tahle debata očividně velice zaujala. Znovu zaměřil pozornost na Kypa. Mladíkovo jídlo bylo prakticky nedotknuté.

„Protože Jedi takhle nejedná,” řekl Luke. „Učil ses kodex. Víš dobře, jak musíme k obtížným situacím přistupovat. Jedi si nedávají za cíl bezohledně ničit.”

Kyp se otočil k Lukovi zády a rozzuřeně se hnal k východu z jídelnv. V klenutých dveřích se otočil a řekl: „Jestliže nebudeme našich schopností využívat, jako bychom žádné neměli. Svojí zbabělostí jen Sílu zrazujeme.”

Zaťal zuby a následující slova ucedil o poznání tišeji. „Už nevím, co

bych se tu ještě mohl naučit, mistře Skywalkere.” S těmito slovy zmizel

v chodbě.

*

Kyp cítil, jak ho kůže svědí stěží zadržovanou energií, jako kdyby mu

Temný učedník 165

v žilách vřela krev. Řítil se chrámovými chodbami jako střela. Když se přihnal až k masivním dveřím od svého pokoje, Sílou je rozrazil dokořán a přirazil ke stěně s takovou prudkostí, až se z kamenného bloku kus od-štípl.

Jak kdy vůbec mohl mistra Skywalkera tolik obdivovat? Co na něm Han Sólo viděl? Učitel Jedi byl zaslepený vůči realitě, problémy ignoroval, zakrýval si oči tím svým jediským pláštěm a odmítal užít svých schopností pro blaho Nové republiky! Impérium stále představovalo hrozbu, jak dokazovaly Daaliny útoky na Calamari a Dantooine - a jestliže Skywalker odmítl využít svou moc, aby nepřítele zlikvidoval, pak zřejmě jeho přesvědčení nebylo dostatečně silné.

Ale Kypovo ano.

Už nemohl v akademii Jedi dále zůstávat. Škubl za límec svého roucha a strhl je ze sebe. Ze skrýše, kde měl osobní věci, Kyp vytáhl brašnu obsahující splývavý černý plášť, který mu Han Sólo dal jako dárek na rozloučenou. Během výcviku v praxeu byl s hrubým starým pláštěm, který mu mistr Skywalker poskytl, docela spokojený. Ale teď se na něj nemohl ani podívat.

Exar Kun mu ukázal, jak uvolnit velkou moc. Kyp pánovi ze Sithu tak úplně nedůvěřoval, ale nemohl popřít, že to, čemu jej temný muž učil, má v sobě kus pravdy. Na vlastní oči se přesvědčil, že ta moc je skutečně účinná.

Teď odsud musel zmizet, aby mohl rozjímat a utřídit si protichůdné myšlenky v hlavě.

Otevřel brašnu a pohlédl na černý plášť. Z hnízda, které si v jeho oděvu udělali, vyběhli jako blesk dva hlodavci a zmizelí škvírou ve stěně jako pára nad hrncem.

Kyp se polekal, na okamžik ztratil kontrolu nad svým hněvem a vyslal za nimi spalující zášleh energie, která prchající hlodavce následovala do tunelu a sežehla je. Zčernalé kosti se ještě kousek kutálely setrvačností, potom zapadly do prachu v kamenném tunelu.

Kyp to drobné vyrušení pustil z hlavy, vytáhl plášť a přidržel si ho před sebou. Vetkané reflexní nitě se třpytily jako nějakou skrytou energií. Kyp si ovinul plášť kolem těla a vzal si několik dalších věcí, které mu patřily.

Musí se odsud dostat co nejdál. Musí přemýšlet. Musí být silný. *

Později té noci, když Artoo spustil poplach, se Luke okamžitě probudil. Řítil se chodbami na dvůr k přistávací ploše. Mara Jade, úplně probraná, běžela vedle něj, jako kdyby tušila, co se stalo.

Lukovy oči se hned přizpůsobily hvězdami poseté obloze, rozostřené

166 Kevin J. Anderson

a vybledlé na jihu od svitu plynného obra Yavinu. Oba zůstali stát před napůl otevřenými hangárovými vraty a sledovali, jak se Marin Z-95 Headhunter s vypnutými světly odpoutává od přistávací plochy.

„On mi krade loď!” křičela Mara Jade. Headhunter zažehl podsvětelné motory, které za stíhačem stoupajícím k obloze bíle žhnuly.

Luke nevěřícně zavrtěl hlavou a uvědomil si, že podvědomě vztáhl ruku a volal Kypa Durrona k návratu.

Z malé lodi se stal už jen bílý světelný pruh, který se stále zmenšoval a zmenšoval, až dosáhl oběžné dráhy a vyrazil ke hvězdám.

Luke cítil ve svém nitru zničující prázdnotu. Věděl, že právě navždy ztratil dalšího studenta.

[Y7

aždá dlaždice zářila čistotou.

Každý imperiální sloup byl vydrhnut doběla. Každá barevná zástava reprezentující nejloajálnější imperiální světy visela naprosto rovně a bez záhybů. V hlavní citadele Imperiální vojenské akademie na Caridě bylo všechno, jak má být.

Velvyslanec Furgan přikývl. Tak se mu to líbilo.

Tři sta elitních stormtrooperů stálo v rozlehlé síni v perfektně vyrovnaných řadách v pozoru a naprosto bez hnutí. Bílá zbroj se na nich leskla jako naleštěná kost. Byli jeden jako druhý, jako intenzivně vycvičené a precizní bojové stroje. Tito stormtroopeři byli na akademii ti nejlepší z nejlepších. Ke stormtrooperskému výcviku mohli nastoupit pouze špičkoví imperiální rekruti a těchto tři sta mužů v něm ve všech ohledech vynikalo.

Velvyslanec Furgan přistoupil k pódiu, aby je oslovil. V jinak sterilním vzduchu byla silně cítit maziva a vosk. Furgan se napřímil ve snaze vypadat vyšší, než mu jeho podsaditá postava dovolovala. Vojáci v bílých přilbách jako na povel otočili hlavy a upřeli na něj pohledy skrze černé očnice. i „Vojáci Impéria,” řekl, „byli jste vybráni, abyste uskutečnili nejdůležitější akci od pádu našeho milovaného císaře. Během vašeho výcviku jste snášeli útrapy a prošli jste mnoha zkouškami. Vybral jsem vás jako výkvět nejlepších rekrutů z Caridy.”

168 Kevin J. Anderson

Temný učedník

163

Ani se nepohnuli, neblahopřali si navzájem. Zůstali stát jako řady soch - což samo o sobě svědčilo o důkladnosti jejich výcviku.

Od chvíle, kdy obdržel dlouho očekávané souřadnice utajené planety Anoth, plánoval Furgan tuto operaci s extrémní pečlivostí. Prostudoval osobní údaje tisíců nejlepších vojáků. Analyzoval záznamy ze cvičení, kterými prošli: simulované bitvy v nevlídných polárních oblastech Caridy. prodlužovaná obléhání ve žhavých a vysušených pouštích, boje o přežití v hustých a nezmapovaných deštných pralesech plných divokých šelem, masožravých rostlin a jedovatého hmyzu.

Furgan z nich pečlivě vybral jména těch stormtrooperů, kteří prokázali největší odolnost, nejvíce iniciativy, největší úspěchy spojené s největší ochotou poslechnout každý rozkaz.

Na útočný pluk, který sestavil, byl velice hrdý.

„Obdrželi jsme tajnou informaci týkající se umístění jistého malého dítěte. Dítěte, které má obrovské nadání v Síle.” Odmlčel se a čekal, jestli je neuslyší zasténat, ale stormtroopeři nevydali jediný zvuk.

„Toto dítě je synem Leiy Organy Sólo, ministryně zahraničních věcí Nové republiky. Pokud bychom se jejího syna zmocnili, zasadilo by to povstání obrovskou psychologickou ránu - ale co víc, tento chlapec je vnukem Dartha Vadera.”

Konečně se mu zdálo, že zaslechl zašumění pověrčivého strachu nebo posvátné bázně.

„Toto dítě by pro obnovu Impéria bylo velice cenné. Dítě s takovými schopnostmi, jemuž by se dostalo správné výchovy a výcviku, by se mohlo stát důstojným nástupcem císaře Palpatina.”

Furgan pokračoval v projevu. Cítil, jak v něm narůstá vzrušení, a hovořil stále rychleji. Teď byl něčím víc než jen velvyslancem; hodlal se tohoto tažení účastnit osobně. Samozřejmě se nebude účastnit žádné fáze útoku samotného, ale bude přítomen, aby se sám zmocnil malého dítěte jménem Anakin.

„Velitelé jednotlivých oddílů vám přidělí specifické úkoly. Právě teď shromažďujeme zásoby potřebné pro tuto výpravu. Zajistili jsme transportéry, které vás dopraví na utajený svět, kde se dítě v současnosti nachází.”

Furganovy tlusté nafialovělé rty se roztáhly v širokém úsměvu. „Je mil rovněž potěšením oznámit vám, že do této operace budou poprvé nasazeni naše nové obrněné transportéry MT-AT, se kterými jste trénovali několn | posledních měsíců. To je vše. Sláva císaři!”

Hromová odezva stormtrooperů otřásala celou síní. „Sláva císaři!” Furgan vklouzl za splývající purpurový závěs do služebního průchock který vedl prázdnými osvětlenými chodbami k jeho dobře zabezpečení I

pracovně. Jakmile byl uvnitř, zavřel za sebou neprůstřelné dveře a uzamkl je časovým zámkem. Shrnul se stolu modely a plány nových smrtonosných útočných vozidel MT-AT. Byl na sebe velice pyšný a nemohl se dočkat, až operace začne.

Furgana, který těch několik let bouřlivého vývoje po smrti císaře Palpatina přečkal na Caridě, rozhádaní imperiální velitelé nesmírně rozčilovali. Mnoho válečných lordů v soustavách Jádra mělo obrovskou moc, jenže ti trávili většinu času soupeřením o nadvládu nad zbytky Imperiální flotily, než aby raději bojovali proti jejich skutečnému nepříteli, povstání.

Velkoadmirál Thrawn se zdál být jejich největší nadějí, ale byl poražen, a o rok později byl poražen dokonce i vzkříšený císař. Mocenské vakuum zanechalo vojska Impéria bez velení, bez společného cíle, a každý usiloval jen o vlastní prospěch.

Dokonce i nečekaná nová hrozba v podobě admirála-renegátky Daaly Furgana znepokojovala. Daala alespoň své hvězdné destruktory využívala ke vhodnému účelu, útočila na povstalecké světy a působila tak velké škody, jak jen dokázala. Neměla ale žádnou celkovou koncepci, žádnou strategii, prostřednictvím které by dosáhla konečného vítězství. Byla pouze ničivou silou zasahující jeden cíl za druhým čistě pro uspokojení působit bolest.

Furgan ke svému úžasu zjistil, že Daala samotná prošla výcvikem na Caridě. Zapátral v záznamech ještě hlouběji a objevil, že proti ní bylo vedeno mnoho disciplinárních řízení, jak dokazovaly četné důtky v její složce. Už tenkrát byla vzpurná, podávala sice vynikající výkony, ale odmítala se smířit se svým postavením a trvala na tom, že si zaslouží povýšení více než ostatní. Furgan nenašel žádné záznamy o tom, že by byla povýšena na admirála, ale moff Tarkin ji po jedné krátké inspekční návštěvě vzal do svého osobního štábu. Od té doby Furgan o Daale neměl žádné další zprá-}¦ Rozčilovalo ho, že admirál Daala pokračovala v útocích proti povstání, aniž by se vůbec pokusila s Caridou navázat styky. Možná, že se pokládala I za desperáta, ale Impérium potřebovalo, aby všichni jeho vojáci jednali jako součást celku. Impérium nepotřebovalo desperáty.

Furgan se pokusil kontaktovat několik soupeřících imperiálních velite-I lú, aby od nich pro útok na Anoth získal nějaké větší bitevní lodě. Císař, velkoadmirál Thrawn a další dobyvatelé už Caridu o většinu loďstva přiI pravili. Jelikož se nacházel na vojenské výcvikové planetě, měl Furgan přístup k nejsofistikovanějším zbraňovým systémům a nejlépe vycvičeným ‘ -ojákům v galaxii - ale kvůli neustálým rozmíškám mezi Imperiální armá-ou a vesmírnou Imperiální flotilou nemohl své vojáky nikam vyslat.

170 Kevin J. Anderson

A tak Furgan zůstával na nejlépe vyzbrojené, ale naprosto neužitečné planetě stále věrné Impériu.

Furgan si nepřítomně pohrával s jedním článkovaným modelem bojového vozidla MT-AT. Bude to fascinující podívaná, až uvidí nový stroj v akci. I když byl císař mrtev, jeho oddanost Impériu a Novému řádu nebyla ani trochu otřesena.

Furgan dělal, co mohl, aby Nové republice škodil, a to všemi dostupnými prostředky. S potěšením sledoval nepřímé zprávy podávající důkazy o nezvratném postupu „záhadné nemoci”, která sužovala Mon Mothmu. Zanedlouho zemře.

A jakmile bude mít Furgan vnuka Dartha Vadera ve své moci, všichni. kdo stále zachovávali věrnost Impériu, ho budou muset poslouchat.

dyž se Wedge Antilles nedíval,

Qwi Xux vrhla kradmý pohled po navigačním panelu. Seděla v sedadle kopilota na palubě osobní vesmírné jachty opatřené falešným ID a hbitými prsty zadala souřadnice do navigačního počítače, aby si vyžádala úplný výpis.

Wedge odtrhl pohled od hvězdnaté oblohy a přistihl ji při činu…Jedeš!” řekl, pak se rozpačitě usmál a sklopil zrak. „Tohle mělo být překvapní.”

Smích Qwi se rozezněl jako kaskáda krátkých hudebních tónů. „Jen jsem chtěla vědět jméno té planety.” Když se výpis objevil na displeji, zamračila se. „Ithor? Nikdy jsem o něm neslyšela.”

Wedge se uchechtl a rukou jí stiskl drobné rameno. Ještě několik okamžiků poté, co ruku odtáhl, cítila teplo jeho doteku. „Qwi, vždyť jsi nikdy neslyšela o drtivé většině míst v galaxii. Celý život jsi byla zavřená ve stanici Chřtán.”

„Je Ithor hezký svět?” zeptala se.

Vzdychl. „Je překrásný. Je to čistá přírodní planeta pokrytá lesy a džunglemi, řekami a vodopády. Budeme tam inkognito, takže se nebudeš muset bát, že by tě tam někdo poznal.”

Qwi se rozhlédla po kovových ovládacích panelech jachty a podívala se

172 Kevin J. Anderson

na syntetické potahy sedadel, které byly tak měkké a pohodlné. Zavětřila recirkulovaný vzduch. Strávila celé roky v úplně uzavřeném prostředí: rostliny, živočichy a další formy života vůbec neznala. Doufala, že to bude úchvatné.

„Jsi si jistý, že budeme v bezpečí?” zeptala se a ztěžka polkla. Její největší noční můrou bylo, že by se jí mohl nějaký imperiální špeh zmocnit a odvléct ji zpátky do výzkumné laboratoře mezi černými dírami, kde jí vyrvou veškeré znalosti o zbraňových systémech z hlavy bez ohledu na to. jaký bude klást odpor.

„Ano,” řekl Wedge po delší odmlce. „Ithor je pravý ráj stranou okolního vesmíru. Je to svět, kam spousta mladých párů -” zarazil se, potom polkl, jako by se zastyděl za to, co právě řekl „- ehm, turistů jezdí na dovolenou. Vystřídá se tady hodně lidí a Ithoriané všechny vítají s otevřenou náručí.

Během povstání uvalilo Impérium na tuhle planetu blokádu a při ukázce síly způsobilo nějaké škody. Ale když pak jeden Ithorian poskytl imperiálům přístup ke kultivačním a klonovacím technikám, o které měli zájem, Ithor byl z větší části ponechán na pokoji.”

Wedge se zahleděl na hvězdnou oblohu, kde jasným modrobílým světlem žhnulo slunce ithorské soustavy. Zvýšil tah podsvětelných motorů a nasměroval loď k zářivě zelené, modře žilkované planetě zahalené bílými oblaky.

„Prostě se chovej tak, jako bychom byli na prázdninách,” řekl Wedge. „Budeme tam jako turisti a já ti ukážu všechno, co jsi ještě neviděla. Sotva existuje lepší místo, kde bychom mohli začít.” „Moc se na to těším,” Qwi se na něj vřele usmála. Wedge se začervenal a jal se horečnatě soustředit na poměrně jednoduchý sestup na nízkou oběžnou dráhu.

*

Qwi přitiskla bledě modré prsty na boční průzor a pozorovala svěží krajinu pod nimi. Nikdy předtím takovou exotickou scenerii neviděla; tolik se to lišilo od sterilního prostředí bíle omítnutých místností ve stanici

Chřtán.

Mezi korunami stromů tropického ráje se vinuly široké řeky bíle zpěněné v místech, kde se přelévaly přes ostrá skaliska. Vesmírná jachta prolétala nad rozlehlými loukami, které byly poseté výraznými červenožlutými a modrofialovými květy. Čirá barevnost a svěžest rostlin ji oslňovala.

Proletěli nad soustavou oválných jezer v řadě za sebou, lesknoucích a třpytících se ve slunečním světle jako šperky na řetízku, který jí Wedge daroval několik dnů předtím. Obloha měla slabě levandulový nádech.

Temný učedník 173

„To je nádhera,” vydechla.

„Vždyť jsem ti to říkal,” přitakal Wedge a věnoval jí lehký úsměv. „Mně můžeš věřit.”

Pohlédla na něj a zamrkala indigovýma očima. „Wedgi, já ti věřím.”

Odkašlal si a rychle uhnul pohledem. Ukázal z předního průzoru. „Ithoriané nedovolují žádné poškozování jejich životního prostředí,” říkal, jako kdyby předčítal z nějaké encyklopedie. „Dokonce pouhé vkročení do Matky džungle pokládají za znesvěcení.”

„Jak tu tedy potom žijí?” ptala se Qwi.

„Podívej,” řekl Wedge.

Když proletěli nad korunami stromů, Qwi spatřila podivný tvar vycházející nad obzor a zvětšující se s každým okamžikem, jak se k němu přibližovali. „To je nějaké město?” vyzvídala.

„Víc než jen město,” řekl Wedge. „Je to celé uzavřené prostředí. Ithoriané ho pojmenovali Tafanda Boy.”

Mohutná konstrukce diskového tvaru už vyplňovala celý přední průzor a byla stále větší a větší. Připomínala silnou minci v průměru širší než celá stanice Chřtán. Třebaže město vypadalo jako postavené z plastoceli, rovněž se zdálo, že je přinejmenším částečně živé.

Trup ithorianského létajícího města byl posetý chaoticky rozmístěnými plošinami, přistávacími palubami, vysílacími anténami a bezcílně se pohybujícími stroji - ale odkryté plochy byly porostlé visutým mechem a ze zvláštních přihrádek po stranách stěn vyrůstaly velké stromy, které se vzpínaly k obloze a zdály se silnější a zelenější než kovové věže samotné.

Na svrchním plochém povrchu disku se ve slunci jako tisícovky očí třpytily kupole skleníků. Qwi skrze průhledné klenby viděla husté botanické zahrady všemožných druhů rostlin vysázených v pečlivě udržovaných pravidelných řadách. Kolem přistávacích ploch a dopravních prostor poletovaly malé lodě jako komáři.

Celé město udržovaly ve vzduchu nepravidelně rozmístěné komplexy repulzorů umístěné vespod. Tafanda Boy vrhala na zalesněný povrch eliptický stín a pomalu plula po vytyčené klikaté dráze bez jakéhokoli konkrétního cíle, aniž by se dotkla posvátné půdy.

