www.egmont.cz

EGMONT

MÉMU SYNKOVI JAKEOVI

A NOVÉMU ŘÁDU JEDI

© 2000 Lucasfilm Ltd. & ™. All Rights Reserved.

Used Under Authorisation.

Translation copyright © 2008 Lucasfilm Ltd.

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být reprodukována, archivována nebo přenášena v jakékoli formě a jakýmikoli prostředky, ať už elektronicky, mechanicky, fotograficky, zvukově nebo jinak, bez předchozího písemného svolení majitele autorských práv.

Vydalo nakladatelství EGMONT ČR, s.r.o.,

v Praze roku MMVIII jako svou 2094. publikaci

Ilustrace na obálce Rick Berry

Mapa galaxie Daniel Wallace a Chris Barbieri

Z anglického originálu Star Wars – The New Jedi Order. Agents of Chaos. Hero’s Trial přeložil Milan Pohl Odpovědný redaktor Stanislav Kadlec

Technická redaktorka Alena Mrázová

Sazba Art D – Grafický ateliér Černý, s.r.o. První vydání Tisk Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

ISBN 978-80-252-0976-9

Navštivte také www.starwars.com a www.egmont.cz

Poděkování:

Chtěl bych vyjádřit srdečné díky těm, kdo mě nenechali sejít z cesty a podali mi pomocnou ruku: Danovi Wallacovi, který zná expandované universum lépe než kdokoli jiný; Robu Brownovi, jehož připomínky daly tvar kapitole 7; a Alexovi Newbornovi, který mi vnukl novou postavu pro kapitolu 14. Mé díky patří rovněž Mikovi Koggovi, Mattu Olsenovi, Eelie Goldsmithové-Henderscheidové, Enriquovi Guerrerovi a Krisu Boldisovi za laskavé komentáře; kolegům autorům Robertu Salvátorovi, Mikovi Stackpolovi a Kathy Tyersové za pomoc při dolaďování detailů; a Shelly Shapirové, Sue Rostoniové a Lucy Autrey Wilsonové, bez nichž by Nový řád Jedi nikdy nevznikl. A konečně s bezmeznou vděčností mému zesnulému příteli a spolupracovníkovi Brianovi Daleymu.

Osoby

Nom Anor; vykonavatel (muž, Yuuzhan Vong)

Malik Carr; velitel (muž, Yuuzhan Vong)

Reck Desh; žoldnéř z Mírové brigády (muž, člověk)

Droma; astrák (muž, Ryn)

Elan; kněžka (žena, Yuuzhan Vong)

Harrar; kněz (muž, Yuuzhan Vong)

Belindi Kalenda; zpravodajská služba Nové republiky (žena, člověk) Raff; bitevní taktik (muž, Yuuzhan Vong) Roa; kapitán, Happy Dagger (muž, člověk)

Major Showolter; zpravodajská služba Nové republiky (muž, člověk)

Luke Skywalker; mistr Jedi (muž, člověk)

Mara Jade Skywalker; mistryně Jedi (žena, člověk)

Anakin Solo; rytíř Jedi (muž, člověk)

Han Solo; kapitán, Millennium Falcon (muž, člověk)

Leia Organa Solo; velvyslankyně Nové republiky (žena, člověk)

Tla; velitel (muž, Yuuzhan Vong)

Vergere; Elanina důvěrnice (žena, Fosh)

KAPITOLA

1

Pokud bylo slunce soustavy znepokojeno tím, co se dělo na povrchu a v okolí její čtvrté planety, pak to nedávalo nijak najevo. Hvězda prosycovala místní prostor zlatou září a vypadala stejně pokojně jako před začátkem bitvy. Trpěl pouze dobývaný svět, jehož zubožený povrch odhalovala vytrvale postupující sluneční záře. Oblasti, které bývaly zelené, modré nebo bílé, se nyní jevily popelavě šedé nebo rudohnědé. Pod hradbami mraků, rozvířených v panice, stoupal ze zpustošených měst kouř a dýmalo i z věčně zelených pralesů, zachvácených ohněm. Z přehřátých jezer pod ledovci a z mělkých moří se valila pára.

Hluboko uvnitř závoje trosek a popela halícího planetu se pohybovala válečná loď, která měla tuto zkázu na svědomí. Obrovské plavidlo z korálu yoriku mělo vejčitý tvar a jeho hrbolatý černý povrch na různých místech ustupoval pruhům hladšího materiálu, lesklého jako sopečné sklo. V děrách, kterými byly hrubší pruhy posety, se skrývaly vrhače projektilů a plazmové zbraně. Další prolákliny, ještě více připomínající krátery, ukrývaly dovin basaly, kteří plavidlo poháněli a zároveň ho chránili před poškozením. Z přídě a zádě vybíhala kobaltově šedá a krvavě rudá ramena, kterých se jako klíšťata držely stíhačky připomínající asteroidy. Kolem plavidla se hemžily menší lodě. Některé opravovaly části poškozené v boji, jiné dobíjely vyčerpané zbraňové systémy a pár jich ze sežehnuté slupky planety přiváželo kořist.

Daleko od bojiště se vznášelo menší plavidlo, rovněž černé, ale fasetové a dokonale vyleštěné jako drahokam. Lodí pulzovalo v pravidelných intervalech světlo, nejprve v jedné fasetě a pak v další, jako by mezi sektory proudily informace.

Ve výklenku na spodní straně hranaté přídě plavidla seděla se zkříženýma nohama na polštářích vyzáblá postava. Pozorovala trosky, které rozmar gravitačních sil zanesl blízko k plavidlu: kusy novorepublikových lodí a stíhaček, strašidelně klidná těla ve skafandrech, nevybuchlé projektily, proděravělý trup civilního plavidla, které nápis na boku identifikoval jako Penga Rift.

Poblíž visela zčernalá kostra obranné platformy. Opodál zničený křižník padal z oběžné dráhy, převracel se kolem kratší osy a obsah se z něj sypal do vzduchoprázdna jako semena z přezrálého lusku. Jinde byl prchající transportér dostižen ramenem odulého záchytného plavidla, které ho nemilosrdně táhlo do útrob obrovské válečné lodi.