Wedge zažádal o přistávací souřadnice. Odpověděl mu podivný rozléhající se hlas, který Qwi připadal, jako když někdo mluví skrze dlouhou a dutou trubku. 0 chvíli později se z komunikátoru ozval ten hlas znovu -nebo to byl někdo jiný? - a sdělil jim pozměněné souřadnice.

„Omlouváme se za to nedopatření, pane. Na přistávací ploše se s vámi sejde náš zvláštní pověřenec. Přejeme vám příjemný pobyt na našem domovském světě.”

174 Kevin J. Anderson

Wedge vrhl na komunikátor pohled plný podezření. „Proř by s námi mělo být nějak zvlášť zacházeno?” řekl směrem ke Qwi. „Nikdo by teoreticky neměl vědět o tom, že jsme tady.”

Qwi se rozhlédla kolem a náhle se jí zdálo, že se kokpit jachty zmenšil. „Myslíš, že nám hrozí nebezpečí? Možná bychom měli otočit loď a odletět

někam jinam.”

Wedge se na okamžik zatvářil, jako kdyby to skutečně hodlal udělat. „Ne, to je v pořádku,” řekl odvážně. „Ochráním tě. Nedělej si starosti.”

Přistáli na přidělené plošině a Wedge vysunul výstupní rampu. Sešplhal po schůdcích první a podal Qwi ruku, aby jí pomohl vystoupit. Sice mohla docela dobře vystoupit sama, ale lichotila jí pozornost, kterou ji zahrnoval.

Vesmírnou jachtu obklopovaly stromy se silnými kmeny, šedou kůrou a nízkými větvemi, které se rozrůstaly do šířky a tvořily dlouhou a rovnou spleť. Listy byly obsypány zářivě bílými a modrými květy. Qwi se rozhlédla kolem a zhluboka se nadechla vlhkého vzduchu. Byl cítit svěžestí a životem a byl prosycen harmonií vůní, které podněcovaly její představivost. „Buďte pozdraveni.” Qwi se otočila a spatřila krajně podivného nahrbeného tvora, který se blížil k nim doprovázen dvěma lidskými, asi desetiletými chlapci. Byl oděný v bílém plášti olemovaném stužkou. Jeho hlava vypadala jako dlouhá naběračka, jako kdyby někdo vzal obličej z hlíny a esovitě ho protáhl, konec ohnul nahoru a vytvaroval z něj dvě oční stopky. Ústa byla ukrytá hluboko pod zkosenou klenbou hlavy. Neohrabaně vyhlížející tvor k nim pomalu kráčel s nenuceným půvabem.

Oba chlapci vedle onoho tvora měli na sobě podobné bílé pláště přehozené přes sytě zelenou kombinézu. Měli bledé vlasy, modré oči a blažené výrazy ve tvářích, ale ani jeden z nich nepromluvil.

Wedgovi neuniklo, že Qwi byla vzhledem příchozího poněkud zaskočena. „Asi jsem tě měl varovat. Ithorianům se běžně říká Kladivouni.”

Qwi pomalu přikývla a pomyslela na další podivné bytosti, se kterými se dosud setkala, admirálem Ackbarem s rybím obličejem počínaje a To-lem Sivronem s hlavovými výrůstky, šéfem stanice Chřtán, konče. Asi ne všechny inteligentní bytosti v galaxii byly tak atraktivní jako někteří lidé… jako Wedge.

„Ve skutečnosti to přízvisko ,Kladivouni’ nesnášíme,” promluvil ten tvor a přistoupil blíž. „Pokládáme to za ponižující.” „Omlouvám se, pane,” řekl Wedge a lehce se uklonil. „Jmenuji se Momaw Nadon a je mi ctí být vám k službám, Wedgi Antillesi a Qwi Xux.” 1

Wedge poplašeně o krok ucouvl. „Jak víte, kdo jsme?”

Temný učedník 175

Momaw Nadon vydal dutý bublavý zvuk, který vycházel ve stereofonní ozvěně z obou stran jeho úst. „Mon Mothma mě požádala, abych vám zařídil zvláštní ubytování.”

„Proč by vám Mon Mothma říkala, že sem přiletíme?” vyptával se Wedge. „Měli bychom tu být tajně.”

Když se Nadon mírně uklonil, jeho hlava ve tvaru naběračky se komíhala nahoru a dolů. „Sympatizoval jsem s Povstaleckou aliancí už od doby, kdy jsem byl ve vyhnanství na Tatooine, což bylo před déle než deseti lety. Mí lidé mě vyhnali na pouštní planetu, kde jsem místo našich překrásných lesů mohl opečovávat leda tak písek. Impérium požadovalo jisté informace o agrotechnice a já jim je tenkrát poskytl, abych zabránil zničení našich lesů - ale mí lidé mě přesto poslali do vyhnanství. Po smrti císaře jsem se sem vrátil a od té doby se snažím vše napravit.”

Nadon pokynul oběma chlapcům. „Vezměte jim zavazadla a odneste je do jejich apartmá.”

Mladíci se pohnuli jako jeden muž - bez zmatených trhavých pohybů typických pro děti v tomto věku - vstoupili do vesmírné jachty a vylezli ven se stříbrolesklými schránkami na oděvy v rukou.

Nadon je odvedl od přistávací plochy a sehnul se pod nízké větve, které celou plošinu obklopovaly. Průchod vypadal jako živoucí zelený tunel.

„Byl jsem rovněž přítomen v kantýně v Mos Eisley, když se tam Luke Skywalker a Obi-Wan Kenobi poprvé setkali s kapitánem Sólem. Tehdy jsem si ještě neuvědomoval, v jak těsné blízkosti dějin jsem se ocitl, ale pamatuji si to zcela zřetelně, třebaže mou pozornost tehdy poutaly… jiné starosti.”

„Překvapuje mě, že si to setkání dokážete po tolika letech stále pamatovat,” řekl Wedge.

Nadon ukázal k zakrytému turbovýtahu, který se otevíral ve stěně jako velký olistěný lusk. Všichni vstoupili dovnitř a kabina začala sestupovat do nitra Tafandy Bay.

Po delší odmlce Nadon konečně řekl: „Ithoriané mají dobrou paměť.”

Vedl je klikatými chodbami kolem malých bání, které obsahovaly vzorky rostlin z různých koutů planety. Když došli k jemně zurčící fontáně, Nadon ukázal na dvoje dveře obrácené v chodbě naproti sobě.

„Vybral jsem pro vás tato dvě apartmá,” řekl. „Dejte mi prosím vědět, kdybyste si přáli cokoliv dalšího. Jsem vám k službám.” Oba záhadní chlapci položili zavazadla do chodby, poodstoupili a postavili se Nadonovi po bok.

Qwi se konečně odhodlala. „Nepředstavil jste nás dětem. Jste jejich pěstoun?”

176 Ke vin J. Anderson

Nadon ze zdvojeného hrdla vydal škrundavý bublavý zvuk. „Jsou to… semenáčky, vypěstované z tkáně mého nepřítele. Rovněž jsou připomínkou dnů strávených na Tatooine.” Nadon svěsil hlavu.

Oba chlapci zůstávali zcela apatičtí a Nadon je pobídl k odchodu. Aniž

se ohlédl, ponechal Wedge a Qwi stát před jejich apartmá v úvahách, co

tím myslel.

*

Když se nad krajinu snesl soumrak, Wedge a Qwi vyšli na horní vyhlídkovou palubu Tafandy Boy, aby sledovali východ měsíců. Levandulové nebe přešlo do temně fialové a z jednoho konce na druhý bylo poseté záplavou zářících hvězd.

Nad východní obzor se vyšplhal malý měsíc v úplňku, zatímco na opačném konci oblohy se vznášel tenký srpek mnohem většího měsíce a pomalu klesal do jasně barevného západu slunce nacházejícího se za horizontem. Přímo nad hlavou jim visely další dva měsíce ve čtvrti.

Qwi se zhluboka nadechla vlhkého vzduchu a nasávala spoustu pronikavých vůní vycházejících ze zelených rostlin a květů, které kvetly jen v noci. Bylo to jako komplexní směs všech parfémů a příjemných bylinek, jaké kdy čichala.

Po západu slunce vanul paradoxně teplejší vítr a ona cítila, jak jí jemně čechrá pírko vité vlasy. Útlými prsty si je urovnala, protože věděla, že Wedgovi se líbí, když se jí perleťové prameny ve světle lesknou. Převlékla se do hebké pláštěnky pastelových barev, která zdůrazňovala nadpozemskou krásu jejího křehkého těla.

Ithorianské ekoměsto pomalu plulo nad vršky stromů. Tichý hukot repulzorů se mísil s kolotavými zvuky noční džungle dole na zemi. Vítr jemně ševelil ve vysokých keřích a korunách stromů rostoucích při okraji pozorovací paluby.

Postupně se objevovali další Ithoriani a tiše postávali kolem nebo si cosi pro sebe broukali ve svém zvláštním dvojhlasném jazyce. Wedge a Qwi dlouho nic neříkali.

Přistoupila blíž k němu, otřela se o něj a nakonec ho nechala, aby ji přitáhl k sobě. Wedge, který byl zjevně rozrušený, ji objal kolem pasu a ona - Qwi Xux, vynálezkyně Drtiče sluncí a spolutvůrkyně Hvězdy smrti - se cítila poctěna, že je pod ochranou generála Wedge Antillese.

Věděla, že imperiální loajalisté se budou zoufale snažit dostat z ní tajemství, které měla pečlivě ukryté v hlavě. Ale alespoň tady se Qwi cítila v naprostém bezpečí.

acen a Jaina pokračovali v putování zatuchlým podsvětím Coruscantu. Netušili, zda mlhavé polosvětlo prosvítající seshora značí noc nebo den. Vzduch silně páchl plesnivým odpadem, mršinou, korodujícím kovem a hnijící vodou. Snažili se procházet nejširšími ulicemi, vyhýbali se sutinám, šplhali přes staré popadané vraky. Po celé hodiny nenarazili na nic povědomého a žádný z nich nevěděl, co dál.

„Mám hlad,” řekla Jaina.

„Já taky,” řekl Jacen.

Hlubiny podsvětí byly zahaleny tísnivým tichem. Dvojčata vyplašila několik tvorů ukrývajících se ve stínech, kteří před nimi prchali do temnějších koutů. Jacen a Jaina vrazili do hromádky sutin a spustili lavinu. Dvojčata se dala na útěk a vyvolávala tak další sesuvy trosek, které s děsivým rachotem padaly z velké výšky.

„Bolí mě nohy,” naříkal Jacen.

„Mě ne,” opáčila Jaina.

Před sebou konečně uviděli příznivé znamení: jeskynní obydlí zbudované z nakupených trosek, jehož stěny byly vystavěné z navršených kusů durabetonu slepených pojivem z vysušených řas, bláta a nějakých tmav—

178 Kevin J. Anderson

ších látek. V nitru jeskyně planulo mlhavé světlo, které v kontrastu s hrozivou ponurostí podsvětí vypadalo lákavě.

Jacen a Jaina se ve stejném okamžiku pohnuli vpřed. „Jídlo?” otázal se Jacen. Jeho sestra přikývla.

Před onou podivnou zešikmenou jeskyní spatřili kabely, jež byly provléknuté oky obrostlými lišejníkem a rozmístěnými v různých bodech. Po stěnách a ze stropu visely kovové ozdobné proužky připomínající dlouhé kůstky prstů, pospojované prověšenými řetězy.

„Tudy,” řekla Jaina a ujala se vedení. Obklopilo je šero a navádělo je ke světlu.

Blízko její hlavy se ve tmě ozval škrábavý, cupitavý zvuk. Dívenka vzhlédla a spatřila protáhlého pavoukošvába velikého skoro jako její hlava. Jacen do ní zezadu narazil a naklonil se dopředu, aby si tvora mohl lépe prohlédnout. Pavoukošváb šplhal vzhůru po hrbolaté stěně, stočil na ně tři sklovité oči jantarové barvy a zaváhal.

Náhle se hromovým zařinčením ze stropu snesla řada kovových obrub jako chápavá ruka na řetězu. Desítky ocelových prutů se přirazily ke stěně a uvěznily pavoukošvába v neumělé kovové kleci. Tvor sebou začal mrskat a mávat končetinami kolem sebe. Od neproniknutelných mříží začaly odletovat jiskry, jak po nich škrábal chitinovýma předníma končetinama.

Jacen a Jaina se v panice rozeběhli tunelem k mihotavému oranžovému světlu, ale pak se naráz zastavili, když současně pocítili záchvěv signalizující nebezpečí. Pohlédli vzhůru a spatřili mnohem větší klec právě v okamžiku, kdy spadla kolem nich. Mechanické spáry je obklopily jako sevřená pěst.

„Past!” vypískla Jaina.

Dvojčata zaslechla blížící se šouravé kroky - žuchnuti, následované šoupnutím - a vzápětí se z doupěte vynořil obrovský neohrabaný tvor. Nejprve se objevil obrys masivní střapaté hlavy a obrovitých rukou, které sahaly bezmála až na zem. Jedno svalnaté stehno vypadalo skoro jako kmen stromu, ale druhá noha byla mnohem kratší, pokřivená a zakrnělá.

Jacen a Jaina zatřásli ostrými kovovými břity, ale mechanické spáry se jako nůžky ještě víc sevřely. „Pomoc!” vykřikl Jacen.

Posléze se jejich věznitel objevil v celé kráse, osvětlený z boku odraženým kouřovým světlem. Byl zarostlý špinavými chlupy tak, že nebylo možné rozeznat, kde končí obrovská hlava a začíná trup, jako kdyby obě části těla byly sraženy v jedinou válcovitou masu.

Ústa toho tvora připomínala dlouhou a křivou sečnou ránu, která byla šikmo zkroucená a narovnávala se jen zčásti. Levé oko se zcela ztrácelo v mase tumorů a hnijícího masa; to druhé, veliké téměř jako dětská pěst, svítilo nezdravě žlutou barvou a bylo protkáno rudými žilkami.

Temný učednfk 179

Jacen a Jaina byli tak vyděšení, že ze sebe nedokázali vypravit ani slovo. Lidožravá obluda je prozatím ignorovala a vlekla se kolem nich na krátké pahýlovité noze. Obr přizvedl menší past a prozkoumával vyděšeného pavoukošvába.

Páchnoucí obr se posléze sehnul ke kleci, kde byla uvězněná dvojčata, a nahlédl velkým žlutým okem dovnitř, ale Jacen a Jaina před ním utekli na opačný konec.

Obr-lidožrout odepnul dlouhé řetězy ze stěny, přehodil si je přes rameno a táhl klec s dvojčaty po chodbě do svého doupěte s ohništěm. Klec se převalovala a narážela o neviděné překážky a dvojčata se musela hodně snažit, aby nespadla.

Doupě samotné bylo poseté ohlodanými kostmi větších a menších tvorů. Některé byly naskládané v košíkách, jiné se válely na popraskané podlaze. Na čoudícím ohni stály hrnce plné žlukle páchnoucího tuku.

Ve vyčištěné části pelechu sedělo zvíře podobné kryse s velkými kly a porostlé štětinatou srstí. Obří krysa měla černé gumovité pysky stažené v trvalém šklebu. Když zavrčela a pověsila se na řetěz, za který byla uvázaná, z tlamy jí odlétaly chuchvalce slin.

Ze stěn pobitých hřeby visela sada rozbitých pout původně pocházejících odněkud z věznice. Když se obr-lidožrout ocitl v silnějším světle, mezi mastnými chlupy bylo možno rozeznat cáry starého vězeňského stejnokroje. Holýma rukama uchopil pavoukošvába a hodil ho krysí obludě. Pavoukošváb plachtil vzduchem a mával přitom dlouhými končetinami, než ho krysa chňapla čelistmi. Ale přesto se broukovi podařilo zachytit se ostrou nožičkou jejího pysku a pořádně ji bodnout.

Krysa vyjekla a zaskřípěla kly, až se jí podařilo skousnout a s praska-vým lupnutím rozštípla exoskelet pavoukošvába ve dví. Potom spokojeně vycucla šťavnaté sladké maso a olízla si černé pysky. Zafuněla a stočila vlhké červené oči na děti.

Dvojčata v naději vykoukla z klece ven. „Ztratili jsme se,” zavolala Jaina skrze mříže na lidožrouta.

„Prosím, pomozte nám najít cestu domů,” přidal se Jacen.

Obr-lidožrout se na ně zadíval svým jediným žlutým okem. Z úst mu vycházel smrdutý vlhký puch připomínající zápach slizu seškrabaného z tisíce let nečištěné stoky. Promluvil bublavým hlasem a polykal přitom hlásky: „Ne,” zachrčel obr. „Teď jíst!”

Potom se odbelhal na zakrnělé noze ke kouřícímu ohništi a ze žhavých uhlíků vytáhl dlouhé ostré kleště. Zvedl nástroj před sebe a znovu se otočil čelem k dvojčatům.

Jacen a Jaina vzhlédli k vršku klece. Kloubové spoje byly drženy po—

180 Kevin J. Anderson Temný učedník 181

hromadě malými závlačkami zalepenými kolomazí a rzí, ale přece kluzkými natolik, aby šla klec otevřít a zavřít.

Dvojčata věděla, na kterou závlačku se každé z nich soustředí, a použila na ně své základní dovednosti v Síle, přesně jako když si občas vystřelila z Threepio a když hrála hry, které je strýček Luke naučil.

Závlačky po dvou vyskočily z klece v rychlém sledu za sebou. Kousky kovu se jako malé střely rozletěly do všech směrů. Dlouhé kovové prsty se náhle ocitly bez opory a s třeskotem spadly na zem.

„Běž!” vykřikl Jaeen. Jaina ho vzala za ruku a oba vyrazili k ústí tunelu.

Obr-lidožrout divoce zařval a belhal se za nimi, ale s každou nohou jinou jim nemohl stačit. Namísto toho popadl silný řetěz, který poutal krysí monstrum ke stěně a vytáhl dlouhý hrot držící obojek pohromadě.

Vypuštěná krysa se vrhla vpřed. Otočila se a pokusila se chňapnout po obrovi, ale ten ji svalnatou paží odrazil. Ukázal za prchajícími dětmi.

A děti běžely, co jim nohy stačily.

Krysa se rozeběhla za nimi a přitom vyla a slintala. Dvojčata vyběhla z otvoru osvětleného ohništěm a řítila se pryč postranní uličkou. Za sebou slyšela supění krysy sledující jejich pachovou stopu. Po chodníku klapaly krysí drápy.

Jaina objevila malou tmavou štěrbinu zející ve zdi z vrstveného durabetonu. „Tam,” řekla. Po hlavě se vřítila do malé díry první a její bratříček se tam nacpal hned za ní. O vteřinu později do zubatého ústí vrazila čumák krysa, ale nemohla otvorem procpat hlavu.

V té době už Jaeen a Jaina lezli po čtyřech hlouběji do neprozkoumané

temnoty.

*

„Ach, nikdy jsme neměli na to hlídání dětí přistoupit!” naříkal Threepio. „Zajímalo by mě, jak často opatrovníci skutečně ztratí svěřené děti.” Chewbacca na něj zavrčel.

„Proč jsi mě jen neposlechl, Chewbacco? Paní Leia tě nechá ostříhat dohola a z tvé srsti si udělá nový koberec. Budeš první plešatý Wookiee v dějinách.”

Chewbacca zařval návrh a dál se řítil chodbami, aby v Holografické zoo vyhynulých živočichů pokračoval v pátrání po dětech.

„Klidně si běž do řídící místnosti, jestli chceš. Já si myslím, že bychom měli spustit poplach tady a teď. Je zcela přijatelné přivolat pomoc. Toto je naléhavá situace.”

Threepio objevil požární poplach a jednou zlatavou rukou ho aktivoval: dále zapátral mezi exponáty, dokud nenašel také spouštěč bezpečnostního poplachu. Bez váhání stiskl tlačítko. „Tak, to by mělo stačit.”

Chewbacca zařval Threepio do tváře tak hlasitě, až se droidovy zvukové senzory vypnuly a restartovaly se. Potom ho popadl chlupatými wookieeskými pažemi a poklusem ho nesl chodbami.

„Dobrá, ať je tedy po tvém,” řekl Threepio. „Půjdeme do řídící místnosti a vypneme všechny hologramy.”

*

Jacen a Jaina se plazili stále dál; ruce jim přitom prokluzovaly na oslizlém povrchu tunelu. Neměli ani ponětí, kam směřují, ale věděli, že se musí nějak dostat domů.

Jacen vztáhl ruku vzhůru, a když se mu nepodařilo nahmatat strop, opatrně se zvedl na nohy. Ve tmě dvojčata neviděla nic kromě slabého svitu před sebou. Začala postupovat k němu, tentokrát opatrněji ze strachu, že by mohla narazit na dalšího obra-lidožrouta. Jacen ucítil vůni pečeně a zaslechl hluboké hlasy, první lidské hlasy od chvíle, kdy se rozhodli jít domů bez Threepio a Chewbaccy.

Jacen vyrazil za světlem, ale Jaina ho chytila za paži. „Opatrně,” řekla tiše. Jacen přikývl a významně si přitiskl prst na ústa. S tlukoucím srdcem se opatrně plížili vpřed. Cítili lahodnou vůni vařícího se jídla, slyšeli praskání ohně a klábosící hlasy.

Došli až k rohu a nakoukli za něj. Spatřili velkou vyhloubenou místnost, která kdysi před tisíciletími sloužila jako přijímací sál. Jacen a Jaina zahlédli uvnitř hořící hranici, postavy oděné v cárech pohybující se mezi světlem a stínem, řady světelných krystalů vydávajících mdlé světlo a zahlédli i blikající počítačové vybavení. Pak se zčistajasna ze všech stran nehlučně vynořily ruce a uchopily je.

Šlachovité paže je držely pevně. Pětice stráží udeřila najednou, popadla Jacena a Jainu a zdvihla je ze země, aniž by dvojčata měla šanci se bránit.

Stráže se zasmály, zatímco děti ječely hrůzou. Když byla dvojčata vytažena na světlo, lidé kolem propukli v jásot.

*

V řídící místnosti Holografické zoo houkaly a pulzovaly alarmy. Červená a žlutá signalizační světla se rozsvěcela a zhášela v nerozluštitelných vzorech.

Threepio byl pozdvižením, které vyvolal pouhou aktivací několika bezpečnostních systémů, ohromen.

Droid řídící zoo seděl uprostřed počítačových panelů rozestavených v osmihranu. Měl kulovou hlavu obkrouženou řadou optických senzorů rozmístěných po šestatřiceti stupních od sebe. Z droidova trupu vybíhalo osm článkovaných končetin, které se míhaly nad panely a v rychlém sledu mačkaly tlačítka.

182 Kevin J. Anderson

Temný učedník

183

„Přístup odepřen,” řekl jim řídící droid.

Chewbacca zařval, ale řídící droid pouze otočil kulovou hlavu a Wookieeho slovní výbuch ignoroval.

„Jsem povinován vás varovat,” řekl Threepio řídícímu droidovi, „že když Wookiové ztratí trpělivost, často vytrhávají končetiny z kloubů. Obávám se, že tady Chewbacca nemá ke ztrátě trpělivosti daleko.”

Chewbacca se naklonil nad jeden z členěných ovládacích panelů, opřel se o něj chlupatými tlapami a znovu zařval droidovi do mnohačetných očí. „Přístup stále odepřen,” řekl řídící droid.

„Ale vy to nechápete!” nedal se odbýt Threepio. „Uvnitř vaší Holografické zoo jsou dvě ztracené děti. Kdybyste mohl jen na chvíli vypnout holografické projektory, mohli bychom jednotlivé habitaty prohledat a najít je.”

„Nepřípustné,” řekl řídící droid. „U ostatních návštěvníků by to způsobilo příliš velký rozruch.”

Threepio si rozhořčeně založil kovové ruce v bok. „Ale když jsme skrze zoo procházeli, vypadalo to, že je prázdné. Kolik dalších návštěvníků se v současné době uvnitř tohoto zařízení nachází?”

„Irelevantní,” odvětil řídící droid. „Požadovaná akce je přísně zakázána s výjimkou extrémně naléhavých případů.”

Threepio zalomil zlatýma rukama. „Ale tohle je naléhavý případ!” Chewbacca už měl formalit očividně dost. Sepnul ruce a prudce jimi udeřil do prvního ovládacího panelu; roztříštil lesklý černý kryt a rozbil spoje obvodů.

Z přístroje vyletěly jiskry. Hlava řídícího droida se otočila jako planeta, kterou někdo vychýlil z dráhy. „Promiňte,” řekl, „nedotýkejte se prosím ovladačů.”

Chewbacca přešel k druhému panelu v osmihranné soustavě a zopakoval proces. Řídící droid bezmocně mával všemi osmi článkovanými končetinami a snažil se přemostit obvody ve zbývajících systémech.

„Musím přiznat, Chewbacco, že tvé nadšení bohatě vynahrazuje nedostatek obratnosti při jednání s ostatními,” komentoval Threepio.

Zanedlouho Wookiee zdemoloval celou sadu panelů. Když už ani jeden systém generující hologramy nebyl funkční, řídící droid si přitáhl všech osm končetin k tělu jako nějaký mrtvý hmyz a vypadal, jako když trucuje. Chewbacca popadl Threepio za mechanickou paži a táhl ho zpátky dolů mezi holografické habitaty. Nyní byly všechny místnosti prázdné; na bíle vykachličkovaných stěnách a u stropu byly vidět strategicky rozmístěné generátory hologramů. Na podlaze se válely odpadky, obaly od cukrovinek, cáry papíru a napůl snědené neorganické zákusky, které tam upustili ostatní návštěvníci.

„Jacene! Jaino!” volal Threepio.

Chewbacca a Threepio za neutuchajícího zvuku alarmů procházeli z jednoho habitatu do druhého. Threepio si z paměti svého počítačového mozku vyvolal načtenou datovou brožuru a celé pátrání řídil. Metodicky prohledávali místnosti jednu po druhé. Každá buňka v deaktivované Holografické zoo vypadala naprosto identicky a v žádné z nich děti neobjevili.

Když nakonec vběhli do poslední místnosti, doufajíce v nemožné, že najdou děti skrčené v rohu a čekající na záchranu, střetli se náhle s novorepublikovou ochrankou, která se řítila k nim v odezvě na všechen ten poplach.

„Stát!” zvolal kapitán stráže.

Threepio jich v mžiku napočítal osmnáct; všichni na sobě měli proti-blasterové brnění. Členové milice pozvedli zbraně a zamířili.

Za všechna dobrodružství, kterými prošel, ještě nikdy na Threepio nemířilo tolik blasterových hlavní jako teď.

„Propána!” řekl.

*

Divoši předvedli Jacena a Jainu před krále. Ze sálajícího ohně se linula příjemná vůně. Na dlouhých grilovacích jehlách se opékaly pruhy masa neznámého původu. Když to děti uviděly, začaly si olizovat rty.

Umounění strážci pohlédli na dvojčata a usmáli se. Jejich ústa připomínala šachovnici zažloutlých zubů a černých děr. Na hromadě potrhaných polštářů seděl král podzemního lidu. Rozesmál se. „Tohle že jsou hrůzostrašní vetřelci?”

Jacen a Jaina se rozhlédli kolem a snažili se zachytit každý detail. Utečenci v bývalém přijímacím sále měli potrhané šaty, svinuté pokrývky a další předměty, které sebrali na smetištích. Někteří seděli a spravovali šatstvo, jiní pracovali na pružinových pastech na zvířata. Dva starci drželi v rukou malé hudební nástroje vyrobené ze spojených starých trubek; foukali do náústků a vzájemně porovnávali výšku tónů.

Divoši byli oblečení v potrhaných a obnošených šatech, z nichž některé byly vyspravované, jiné ne, ale všechny byly velmi staré. Lidé samotní měli dlouhé vlasy; muži navíc nosili husté plnovousy. Jejich pleť byla bledá, jako kdyby nebyli vystaveni slunci celá desetiletí. Někteří z nich možná nikdy přírodní světlo nespatřili.

Král měl zřejmě k dispozici ten nejlepší materiál. Měl na sobě nára-menní chrániče a bílé stormtrooperské rukavice. Měl huňaté obočí a rozcuchaný rezavě hnědý plnovous. Třebaže jeho obličej byl barvy syrového těsta, oči měl jasné a zračila se v nich inteligence. Jeho úsměv také odhaloval mezery po chybějících zubech, ale působil dojmem upřímnosti.

Vedle krále a za jeho zády visely elektronické přístroje postavené z vše—

184 Kevin J. Anderson

lijakých součástek, počítačové panely, moduly z holografických displejů, a dokonce i jeden starý model jídelního automatu. Stařičké generátory byly zapojeny do sedřené elektroinstalace mrakodrapů a načerno odebíraly elektřinu z hlavní rozvodné sítě Imperiál City. Zapomenutí lidé zde zřejmě žili už delší dobu.

„Dejte těm dětem trochu jídla,” zvolal král a předklonil se, aby si je prohlédl. „No, já jsem Daykim. Jakpak se jmenujete vy?”

„Jaina,” řekl Jacen, ukazuje na sestřičku.

Jaina ukázala prstem na bratříčka. „Jacen.”

Jeden strážný s šedivými vlasy svázanými do ohonu donesl kouřící špíz s pečeným masem. Prsty z něj stáhl připálené kusy masa a nandal je na čtvercový kovový tác, který kdysi býval nějakým druhem poklopu. Strážný si pofoukal prsty, olízl z nich šťávu a zazubil se na děti. Postavil tác před ně a dvojčata se k němu se zkříženýma nohama posadila.

„Pofoukejte si to maso, než si ho dáte do pusy,” řekl král. „Je to horké.”

Dvojčata si vzala dva malé kousky a poslušně do nich foukala, dokud maso nevychladlo natolik, aby se dalo žvýkat. Krále Daykima zřejmě těšilo, když je mohl pozorovat.

„Takže, copak tady dole děláte úplně sami? Víte, je to tu moc nebezpečné. Nechtěli byste tu zůstat s námi?” řekl král. „Všichni tady pomalu stárneme. Už je to dlouho, co se k nám naposledy připojili mladí lidé.”

Jacen a Jaina zavrtěli hlavami. „Ztratili jsme se,” řekla Jaina s plnou pusou. V koutcích očí se jí hromadily slzy.

Jacen rovněž propukl v pláč. „Prosím, pomozte nám najít cestu domů,” řekl a pohlédl ke stropu. Někde tam daleko nahoře bylo místo, kde bydleli.

„Nahoru?” řekl král Daykim nevěřícně. „Proč by se někdo chtěl tam nahoru vracet? Tam žije císař. Je to zloduch.” Daykim zavrtěl hlavou a ukázal kolem sebe. „Tady dole máme všechno, co potřebujeme k životu. Máme jídlo, máme světlo, máme… všechno po našem.”

Jacen znovu zavrtěl hlavou. „Já chci domů.”

Daykim si povzdechl, pohlédl za sebe na počítačové terminály a pak se rezignovaně pousmál.

„Jasně že chcete domů. Dojezte si večeři. Musíte být silní.”

*

Seržant milice dopravil Threepio a Chewbaccu zpátky do Císařského paláce, kde Han a Leia bydleli. „Podle záznamů se ministryně Organa Sólo a její manžel vrátili zhruba před hodinou,” říkal seržant.

Chewbacca sklíčeně zasténal. Threepio po něm vrhl ostrý pohled. „Myslím, že to ty bys jim měl sdělit, co se přihodilo, Chewbacco. Já jsem koneckonců pouhý droid.”

Temný učedník

185

„Ujišťuju vás, že děláme vše, co je v našich silách,” řekl seržant. „Naše oddíly pročesávají Holografickou zoo a sousední podlaží pro případ, že by dvojčata objevila požární schodiště. Zkontrolujeme záznamy z údržbářské-ho droida, abychom se ujistili, že nikdo nepoužil opravovaný turbovýtah.” Postavil se do pozoru. „Najdeme je, nemějte obavy.”

Threepio prioritním kódem otevřel dveře. Potom s Chewbaccou vstoupili do bytu - a na přizpůsobivých křeslech spatřili Hana a Leiu s dvojčaty na klíně.

„Děti! Ach, díky bohu že jste doma!” vykřikl Threepio. Chewbacca za-burácel pronikavým řevem.

Han a Leia k nim vzhlédli. „Á, tady jste.”

Threepio si hned všiml, že jeden z krytů od ventilace je vylomený, očividně zevnitř. Vysoký cizinec, oblečený ve zdobeném, byť potrhaném oděvu se vrhl do úkrytu za větší kus nábytku. Měl dlouhé rezavě hnědé vlasy, rozcuchaný plnovous a nezdravě bledou kůži.

Leia přesunula pozornost k němu. „Opravdu, pane Daykime, ani nevíte jak moc jsme vám vděční za to, co jste pro nás udělal. Ujišťuju vás, že Nová republika udělá vše, co bude v jejích silách, aby všechny vaše lidi re-patriovala.”

Daykim zavrtěl hlavou. „Císař nikdy neodpouštěl omyly, dokonce ani účetní omyly. Byli jsme svědky toho, jak bylo mnoho našich kolegů z civilní služby buď popraveno, nebo odesláno do těch nejstrašnějších trestaneckých kolonií. Jakmile jsme zjistili, že jsme udělali obyčejnou, ale nezvratnou registrační chybu, věděli jsme, že už nám mnoho času nezbývá -tak jsme popadli, co jsme unesli, a utekli do spodních pater Imperiál City. Moji lidé tam žili celá léta. Jsme zkrátka parta zdivočelých byrokratů, která jiný život nepoznala.” ,

„Mohli bychom vám najít místo v Nové republice. My lidi netrestáme za pouhé omyly tak přísně. Mohli bychom vás všechny přivést zpátky,” nedala se odbýt Leia. „Rozhlédněte se kolem - mohli bychom vám dát vlastní byty, podobné tomuto. Spousta budov ve starém Imperiál City je opuštěná.”

„My víme,” řekl Daykim. „Sami tam někdy žijeme. Ale dík za nabídku.” Vstal a vrhl podezřívavý pohled na Chewbaccu a Threepio. Pak pohladil Jacena a Jainu po hlavách a vykouzlil jeden z těch svých kolozu-býeh úsměvů. „Jste šikovné dětičky. Maminka a tatínek na vás můžou být pyšní.”

Han si odkašlal a na znamení díků natáhl ruku. Muž v cárech ji uchopil a energicky jí zatřásl, jako kdyby měl radost z toho, že může zase po dlouhé době někomu pořádně potřást rukou.

186 Kevin J. Anderson

„Pořád nemůžu pochopit, proč chcete zůstat tam dole v těch tmavejch spodních patrech,” Han zavrtěl hlavou.

Daykim strčil jednu nohu do ventilační šachty a ohlédl se. „Je to velmi prosté,” řekl. „Tady nahoře jsem byl obyčejný účetní - ale tam dole jsem

fcróí!”

Věnoval jim poslední úsměv a zmizel ve ventilační šachtě. Nějakou dobu ještě slyšeli jeho dupot při sestupu přístupovými průlezy.

„Nu, tak nakonec to všechno dobře dopadlo,” řekl Threepio. „Není to

úžasné?”

Han a Leia ho v odpověď oba zpražili pohledem. „Chceme pohádku!” vyhrkla dvojčata jednohlasně.

l_l\_\yp Durron navedl ukradenou loď

na oběžnou dráhu kolem malého zalesněného měsíce Endoru, kde byla před lety zničena druhá Hvězda smrti.

Senzory na palubě Z-95 Headhunteru, který ukradl, ignoroval a pomalu zavřel oči. Zapátral svými schopnostmi a prohledával celý povrch po stínu nebo záchvěvu v Síle. Musel najít místo posledního odpočinku jediného Temného pána ze Sithu, kterého znal.

Dartha Vadera.

Exar Kun, který žil dávno před Vaderem, byl potěšen, když se dozvěděl, že linie pánů ze Sithu pokračovala po celá tisíciletí. Ale Kyp byl stále poháněn nutkáním nalézt odpovědi na otázky, které se mu honily hlavou.

Mistr Skywalker říkal, že Darth Vader, jeho vlastní otec, se nakonec obrátil na světlou stranu Síly. Kyp z toho vyvodil závěr, že moc Sithu nebyla nutně a trvale spojena se zlem. To mu dodalo naději. Velice dobře si uvědomoval, že mu temný duch Exara Kuna lhal, nebo ho přinejmenším uváděl v omyl. Riziko bylo obrovské, ale potenciální užitek by prospěl celé galaxii.

Jestli ovšem uspěje.

Kyp věřil, že tady na Endoru se může před všudypřítomným zkoumavým pohledem Exara Kuna ukrýt. Netušil, jak daleko Kunová moc sahala,

188 Kevin J. Anderson

Temný učedník

189

ale nemyslel si, že by starodávný pán ze Sithu mohl opustit Yavin 4. Přinejmenším ještě ne teď.

Kyp instinktivně řídil stíhač Mary Jade, navedl ho níž a skenoval přitom lesy. Po povstalecké oslavě vítězství nad císařem Luke Skywalker postavil nedaleko vesnice Ewoků pod vysokými stromy hranici pro svého otce a díval se, jak hučící plameny stravují pozůstatky mechanického oděvu Dartha Vadera.

Ale možná že něco z toho zůstalo….

Zatímco Headhunter letěl nad korunami obrovských ewockých otcovských stromů, Kyp prohledával krajinu svou myslí a ironicky přitom využíval cviků, které ho naučil mistr Skywalker, jak se natáhnout mimo sebe a dotýkat se všech forem života.

Zachytil zčeření pocházející od chlupatých Ewoků, kteří žili ve městech v korunách stromů. Cítil velké predátory na lovu: jeden humanoidní behe-mot, obří gorax s dlouhou černou srstí vlající ze strany na stranu, se prodíral stromy a hledal v nich ewocká obydlí, které by byly v jeho dosahu.

Kyp letěl dál a jeho mysl se rozprostřela široko daleko po divočině En-doru. Náhle zachytil zčeření, ozvěnu čehosi, co sem očividně… nepatřilo.

Všechno ostatní zde zřejmě mělo své místo, ale tohle sem nějak nezapadalo. Byla to skvrna, která zdánlivě absorbovala veškeré smysly a vysílala vlny zbytkové temnoty, která ostatní tvory Endoru přiměla, aby se tomuto místu instinktivně vyhýbali.

Kyp změnil směr a zamířil na příslušné souřadnice. Jednou dokola celé místo obletěl, až konečně objevil tu správnou mýtinu. Za skučení repulzorů a v oblaku drobného lesního humusu, který zvířily přistávací trysky, Headhunter dosedl do podrostu.

Kyp, plný obav, a přesto dychtivý, vylezl z kokpitu a seskočil na zem do suchých větviček a listí. Vánek náhle ustal, jako kdyby večerní les kolem něj zadržel dech. Stříbrné světlo planety prosvítalo skrze husté listoví a zahalovalo mýtinu kalnou, mléčnou září.