Sedící postava pozorovala ten výjev bez radosti i bez zármutku. Zkáza byla nezbytná. Co se zde stalo, bylo třeba vykonat.

V zadní části velitelského výklenku stál mladý akolyta. Poslouchal hlášení, která přijímalo a tlumočilo drobné živé zařízení přichycené k jeho pravému předloktí šesti hmyzíma nohama.

„Vítězství je naše, Eminence. Vzdušné i pozemní síly zdolaly hlavní sídla populace a v kůře se usadil válečný koordinátor.“ Akolyta pohlédl na komunikujícího villipa na své paži, jehož měkká bioluminescenční záře znatelně zesilovala sporé osvětlení výklenku. „Bitevní taktik velitele Tly je toho názoru, že astronavigační mapy a historické údaje uložené na této planetě nám při našem tažení velice pomohou.“

Kněz Harrar pohlédl na válečnou loď. „Sdělil taktik svůj názor veliteli Tlovi?“

Akolytova váhavost byla dostatečně výmluvná, ale Harrar si přesto počkal na verbální odpověď.

„Náš přílet velitele nepotěšil, Eminence. Sice nepopírá, že jsou potřeba oběti, ale tvrdí, že tažení zatím probíhalo úspěšně i bez náboženského dozoru. Má obavy, že naše přítomnost jeho úkol pouze zkomplikuje.“

„Velitel Tla odmítá pochopit, že s nepřítelem bojujeme na několika různých frontách,“ řekl Harrar. „Násilím si můžeš podmanit každého nepřítele, avšak jeho podrobení není žádnou zárukou, že jsi ho získal i pro svou víru.“

„Mám to tlumočit veliteli, Eminence?“

„To ti nepřísluší. Nech to na mně.“

Harrar, Yuuzhan Vong středního věku, vstal a vykročil na samý okraj průhledného polygonového výklenku, kde zůstal stát s tříprstýma rukama složenýma za zády – chybějících prstů se vzdal při rituálních obětech a obřadech oddanosti, aby se ještě více přiblížil k bohům. Jeho vysokou štíhlou postavu halilo hebké roucho pastelových barev. Dlouhé černé kadeře mu stahovala pokrývka hlavy, vzorkovaná a důkladně zauzlovaná. Kůži vzadu na krku, potetovanou zářivými symboly, mu vystupující obratle napínaly k prasknutí.

Pod ním se otáčela planeta.

„Jak se ten svět jmenuje?“

„Obroa-skai, Eminence.“

„Obroa-skai,“ přemítal nahlas Harrar. „Co to jméno znamená?“

„Jeho význam zatím neznáme. Avšak mezi ukořistěnými údaji nepochybně najdeme vysvětlení.“

Harrar mávl zamítavě rukou. „Na tom už stejně nezáleží.“

Záblesk zbraní přitáhl jeho pohled k terminátoru Obroa-skai. Dělový člun z korálu yoriku se vynořil do světla a ze zádi pálil po čtveřici stíhaček se štíhlými příděmi, které ho zjevně pronásledovaly z noční strany planety. Maličké X-wingy dělový člun rychle doháněly, motory jim žhnuly a špičky křídel chrlily na větší loď energetické paprsky. Harrar se doslechl, že novorepublikovým pilotům se podařilo na dovin basaly vyzrát tím, že měnili frekvenci a intenzitu svých laserových výbojů. Tito čtyři stíhali dělový člun s cílevědomostí zrozenou z dokonalého sebeovládání. S touto nezlomnou sebedůvěru budou muset Yuuzhan Vongové během invaze počítat. Kastu válečníků, nedbající na takové drobnosti, bude nutné poučit, že přežití je ve víře nepřátel zakořeněno stejně hluboko jako smrt ve víře Yuuzhan Vongů.

Dělový člun změnil vektor a začal stoupat. Zřejmě chtěl využít ochrany válečné lodi velitele Tly. Jenže čtyři malé stíhačky byly odhodlány, že ho dostanou. Zrušily formaci, zrychlily, a sevřely dělový člun do kleští.

Piloti X-wingů provedli útok s působivou přesností. Ze stíhaček pršely laserové výboje a zářící protonová torpéda, přetěžující dovin basaly dělového člunu. Na každý výboj a torpédo, které pohltily gravitační anomálie vytvářené dovin basaly, připadala další střela, která obranou pronikla. V trupu dělového člunu se začaly tvořit trhliny a kusy vybuchujícího rudočerného korálu yoriku odletovaly na všechny strany. Dělový člun, ochromený nemilosrdným úderem, se choulil mezi svými obrannými anomáliemi. Zřejmě doufal, že mu hvězdné stíhačky udělí milost, ale ty ho vůbec nešetřily. Člun bičovaly přívaly zuřivé energie a vychýlily ho z kurzu. Dovin basali začínali ochabovat. Bez naděje na obranu převedl člun energii do zbraní a zahájil protiútok.

V zoufalé ukázce síly vyšlehl z desítky zbraňových výčnělků pomstychtivý zlatý oheň. Jenže stíhačky byly prostě příliš rychlé a hbité. Prováděly nálet za náletem a zasypávaly náhle zranitelný trup dělového člunu laserovou palbou. Z hlubokých zranění a vypálených koryt prýštily gejzíry roztavené tkáně. Zničení plazmometu vyvolalo řetěz explozí, které zachvátily celý pravobok. Odpařený korál yorik se táhl za lodí jako kondenzační stopa. Z jádra vytryskly paprsky oslepujícího světla. Loď se převrátila na břicho a začala ztrácet rychlost. Potom jí otřásl poslední výbuch a zmizela v ohnivé kouli.

Už to skoro vypadalo, že se X-wingy pustí i do samotné válečné lodi, jenže v posledním okamžiku piloti své stroje obrátili a dali se na ústup. Salvy ze zbraní válečné lodi křižovaly přilehlý prostor, ale žádná z nich nenašla svůj cíl.