Kyp učinil čtyři kroky a zastavil se před spáleným místem, kde kdysi hořela hranice s Darthem Vaderem.

Půda okolo starého ohořelého místa zůstávala holá a bez života. Třebaže hustý endorský prales byl velmi houževnatý a rychle prorostl vším, žádné rostliny se ke spálené jizvě ani nepřiblížily - dokonce ani po sedmi letech.

Hranice hořela velkým a prudkým plamenem, který Vaderův oblek spálil na popel. Zbylo jen několik kovových kusů z brnění zkroucených žárem a cáry černého pláště přichycené na ostrých kamenech a ve starém popelu. Poblíž ležela napůl zakrytá popelem ocelová výztuha podobající se pavučině.

¦

Kyp polkl a poklekl do prachu. Váhavě a s obavou natáhl ruce a konečky prstů prohrábl letitý popel.

Prudce ruku odtáhl, pak ji znovu ponořil do popela. To místo bylo studené, ale s tím, jak mu ruka postupně zmrtvěla, pocit chladu po chvíli ustoupil.

Kyp s pomocí Síly rozptýlil částečky popela, dokud neodkryl malý prohnutý pozůstatek, který ten obrovský žár vydržel. Byla to nerozpoznatelná hrouda plastoceli, která snad kdysi bývala Vaderovou helmou. S tím, jak v něm postupně narůstalo zoufalství, Kyp zabral silněji a smetl všechen popel. Na místě zůstala ležet jen žalostná hromádka drátů, roztavené plastoceli a útržků tuhé látky.

Z Dartha Vadera, bývalého Temného pána ze Sithu, nezbylo nic než patetický šrot a děsivé vzpomínky.

Kyp vztáhl ruku a dotkl se pozůstatků. Paží mu projelo elektrické mravenčení. Věděl, že by se těch ostatků neměl dotýkat, ale přesto se od nich nemohl odtrhnout. Musel najít odpovědí na všechny otázky, i kdyby si je měl zodpovědět sám.

„Darthe Vadere, kdes udělal chybu?” ptal se a pohlédl na kousky brnění. Jeho hlas, který už víc jak den nepoužil, zněl chraplavě.

Vader byl monstrum s rukama potřísněnýma krví miliard mrtvých. Podle Exara Kuna byl Anakin Skywalker nepřipraven na moc, se kterou si zahrával, a ta ho zničila.

Kyp si uvědomoval, že započal podobnou cestu - ale nebyl tak naivní. Narozdíl od Anakina Skywalkera si byl nebezpečí dobře vědom. A mohl se před ním mít na pozoru. Nenechá se obelhat svody a surovostmi, které vtahovaly Vadera hlouběji a hlouběji na temnou stranu.

Kypovi bylo v noci zima a cítil se osamělý. Vrátil se k lodi a vyndal dlouhý plášť, který mu Han Sólo daroval. Přehodil si ho přes tmavou kombinézu, aby se udržel v teple, a pak si znovu sedl na holou zem k popelu Vaderovy pohřební hranice. Mírumilovné zvuky lesa se postupně znovu rozezněly a švitořily a hvízdaly kolem něj jako ukolébavka.

Kyp neměl naspěch. Klidně mohl na Endoru čekat, jak dlouho chtěl. Musel se ujistit, že si nic nenamlouvá. Nebyl žádný hlupák. Byl si dobře vědom toho, že se nachází nebezpečně blízko hranice, za kterou není návratu, a to ho děsilo.

Jak tam tak v poklidu seděl a nepřítomně přejížděl prsty po jemné a kluzké tkanině pláště, Kyp vzpomínal, jak ho jeho přítel Han Sólo vysvobodil z dolů na koření… ale i tato hezká vzpomínka mu v mysli zhořkla a jen mu připomněla, jak moc mu Impérium zničilo život. Kyp se zřídkakdy pohroužil do diamantově jasných vzpomínek na dět-ISO Ke vin J. Anderson

ství, kdy on a jeho starší bratr Zeth žili v kolonii na Deyeru. Vzpomínal na města plovoucí na vorech, ukotvená v soustavě umělých jezer plných ryb.

Zeth ho často bral na projížďky v loďce, aby spolu rozhodili pár sítí na korýše, nebo aby si jen tak zaplavali pod okrovým nebem. Jeho bratr Zeth míval dlouhé tmavé vlasy, oči neustále přivřené před ostrým slunečním svitem, štíhlé svalnaté tělo a pleť opálenou z dlouhodobého pobytu na slunci.

Kolonisté se pokusili na Deyeru vybudovat dokonalou, naprosto demokratickou společnost, kde každý obyvatel sloužil jako člen rady v některém z měst na vorech. Představitelé Deyeru jednomyslně odsoudili zničení Alderaanu a požadovali, aby císař Palpatine odvolal svůj Nový řád. Postupovali řádnou politickou cestou a naivně věřili, že svými hlasy mohou rozhodování císaře ovlivňovat.

Namísto toho Palpatine deyerské „disidenty” rozdrtil, nařídil celou kolonii okupovat, její obyvatele rozmístit do různých trestaneckých zařízení a odvedl Zetha pryč už navždy…

Kyp si uvědomil, že má pěsti křečovitě sevřené, a znovu pomyslel na veškerou tu moc, kterou mu Exar Kun odhalil, na temná tajemství, kterými se mistr Skywalker odmítal zabývat. Zamračil se a zhluboka se nadechl. Chladný noční vzduch mu naplnil plíce a on ho pomalu vydechl.

Přísahal, že nedopustí, aby z něj Exar Kun udělal dalšího Vadera. Kyp bezmezně důvěřoval svému odhodlání a síle charakteru; mohl by moc temné strany využít pro blaho Nové republiky.

Mistr Skywalker se mýlil. Nová republika byla morálně na výši a měla právo použít jakoukoliv zbraň, jakékoliv prostředky k tomu, aby odstranila poslední stopy říše zla.

Kyp vstal a obtočil si černý plášť kolem těla. Mohl to napravit. On sám mohl všem předvést, jak by tato moc mohla být využita k dobru.

Exar Kun byl dávno mrtvý a Darth Vader se obrátil v prach a popel spočívající na Endoru. „Teď jsem já pánem ze Sithu,” pronesl Kyp. Zároveň ucítil, jak mu po zádech stoupá chlad, jako kdyby se mu páteř proměnila v ledový sloup.

Vyšplhal se zpátky do kokpitu malé vesmírné lodi. Odhodlání v něm planulo jako oheň, nutilo jeho nohy k pohybu a rozbušilo mu srdce; jeho předsevzetí se soustředilo v paprsek jasný jako laser.

Nyní on, jedině a pouze on měl příležitost vyřešit veškeré problémy Nové republiky - a to úplně sám.

_J LJ ozptýlená záře mlhoviny Kotel

vrhala na naleštěný stůl válečného štábu na palubě Gorgony pomalé tančící stíny. Admirál Daala seděla na jednom konci stolu odděleně od velitele Kratase, generála Odoska a kapitána Mullinora z Basilisku.

Daala beze slov hleděla na vlastní pokřivený obrys rýsující se na zrcadlově lesklém povrchu stolu. Zelené oči měla upřené do prázdna a pomalu sevřela ruce v pěst, napínajíc tak poddajnou kůži černých rukavic, které měla navlečené. Srdce jí tlouklo tupou bolestí a v duchu slyšela ozvěny křičících vojáků z Manticore. V žilách jí vzkypěla krev, když si vzpomněla, jak skončila Hydra. Polovina její bojové síly zničena!

Co by si o ní Tarkin jen pomyslel? V nočních můrách, které ji sužovaly, často vídala jeho přízrak, jak napřahuje ruku, aby ji udeřil do tváře za to, jak žalostně selhala. Selhala! Musí to nějak napravit.

Velitel Kratas nasadil starostlivý výraz a svraštil obočí. Na krátkých tmavých vlasech měl posazenou čepici, jež byla součástí imperiálního stejnokroje. Odvrátil se před Daaliným upřeným pohledem a otočil se ke generálovi a kapitánovi druhého hvězdného destruktoru. Nikdo z nich nepromluvil. Čekali, až tak učiní Daala, která se snažila sebrat k tomu odvahu.

„Pánové,” řekla konečně. Připadalo jí, že to jediné slovo je jako rezavé hřebíky, které jí drásají hrdlo. Hlas měla ale pevný a podařilo se jí upou—

132 Ke vin J. Anderson

Temný učedník 193

tat pozornost ostatních tří velitelů. Na každém z nich na okamžik spočinula pohledem, pak se i s křeslem otočila a zahleděla se ven na kypící plyny mlhoviny Kotel. Ze shluku zářících modrých obrů v srdci mlhoviny se linula intenzivní záře, která prosvěcovala oblaka mezihvězdného plynu.

„Přehodnotila jsem naše poslání.” Daala polkla. Její slova jí samotné zněla poraženecky, ale ona odmítala takové náladě podlehnout. „Musíme si stanovit pořadí priorit. Náš původní rozkaz od velkomoffa Tarkina zněl chránit stanici Chřtán za každou cenu. Tarkin tamní vědce pokládal za nesmírně cenný zdroj ke konečnému vítězství Impéria.”

Zaťala zuby a znovu zaváhala. Tělo ji zradilo a roztřásla se. Chytila se kraje naleštěného stolu a pevně stiskla, dokud křečovitě sevřenými prsty třas nezastavila.

„Ale dopustili jsme, aby nám byl Drtič sluncí, nejmocnější zbraň, jaká kdy byla sestrojena, ukraden přímo před očima, a čtvrtinu naší flotily jsme ztratili v neúspěšném pokusu získat jej zpět. Když jsem se dozvěděla o změně situace ohledně povstání, rozhodla jsem, že bude důležitější bojovat proti nepřátelům Impéria. Ponechali jsme stanici Chřtán bez ochrany a podnikali nájezdy na povstalecké světy. A teď, po tragédii na Calamari, vidím, že i v tom jsme selhali.”

Velitel Kratas napůl vstal, jako by se cítil povinován její činy bránit. Pleť měl poněkud tmavší a Daala si na jeho tváři všimla ostudného strniště. Za normálních okolností a podle řádu, kterým se řídili ve stanici Chřtán, by ho přísně potrestala.

„Admirále,” řekl Kratas, „nemohu popřít, že jsme utrpěli těžké ztráty, ale rovněž jsme zrádným povstalcům zasadili několik zdrcujících úderů. Útok na Dantooine -“

Daala rázným pohybem ruky jeho proslov utnula. Kratas stiskl rty a svezl se zpět do křesla.

„Znám dobře bitevní statistiky, veliteli. Vidím ta čísla i ze spaní. Pročítala jsem je na datapadu pořád dokola.” Mluvila stále hlasitěji a hlas se jí přitom třásl hněvem. „Bez ohledu na to, kolik škod jsme povstalcům způsobili, jejich ztráty jsou v porovnání s našimi zanedbatelné.”

Potom promluvila hlasem tak tichým a ledovým, až se vodnaté oči generála Odoska rozšířily hrůzou. „A proto hodlám využít zbývající zdroje na jediný, poslední útok. Pokud bude úspěšný, budou tím zároveň splněny i oba naše hlavní úkoly.”

Prsty v černých rukavicích stiskla tlačítko při okraji stolu. Z holopro-jektora umístěného uprostřed černé desky se vynořil počítačový model, který vypracovávala ve své kajutě celé odpoledne, zatímco záznam velkomoffa Tarkina jí pořád dokola přednášel nahrané lekce.

„Mám v plánu zasáhnout samotné srdce povstání,” řekla. „Coruscant.”

Projekce ve vysokém rozlišení se postupně zaostřila v aktuální topografii planety, jež kdysi byla sídlem císaře, a ukazovala metropoli pokrývající celý svět, polární čepičky a třpytící se síť městských světel na noční polokouli. Bylo možné rozeznat vesmírné doky, zakřivená solární zrcadla ohřívající zeměpisné délky blízko pólů, komunikační satelity, velké nákladní lodě, nepřetržitý proud dopravy na oběžné dráze.

Daala pohnula rukou a v obrazu se objevily dva renderované modely jejích dvou hvězdných destruktorů, jak se bok po boku řítí plnou rychlostí ke Coruscantu.

„Mám v úmyslu přeložit veškeré stroje a personál na Gorgonu a na palubě Basilisku nechat jen kmenový stav posádky - pochopitelně složený z dobrovolníků. Vyrazíme plnou podsvětelnou rychlostí a bez zaváhání přímo na náš cíl.

Nedáme jim žádné varování a spustíme palbu ze všech funkčních turbolaserových baterií, čímž vyčistíme koridor pro přímý nálet na Imperiál City. Každá loď, která nám bude stát v cestě, se promění v oblak ionizovaného kovu.”

Zatímco sdělovala svůj plán, počítačová animace demonstrovala popisovanou strategii. Oba hvězdné destruktory letěly k hlavnímu sídlu Nové republiky jako šíp.

„Calamarský velitel, který zničil Manticore, mě s tím sebevražedným náletem přivedl na skvělý nápad. Nastal čas, abychom to obrátili proti nim.” Daala sledovala výrazy ostatních důstojníků; kamennou tvář generála Odoska, zděšený a nevěřícný pohled kapitána Mullinora, neochvějnou podporu velitele Kratase.

„Tohle bude náš nejničivější bleskový úder,” pokračovala Daala. „Způsobí takové škody, že naše jména budou zvěčněna v historických análech Impéria. Zasadíme novorepublikové vládě smrtící ránu.

Jakmile se přiblížíme na dostatečnou vzdálenost, malá posádka dobrovolníků na Basilisku spustí odpočet autodestrukce. Gorgona mu bude uvolňovat cestu, dokud nedorazíme k cíli; pak se ve správnou chvíli stočíme stranou. Basilisk v plné rychlosti vletí do coruscantské atmosféry. Nikdo a nic ho nebude moci zastavit.”

Na animované simulaci se jeden destruktor těsně před svrchní vrstvou atmosféry oddělil od druhého, opsal křivku po nízké coruscantské orbitě a zamířil zpět do vesmíru, zatímco ten druhý vzplanul a řítil se atmosférou k nejhustěji osídlenému centru planety.

„A potom, až Basilisk exploduje…” Daala se odmlčela. Na obrazu planety vzplál jasný ohnivý kruh, který se rychle šířil po povrchu. Všechna

194 Kevin J. Anderson

Temný učedník

195

světla na noění straně planety pohasla. Na pevnině se objevily ohnivé trhliny.

„Exploze srovná se zemí budovy na polovině kontinentu. Rázová vlna procházející jádrem vyvolá zemětřesení, která rozboří města na druhém konci planety. Podzemní nádrže vytrysknou na povrch. Přílivové vlny zaplaví pobřeží. Za cenu jediného hvězdného destruktoru můžeme zpustošit celý Coruscant.”

Odosk obdivoval simulaci se zachmuřeným výrazem. „Dobrý plán, admirále.”

„Ale co moje loď -” protestoval kapitán Mullinore.

„Bude to slavná oběť,” řekl velitel Kratas. Sepjal koneěky prstů a naklonil se nad naleštěný stůl. „Souhlasím.”

Simulovaná smrt Coruscantu se odvíjela dál a ukazovala obrovské požáry šířící se městy, zemětřesení a zkázu, která pokračovala dlouho poté, co Gorgona zmizela v zářícím světelném bodu do hyperprostoru.

„Ale co bude s námi?” namítl Kratas. „Co budeme dělat potom?”

Daala si složila ruce na prsou. „Jak jsem řekla, oba naše hlavní úkoly budou splněny. Až BasiUsk zničí Coruscant, Gorgona se s veškerou posádkou vrátí do stanice Chřtán, kde ji budeme všemi dostupnými prostředky bránit až do hořkého konce. Povstalci vědí, že tam je - určitě přijdou a budou čmuchat kolem.”

Touha po pomstě přeměnila Daalino srdce v doběla rozžhavené želízko, které hrozilo, že jí protrhne hruď a vylije se ven. „Velkomoff Tarkin kdysi řekl, že nezdary jsou pro nás pouze příležitostí, abychom podruhé napáchali dvojnásobné škody.”

Kapitán Mullinore vypadal bledší než obvykle; na mléčně bílé kůži mu vystupovaly tenké žilky. Blonďaté vlasy měl zastřižené těsně u hlavy, takže pod jistým úhlem osvětlení vypadal jako holohlavý.

„Admirále,” řekl přiškrceným hlasem, „hlásím se pro nadcházející misi jako dobrovolník na Basilisk. Bude mi ctí velet své lodi až do konce.”

Daala na něj pohlédla a snažila se odhadnout, jestli od ní očekával nějaký projev soucitu. Usoudila, že o nic takového nestojí. „Přijímám, kapitáne,” řekla.

Mullinore usedl a křečovitě přikývl, až se mu brada bezmála dotkla krku.

Daala vstala. Svaly na stehnech a zádech měla ztuhlé jako svazky drátů. Od calamarského debaklu jakoby celé její tělo svírala obří pěst a ona věděla, že jediný způsob jak uvolnit to zdrcující napětí, je zasadit povstalcům zdrcující úder.

„Zahajte přesun personálu a vybavení,” nařídila. „Zaútočíme na Coruscant, jakmile to bude možné.”

Daala naposledy vyhlédla ven na koktající mlhovinu, která ukrývala její loď, a pak válečný štáb opustila. Zamířila do své kajuty, kde si ještě jednou přehraje pásky s Tarkinovými strategiemi a bude v nich pátrat po zapomenutých a skrytých moudrostech, které by jí zaručily vítězství.

*OrC2 alamarianka vystoupila z transportéru ve tvaru kapky, otáěela hlavou ze strany na stranu a rozhlížela se po husté džungli Yavinu 4 a vysokých starobylých chrámech. Čekala.

Luke přispěchal z hangáru, vyrazil přes přistávací plochu a snažil se udržet důstojné tempo. Artoo ho po udusané zemi doprovázel.

Všiml si, že Calamarianka je menší postavy než admirál Ackbar. Měla na sobě žlutý a tyrkysový háv, který jí volně visel podél těla, s rukávy splývajícími jako vodopád. Vycítil v ní pevné odhodlání.

Když Calamarianka spatřila Luka, dala ploutvovitou rukou znamení nespatřenému pilotovi transportéru. Plavidlo za jejími zády se s hukotem vzneslo k obloze a zanechalo ji na zemi. Vypadalo to, že je dychtivá zůstat tam, kde je: za transportérem, který mezitím proletěl nízkými mračny, se ani neohlédla.

„Mistře Skywalkere,” řekla sametovým hlasem, který ho rázem zbavil rozpaků. „Jsem velvyslankyně Cilghal z Calamari. Mám pro vás zprávu.” Sáhla do jednoho ze splývavých rukávů a vytáhla lesknoucí se disk s drážkami měděné a zlaté barvy.

„Artoo?” požádal droida Luke.

Malý droid se přivalil blíž a Cilghal se k němu sklonila, aby vložila záznamový disk do mechaniky. V Artoo to chvíli vrčelo a pak se před nimi ve vzduchu objevila blikající projekce Leiy.

Temný učedník 197

Luke se překvapeně narovnal a s novým zájmem pohlédl na Cilghal, když Leia začala mluvit.

„Luku, doufám že se máš dobře. Myslím, že jsem objevila vhodnou kandidátku pro tvé výcvikové středisko Jedi. Velvyslankyně Cilghal má moje nejvřelejší doporučení. Předvedla mi, že má dovednosti v Síle. Zřejmě má talent pro uzdravování a krátkodobé předpovědi. Hodně pomohla při nedávné bitvě o Calamari. Prosím tě, abys jí pomohl a vycvičil ji. Potřebovali bychom víc rytířů Jedi.”

Obraz se na něj usmál. „Doufáme, že už brzy budou někteří z tvých studentů připraveni nám pomoci v boji s Impériem. TSžké časy nám ještě nepominuly. Nemůžeme si dovolit ani na chvíli polevit v ostražitosti.”

Její výraz náhle zjihl a zdálo se, jakoby mu pohlédla přímo do očí. „Chybíš mi. Dvojčata se neustále vyptávají, kdy zase strýčka Luka uvidí. Snad by ses mohl stavit na návštěvu - nebo možná přijedeme my na Yavin 4.” Narovnala se a její hlas znovu dostal formální tón. „Věřím, že Cilghal bude velice nadějnou kandidátkou.” Zkřížila ruce na prsou a usmála se. Obraz zakmital a zmizel.

Cilghal mlčky stála na místě a čekala, jak Luke zareaguje. Zatočila se mu hlava. „Ehm, tak vás tu vítám,” řekl konečně.

Luke byl od konfrontace s Kypem velice rozrušený. Neměl ani ponětí, kam mladík s ukradenou lodí Mary Jade odletěl. Gantorisova hrůzostrašná smrt spolu s Kypovou vzpourou bohatě stačily k tomu, aby se v Lukovi opět probudily původní obavy. Jeho nejlepší studenti se zkazili, narůstala v nich netrpělivost, pokoušeli se dostat za hranice svých sil.

Ale cítil zde daleko větší a temnější hrozbu, jež rezonovala v samotných zdech Velkého chrámu… zlo, a dobře ukryté. Luke se sám pokusil odhalit jeho zdroj, prsty ohmatával kamenné bloky ve zdech, snažil se dotknout toho studeného stínu - ale nic neobjevil. Podezření v něm ale zůstávalo.

Jak to, že Kyp znal detaily velké sithské války? Odkud se Gantoris dozvěděl, jak si sestrojit světelný meč? Co Gantoris viděl tu poslední noc, než byl sežehnut na popel? Jaké strašlivé síly to zkoušel vyvolat? Luke postrádal důležitý kousek skládanky, a dokud jej nenajde, nemůže proti té hrozbě nijak zakročit.

Velvyslankyně Cilghal přesunula váhu z jedné nohy na druhou a upřela na něj pohled. „Mistře Skywalkere, zdá se, že jste velice zaneprázdněn. Možná to nebyl nejlepší nápad, když mě Leia přemluvila, abych přišla.”

Luke se k ní otočil. Cítil na svých bedrech váhu zodpovědnosti. „Ne, kdepak,” řekl, „to není tím. Jestli je Leia přesvědčená, že máte potenciál stát se rytířkou Jedi, pak mi bude ctí vás cvičit. Vlastně abych řekl pravdu,” pronesl napůl žertem, „duševně vyrovnaná Calamarianka bude vita-198 Kevin J. Anderson

nou změnou.” Usmál se. „Prosím, pojďte za mnou. Najdu vám nějaký pokoj uvnitř chrámu.”

*

Studenti v Lukově výcvikovém středisku pokračovali v lekcích sebeob-jevování a ať už dychtivým, či rozvážným přístupem zdokonalovali své

schopnosti.

Nově příchozí Mara Jade pečlivě naslouchala, jak Cilghal popisuje z vlastního pohledu útok na Calamari a detailně se velvyslankyně vyptávala na hvězdné destruktory a počet eskader TIE, které obsahovaly. Starý Streen seděl vedle Kirany Ti na ohlazené lavici a oba naslouchali stříbro-vlasé Tionne, jak nacvičuje další baladu. Zbývající studenti vysedávali v dalších místnostech, věnovali se studiu ve svých pokojích nebo si udělali procházku v džungli.

Luke byl s jejich počínáním spokojen. Vklouzl do opuštěné chodby a zamířil do svého pokoje. Zpoza rohu se vynořil Artoo a zahvízdal otázku, ale Luke zavrtěl hlavou. „Ne, Artoo, ať mě teď chvíli nikdo nevyrušuje.”

Vstoupil do malé kamenné místnosti, kde kdysi nějaký čas pobýval ještě jako pilot X-wingu za dnů Povstalecké aliance. Luke z pokoje odstranil ostatní palandy a zařídil si ho nábytkem podle svého gusta. Přesto byla místnost obsahující pouze kavalec a několik drobných massassiských artefaktů poněkud prázdná.

Na polici z černého kamene s příměsemi barvy krve ležela průhledná krychle jediského holocronu.

Luke uzamkl dveře; učinil tak poprvé, co se do opuštěného chrámu vrátil. Položil si holocron do dlaně a aktivoval jej, aby z jeho hloubi získal potřebné informace.

„Chci mluvit s mistrem Vodo-Sioskem Baasem,” řekl. Z krychle se vynořil přízračný obraz podsaditého mistra Jedi s nálevko-vitou hlavou, oděného v dlouhém rouchu, ověšeného náramky a opírajícího se o dlouhou sukovitou hůl. „Jsem strážce holocronu, mistr Vodo-Siosk Baas,” řekl obraz.

Luke se posadil před interaktivní holografickou projekci. „Potřebuji od vás jisté informace, mistře Vodo. Byl jste mistrem Jedi v době velké sith-ské války. Vyprávěl jste nám o svém učni Exaru Kunovi a o tom, jak založil Bratrstvo Sithu. Říkal jste, že bojoval o nadvládu nad ostatními rytíři Jedi věrnými Republice.”

Luke se zhluboka nadechl. „Musím o tom vědět víc. Jak na konci válk\ Exar Kun skončil? Co se s ním stalo? Jak zemřel - nebo jste nakonec dokázali přivést ho zpět na světlou stranu?”

„Exar Kun byl můj nejlepší učeň,” řekl mistr Vodo, „a přesto se zka—

Temný učedník 199

zil. Byl sveden na scestí mocí, které nabyl studiem pradávných učení Sithu.”

Luke zachmuřeně přikývl. „Obávám se, že něco podobného se mohlo stát i některým mým vlastním učňům, mistře Vodo. Navrátil se někdy Exar Kun k silám světla?”

„Nic takového se nestalo,” řekl obraz mistra Vodo. „Protože jsem býval jeho mistrem, já jediný ze sjednocených Jedi jsem se vydal, abych se s ním střetl v naději, že se mi podaří přivést ho zpět. Věděl jsem, že to je pošetilost, ale neměl jsem na výběr. Musel jsem se o to pokusit.”

„Co se stalo?” vyptával se Luke.

Obraz mistra Voda zakmital, jako kdyby uvnitř holocronu přeskočila jiskra; pak se znovu vyjasnil. „Exar Kun mě zničil. Zabil vlastního mistra.”

Luke byl náhle vytržen z vyprávění a připomněl si, že obrazy strážců holocronu byly pouze interaktivní zpodobnění s vtisknutými osobnostmi, a nikoliv skutečné duše dávno mrtvých mistrů Jedi.

„Co se tedy s Kunem stalo v závěru sithské války?” zeptal se Luke.

„Všichni Jedi se spojili a v jednotné frontě se postavili sithské pevnosti, kterou Exar Kun zbudoval. Sjednocení Jedi spojili své síly v masivní všeničící úder.”

Obraz mistra Voda opět zablikal, rozplynul se ve statické zrnění, pak se znovu složil. „… který zcela vyhladil přeživší massassiské domorodce a…” Obraz se podruhé rozpadl, zablikal, znovu se zformoval, pak opět zmizel, jako kdyby se ho někdo pokoušel rušit.

„Ale co Exar Kun - co se stalo s Exarem Kunem?” dožadoval se Luke odpovědi. Nevěděl, co se v holocronu pokazilo. Zatřásl s ním, několikrát na něj poklepal, pak ho položil na plochou a tvrdou desku stolu a poodstoupil, aby mohl lépe vidět na holografického mistra Jedi.

Uvnitř krychle plné statického zrnění se objevil temný shluk, jako kdyby se mezi průhlednými stěnami schylovalo k bouři. Naposledy se objevil mistr Vodo-Siosk Baas. „- ale Kunovi se podařilo -“

Náhle se obraz mistra Voda roztříštil na tisíce třpytících se zlomků barevného světla, jako kdyby ho nějaká velká síla roztrhala zevnitř.

Temnota uvnitř holocronu se prohlubovala a šířila jako zpomalená exploze. Z černé pěsti uprostřed vylétaly do všech směrů oblouky červeného plamene. S pronikavým skřípavým zvukem vybíjené energie se stěny krychle rozštíply. Holocron se ve spršce jisker a výronu černého dýmu zhroutil. Vzduch v místnosti se naplnil pachem roztavené elektroniky a organických komponent.

Luke ustoupil a vztáhl ruce před sebe, aby si ochránil oči před výbu—

200 Kevin J. Anderson

chem. Jeden okamžik se zdálo, že z holocronu se jako stín vynořila sytě černá postava v kápi a hlubokým podprahovým hlasem se rozesmála. Potom odplula pryč a rozplynula se v kamenných zdech.

Luke cítil, jak mu útroby sevřela ledová ruka hrůzy. Malá bílá krychle holocronu, kterou uchovával jako vzácný poklad, ležela na stole roztavená v beztvarou hroudu.

Luke bude muset najít odpovědi sám - a to rychle.

©

nn L^ZZluku, už toho mám dost!”

Luke vzhlédl a spatřil Maru Jade, jak vystupuje z turbovýtahu do hangáru Velkého chrámu. Strávila na pralesním měsíci několik dní, dost dlouho na to, aby se naučila, jak využívat svých schopností v Síle, ale incident s Kypem a ztráta její osobní lodi jí pořádně pokazily náladu.

Luke se otočil od místa, kde stál Artoo-Detoo a dva další učedníci. Ki-rana Ti se sehnula a zvedla batoh se zásobami pro krátký pobyt v džungli, kam se se Streenem chystali vypravit. Měla na sobě oděv z plazí kůže a zdobenou lakovanou helmu, které si s sebou přivezla z drsné domoviny na Dathomiru.

Streen se neklidně ošil a pohlédl k napůl otevřeným hangárovým vratům, kudy dovnitř pronikaly paprsky slunečního světla. Byl oblečený v kombinéze s velkým počtem kapes, kterou nosíval jako prospektor na Bespinu a nosil ji stále.

Mara se k nim vydala rázným krokem a jediský plášť si těsněji utáhla kolem pasu. Jak se tak na ni Luke díval, pomyslel si, jak moc se změnila od té doby, co se s ní poprvé setkal na nepřátelském pašeráckém světě Myrkru.

Mara se zastavila přímo před ním, letmo pohlédla na dva studenty Jedi chystající se vyrazit na túru do džungle a pak je přestala vnímat. „Nemůžu

202 Kevin J. Anderson

popřít, že jsem se tu něčemu přiučila, Luku. Ale Talon Karrde mi předal vedení nad pašeráckou aliancí a já mám spoustu práce. Nemůžu tu celé dny vysedávat a meditovat.” Její úzká, ostře řezaná tvář vypadala zarudlá dokonce i v nevýrazném světle. „A vzhledem k tomu, že tvůj nejlepší student zběhl i s mojí lodí, potřebuju poslat pro jiný transport, abych se odsud dostala.”

Luke přikývl. Marina nepříjemná situace ho částečně pobavila, ale při zmínce o Kypově zradě ho bodlo u srdce. „Ve válečném štábu ve druhém patře máme funkční komunikační zařízení. Můžeš z něj zavolat Karrdovi a požádat ho o novou loď.”

Mara si odfrkla. „Karrde mi dovoluje kontaktovat ho jen v předem stanovených časových intervalech. Pořád je v pohybu - říká, že prý ze strachu, že na jeho hlavu někdo vypsal odměnu. Já bych spíš řekla, že nechce, aby ho někdo otravoval. Tvrdí, že s pašováním přestal a chce žít jako obyčejný člověk.”

„Vždycky můžeš zavolat na Coruscant,” řekl Luke přívětivě. „Jsem si jistý, že by pro tebe poslali raketoplán. Vlastně by k nám stejně měla co nevidět dorazit další zásobovací loď.”

Mara stiskla plné rty. „To bude vážně úžasný, když Nová republika bude pro změnu vozit mě.”

Luke v jejích slovech zapátral po nějaké stopě sarkasmu, ale namísto toho rozpoznal jen zatrpklou ironii. Zavrtěl hlavou. „Vážně nemám ponětí. kdo by se na tak brutální úkol přihlásil dobrovolně.”

*

Když se Lando bez zaklepání přiřítil do bytu Hana a Leiy, Han Sólo právě zaujatě studoval seznam interaktivní zábavy pro dvojčata. Jacen a Jaina si celí netrpěliví hráli na podlaze s blyštivými polointeligentními hračkami, které se snažily uniknout před dětskýma ručkama.

See-Threepio nervózně postával vedle něj. „Jsem dokonale kvalifikován k tomu, abych provedl výběr, pane. Jsem si jist, že dokážu vybrat něco, co dvojčata pobaví.”

„Já tvýmu výběru nevěřím, Threepio,” řekl Han. „Pamatuješ, jak moc se bavily v Holografické zoo vyhynulejch živočichů?”

„To byla anomálie, pane,” bránil se Threepio.

Do pokoje vtrhl Lando a rozhlédl se. „Hané, kamaráde! Potřebuju od tebe jednu laskavost - velkou laskavost.”

Han si povzdechl a předal proces volby Threepio. „Tak jo, vyber něco -ale jestli se to dětem nebude líbit, nechám je, aby se pobavily tím, že u tebe provedou generální údržbu.”

„Já… plně chápu, pane,” řekl Threepio a pustil se do zadaného úkolu.

I Temný učedník 203

„Jakou laskavost?” zeptal se Landa ostražitě. Lando si přehodil plášť přes rameno a promnul si ruce. „Ehm, potřeboval bych si půjčit Falcona - jenom na chvíli.” „Co?” řekl Han.

Lando rychle pokračoval. „Mara Jade zkejsla na Yavinu 4 a potřebuje, aby ji někdo odvezl. A já chci být ten galantní džentlmen, co ji zachrání. Půjč mi Falcona. Pěkně prosím!”

Han zavrtěl hlavou. „Moje loď beze mě nikam nepoletí. Krom toho, jestli se snažíš udělat na Maru Jade dojem, taková loď jako Falcem ti určitě moc nepomůže.”

„Ale no tak, Hané,” nedal se odbýt Lando. „Vzal jsem tě zachránit Lehl, když byla Calamari pod útokem. Dlužíš mi to.”

Han vzdychl. „Aspoň mám důvod, abych se mohl stavit v akademii Jedi na kus řeči s Lukem a Kypem.” Otočil se a zašklebil se na Threepio. „Ještě že tu teď může na děcka dohlídnout Leia.”

*

Když Millennium Falcon dosedl před velký massassiský chrám, Han vylezl ven a uviděl Luka, jak k němu běží s výrazem čirého nadšení ve tváři. Han se zazubil a sešel dolů po vstupní rampě; podrážky bot mu přitom zvonily o kovové pláty. Luke k němu přistoupil a popadl ho v nadšeném objetí, které bylo na mistra Jedi rozhodně nedůstojné.

„Doufám, že si tu užíváš toho malýho oddechu od houšti galaktický politiky,” řekl Han na uvítanou.

Luke se náhle zatvářil starostlivě. „To bych zrovna neřekl.”

Ve vchodu do Falconu se objevil Lando Calrissian, na chvíli se zastavil, aby si učísl vlasy, srovnal oděv a vůbec aby se ujistil, že jeho vzhled je tak okouzlující, jak to jen jde. Han obrátil oči v sloup; byl přesvědčen, že takovým druhem uhlazené noblesy si přízeň Mary Jade rozhodně nezíská.

Třebaže Marin sžíravý vztek už poněkud vychladl, pořád ještě vykazovala jistou tvrdost a Han se podivoval nad tím, co Landa na ženě, která si kdysi říkala „Císařova ruka”, tolik vzrušovalo. V náhlém záblesku pochopení si Han uvědomil, že když se poprvé setkal s Leiou, i ona v sobě tehdy měla podobnou směs ohnivého temperamentu a ledového klidu - a jak to nakonec všechno dopadlo!

Z polootevřených hangárových vrat u základů kamenného zikkuratu se vynořila štíhlá postava Mary Jade. Přes rameno měla přehozenou brašnu.

Lando k ní přispěchal po rampě dolů a za běhu poplácal Luka po zádech. „Jak se vede, Luku?” Divže se nepřerazil, když klusal po přistávací ploše Maře v ústrety. „Doneslo se nám, že potřebuješ odvézt,” řekl a nabídl se, že jí ponese brašnu. „Co se stalo s tvojí vlastní lodí?”

204 Kevin J. Anderson

„Nebuď zvědavý,” odsekla a s poťouchlým úsměvem mu těžké zavazadlo předala. „Takže jsi koneěně našel práci vhodnou pro tvoji kvalifikaci, Calrissiane. Nosič zavazadel.”

Lando si přehodil brašnu přes rameno a ukázal k Faleonu. „Tudy k raketoplánu pro velevýznamné osobnosti, madam.”

Han poodstoupil od Luka a rozhlédl se po parné džungli a na břečťa-nem obrostlý Velký chrám. „Kde je Kyp?” zeptal se.

Luke rozpačitě sklopil pohled k zemi a pak, jako kdyby sbíral odvahu pomocí nějakého jediského cviku, pohlédl Hanovi do očí. „Mám pro tebe špatné zprávy. Totiž… měli jsme s Kypem malé nedorozumění ohledně toho, jak rychle by se měl uěit nebezpečnějším věcem a jakým způsobem by měl dál rozvíjet své schopnosti v Síle.”

„Co tím chceš naznačit?” vyptával se Han. Musel se opřít o pístové podpěry od vstupní rampy, aby neupadl. „Je zraněný? Proč jsi mi nedal

vědět?”

Luke zavrtěl hlavou. „Nevím, co se to s ním stalo. Zkoušel jisté techniky, které ho mohly svést na temnou stranu. Dělá mi to velké starosti, Hané. Byl nejlepší ze všech studentů, které jsem tu zatím měl. Ukradl Maře loď a opustil Yavin 4. Vůbec mě nenapadá, kde by mohl teď být, nebo co

dělá.”

Han sevřel rty v tenkou linku, ale Luke pokračoval. „Kyp má v sobě velký potenciál a pořádnou dávku hněvu a ambicí - ale málo pochopení nebo trpělivosti. To je nebezpečná kombinace.”

Han se cítil bezmocný. Sotva zaznamenal, jak Lando doprovodil Maru

Jade po rampě na palubu Faleonu. „Nevím, co dělat, Luku.”

Luke nevesele pokýval hlavou. „Já taky ne.”

*

Milknnium Fakon letěl hyperprostorem za vibrujícího hukotu hypermotorů. Lando se naklonil k Hanovi sedícímu v pilotní kabině a snažil se mluvit co nejtišeji.

„Nech mě trochu si pohrát s potravinovejma jednotkama, Hané. Prosím. Zapamatoval jsem si pár programů z nejfajnovějších heren v Oblačném Městě a dokážu vygenerovat jídla, nad kterejma se Mara Jade bude vznášet blahem.”

„Ne.” Han letmo pohlédl na chronometr, který odpočítával, kolik času jim ještě zbývá, než dorazí na Coruscant. „Mám je rád tak, jak jsou teď.”

Lando se s podrážděným výrazem svezl do sedadla a povzdechl si. „Všechny mají v programu tučný a těžký corellianský jídla. Někdo jako Mara musí mít exotický jídla, který vyžadujou zvláštní přípravu. Žádny nerfí párky a knedlíky a mazlavý šarboty.”