Se zjizvenou tváří připomínající masku zahalenou ve stínech pohlédl Harrar přes rameno na akolytu. „Doporučte veliteli Tlovi, aby ty malé nechal uniknout,“ řekl s překvapivým klidem. „Někdo musí přežít a ohlásit, co se tu stalo.“

„Nevěřící bojovali dobře a umírali statečně,“ odvážil se poznamenat akolyta.

Harrar se k němu otočil a v zapadlých očích se mu pobaveně zablýsklo. „Snad jsem nezaslechl úctu?“

Akolyta pokorně sklonil hlavu. „Nic než postřeh, Eminence. Aby získali mou úctu, museli by dobrovolně přijmout pravdu, kterou jim přinášíme.“

Ve výklenku se objevil posel. Na pozdrav zkřížil ruce na prsou a udeřil se do ramen. „Belek tiu, Eminence. Přináším zprávu, že byli shromážděni zajatci.“

„Kolik?“

„Několik set – rozličného vzezření. Přejete si dohlédnout na výběr těch, kteří budou obětováni?“

Harrar se napřímil a urovnal záhyby svého vznešeného roucha. „S největším potěšením.“

*

Průsvitný uzávěr jícnu přepravní lodi se otevřel do obrovské síně, napěchované od přepážky k přepážce bytostmi zajatými na povrchu a na nebi Obroa-skai. Harrarova svita osobních stráží a pomocníků vstoupila do síně, následována samotným knězem, usazeným na levitujícím polštáři s jednou nohou složenou pod sebou a druhou volně visící přes okraj. Pulzující dovin basal ve tvaru srdce, který polštář nadnášel, reagoval na Harrarovy tiché povely a stoupal ke klenutému stropu síně, když si kněz přál větší výšku, anebo se přitáhl k té či oné vzdálené přepážce, když Harrar žádal pohyb vpřed, vzad, nebo do strany.

Síň byla dobře osvětlena bioluminescenčními ploškami, které jako vyrážka pokrývaly strop a stěny, a rozčleněna na několik oddělených inhibičních polí, uspořádaných do dvou rovnoběžných řad a udržovaných většími dovin basaly. V každém poli stáli tělo na tělo namačkaní badatelé a učenci z celé řady světů, lidé i další bytosti – Bothani, Bithové, Quarreni a Caamasiové – a jeden přes druhého brebentili celou směsicí jazyků, zatímco černě odění dozorci ozbrojení dvojholemi dohlíželi na jejich třídění. Obrovský prostor, který byl určen spíše pro údržbu koralskipperů než pro přepravu živého nákladu, páchl výkaly, krví a potem.

Ze všeho nejvíc byl však ve vzduchu cítit strach.

Harrar se vznášel na polštáři a očima skrytýma pod kápí přehlížel celý výjev. Jeho posluhovači ustoupili, aby mohl pokračovat přímo do prostřední uličky a prohlédnout si vězně na obou stranách. Jenže ještě než se kněz přiblížil k první dvojici inhibičních polí, musel obeplout obrovskou přístupovou šachtu, přeplněnou zkonfiskovanými droidy. Byly jich stovky, navršené na hromadu propletených končetin, mechanických ramen či jiných umělých součástí.

Když u malé hory strojů přikázal Harrar zastavit, droidi na jejím vrchu se pod jeho upřeným pohledem roztřásli. S bzučením namáhaných servomotorů se kopulovité, hranaté i humanoidní hlavy otočily, napnuly své zvukové senzory a zaostřily fotoreceptory. Hromada se zachvěla a spustila mírnou lavinu. Několik strojů se s kvílením sunulo dolů hluboko do podpalubí.

Harrarův zkoumavý pohled spočinul na zkrouceném protokolárním droidovi, jehož nadloktí ovíjela jakási barevná látková páska. Přikázal polštáři, aby ho zanesl ke znehybněnému stroji blíž. „Proč jsou některé z těch zvráceností ošaceny?“ otázal se svého hlavního pobočníka.

„Zřejmě fungovali jako asistenti při bádání, Eminence,“ vysvětloval pobočník. „Přístup do knihoven na Obroa-skai měli pouze ti, kdo uzavřeli smlouvu s vyškolenými badateli. Symbol na ramenní pásce toho stroje patří takzvanému Obroanskému institutu.“

Harrar se zděsil. „Chcete říct, že seriózní badatelé nakládali s těmito věcmi jako se sobě rovnými?“

Pobočník krátce přikývl. „Podle všeho ano, Eminence.“

Harrarův zděšený výraz vystřídalo opovržení. „Dovolte stroji, aby se považoval za stejně dobrého jako vy, a brzy dojde k závěru, že je lepší.“ Natáhl se, strhl pásku droidovi z paže a hodil ji na palubu. „Reprezentativní vzorek těchto zrůdností připravte k obětování,“ přikázal, „a zbytek spalte.“

„To je náš konec,“ zaúpěl tlumený syntetický hlas odněkud z hromady.

Když polštář zanesl Harrara k nejbližšímu inhibičnímu poli, ke knězi se prosebně natahovaly živé paže rozmanitých délek, barev i struktur. Někteří vězni škemrali o milost, ale většina jich v neblahé předtuše mlčela. Harrar na ně hleděl bez zájmu, dokud jeho oči neutkvěly na chlupatém humanoidovi, z jehož vypouklého čela trčela dvojice vroubkovaných kuželovitých rohů. Holé dlaně a bosá chodidla měl ztvrdlá fyzickou prací, jeho mozoly však byly v příkrém protikladu s hlubokou inteligencí, která se mu zračila v bystrých očích. Humanoid měl na sobě pytlovitý oděv bez rukávů, jehož otrhaný konec mu spadal až ke kolenům a v pase byl stažen pletenou šňůrou z přírodních vláken.

„Co jsi za druh?“ otázal se Harrar bezchybným basikem.