Temný učedník 205

„Lando, to je jídlo, na kterým jsem vyrostl - a na svý lodi chci, aby potravinový jednotky dělaly jídla, který mám rád já. Stačí, že jsem strávil celou cestu na Yavin tím, že jsem ti pomáhal vygruntovat kajutu na zádi, přeleštit hološachovnici a vydrhnout celou loď dezinfekcí.”

„Hané,” řekl Lando, „celá loď byla špinavá a páchlo to tu.”

„No, mně to tak vyhovovalo,” Han byl neústupný. „Byla to moje špína a můj zápach, a na mojí lodi.”

„Jenom proto, že jsi měl kliku v sabaceu.” Lando vstal, srovnal si plášť a uhladil si červenofialovou kombinézu. „Nechal jsem tě vyhrát. Nikdy by se ti to znovu nepovedlo.”

*

Han a Lando po sobě přes narychlo vyklizený hrací stolek vrhali vražedné pohledy. Lando protahoval randomizérem Hanovy staré sabaccové karty a neustále přitom pokukoval po Maře Jade.

Mara většinu cesty na Coruscant Landa ignorovala. Neustále odmítala jeho návrhy, že jí připraví jídlo nebo že pro ni vybere hudbu stejně jako jeho pokusy zapříst s ní rozhovor. Když je teď viděla, jak spolu hrají v karty, aby vyřešili spor o vlastnictví Faleonu, šklebila se u toho, jako kdyby oba nebyli nic víc než malí kluci peroucí se na pískovišti.

Lando vzal balíček třpytících se pokovených karet tak, aby byly vidět krystalové líce, a podržel ho před Marou. „Má paní, smím vás požádat, abyste sejmula balík?”

„Ne,” odsekla, „nemůžeš.”

„Už mě to přestává bavit, Lando,” řekl Han. „Nejdřív jsem od tebe Falcona vyhrál v sabaceu na Bespinu, potom jsi ho ode mě vyhrál zpátky v tom diplomatickým salonku na Coruscantu a nakonec jsem ho zas vyhrál zpátky od tebe při cestě na Calamari. Co je moc, to je moc. Tohle bude úplně poslední hra.”

„Mně to vyhovuje, kamaráde,” řekl Lando a začal rozdávat karty.

„Žádný odvety,” řekl Han.

„Žádný odvety,” souhlasil Lando.

„Kdo teď vyhraje, tomu bude Falcon patřit jednou provždy.”

„Máš to mít,” řekl Lando. „Millennium Faleon bude patřit vítězi, aby s ním nakládal, jak uzná za vhodné. Už žádný půjčování, žádný dohadování.”

Han přikývl. „Ten, kdo prohraje, bude do konce života cestovat Coruscantskou veřejnou.” Vzal si rozdané karty. „A teď sklapni a hraj.”

*

Han odhodil na stůl karty, které ho zradily, a vstal, aby zakryl devastující pocit ztráty, který ho zaplavil. Cítil se, jako kdyby mu někdo zmuchlal

206 Kevin J. Anderson

srdce jako kus papíru a pak mu ho nacpal zpátky do hrudi. „Jen si posluž a raduj se, Lando.”

Mara Jade s kamenným obličejem sledovala celou hru s daleko menší lhostejností, než předstírala. Teď se zamračila, jako kdyby čekala, že Lando vstane a začne triumfálně jásat. Han očekával stejnou reakci.

Lando, který už napůl vstal, se zarazil a přinutil se ke klidu. Důstojně se narovnal. „A je to,” řekl pomalým a sytým hlasem. „Konec hry. Už nikdy nebudeme o Falcona znovu hrát.”

„Jo,” řekl Han téměř neslyšitelně, „tak jsme se dohodli.” „A Fakon je můj, abych s ním nakládal, jak uznám za vhodný,” pokračoval Lando.

„Jen si posluž a raduj se,” zopakoval Han a sarkastickým tónem se snažil zamaskovat vlastní zoufalství. V duchu se nakopl za to, že se nechal vlákat do další pitomé hry. Choval se jako idiot, neměl co získat, a teď přišel o všechno. „Měl jsem bejt chytřejší a do žádný hry se s tebou nepouštět.”

„Jako dva vornskrové, co na sebe syčej, když brání svý území,” řekla Mara a zavrtěla hlavou. Vlasy barvy exotického koření jí splývaly po rameni. Nijak se nesnažila vypadat přitažlivě, ale i to jí nějakým způsobem přidávalo na atraktivitě.

Lando pohlédl na Maru, potom se částečně otočil na bok, jako by ji nevnímal. Okázale rozpřáhl ruce směrem k Hanovi.

„Ale protože jsi můj přítel, Hané Sólo, a protože vím, že Fakon pro tebe znamená mnohem víc než pro mě -” Lando učinil efektní pauzu a znovu hodil očkem po Maře Jade, než pokračoval „- rozhodl jsem se, že ti Millennium Falcon daruju. Malý dárek ode mě pro tebe. Důkaz našeho dlou-holetýho přátelství a všeho, čím jsme spolu prošli.”

Hanovi se slabostí podlomila kolena; zhroutil se zpátky do křesla. V krku měl sucho a několikrát otevřel a zavřel ústa. Nedostávalo se mu slov.

„Jdu k potravinovým jednotkám,” řekl Lando galantně. „Pokud mi Han dovolí upravit program, zkusím připravit ten nejlepší pokrm, který tyhle automaty dokážou vyplodit, a všichni tři si pak společně dáme dobrou večeři.”

Han byl příliš ohromený, než aby mohl reagovat, a Lando na odpověď nečekal. Naposledy se ohlédl po Maře Jade a odebral se do kuchyně.

Han, který byl stále v šoku, spatřil, jak nadzdvihla obočí a dívala se za ním s překvapeným a tajemným úsměvem, jako kdyby svůj názor na Lan-da Calrissiana od základů přehodnotila - což, jak Han usoudil, byl zřejmě Landův plán od samého počátku.

ladivoun Momaw IMadon zařídil

pro Wedge Antillese a Qwi Xux vyhlídkový let nad nedotčenou ithor-skou krajinou v otevřeném vzdušném skimmeru. Oba vyšli na tranzitní přistávací plošinu pod oslňující ranní oblohou s bledě fialovým nádechem. Vysoko na nebi se vznášely chomáčky bílých oblak, které zakrývaly několik slabě svítících měsíců, jež dosud nezapadly.

Qwi se připoutala do plyšového sedadla s potahy z přírodního materiálu a vzhlédla k prosluněné obloze. „Proč jsi nechtěl, aby Momaw Nadon letěl s námi?” zeptala se, zatímco si pročítala topografické údaje a průvodce po zajímavých scénických místech, které jim Nadon doporučil. „Řekla bych, že je na svůj svět velice hrdý.”

Wedge soustředěně studoval ovládací panel, třebaže se zdálo, že vozidlo je poměrně snadno ovladatelné. „No, protože má moc práce a taky proto, že…” Hlas se mu vytratil a pohlédl na ni se slabým úsměvem na tváři. „Chtěl jsem s tebou jaksi být o samotě.”

Qwi se radostným vzrušením zatočila hlava. „Ano, myslím, že tak to bude lepší.”

Wedge zvedl skimmer z plošiny a zakrátko zamířili nad koruny stromů pryč od velkého disku ithorianského ekoměsta. Tafanda Bay se v průběhu noci přesunula o mnoho kilometrů a Wedge musel rekalibrovat sou-

^

208 Kevin J. Anderson

radnice ve skimmeru. Slunce do nich pražilo a do tváří jim foukal studený vítr.

Zamířili k hřebenu nízkých pahorků, kde temně zelená džungle přecházela v bledší lesní porost. „Kam mě to vezeš?” zeptala se Qwi.

Wedge se předklonil a hleděl k obzoru. „K velkému bafforrovému háji, který byl během imperiálního obléhání před lety napůl zničený.” Jsou ty stromy něěím zvláštní?” vyptávala se dál Qwi. „Ithoriané je uctívají,” odpověděl jí. „Jsou polointeligentní, podobně jako třeba vědomí úlu. Čím větší je les, tím jsou stromy inteligentnější.”

Když se přiblížili, Qwi spatřila, že křišťálově čistý les akvamarínové barvy, částečně zakrývající svahy kopců, vydává ve slunečním světle slabou záři. Wedge nechal skimmer vznášet se na místě a oba se vyklonili po stranách ven, aby se mohli podívat na hladkou, a přece drsnou spleť bafforrových větví. Při okraji lesa se válely velké a tmavé kmeny, které spadly na zem a vypadaly jako rozbité ožehlé transpariocelové trubky. Připomnělo jí to trosky rozházené kolem místa, kde na Vortexu stávala Katedrála vichrů. Ze skalnaté půdy vyrůstaly malé semenáčky podobné obráceným krápníkům.

„Vypadá to, že tu les znovu dorůstá,” řekl Wedge. Malé stromky zářily sytějším bleděmodrým odstínem než zbytek lesa.

„Vidím tam dole nějaké lidi!” vyhrkla Qwi a ukázala ke straně. Čtyři šediví Ithoriané se spěchali ukrýt do hustého podrostu na kraji lesa. „Myslela jsem si, že nesmějí do džungle vůbec vkročit.”

Wedge je se zmateným výrazem pozoroval. Zvedl skimmer výš, ale čtyři odpadlí Ithoriané už mezitím zmizeli mezi stromy. Svraštil obočí, jako kdyby pátral v paměti po vysvětlení. Najednou se prudce nadechl.

„Vzpomínám si, že jsem něco slyšel o tom, že Matka džungle k sobě údajně povolává jisté Ithoriany. Je to zvláštní a vzácné volání, které nikdo nedokáže vysvětlit. Ti, které to postihne, nechají všeho být, odejdou žít do divočiny a nikdy se nesmějí do ekoměst vrátit. Svým způsobem se z nich stanou uprchlíci. Vzhledem k tomu, že Ithoriané pokládají dotknutí se pralesní půdy za znesvěcení, musí to být pořádně silné volání.”

Qwi pohlédla dolů na spálené sklovité kmeny bafforrů, které sežehla turbolaserová palba. „Jsem ráda, že se alespoň starají o les.” Uvažovala, kolik kolektivního myšlení bafforrového lesa se asi podařilo obnovit. „Poleťme jinam, Wedgi, ať se můžou vrátit ke své práci.”

Wedge vzal Qwi na vysoko položenou náhorní plošinu, která byla posetá plochými šedými a světlehnědými balvany porostlými rumělkově červenou klečí a černým břečťanem. Na okraji útesu čnícího do výše se do velké

Temný učedník 209

vpusti slévaly tři řeky; voda pak padala v překrásném trojitém vodopádu do hluboké rokle. Na dně plošiny voda vytékala z tisícovek jeskyň do napuchlého a zpěněného močálu, který překypoval rákosím vlnícím se ve větru a rybami vyskakujícími nad hladinu.

Wedge zakroužil s otevřeným skimmerem nad obrovitou vpustí a Qwi ohromené zírala na skvostný vodopád. Z vody padající s hromovým hukotem do hlubin se zvedaly závoje vodní tříště. Na levandulové obloze se třpytila duha.

Qwi otáčela hlavou ze strany na stranu, jako by se pokoušela uvidět všechno najednou. Wedge se zakřenil jako rarach a vzlétl nad střed trojice vodopádů. Chvíli se vznášel na místě a pak zamířil přímo doprostřed vpusti.

Obklopila je hustá a studená vodní tříšť, která jim promáčela šaty, a Qwi se rozesmála. Wedge se skimmerem klesl až k místu, kde všechny tři řeky narážely do skály za ohlušujícího rachotu připomínajícího vybuchující planety. Vodní tříští se míhali zelení živočichové podobní netopýrům, kteří chytali hmyz a drobné ryby přepadávající přes okraj vodopádu.

„To je fantastické!” křičela Qwi.

„Bude to ještě lepší,” řekl Wedge, „jestli nás Momaw Nadon informoval správně.”

Stočil skimmer k uskupení kluzkých černých skal vyčnívajících po stranách rokle. Převis je chránil před hlavním náporem ledové vodní tříště a prudkým větrem, který se točil ve skalnatém komínu. Na pozadí se nesla hřmící ozvěna vodopádu.

Skimmer proletěl mezi skalami k chráněnému místu, kde úzké paprsky světla pronikaly vzdouvající se vodní tříští. „Nadon říkal, že tu můžeme přistát.”

Wedge sáhl do přihrádky pod sedadlem a vytáhl dvě vodovzdorné pláštěnky a dva balíčky samoohřívacích jídel, které jim Nadon obstaral také. Pomohl Qwi se zapínáním vodovzdorného oděvu kolem útlých ramen a pak si oblékl vlastní. Vzal oba obědy a ukázal na ohlazené kameny pod převisem.

„Co kdybychom si udělali piknik,” navrhl.

*

Vyčerpávající den se chýlil ke konci a Qwi konečně stanula před břečťanem porostlými dveřmi od apartmá na Tafandě Bay. Wedge se zahleděl do jejích indigových očí a nejistě zašoupal nohama.

„Děkuji,” řekla Qwi. „Byl to ten nejúžasnější den v mém životě.” Wedge několikrát otevřel a zavřel ústa. Konečně se k ní naklonil, prsty přejel po jejích hedvábných perleťových vlasech a pak ji políbil. Svými

210 Kevin J. Anderson

Temný učedník 211

horoucími rty na dlouhý okamžik spočinul na jejích. Přitiskla se k němu blíž. Tělem jí projela vlna rozkoše.

„A teď jsi mi daroval další úžasnou věc,” zašeptala melodickým hlasem.

Wedge se začervenal a poodstoupil od ní. „Ech, uvidíme se ráno.” Otočil se a doslova utekl do svého vlastního apartmá.

Qwi se s roztouženým úsměvem dívala, jak se za ním zavřely dveře. Otevřela vchod do apartmá a vklouzla dovnitř; připadala si, jako by v nohou měla repulzory. Opřela se o zavřené dveře a zavřela oči, zatímco se světlo v místnosti postupně rozjasňovalo. Dlouze vzdychla blažeností.

A když oči otevřela, spatřila, jak se v tmavém koutě místnosti z podřepu zvedá hrůzu nahánějící muž.

Tyčící se obrys přistoupil k ní. Když spatřila vlnící se černý plášť splývající mu podél těla, ztuhla hrůzou.

Darth Vader!

Snažila se volat o pomoc, ale hlas se jí zadrhl v hrdle, jako kdyby jí nějaká neviditelná ruka ochromila hlasivky. Rychle vyrazila ke dveřím, ale uprostřed kroku se zarazila, jako kdyby se chytila do nějaké neviditelné sítě.

Temný muž se neslyšným krokem blížil k ní. Co s ní chtěl udělat? Nemohla křičet. Slyšela jeho dech, podobající se supění nějaké stvůry.

Vztáhl k ní ruku; Qwi neměla kam uhnout, nemohla se ani pohnout, když jí ovinul prsty kolem temene. Cítila, jak stiskl. Druhá ruka, studená a ohebná, jí sevřela obličej. Otevřela oči a spatřila před sebou tvář Kypa Durrona s planoucíma očima a krutým výrazem ve tváři.

Promluvil mrazivým hlasem. „Našel jsem vás, doktorko Xux. Máte v hlavě příliš mnoho nebezpečných vědomostí,” řekl. „Musím se postarat, aby už nikdo nikdy nestvořil zbraně, které máte na svědomí vy. Už nesmí být žádné další Hvězdy smrti. Zádně další Drtiče sluncí.”

Prsty na jejím čele a obličeji se sevřely ještě silněji. Měla pocit, že jí každou chvíli pukne hlava. Vlny bolesti se jí zaryly do mozku jako spáry nějaké nestvůry. Cítila, jak jí ostré kovové drápy drásají mysl, noří se hlouběji a hlouběji, hledají a vytrhávají vzpomínky a vědecké znalosti, které v průběhu mnoha let nashromáždila.

Qwi se konečně podařilo vykřiknout, ale byl to jen slabý, přidušený výkřik, který brzy zanikl, a ona padala dlouhým a temným tunelem do zapomnění. Bezvládně se svezla po břečťanem porostlé zdi.

Poslední věc, kterou spatřila, než se jí zatmělo před očima, byla temnotou zahalená postava útočníka, když otevřel dveře a vyplížil se ven do noci.

*

Druhého rána se vesele si pohvizdující Wedge oblékl, usmál se na svůj obraz v zrcadle a učísl si vlasy. Objednal exotickou snídani pro dva. Qwi

byla ranní ptáče, zvlášť když se tak těšila na výlety, které na Ithoru plánovali. Momaw Nadon jim slíbil zajistit otevřený skimmer i na další den.

Přešel po chodbě, zazvonil u dveří od jejího apartmá a čekal. Marně.

Zazvonil znovu a znovu, až už značně znepokojen se pokusil dveře otevřít násilím. Když zjistil, že jsou odemčené, zneklidnilo ho to ještě víc. Pokusil se ji snad někdo úkladně zavraždit uprostřed noci? Objevili nakonec imperiální prese všechna opatření, kde se nachází? Rozrazil dveře a vtrhl dovnitř. Apartmá tonulo v temnotě.

„Světla!” zařval. Místnost náhle zalilo bledé světlo broskvové barvy.

Uslyšel Qwi dřív, než ji jeho zrak objevil. Seděla zhroucená v rohu a vzlykala. Oběma rukama si svírala perleťové vlasy a tiskla si spánky, jako kdyby se pokoušela udržet uvnitř hlavy myšlenky, které jí prosakovaly mezi prsty.

„Qwi!” vykřikl a rozeběhl se k ní. Sehnul se k ní, vzal ji za zápěstí a jemně otočil její hlavu k sobě. Upřela na něj prázdný pohled doširoka rozevřených očí. „Co se stalo?”

Vypadalo to, že ho nepoznává, a Wedgovi se sevřel žaludek děsem. Qwi vypadala zmateně a zničeně. Pomalu zatřásla hlavou, pak zavřela velké oči a křečovitě přitiskla víčka, jako kdyby bojovala s vlastními myšlenkami. Po tváři se jí koulely slzy, nejprve v malých kapkách, pak v jednom nepřetržitém proudu. Urputným soustředěním se kousla do rtu. Znovu zamrkala a konečně si vzpomněla na jméno, které jí dosud unikalo.

„Widž? Wedge?” řekla konečně. „Jmenuješ se Wedge?”

Otupěle přikývl a Qwi se mu s nářkem vrhla do náruče. Objal ji a cítil, jak jí celým tělem zmítají vzlyky. „Co se stalo?” zopakoval. „Qwi, řekni mi to!”

„Já nevím.” Zavrtěla hlavou. Perleťové vlasy jí přitom poletovaly od jednoho ramene k druhému. „Sotva poznávám tebe. Nemůžu si na nic vzpomenout. Mám v hlavě takové prázdno… samé prázdno.”

Wedge ji přitiskl k sobě blíž, zatímco naříkala: „Všechno je pryč. Většina mých vzpomínek, mého života -je to pryč.”

[\ \yp Durron se vrátil na Vawin 4

uprostřed temné a tiché noci. Naplněn mocí, kterou byl odhodlán plně využít, byl připraven rozplynout se v extatickém výlevu Síly - ale nesměl se tím nechat strhnout. Měl před sebou poslání, které musel splnit, poslání, které předurčí budoucnost celé galaxie.

S vypnutými přistávacími světly a bez použití naváděcího majáku jemně dosedl se Z-95 Headhunterem, který sebral Maře Jade, na mírně zarostlou přistávací plošinu před Velkým chrámem. Kyp rozhodně neměl žádný zájem znovu se shledat s ostatními slabošskými Jedi a už vůbec ne s pomýleným a zbabělým mistrem Skywalkerem. Jednoduše se jen potřeboval dostat ke starodávným massassiským chrámům, které Exar Kun vybudoval jako ohniska moci Sithu.

Noční obloha nad jeho hlavou byla plná hvězd a neutichající bzukot džungle se splétal v hotovou tapiserii tlumených zvuků. Tuto noc ale hmyzí koncert zněl poněkud tišeji a podrostem se prodíralo mnohem méně velkých zvířat než obvykle. Kypův návrat jakoby ochromil celý deštný prales.

Kyp si přehodil prazvláštně se třpytící černý plášť kolem ramen. Čas dát se do díla.

Nechal Headhunter za sebou a přešel k monolitickému zikkuratu Vel—

Temný učedník 213

kého chrámu. Červovité popínavé rostliny rezavé barvy se svíjely a uhýbaly mu z cesty, jako kdyby mu celé tělo sálalo smrtícím žárem.

Nahrubo otesané kamenné schody stoupaly po stranách pyramidy až k vrcholu. Mechanicky kladl jednu nohu před druhou a pomalu šplhal vzhůru. Naslouchal přitom tichému šelestu svého dechu a postupně v něm narůstalo očekávání.

Kyp v duchu slyšel přízraky, jak ho povzbuzují, před očima se mu v neustálé smyčce odvíjela vize z dob před čtyřmi tisíci lety, kdy Exar Kun objevil poslední místo spočinutí prastarých Sithů. Kun znovu odkryl jejich nauky. Vystavěl velké chrámy a spolu s nespokojenými rytíři Jedi založil Bratrstvo Sithu. Zde na Yavinu 4 Kun využil massassiský lid jako nahraditelný zdroj, jehož prostřednictvím chtěl učinit přítrž chaosu a korupci Staré republiky. Stavěl se proti pošetilým rytířům Jedi, kteří bezmyšlenkovitě následovali své neschopné vůdce jenom proto, že složili přísahu….

Nyní Kyp tu bitvu dovede do konce, třebaže nepřítelem už nebyla nekompetentní a rozkládající se Republika, ale falešný Nový řád a represivní Impérium, které nastoupilo na místo Staré republiky. Zatímco mistr Skywalker výcvik nových rytířů Jedi značně omezoval, Kyp Durron se toho naučil víc. Mnohem víc.

Vystoupal do druhého patra zikkuratu a zastavil se, aby pohlédl dolů na hmyzí tvar Headhunteru, který spočíval uprostřed přistávací plochy. Nikdo doposud z chrámu nevyšel.

Na obzoru se pomalu rozléval pastelový svit, jak se díky rychlé rotaci pralesního měsíce blížil východ planety. Kyp pokračoval ve výstupu po dlouhé řadě schodů a upřeně hleděl k vrcholu Velkého chrámu.

Kyp už zasadil první úder, když zbavil imperiální vědkyni Qwi Xux jejích nebezpečných znalostí. Pouze Qwi věděla, jak postavit další Drtič sluncí - ale Kyp jí holýma rukama a s využitím nově nabytých schopností vyrval ty znalosti z hlavy a rozptýlil je do nicoty. Už nikdo nikdy nebude schopen je znovu nalézt.

Jako další krok vykoná zasloužený trest, který lahodil jeho smyslu pro spravedlnost, který ho zachvacoval touhou po pomstě za všechno, co Impérium spáchalo na něm, na jeho rodině a kolonii, kde žil. Kyp vyzvedne samotný Drtič sluncí a vyhladí s ním poslední zbytky Impéria. Nebude se zodpovídat nikomu než sobě. Nikomu jinému by tak závažné rozhodnutí nesvěřil.

Kyp dosáhl vrcholu Velkého chrámu přesně v okamžiku, kdy se nad obzor vyhoupl obrovský oranžový disk Yavinu. Plynný obr, mlhavý a bledý, vřel gigantickými bouřkovými shluky, které by dokázaly pohltit celé světy.

Malá pozorovací plošina, jež se nacházela nad velkou posluchárnou,

214 Kevin J. Anderson

byla vydlážděná kameny ve tvaru kosočtverce. Ze spár mezi starými kamennými bloky vyrůstaly popínavé rostliny a zakrslé massassiské stromy.

Kyp vzhlédl k obloze. Drobné rostliny a zvířata, jimiž se Yavin 4 hemžil, pro něj byly bezvýznamné. Neznamenaly nic ve velkém plánu, který se chystal uskutečnit. Důležitost jeho vize daleko přesahovala nicotné potřeby kterékoliv planety.

Zatímco Yavin stoupal po obloze vzhůru, Kyp pozvedl ruce. Kluzká černá látka pláště mu sklouzla za záda. Jeho ruce byly malé a útlé; ruce mladého muže. Ale v kostech mu praskala energie. „Exare Kuně, pomoz mi,” zvolal Kyp a zavřel oči. Vyslal svou mysl a sledoval stezky Síly vedoucí ke každému předmětu ve vesmíru, čerpal energii z kosmického ohniska massassiského chrámu. Pátral, vysílal myšlenky jako sondy do hlubin bouřkových shluků plynného obra.

Kyp ucítil, jak za ním povstala ledově černá moc Exara Kuna, spojila se s ním a posílila jeho schopnosti. Dosavadní slabý průzkumný dotek znenadání nabral na intenzitě a vyrazil vpřed jako blasterový výboj. Kyp se cítil větší, cítil se součástí pralesního měsíce, pak součástí celé planetární soustavy, až padl střemhlav do srdce samotného plynného obra.

Bledá oranžová oblaka šlehala kolem něj. Sestupoval stále níž a níž, do vrstev poblíž jádra, kde hustota narůstala na neuvěřitelnou úroveň, a cítil přitom, jak se tlak stále zvyšuje. Hledal nepatrnou skvrnu patřící malé nezničitelné lodi, která sem byla svržena.

Když dosáhl nejnižších vrstev atmosféry, konečně Drtič sluncí objevil. Vystupoval na pozadí jako naváděcí maják, jako oko ve slévajících se proudnicích Síly.

No velikosti nezáleží, neustále opakoval mistr Skywalker. Kyp se zmocnil Drtiče sluncí svou myslí, obklopil jej, dotkl se ho neviditelnou, nehmotnou rukou. Napadlo ho, že vytáhne Drtič sluncí z hlubin Yavinu a vyzvedne ho na povrch. Ale pak tu myšlenku zavrhl.

Namísto toho s pomocí Exara Kuna použil svou vrozenou schopnost a znovu zapojil řízení, pohnul řídícími pákami a stiskl tlačítka, aby pře-nastavil kurz uložený v paměti Drtiče sluncí a vyvedl ho ven z jeho hrob—

ky.

Kyp pozoroval vzestup zbraně a soustředil se na disk obrovské planety, jež zatím vystoupala nad koruny stromů zahalené v mlze. Drtič sluncí, jevící se v porovnání s obří planetou jako stříbřitá tečka o velikosti atomu. se vynořil ze svrchních vrstev atmosféry a zamířil ke smaragdově zelenému měsíci, kde už na něj čekal Kyp.

Temný učedník 215

Díval se vzhůru, roztáhl paže, jako kdyby chtěl nezničitelnou zbraň pojmout do náruče, a čekal.

Drtič sluncí se přibližoval kolmo k podélné ose jako dlouhá, ostrá stře-pina z krystalické slitiny. Na spodní části celé dlouhé skoby visel toroidál-ní odpalovač rezonančních torpéd. Celé plavidlo vypadalo nádherně.

Drtič sluncí sestupoval střemhlav skrze atmosféru pralesního měsíce jako kolík chystající se probodnout Velký chrám. Kyp nad ním převzal kontrolu a zpomalil sestup, až se superzbraň konečně zastavila a vznášela se přímo před ním.

S tím, jak se obloha postupně rozjasňovala září planety, se Drtič sluncí třpytil jako ohnivý drahokam očištěný intenzivním žárem a tlakem planetárního jádra Yavinu od vší koroze a špíny. Byl čistý a smrtící. A byl tu pro něj.

„Děkuju ti, Exare Kuně,” zašeptal Kyp.

Luke Skywalker se probudil z další série nočních můr. Prudce se posadil a v okamžiku nabyl plného vědomí. Ucítil velkou poruchu v Síle. Něco nebylo v pořádku.

Vstal a opatrně vyslal svou mysl, aby zkontrolovala jednotlivé studenty: Kiranu Ti, Dorska 81, tu novou Calamarianku Cilghal, Streena, Tionne, Kama Solusara a další; nikdo nechyběl. Všichni tvrdě spali - snad až příliš tvrdě, jako kdyby na ně bylo sesláno nějaké uspávači kouzlo.

Natáhl se dál a najednou se zarazil, když na vrcholu chrámu ucítil studený a černý vír pokřivené Síly. Málem ho to omráčilo.

Luke se rozeběhl ke dveřím, zaváhal, pak se vrátil pro svůj světelný meč. Rázně kráčel chodbami, a když vyjížděl turbovýtahem do horních pater starodávné pyramidy, snažil se potlačit strach.

Klidný, řekl mu kdysi Yoda, musíš zůstat klidný.

Ale to, co spatřil pod rozednívající se oblohou, ho vyvedlo z rovnováhy.

Nad chrámem se v ranním vzduchu vznášel Drtič sluncí, vyzvednutý z úložiště v jádru plynného obra, a z jeho trupu stále stoupala pára. Kyp Durron se prudce otočil čelem k Lukovi a plášť se mu tím prudkým pohybem zavlnil.

Luke se ohromeně zapotácel. „Jak se opovažuješ vrátit se s tou zbraní zpět?!” řekl ostře. „Tohle je proti všem pravidlům Jedi, která jsem tě učil.”

Kyp se mu vysmál do očí. „Moc jste mě toho nenaučil, mistře Skywalkere. Sám jsem se naučil mnoha věcem daleko za hranicemi vašich chabých znalostí. Děláte ze sebe velkého instruktora, ale přitom se sám bojíte učit se.”

216 Kevin J. Anderson

Znovu pohlédl na Drtič sluncí. „Udělám, co udělat musím, abych Impérium jednou provždy zahubil. Zatímco já zajistím, aby galaxie byla bezpečná pro všechny, vy si tu klidně zůstaňte a procvičujte si ty vaše prostoduché jediské triky. Beztak jsou to jenom hry pro malé děti.”

„Kype,” Luke k němu přistoupil o krok a snažil se, aby jeho hlas zněl vyrovnaně, „svedla tě temná strana, ale teď se musíš vrátit. Byl jsi oklamán a zaveden na scestí. Odvrať se od ní dřív, než tě ovládne úplně.” Polkl. „Já sám jsem kdysi vkročil na temnou stranu a vrátil se. I ty to dokážeš, jestli jsi dost silný a statečný. A to přece jsi.”

Kyp se nevěřícně zasmál. „Skywalkere, už jenom to, že vás tu poslouchám, mě uráží. Vy sám se bojíte jakkoliv riskovat, a přesto sám sebe nazýváte mistrem Jedi. Kvůli své vlastní omezenosti brzdíte výcvik ostatních studentů Jedi. Možná bych vás prostě měl porazit tady a teď a potom sám převzít jejich výcvik.”

Luke s třesoucíma se rukama a hluboko usazeným děsem v srdci sáhl po světelném meči a sevřel hladkou rukojeť. Tasil jej a s důvěrně známým klap-hzz jej zažehl. Zářivě zelená bzučící čepel vyjela ven. Připravil se k boji.

Jedi nesměl zaútočit na neozbrojeného protivníka, nesměl se uchýlit k násilí, dokud se nevyčerpaly všechny ostatní možnosti - ale Luke dobře věděl, jaký smrtící potenciál se v jeho nejtalentovanějším studentovi skrývá. Jestli Kyp padl do osidel temné strany, mohl by se z něj stát další Darth Vader. Nebo možná něco ještě horšího….

„Nenuť mě k tomu,” řekl Luke a pozvedl světelný meč, přestože nevěděl, co by teď měl udělat. Jednoduše nemohl setnout vlastního studenta, který stál neozbrojen na střeše chrámu. Ale jestli to neudělá…

„Musíme poslat Drtič sluncí zpátky,” naléhal Luke. „Sám jsi jednu dobu trval na tom, že nesmí být nikdy použit.”

„Mluvil jsem z neznalosti,” opáčil Kyp, „stejně jako teď vy.”

„Nenuť mě, abych s tebou bojoval,” řekl Luke výhružným hlasem.

Kyp ledabyle mávl rukou a vzduchem se náhle přehnala vlna temné energie jako tlaková vlna od výbuchu třaskavého granátu.

Luke zavrávoral a ustoupil o krok zpět. Světelný meč v jeho ruce náhle ochladí. V drážkách na rukojeti se tvořily krystalky ledu. Uprostřed zářivě zelené čepele se objevil stín, připomínající zákeřnou chorobu rozkládající čistý paprsek. Hučící čepel žalostně zaprskala. Černá skvrna se rychle šířila a nakonec zelenou čepel pohltila.

Lukův světelný meč za sršení jisker zhasl.

Luke, který se usilovně snažil ovládnout narůstající strach, náhle za sebou ucítil závan chladu. Otočil se a spatřil černou siluetu v kápi - ten sa—

Temný učedník 217

mý obraz, který se v Lukově noční můře vydával za Anakina Skywalkera… ten samý temný muž, který dovedl Gantorise až k sebezničující ztrátě kontroly.

Jakoby odněkud zdáli zaslechl Kypův hlas. „Konečně se setkáváte s mým mentorem, mistře Skywalkere - toto je Exar Kun.”

Luke odhodil nepoužitelný světelný meč a přikrčil se. Každý sval v těle měl napjatý. Shromáždil kolem sebe veškerou Sílu a snažil se rychle vymyslet nejvhodnější obrannou taktiku.

Kyp, stojící v popředí vznášejícího se Drtiče sluncí, natáhl obě ruce a sežehl Luka výbojem praskajících blesků. Ze spár mezi chrámovými kameny vylézaly temné šlahouny jako iluzorní zmije s dlouhými vyceněnými zuby, které po něm chňapaly ze všech stran.

Luke vykřikl a snažil se postavit na odpor, ale stín Exara Kuna se k útoku připojil se svými smrtícími schopnostmi. Starodávný pán ze Sithu vyslal výboje temnoty, které se zabodávaly do Lukova těla jako dlouhé ledové krápníky zamrzlého jedu.

Zazmítal sebou, ale cítil se bezmocný. Podlehnout hněvu a zoufalství by bylo stejným selháním, jako kdyby neudělal vůbec nic. Luke se pokusil vyvolat síly, kterým ho Yoda a Obi-Wan naučil - ale ať zkoušel cokoliv, kteroukoliv pohotovou techniku, všechno selhalo.

Nad plnou silou Kypa Durrona a zapovězenými zbraněmi přízraku dávno mrtvého Exara Kuna nemohl ani mistr Jedi, jaký byl Luke Skywalker, zvítězit.

Černá hadovitá chapadla zloby udeřila znovu a znovu a naplnila jeho tělo bolestí, jako kdyby mu v žilách kolovala rozžhavená láva. Jeho křik udusil hurikán temné síly.

S posledním výkřikem se Luke zhroutil na milosrdně chladivé dlažební kameny Velkého massassiského chrámu. Obklopila jej dusivá, vše zahalující temnota….

D

oblíž středu mlhoviny Kotel se

vznášela dvojice hvězdných destruktorů, připravená zahájit útok na Coruscant.

Admirál Daala stála vzpřímeně na můstku s elektrizujícím pocitem nově nabyté sebedůvěry a odhodlání. Za poslední den se vůbec nevyspala.

U jednotlivých stanovišť seděli její důstojníci, povzbuzení a dychtiví. Po chodbách Gorgony pochodovaly dvojité oddíly stormtrooperů v plné zbroji a připravené k bitvě. Měli za sebou desetiletí drilů a teď konečně využijí vše, co nacvičili, k tomu, aby zasadili ten nejničivější úder, který si pro svou věc vůbec mohli představit.

„Veliteli Kratasi, podejte hlášení,” řekla Daala.

Kratas se postavil do pozoru a spustil. „Veškeré vybavení a výzbroj byly přepraveny z Basilisku na Gorgonu. Na Basilisku zůstává pouze kmenová posádka dobrovolníků - všichni jsou stormtroopeři. Kapitán Mullinore hlásí, že je připraven na svou poslední misi.”

Daala se otočila k poručíkovi u komunikačního stanoviště. „Spojte mě s kapitánem Mullinorem.”

Před ní se zformoval obraz kapitána Basilisku. Hologram zakmital, ale kapitán samotný stál zcela nehybně a dokonale vyrovnaně. Se stoickým výrazem ve tváři pohlédl Daale do smaragdově zelených očí. „Admirále,” řekl.

Temný učedník

219

„Kapitáne, je vaše loď připravena?” Odmlčela se a sepnula ruce za záda. „Jste vy připraven?”

„Ano, admirále. Překonfigurovali jsme veškeré zbraňové systémy tak, abychom zvýšili výkon našich štítů. Posádka stormtrooperů připojila k primárním hypermotorovým reaktorům autodestrukční mechanismus.” Zarazil se, jako kdyby sbíral odvahu, ale přesto na něm nijak nebylo znát, že by měl strach. „Basilisk čeká na váš rozkaz, admirále.”

„Děkuji vám, kapitáne. Na vaši oběť se bude dlouho vzpomínat - to vám přísahám.”

Otočila se čelem k posádce Gorgony a zapnula interkom. Její úsečný hlas se rozezněl celou lodí. „Posádko! Připravte se zahájit útok. Zničíme Coruscant a zasadíme smrtící úder do samotného srdce povstání.”

*

Kyp Durron navedl Drtič sluncí do středu mlhoviny Kotel, kde podle informací od Exara Kuna vyčkávala flotila admirála Daaly.

Naklonil se v tvrdém a nepohodlném pilotním sedadle dopředu a díval se ven skrze členěný průzor. Ovládání Drtiče sluncí bylo chladné a důvěrně známé. Když s Hanem Sólem tenkrát prchali ze stanice Chřtán, pomáhal superzbraň pilotovat.

Během té bitvy zničili jeden z Daaliných hvězdných destruktorů. Teď použije Drtič sluncí k tomu, aby zlikvidoval zbytek její flotily.

Zapálit celou mlhovinu jen kvůli rozdrcení té imperiální havěti se na první pohled jevilo jako nepřiměřené, ale Kyp oceňoval tu ironii, že je zničí jejich vlastní zbraní. A také to dá znamení zbytkům roztříštěného Impéria, co je čeká, až bude Kyp v započaté čistce pokračovat.

V ionizovaných výbojích ze shluku modrých obrů, které ozařovaly celou mlhovinu Kotel, byly senzorové panely Drtiče sluncí k ničemu. Přední průzor ztmavl, aby oslepující světlo alespoň částečně odstínil.

Kyp se natáhl po Síle, odhodil veškeré zábrany a nechal energii, aby z něj vytryskla jako stlačený plyn. V porovnání s úsilím, které musel vynaložit na vyzvednutí Drtiče sluncí z jádra Yavinu, bylo nalezení hrstky hvězdných destruktorů hračkou.

Zakrátko špičaté trojúhelníkové siluety dvou imperiálních bitevních lodí objevil.

Nasměroval Drtič sluncí k nafouklým obrům v srdci mlhoviny. Titánské modré hvězdy byly obrovské, mladé a zralé ke zničení. Na kosmické časové škále by hořely prudce a jasně, zato však krátce a zakončily by svůj život ve výbuchu supernov, který by otřásl celým přilehlým okolím galaxie.