„Jsem Gotal.“

Harrar ukázal na pytlovinu přepásanou šňůrou. „Tvůj oděv náleží spíše kajícníkovi než badateli. Co jsi zač?“

„Jsem obojí, a přece ani jedno,“ odpověděl Gotal záměrně nejednoznačně. „Jsem kněz H’kigův.“

Harrar pookřál a pootočil se na polštáři ke své družině. „Usmálo se na nás štěstí. Máme mezi sebou svatého muže.“ Znovu upřel pohled na Gotala. „Pověz mi něco o svém náboženství, knězi H’kigův.“

„Proč vás moje víra zajímá?“

„I já jsem vykonavatel rituálů. Mluv jako jeden kněz k druhému.“

„My H’kigové věříme v hodnotu prostého života,“ řekl Gotal jednoduše.

„Ano, ale s jakým cílem? Abyste si zajistili bohatou úrodu, abyste se povznesli, abyste získali místo v posmrtném životě?“

„Ctnost je odměnou sama o sobě.“

Harrar nasadil nechápavý výraz. „To vám řekli vaši bohové?“

„Je to prostě naše pravda – jedna z mnoha.“

„Jedna z mnoha. A co pravda, kterou vám přinášejí Yuuzhan Vongové? Řekni, že uznáváš naše bohy, a možná ušetřím tvůj život.“

Gotal na něj chladně pohlédl. „Po smrti a ničení by žíznil pouze falešný bůh.“

„Zvěsti tedy nelhaly: bojíte se smrti.“

„Nebojím se smrti ve jménu pravdy, úlevy v trápení nebo odstranění zla.“

„Trápení?“ Harrar se k němu hrozivě naklonil. „Něco ti o trápení povím, knězi. Strádání je podstatou života. Ti, kdo tuto pravdu přijmou, pochopí, že smrt je spásou před utrpením. Proto jdeme na smrt dobrovolně, neboť jsme s ní smířeni.“ Rozhlédl se po zajatcích a zvýšil hlas. „Nechceme po vás nic víc, než co děláme sami: splatit bohům oběti, které přinesli při stvoření kosmu. Vzdáváme se těla a krve, aby jejich dílo přetrvalo.“

„Náš bůh nevyžaduje žádné dary, pouze dobré skutky,“ odvětil Gotal.

„Skutky, které způsobují mozoly,“ řekl Harrar opovržlivě. „Pokud je to vše, co se od vás očekává, pak není divu, že vás v čase nouze vaši bohové opustili.“

„Neopustili. Pořád ještě máme Jedie.“

V davu zajatců to svorně zahučelo, zpočátku zdrženlivě, potom se sílícím přesvědčením.

Harrar se zahleděl na rozličné tváře pod sebou: na buclaté i hubené, krabaté i hladké, bezvousé i zarostlé, rohaté i svraštělé. Ve své rodné galaxii se Yuuzhan Vongové pokusili tuto rozmanitost vymýtit a vyvolali války, které zuřily celá tisíciletí a vyhladily tolik světů a národů, že je nebylo možné spočítat. Tentokrát však Yuuzhan Vongové měli v úmyslu být obezřetnější a zničit pouze ty světy a národy, od nichž bylo třeba galaxii očistit.

„Tito Jediové jsou vašimi bohy?“ zeptal se Harrar nakonec.

Gotalovi chvíli trvalo, než odpověděl. „Rytíři Jedi jsou strážci míru a spravedlnosti.“

„A co ta ,Síla’, o které jsem se doslechl – jak bys ji popsal?“

Gotal se slabě pousmál. „Je to něco, čeho vy se nikdy nedotknete. Kdybych nevěděl, že to tak není, přísahal bych, že vás zrodila její temná strana.“

To vzbudilo Harrarův zájem. „Síla obsahuje světlo i temnotu?“

„Stejně jako všechny věci.“

„A co jste ve srovnání s námi vy? Jsi si tak jistý, že ztělesňujete světlo?“

„Vím pouze to, co mi říká mé srdce.“

Harrar se zamyslel. „Tento svár je tedy víc než jen nějaká malicherná válka. Je to souboj bohů, ve kterém jsme ty i já pouhými nástroji.“

Gotal zvedl hlavu vysoko. „Možná. Avšak o konečném soudu je už rozhodnuto.“

Harrar se ušklíbl. „Nechť ti toto přesvědčení přinese úlevu ve tvé poslední hodině, která – a to tě mohu ujistit, knězi – co nevidět nadejde.“ Pak se opět otočil k davu zajatců. „Dosud jste čelili pouze yuuzhanvongským válečníkům a politikům. Vězte, že dnes dorazili praví strůjci vašeho osudu.“

Pokynul svému doprovodu vpřed. „Tato Síla je podivná, houževnatá víra,“ řekl tiše, když se vedle polštáře nadnášeného dovin basalem zařadil jeden z jeho pomocníků. „Pokud zde máme vládnout, musíme pochopit, jak přesně tuto myriádu bytostí spojuje. A musíme porazit rytíře Jedi – jednou provždy.“

KAPITOLA

2

Spleti sloupovitých kmenů a rozeklaných větví, která podpírala wookieeské město Rwookrrorro, patřilo v galaxii plné zázraků zvlášť čestné místo. Z výšky na pozadí nezměrného pralesa město vypadalo, jako by ho někdo vyrval z nevlídného podsvětí planety a vystavil ho zamračené obloze Kashyyyku coby ukázku dokonalého souladu přírody a techniky.

Na kraji města, daleko od kulatých budov, které se zvedaly z vlhkého dna pralesa a jako šupiny pokrývaly i gigantické kmeny samotných wroshyrů, na mohutné zřícené větvi, která se klenula přes vrcholy několika stromů, probíhal obřad zasvěcený nekonečnému přírodnímu cyklu života a smrti.

Účastníci, dva tucty Wookieeů a lidí obou pohlaví, se rozmístili v kruhu kolem kulatého dřevěného stolu. Někteří stáli, další seděli v podřepu nebo přímo na zemi, ale všichni se tvářili vážně – až na jediné dva neživé členy skupiny, droidy C-3PO a R2-D2, jejichž kovové zevnějšky zůstávaly za všech okolností dokonale neutrální.