Avšak s Drtičem sluncí mohl Kyp zažehnout supernovy teď, o statisíce let dříve, než se tak stane přirozenou cestou.

220 Kevin J. Anderson

Zahleděl se ven na konejšivé duhové moře mezihvězdného plynu a vzpomněl si na barevné západy slunce na deyerské kolonii, na poklidná terraformovaná jezera obklopující pokojná města na vorech, kde si on a jeho bratr Zeth spolu hráli. Ale Impérium vtrhlo do Kypová domova a odvedlo jej a jeho rodinu pryč - bez varování.

Před lety k mírumilovné a neposkvrněné planetě Alderaan přiletěla Hvězda smrti a planetárním superlaserem ji rozstřílela na kousky - bez varování.

Poté, co Kyp, Han Sólo a Chewbacca prolétli bludištěm černých děr, je zajala admirál Daala; ale protože Kyp pro ni nepředstavoval žádný zdroj „užitečných” informací, odsoudila ho k smrti.

Daala si žádné varování nezasloužila. Rozhodně ne.

Kyp zvedl radiační štíty Drtiče sluncí a přiblížil se k mamutím modrým obrům, vřícím v oceánu mezihvězdného materiálu. Zapojil zaměřovači displej.

Vyklenutá sekce ovládacího panelu se odsunula. Objevil se displej zobrazující diagram těles obíhajících blízko sebe. Skrze rozptýlená oblaka vodíku, kyslíku a neonu zářila intenzivní radiace.

Kyp stáhl tvář v chmurnou grimasu a přecvakl řadu červených aktivačních přepínačů. Věděl přesně, jak Drtič sluncí funguje; dozvěděl se to od Qwi Xux.

Na ovládacích panelech zablikala varovná světla a Kyp zadal potvrzení svého záměru do palubního počítače. Toroidální generátor na dlouhém konci Drtiče sluncí se za sršení modré plazmy probral k životu.

Kyp si vzpomněl na novorepublikové inženýry, jak se snažili přijít na to, jak superzbraň funguje, a jak zpanikařili při spatření obyčejného pouzdra na zprávy. Rezonanční torpéda, která přiváděla hvězdy k výbuchu, byly ve skutečnosti husté pakety energie naprogramované a modulované tak, aby učinily jádro hvězdy nestabilní. Torpéda dokázala způsobit kolaps a přeskupení vnějších vrstev hvězdné hmoty a rozpoutat neuvěřitelně silnou explozi, která roztrhá hvězdu na kusy.

Kyp zaměřil shluk modrých obrů. Neváhal. V srdci cítil, co má udělat.

Stiskl aktivační tlačítka. Drtič sluncí se otřásl, když bylo ze superzbraně odpáleno sedm vysokoenergetických rezonančních torpéd.

Na pozadí tlumeně zářících vírů mlhoviny Kotel spatřil planoucí oválné tvary zelených, bílých a žlutých barev. Energetická torpéda se řítila vpřed a zapadla do horoucího povrchu obřích hvězd.

Kyp ještě víc ztmavil členitý průzor a upřel pohled na modré obry. Celý shluk zanedlouho naráz vybuchne a tlaková vlna zažehne obrovský plynný oceán mlhoviny v galaktickou ohnivou bouři. Pro pozůstatky Impéria to bude zcela zřetelný signál.

Ale potrvá to hodiny, než se torpéda zavrtají až do jádra hvězd a nastar—

Temný učedník 221

tují řetězovou reakci. Vlna destrukce bude pomalu probublávat z hloubi hvězd, až konečně výbuch obrovské síly vyvrhne do mlhoviny Kotel záblesk jasného světla, pronikavou radiaci a hvězdnou hmotu. Celý sektor se promění ve žhavé peklo.

Kyp cítil, jak mu žaludek sevřela ledová pěst. Teď už pro něj nebylo cesty zpět. Jakmile byla rezonanční torpéda odpálena, nebylo je možné odvolat. Sedm hvězd bylo do několika hodin odsouzeno k záhubě.

Pomalým tempem, aby si ukrátil dlouhou chvíli, se od nich s Drtičem sluncí odpoutal. Drtič sluncí byl tak malý, že jen málo senzorových systémů ho bylo schopno zachytit, zvlášť uvnitř elektromagnetického chaosu mlhoviny Kotel. Zbraň byla zkonstruována tak, aby nepozorovaně vlétla do soustavy, odpálila torpéda do hvězdy a zmizela bez boje, bez spotřeby munice a beze ztrát na posádce. Prostý první - a poslední - úder.

Admirál Daala nikdy nezjistí, že tu byl.

Zrak mu padl na chronometr na palubní desce. Kyp hořel nedočkavostí, až uvidí Daaliny hvězdné destruktory vybuchnout ve smrtící vlně ženoucí se napříč mlhovinou. Měl k dispozici nejničivější zbraň, jaká kdy byla vynalezena, a moc Sithu, kterou mu Exar Kun odhalil.

Tam, kde ostatní v boji proti Impériu selhali, Kyp Durron uspěje. Naprosto.

Zatímco se pomalu vzdaloval od shluku modrých obrů, zaznamenal, že do začátku masivní exploze zbývala necelá hodina. Cekání se protahovalo. Znovu vyslal svou mysl do okolí a v duchu si přál, aby mohl Daalu trochu pozlobit.

A pak se zcela nečekaně hvězdné destruktory daly do pohybu. Basilisk a Gorgona nahodily podsvětelné motory, pomalu se začaly sunout vpřed a seřadily se podél společného hyperprostorového vektoru, jako kdyby chtěly vyrazit do dalšího útoku.

Kyp vzplanul vzteky. „Ne! Teď nesmí odletět!”

Explozi jádrových hvězd už nemohl zastavit. Daala musí zůstat tam, kde je!

Kyp hmátl po ovladačích od zbraňových systémů Drtiče sluncí a zapojil obranné laserové kanóny čnící ze superzbraně v ostrých úhlech. Potom vyrazil plnou rychlostí vpřed.

Když s Hanem tenkrát prchali ze Chřtánu, Daala za nimi vyslala všechny své stíhače v zoufalém pokusu získat Drtiě sluncí zpět.

Kyp došel k závěru, že tentokrát bude třeba víc než jen pár ran naslepo,

aby ji přinutil zůstat na místě.

*

Admirál Daala pozvedla pravou ruku a pohlédla na navigátora. „Připravte se k aktivaci hypermotoru,” nařídila.

„Admirále!” vykřikl poručík od senzorového stanoviště. „Zachytil jsem vetřelce!”

1

222 Kevin J. Anderson

Temný učedník 223

Nad přídí Gorgony se přehnala malá loď a střílela po nich slabé laserové výboje.

„Co?” Daala se otočila. „Obraz,” štěkla. „Zvětšit.”

Na komunikační stanici po jejím boku se objevil mihotající se obraz kapitána Mullinora z Basilisku. „Admirále, naše senzory právě zachytily Drtič sluncí,” řekl. „Máme přejít do útoku?”

„Drtič sluncí!” Daale několik vteřin trvalo, než přijatou informaci v hlavě zpracovala. Nezmohla se na slovo, dokud malá loď neproletěla před velitelskou věží podruhé a nespustila palbu na turbolaserové baterie. Protáhlé plavidlo, malou superzbraň hustě osázenou obrannými laserovými kanóny, ale poznala okamžitě. Lasery Drtiče sluncí však neměly takový výkon, aby mohly hvězdný destruktor poškodit.

„Vyšlete dvě eskadry TIE,” nařídila Daala s pocitem nového návalu vzrušení. „Chci Drtič sluncí zajmout. Tohle zcela mění naši strategii proti Nové republice.”

Stormtroopeři, vybuzení červeným poplachem, který trval už celý den, se rojili po palubách. 0 okamžik později se otevřel hlavní hangár Gorgony a vyvrhl hordu TIE Fighterů, které se rozletěly do vířících plynů mlhoviny.

Daala sledovala probíhající bitvu. Drtič sluncí byl zkonstruován tak, aby byl extrémně rychlý a pohyblivý. S nezničitelným kvantovým pláštěm jakoby se vysmíval útokům, které proti němu vysílala. Byla to však jen otázka času, než ho chytí.

„Proč nás ale vůbec napadl?” Daala zabubnovala prsty o zábradlí. „Něco mi tu nesedí. Vyprovokoval nás, ale přitom nám nemůže nijak způsobit žádné škody. Tak proč na sebe upoutal pozornost a jak nás tady vůbec našel?” přemítala nahlas.

Třebaže hovořila sama k sobě, velitel Kratas se jí pokusil odpovědět. „Nemám ponětí, admirále.”

„Otočte oba destruktory opačným směrem,” nařídila. „Až Drtič sluncí provede příští přelet, zachyťte ho tažným paprskem.”

„Drtič sluncí se ale pohybuje příliš vysokou rychlostí, než abychom ho mohli se stoprocentní jistotou zachytit,” namítl Kratas.

Daala ho zpražila pohledem. „Znamená to snad, že nejste schopni to zkusit?”

„Ne, admirále.” Kratas se otočil, tleskl do dlaní a začal rozdávat rozkazy taktickým důstojníkům na můstku. „Slyšeli jste admirála! Dejte se do toho.”

„Admirále, pilot Drtiče sluncí nás kontaktuje,” hlásil komunikační důstojník. „Pouze hlasový přenos.”

Daala se prudce otočila. „Spojte ho.”

Komunikátor zapraskal a pak se můstkem Gorgony rozlehl tenký hlas

mladého kluka. „Admirále Daalo, tady Kyp Durron - pamatujete si na mě? Doufám že ano. Strčila jste mě do cely smrti. To na mě udělalo dojem. Věřím, že na vás jistým způsobem taky.”

Daale se vybavil hubený tmavovlasý mladík, kterého zajala spolu s těmi povstalci, co zabloudili do stanice Chřtán. Pokynula komunikačnímu důstojníkovi, aby otevřel kanál.

„Kype Durrone, jestli se neprodleně vzdáte a předáte nám Drtič sluncí nepoškozený, dopravíme vás na libovolnou planetu podle vašeho přání. Zaručím vám volnost. Nebuďte nerozumný.”

„Ani omylem, admirále,” vysmíval se jí Kyp. „Kašlu vám na tu vaši domnělou imperiální převahu. Zkusím štěstí.” Přerušil přenos a znovu proletěl kolem jako blesk; neustále přitom střílel výboje laserové energie, které se neškodně odrazily od silného štítu hvězdného destruktoru.

„Tažný paprsek zaměřen -” hlásil taktický důstojník, „… vysmekl se.”

„Admirále!” přerušil ho velitel obsluhy senzorů naléhavým hlasem. „Zaznamenáváme neobvyklé údaje přicházející ze shluku hvězd. Všech sedm modrých obrů kolísá. Nikdy jsem nic podobného neviděl -“

Daala ztuhla. Čelist jí spadla hrůzou, když jí najednou došlo, jaký strašlivý plán tenhle… tenhle kluk realizoval proti její flotile.

„Otočit!”” vykřikla. „Obrat o sto osmdesát stupňů na plný tah! Dostaňte nás ven z mlhoviny, dělejte!”

„Ale admirále -?” protestoval Kratas.

„Použil Drtič sluncí!” zaječela. „Ty hvězdy co nevidět vybuchnou! Snaží se nás jen zdržet, abychom tu uvízli v pasti!”

Kratas se sám vrhl k navigačnímu stanovišti. Gorgona se prudce naklonila s tím, jak se zažehly podsvětelné motory a otočily obrovitý hvězdný destruktor čelem vzad.

„Už nemáme navigační směr na Coruscant,” hlásil navigační důstojník. „Když jsme se obrátili k útoku, ztratili jsme zaměření.”

„Dostaňte nás odsud,” nařídila Daala. „Libovolný vektor! Informujte Basifofc.”

Podsvětelné motory zvýšily výkon. Z trysek vyšlehl modrobílý plamen a hvězdné destruktory nemotorně vyrazily pryč, co nejdál od středu mlhoviny, a nabíraly na rychlosti. Hypermotory se začaly nabíjet a hromadila se v nich energie ke skoku. Hvězdné destruktory se začaly vzdalovat -

A pak všechny hvězdy vybuchly.

*

Kyp Durron sledoval, jak se hvězdné destruktory obrátily a utíkaly jako poraněná bantha.

„Nejste dost rychlí, abyste se odsud dostali včas.” Zašklebil se. „Kdepak.”

224 Kevin J. Anderson

Gorgona a Basilkk se plnou rychlostí prodíraly mlhovinou a nechaly za sebou velký počet TIE Fighterů. Malé imperiální stíhače v panice změnily směr, když se jejich mateřské lodě náhle daly na útěk.

Kyp zbývající TIE Fightery ignoroval a sešlápl akcelerátor, aby zvýšil výkon motorů Drtiče sluncí na maximum a vyletěl přímo vzhůru nad hranici oblaku mlhoviny.

Když shluk modrých obrů vybuchl, soustředné prstence oslepujícího světla a prudké radiace vyrazily z epicentra jako kosmický hurikán.

Gorgoně se podařilo posunout se o dvě lodní délky před BasiUsk.

Kyp se opřel do ovládání a pokračoval s Drtičem sluncí ve stoupání. Věřil, že ho kvantový plášť ochrání před nejhorším. Neuvěřitelné vzedmutí energie ze supernov ztmavilo průzor tak, až se stal téměř neprůhledný.

Basilisk dostihl závoj plamene, přelil se přes něj a přeměnil hvězdný destruktor v další miniaturní novu vybuchující v mlhovině. Celo ohnivé bouře dál postupovalo nezadržitelně vpřed.

Obrazovka vypadla, ale na místě, kde byla Gorgona, Kyp spatřil další záblesk - a posléze ohnivá bouře zahalila všechny detaily.

*

Když všechny obrazovky úplně ztmavly, Kyp s pomocí navigačního počítače zadal nový kurz. Tohle byl teprve začátek.

Zanechal galaktické inferno za sebou a inspirován mocí Drtiče sluncí se vydal vyhledat těch několik zbývajících světů, které stále přísahaly věrnost Impériu.

Teď měl veškerou moc, kterou potřeboval. O tom nebylo pochyb.

elvyslankyně Cilghal se probudila

ve svém spartánsky zařízeném pokoji do chladného rána na Yavinu 4. Vstala a chvíli si libovala ve stinném vlhku kamenného chrámu.

V praxeu Jedi byla teprve několik dní, ale už teď si připadala, jako kdyby se před ní celý vesmír otevřel. Cvičení mistra Skywalkera na sladění se se Sílou jí odhalila, jak obrátit pohled do nového směru, jak vidět věci, které dříve zahlédla jen koutkem oka, v celé kráse. Postrčil ji na dlouhou a rovnou stezku objevů; čím víc se toho naučila, tím snazší pro ni bylo naučit se víc.

Opláchla si obličej vlažnou vodou, navlhčila si gumovitou kůži a vydrhla si jemné úponky, které jí visely z koutků úst. Iřebaže vzduch pralesního měsíce byl prosycen vlhkostí, pořád se cítila mnohem lip, když měla kůži namočenou.

Cilghal opustila pokoj a vydala se připojit k ostatním studentům Jedi do jídelny, kde si každý dopřával lehkou snídani sestávající z ovoce nebo masa kompatibilního s jejich biochemií.

Dorsk 81 seděl u stolu a rozjímal nad barevnými obdélníky zpracovaných živin. Protože žil dlouhou dobu v uzavřeném světě s úplnou kontrolou prostředí, nemohl klonovaný student Jedi pozřít žádné jídlo, které by nebylo předtím důkladně zpracováno.

226 Kevin J. Anderson

Vyzáblý a otrlý Jedi Kam Solusar se pokoušel zavést konverzaci s rozcuchaným Streenem, který neustále těkal pohledem ze strany na stranu, jako by ho něco pořád rozptylovalo.

Zbývající učedníci seděli buď osamoceně nebo v malých skupinkách a neklidně mezi sebou hovořili. Cilghal mezi nimi nikde neviděla mistra Skywalkera. Obvykle býval v jídelně jako první a čekal, až se k němu ostatní studenti připojí. Učedníci Jedi byli očividně změnou zaběhaného režimu zaskočeni.

Cilghal zadala do potravinové jednotky přípravu snídaně sestávající z nakrájené uzené ryby a pálivé zelené kaše, která jí tolik chutnala. Konečně se zeptala: „Kde je mistr Skywalker?”

Studenti se podívali jeden na druhého, jako kdyby každý z nich chtěl položit stejnou otázku už předtím.

Streen vstal a poplašeně se rozhlédl kolem. „Je tu moc ticho,” řekl. „Moc ticho. Chtěl jsem, aby bylo ticho, ale tohle je moc. Neslyším mistra Skywalkera. Vždycky jsem v mysli slyšel hlasy. Vás všechny slyším. Je tu moc ticho.” Znovu si sedl, jako kdyby se styděl. „Moc ticho.”

Tionne vběhla do jídelny s hudebním nástrojem v náručí. Stříbřité vlasy jí vlály za zády, oči měla otevřené dokořán a zračila se v nich panika. „Rychle pojďte za mnou! Našla jsem mistra Skywalkera!”

Ostatní studenti bez vyptávání a spořádaně koordinovanými, plynulými pohyby vstali od stolu. Běželi v těsném závěsu za Tionne po klikatých, mechem porostlých chodbách. Cilghal se usilovně snažila udržet tempo s atletičtějšími kolegy, jakými byli například Kirana Ti a Tionne.

Proběhli rozlehlou velkou posluchárnou, jejíž stěny byly porostlé břeč-ťanem a kde ve slunečních paprscích stály dlouhé řady naleštěných prázdných sedadel.

„Tudy,” ukázala Tionne. „Nevím, co se mu stalo.”

Doběhli až k zadnímu schodišti z ohlazených kamenů, které vedlo na pozorovací plošinu na vrchol zikkuratu.

Cilghal se prudce nadechla, když spatřila postavu v plášti bezvládně ležet na dlaždicích pod otevřeným nebem. Ruce měl zkroucené, jako kdyby se proti něčemu bránil.

„Mistře Skywalkere!” vykřikla. Ostatní studenti se vrhli vpřed. Cilghal se prodrala skrz ně a poklekla vedle padlého muže.

Lukova tvář byla stažená, jako kdyby křičel bolestí nebo hrůzou. Oči měl křečovitě zavřené, ústa zkroucená v bolestivé grimase.

Vedle něj ležel na kamenné podlaze jeho světelný meč, jako kdyby se ukázal zbytečný proti onomu neznámému nepříteli, se kterým bojoval.

Cilghal přizvedla Lukovu hlavu a dotkla se jeho světlých vlasů. Na tvá-

Temný učedník

227

ři se mu leskla vrstva studeného potu, ale na jeho kůži žádnou horkost necítila. S využitím nově nabytých schopností v Síle do něj pronikla myslí a zoufale pátrala.

Co se mu stalo?” řekl Dorsk 81 zděšeně.

„Je naživu?” zeptal se Streen. „Neslyším ho.”

Cilghal zapátrala smysly dál a zavrtěla kalně zelenou, naoranžovělou hlavou. „Dýchá. Cítím velmi pomalý tlukot srdce, velmi slabý pulz. Ale jeho uvnitř necítím. Když se ho dotknu v Síle, cítím jenom prázdné místo…”

Stočila k ostatním velké smutné calamarianské oči. „Jako kdyby nás opustil.”

„Co budeme dělat?” řekla Kirana Ti.

Cilghal si položila Lukovu nehybnou hlavu do klína a zamrkala obrovitýma očima; nějakou chvíli nebyla schopná slova.

„Zůstali jsme sami,” řekla konečně.