C-3PO stál s baňatou hlavou nakloněnou na stranu a rukama ohnutýma v úhlu, který životní forma, podle níž byl zkonstruován, zaujímala jen zřídka. Droidovi tento ztuhlý postoj připadal zcela přirozený. Byl to důsledek toho, jak byl sestaven, i proměnlivých nároků servomotorů, které mu umožňovaly gestikulaci a pohyb. Vedle něj stál R2-D2, nehybný jako socha, s lokomočními vzpěrami pevně zapřenými o padlou wroshyrovou větev a prostředním kolečkem zataženým.

C-3PO si letmo povšiml, že výhled z padlé větve je skutečně výjimečný. Vrcholky stromů halila hustá mlha, jež skrývala nedalekou wookieeskou školku a rozptylovala ranní slunce jako optický hranol. Někdo by dokonce řekl – i když rozhodně ne on –, že ten výjev je dechberoucí.

[Sešli jsme se, abychom uctili památku Chewbaccy, čestného syna, milovaného drruha, obětavého otce, věrrného přítele a kamarráda ve zbrrani, hrrdiny a kmenového strrýce nás všech přinejmenším v duchu, pokud ne v trradičním smyslu.]

Wookieeský řečník se jmenoval Ralrracheen, ačkoli C-3PO slýchal, že mu říkají prostě Ralrra. Byl vysoký a starý, dokonce i na příslušníka své rasy, ale ještě více než šedivějící chlupy kolem nosu ho od ostatních odlišovala zvláštní vada řeči. Za jiných okolností by požádali C-3PO, aby sloužil jako překladatel a interpret, ale dnes ráno nikdo z přítomných lidí jeho tlumočnické schopnosti nepotřeboval.

[V Chewbaccovi hořel plamen vzdorru nejjasněji,] pokračoval Ralrra. Černý nos se mu chvěl a dlouhé ruce mu visely podél boků. [Na Kashyyyku i daleko na cizích světech byl pokaždé odvážný a nezkažený – Wookiee se srrdcem za deset a silou za padesát mužů.]

Chewbacca zemřel před šesti standardními měsíci při nešťastné záchranné akci na planetě Sernpidal, poté, co Yuuzhan Vongové odsoudili ten svět ke zkáze. Skutečnost, že jeho tělo nebylo možné vyzvednout, všechny rmoutila, neboť kdyby se Chewbaccu podařilo na Kashyyyk vrátit, mohli by mu vystrojit pohřeb – ačkoli pouze pro členy čestné rodiny. Co Wookieeové se svými mrtvými dělali, zůstávalo přísně střeženým tajemstvím. Někteří národopisci se domnívali, že své mrtvé spalují; jiní měli za to, že je buď pohřbívají v propletencích větví, nebo spouštějí na révách kshyy do ponurých hlubin, ze kterých jejich druh vzešel. A další tvrdili, že mrtvoly rozsekají na kusy posvěcenými noži ryyyky a rozptýlí je na vybrané wroshyrové větve, odkud je odnesou draví katarnové nebo ptáci kroyiové.

C-3PO si uvědomoval, že by mu nejspíš stejně nedovolili na pohřbu být. Každý, kdo se účastnil vzpomínkového obřadu, patřil k Chewbaccově rozšířené rodině, ale nebylo pravděpodobné, že se tato příslušnost vztahuje i na něj – a tím méně na jeho společníka R2-D2. I když tvorové z masa a kostí chovali stroje, inteligentní i ty ostatní, většinou v oblibě, v otázkách příbuzenství a rodiny uměli být neobyčejně majetničtí.

Poblíž Ralrry dřepěl Chewbaccův otec, Attichitcuk, spolu s Chewbaccovou sestrou Kallabow se zlatohnědou srstí. Vedle nich seděla Chewbaccova vdova Mallatobuck a jejich syn Lumpawarrump, který po úspěšném složení zkoušky dospělosti přijal jméno Lumpawaroo, zkráceně Waroo. V zástupu Wookieeů stáli rozliční přátelé, pokrevní bratři, bratranci, sestřenice, neteře a synovci – mezi posledně zmíněnými i Lowbacca, rytíř Jedi.

Lidí bylo pouze šest: pan Luke, paní Leia, pan Han a tři potomci Solových, Anakin, Jacen a Jaina. Viditelně chyběl Lando Calrissian, který ke značnému neklidu pana Hana poslal zprávu, že mu nečekané – a blíže neurčené – okolnosti nedovolí přiletět. Žena pana Luka, Mara, by se možná zúčastnila, kdyby ji náhlé zhoršení její záhadné choroby nepřinutilo zůstat na Coruscantu.

Skvostný vyřezávaný stůl uprostřed kruhu spočíval na koberci z listoví wroshyrů. Jeho podstavec ovíjely tmavozelené révy kshyy a kulatá deska byla poseta květy kolvisshů, bobulemi wasaky, kořeny orgy a lesklými okvětními lístky syreny. Chladný vzduch byl prosycen vůní doutnajícího kadidla z přírodní pryskyřice.

[Zde na Kashyyyku se Chewbaccova odvaha prrojevila v rraném věku,] pokračoval Ralrra. [Se svým zesnulým přítelem Salporrinem] – odmlčel se a pohlédl na Salporinovu vdovu Gorrlyn – [opustil Chewbacca školku a vydal se po Rryattské cestě dolů do Studnice mrrtvých v srrdci Prralesa stínů. Ozbrrojen pouze nožem rryyykem odvážně čelil pashyrru, mechu jaddyyku, jehlobrroukovi, snovači pastí a strrážci stínů, aby získal vlákna ze srrdce masožrravé syrreny a zasloužil si tak prrávo nosit bandalír a zbrraň a potvrrdit jméno, kterré si zvolil. Zde se Chewbacca rrovněž odvážil do velké jámy Anarradu – ne pouze jednou nebo dvakrrát, ale hned pětkrrát. Na třech z těchto loveckých výprrav skolil drravého katarrna a jednou od šelmy sám utrržil zrranění.] Ralrra ukázal na místo na svém huňatém těle. [Tady, na levé strraně hrrudi.

Během příprrav na svou svatbu, kterrá prroběhla přímo na této větvi, sestoupil Chewbacca do pátého patrra prralesa, kde holýma rrukama ulovil krrysobrraza a věnoval ho Maile na důkaz své lásky. A když přišel čas, aby jeho syn Waroo složil zkoušku dospělosti, Chewbacca mu vytrrvale poskytoval podporní a povzbuzoval ho při lovu na pelášivce.]

Přestože s některými Chewbaccovými činy na jeho rodné planetě byl C3PO obeznámen, v paměti měl nedostatek doplňujících údajů, a tak si vyvolal vzpomínky na své vlastní zážitky s Wookieem. Okamžitě ho zaplavil rychlý sled obrazů, z nichž některé byly staré až pětadvacet standardních let.

Chewbacca stojící jako pískovcová socha před dokem 94 v kosmoportu Mos Eisley na Tatooinu, kde ho C-3PO spatřil poprvé… Chewbacca jako mizerný hráč dejariku, který neumí prohrávat… Chewbacca v Oblačném Městě na Bespinu, nesprávně připojující hlavu C-3PO poté, co s ní Ugnaughti hráli hru „Wookiee uprostřed“… Tvrzení pana Hana, že Chewbacca vždycky myslí žaludkem… Mnoho, mnoho případů, kdy byl Chewbacca označován jako „zablešená chlupatá koule“, „přerostlý smeták“, „chodící koberec“ nebo „hlučné zvíře“, příležitostně i samotným C-3PO – který jen napodoboval lidi, samozřejmě –, ale pokaždé vlídně, s ohledem na Chewbaccovu zvláštní povahu a mohutnou postavu.

Droida se zmocnilo podivné chvění. Zjistil, že je neschopen vyvolat z paměti další vzpomínky. Jeho obvody zahltilo nepřirozené a velice matoucí horko a přinutilo ho spustit diagnostický program, který však příčinu závady neodhalil.

Ralrra hafal, ryčel a štěkal.

[Přirrozená zvědavost přiměla Chewbaccu v rraném věku Kashyyyk opustit, ale stejně jako my všichni, i on byl brrzy zotrročen Impérriem. Chewbacca naštěstí získal svobodu z rrukou muže obdobné cti a síly – našeho ctěného brratrra Hana Sola. A ve společnosti Hana Sola, kterrému se zavázal životem, sehrrál Chewbacca klíčovou rroli v Povstání a v událostech, kterré nakonec vedly k pádu císaře Palpatina.]

C-3PO zaměřil své fotoreceptory na pana Hana, jehož oči byly zarudlé a přivřené a jehož pravou ruku držela paní Jaina ve svých dlaních. Tmavomodré kalhoty vojenského střihu, které měl pan Han na sobě, byly podobné těm starým a otrhaným, jež měl v úmyslu zachovat pro příští generace, jenže staré kalhoty včera nedokázaly pojmout lehce rozšířený pas pana Hana a roztrhly se tak, že je už nebylo možné opravit. C-3PO byl té nehodě přítomen – což panu Hanovi působilo nemalou mrzutost – a pomohl mu na vnější švy náhradních kalhot přišít rudé corellianské lampasy.

Naproti otci s dcerou stál pan Jacen s paní Leiou, která se hlavou opírala o synovo rameno a na tvářích se jí leskly slzy. Vedle nich seděl v podřepu pan Anakin, zasmušilý a uzavřený do sebe, spolu s panem Lukem, pro kterého smrt rozhodně nebyla nic nového – přišel už o své biologické i adoptivní rodiče i o Obi-Wana Kenobiho a Yodu, své dva jediské učitele.

[Chewbacca se stal vojákem Nové rrepubliky,] burácel Ralrra. [Po bitvě o Endorr přispěl k osvobození Kashyyyku. Především však zůstal věrrný Hanu Solovi jako jeho přítel a oddaný ochrránce a strrážce jeho choti a tří dětí.] Ralrra se otočil k Hanovi. [Chewbaccovi bylo ctí přijít svému příteli při několika příležitostech na pomoc, jako při nedávné krrizi s Yevethy, kdy Hana Sola osvobodil z vězení na palubě yevethanské válečné lodi.]

C-3PO znovu soustředil své fotoreceptory na pana Hana, který v nejhlubším zármutku skláněl hlavu a Jaina ho hladila po ramenou. Vztah pana Hana k Chewbaccovi byl podobný jako vztah C-3PO k R2-D2, ačkoli někdy se zdálo, jako by se oba droidi znali ještě déle než člověk a Wookiee.

R2-D2 musel pana Hana také sledovat, neboť astromech náhle otočil svůj monokulární receptor k C-3PO a rozechvěle zatrylkoval, jako by to záhadné chvění postihlo i jeho.

C-3PO poupravil sklon hlavy.

Posledních pár měsíců mu ke studiu truchlících lidí dopřálo bezpočet příležitostí, ale přes všechna svá pozorování nechápal ten proces o nic lépe než před Chewbaccovou smrtí na té strašné planetě. Všechny živé bytosti nakonec zemřely, když ne vlivem stáří, tak následkem nehod nebo nemocí, kterých bylo tolik, že je téměř nebylo možné zkatalogizovat. Smrt se v některých ohledech podobala deaktivaci nebo vymazání paměti, ale ve skutečnosti byla něčím docela jiným, trvalým ukončením existence – skutečným koncem všech dobrodružství. Ve světle toho zjištění se C-3PO musel ptát, jestli se celou dobu ohledně svého životního údělu nemýlil. Pokud byli droidi stvořeni, aby trpěli, jak často prohlašoval, tak co potom tvorové z masa a kostí?

Možná bylo lepší nevědět.

Droidovi jeho konstrukce nedovolovala ronit slzy ani mít zlomené srdce, jak se tomu říkalo, ale naprogramování mu umožňovalo cítit něco na způsob žalu, třebaže zdaleka ne do takové hloubky, jakou prožívali lidé nebo jiné živé bytosti. A najednou pochopil, že zdrojem toho chvění, které ho nepřestávalo trápit, je právě žal. Ať se snažil sebevíc, nedokázal přivolat kloudnou myšlenku a s každým pohledem na pana Hana jeho konsternace rostla.

Zdálo se, že pan Han trpí ze všech nejvíc – jednak proto, že měl k Chewbaccovi nejblíž, a možná i proto, že byl velice lidskou bytostí. Zmítal se mezi trýzní a vztekem, sklíčeností a rozčilením. Muž, kterého C-3PO kdysi označil za nemožného, byl nyní hluboce rozrušený, stejně nedosažitelný, jako by byl uzavřený v karbonitu, a C-3PO nenapadalo nic, čím by to mohl napravit. Schopnost rozumět milionům forem komunikace ještě nezaručovala, že bude chápat i lidské chování, o lidských emocích nemluvě. C-3PO byl koneckonců jen droid a o takových věcech toho mnoho nevěděl.

Před lety, když si pan Han namlouval tehdejší princeznu Leiu, položil C-3PO ruku na paži a řekl: „Jseš dobrej droid, Threepio. Je jen málo droidů, který mám tak rád jako tebe.“ Potom požádal C-3PO o radu ohledně srdečních záležitostí a C-3PO pro pana Hana s radostí složil báseň, kterou pak použil jako munici v boji s princem Isolderem o princezninu ruku.

Proklínám své kovové tělo, řekl si C-3PO v duchu. Proč ho Výrobce nevybavil naprogramováním, s nímž by panu Hanovi mohl přijít na pomoc i teď? Jediné, co mu mohl nabídnout, bylo plané filozofování!

[Dobrrodrružství je lákavé a nebezpečné jako srrdce syrreny,] ryčel Ralrra žalostně. [Ale dokonce i svým posledním činem se Chewbacca obětoval za ostatní, položil život za někoho, kdo mu byl blízký.] Věkovitý Wookiee pohlédl na mladého Anakina, potom na pana Hana a paní Leiu. [A jako vždy nechal drrápy v bitvě zatažené. Podobně jako se větve wroshyrů vzájemně hledají a podpírrají, splývá nyní Chewbaccův duch s naším, povzbuzuje nás a dává nám sílu čelit překážkám, kterré nás teprrve čekají.]

Válčení patřilo k existenci C-3PO tak dlouho, že nová invaze ho neměla vůbec překvapit. Jenže s Yuuzhan Vongy a pustošivou válkou, kterou vedli v galaktickém měřítku, to bylo jiné. Nešlo pouze o to, že nerozlišovali mezi druhy ani mezi světy – novorepublikovými, imperiálními nebo neutrálními –, a dokonce ani o to, že jejich biologické zbraně a válečné lodě disponovaly takovou ničivou silou. Největší starosti dělalo C-3PO to, že v tomto posledním konfliktu nepřítel nešetřil ani droidy. A to znamenalo, ať se mu to líbilo nebo ne, že možná přece jen zjistí, co je to pravý zármutek a smrt.

*

Kulatý stůl byl plný jídla a pití. Byly tu mísy s vývarem z xachibika, grilovanými žebírky z trakkrrrna, koláčky z lesního medu a salátem přizdobeným rilllrrnnnskými semínky a lahve vín, ovocných šťáv a likérů. Lidé a Wookieeové spolu ve skupinkách rozmlouvali a vyprávěli si příběhy Chewbaccových činů, vyvolávající smích, slzy, nebo okamžiky tichého zamyšlení. Tu a tam se zvedl vánek, zašustil v listoví a rozezvučel větrnou zvonkohru.

Han seděl sklíčeně na nízké dřevěné stoličce, lokty složené na kolenou. „Víš, ani ve snu by mě nenapadlo, že to někdy řeknu, ale fakticky Threepiovi závidím.“

Jaina pohlédla stejným směrem jako její otec – na C-3PO, který tam stál se svým droidím společníkem a vypadal zcela bezradně. „Chceš říct, že je lepší nemít srdce.“

„V takovýchhle chvílích rozhodně.“ Han unaveně vydechl a otřel si pravou rukou tvář.

Jaina ukázala ke stolu. „Přinesu ti něco k jídlu, tati. Určitě už máš strašný hlad.“

Přinutil se k úsměvu. „Díky, zlatíčko. Nemám hlad.“

„Stejně bys měl něco sníst,“ řekla mateřsky.

Han trochu pookřál a natáhl se po její ruce. „Dej si sama, já nic nepotřebuju.“

Svraštila čelo. „Určitě?“

„Jasně.“ Kývl bradou ke stolu. „Jen běž. Najez se za nás za oba.“ Jaina váhavě zamířila ke stolu. Han ji dlouhou chvíli sledoval, když se přidružila ke svým sourozencům a k Lukovi s Lowbaccou. Díval se na ně a napadlo ho, co by asi udělal, kdyby uměl používat Sílu jako Jediové. Zůstal by na světlé straně, nebo by si dopřál pochmurnou moc temné strany a dal Yuuzhan Vongům pár lekcí o pomstě? Násilné a strašlivé scény se mu zjevily v mysli jako výbuch, ale rychle je zahnal. Takovými představami už strávil celé měsíce a nikdy k ničemu nevedly. Myšlenky na pomstu mu Chewieho nevrátí.

Pohlédl na své ruce a zjistil, že je zatíná v pěst. Zatímco on se posledních šest měsíců o nic nezajímal a zpíjel se do němoty, většinou někde v koutě nebo v nějaké putyce na Coruscantu, Jediové s nepřítelem alespoň bojovali, a přesně to teď měl dělat i on.

V duchu se vyplísnil, pak se zhluboka nadechl a sešpulenými rty vydechl. Uvolnil zaťaté pěsti, na znamení konečného rozhodnutí se plácl do stehen a zvedl se. Chystal se zamířit ke stolu, když vtom k němu přistoupila Mallatobuck a několik dalších členů Chewbaccovy rodiny. Malla držela v náručí metr dlouhou dřevěnou schránku.

[Hane Solo,] řekla a z výšky se na něj usmála, [něco pro vás máme.]

Han svraštil obočí. Položil schránku na stoličku a uvolnil jemně tepanou kovovou přezku. Uvnitř, pečlivě uložená v měkké vystýlce, ležela překrásná vyřezávaná kuše. Její pažba, posetá značkami a škrábanci, byla vyleštěna do tmavohnědého lesku. Zbraň s umně zamaskovaným magnetickým posilovačem dovedla střílet výbušné dávky neobyčejně vysokou rychlostí. Tato byla vybavena puškohledem a natahovacím mechanismem, s nímž by si poradily jen nemnohé lidské ruce.

„Poznávám tu kuši,“ kývl Han. Semkl rty, aby potlačil zaúpění, které se z nich dralo ven. „Je to jedna z prvních, který jsem ho viděl vyrábět.“

Malla zamručela. [Chewbacca ji vyrobil krátce poté, co jsme se vzali – když jste byl u nás. Později vyrobil i lepší verze, ale tato si uchovala jeho vřelost a sílu.]

Han tu zbraň potěžkal. „Cítím to.“ Otočil se a objal Mailu, hlavou jí dosahoval sotva k bradě. „Budu ji hlídat jako oko v hlavě.“

Waroo podával Hanovi závěsný vak z kůže. [Tohle také patřilo mému otci. Vím, že by si přál, abyste to dostal vy.]

Han si pověsil vak s oblým dnem na rameno, i když dobře věděl, že mu bude viset až ke kolenům. Malla, Waroo, Lowbacca i ostatní zařičeli nadšením, jejich hýkání rvalo uši. Jaina, která se právě vrátila k Hanovi s naloženým talířem, se k jejich řehotu také přidala.

„Kdyby tě teď Chewie viděl,“ řekla a poprvé za celý den se usmála.

Han si hřbetem ruky setřel slzu z levého oka, pousmál se a přivinul dceru k sobě. „Tomu velkýmu nemotorovi by smíchem prasklo břicho.“

Jowdrrl, Chewbaccova sestřenice s kaštanovou srstí, zamručela na Mallu cosi, čemu Han nerozuměl. Když Malla zahlédla Hanův tázavý výraz, vysvětlila: [Jowdrrl by zajímalo, kdy vy a vaše rodina vyrazíte zpátky na Coruscant.]

Han s Jainou na sebe pohlédli a pokrčili rameny. „Ještě jsem o tom nepřemýšlel,“ odpověděl Han. „Asi někdy zítra.“

Jowdrrl mručivě upřesnila: [Ptám se jen proto, že Dryanta a já potřebujeme trochu času na přípravu.]

V Hanově tváři se zračil zmatek. „Na přípravu čeho? Poletíte na Coruscant s náma?“

Chewbaccův otec Attichitcuk významně zaryčel: [Jowdrrl a Dryanta chystají Waroovi a Lowbaccovi hostinu na rozloučenou.] „Waroovi a Lowbaccovi?“ opakoval Han nervózně. [Převezmou Chewbaccův životní dluh.]

Hanovi poklesla čelist. S rostoucím zděšením pohlížel z jednoho Wookieeho na druhého. „Ale – ale to nejde. Chewie je mrtvej. Všechny dluhy jsou dávno splacený.“

Attichitcuk vydal táhlé hluboké zavrčení. [Smrt možná uhasila vzdorný plamen mého syna, ale dokud neuhasí i ty naše, náš dluh trvá.]

Jaina se hryzala do spodního rtu. Položila otci ruku na paži, aby ho uklidnila, jenže on ji setřásl. Han zarputile vrtěl hlavou.

„Ne, ne, to nemůžu přijmout. Chewie zachránil můj život aspoň desetkrát. A zemřel při záchraně Anakinova života.“ Zatímco mluvil, jeho rozrušení sílilo. „A navíc jsem to já, kdo dluží život vám.“ Pohlédl na tmavohnědého syna Dewlannamapiy. „Tvoje máma na mě byla hodnější než moje vlastní.“ Vyhledal očima Gorrlyn. „Tvůj manžel Salporin položil život, aby zachránil Leiu před noghrijskejma zabijákama.“ Obrátil se na Jowdrrl a Dryantu. „A váš bratranec Shoran zemřel na palubě Pride of Yevetha, když zachraňoval mě!“

[A vy byste zase položil život za ně,] zaburácel Attichitcuk a málem při tom odhalil tesáky. [A právě to je dluh života.]

Malla se na Hana také mračila. [Nesmíte nám bránit, abychom Chewbaccův dluh spláceli. Zneuctil byste jeho památku.]

Jaina hlasitě polkla. „Táta ji nechce zneuctít.“ Pohlédla na otce. „Že ne, tati?“

Han na ni zíral s ústy dokořán. Mallino hrdelní zavrčení vyvolalo vzpomínku na den po svatbě, kdy se Han pokusil Chewieho přesvědčit, aby tu se svou nevěstou zůstal a nedoprovázel ho zpátky na Nar Shaddaa. Vzpomněl si také na Groznika, Wookieeho, který přilnul k Elscol Loro, pilotce eskadry Rogue a vdově po muži jménem Throm, jemuž se Groznik zavázal dluhem života.

„Ne, kdepak,“ řekl nakonec a pohlédl z Jainy na Mailu. „Radši bych si useknul vlastní ruku, než abych Chewieho památku pohaněl. Vždyť to víte. Já jen, že…“

Všichni vyčkávali.

„Já jen, že na to ještě nejsem připravenej.“ Potřásl hlavou, jako by si ji chtěl pročistit, a pak zvedl k Attichitcukovi a ostatním oči. „Chewie pro mě pořád ještě žije. To nejde, aby ho někdo jen tak… nahradil. Musíte to pochopit. Byl víc než jen ochránce. Byl to můj nebližší přítel.“

Wookieeové si vyměnili soucitné pohledy a nerozluštitelná zaskučení.

[Lpí na vzpomínkách na mého muže,] poznamenala smutně Malla.

[Potřebuje čas,] zavrčel Attichitcuk, ale kupodivu to vůbec neznělo hrozivě.

„Přesně,“ chytal se Han stébla. „Potřebuju čas.“

Po chvíli, která Hanovi připadala jako věčnost, pokýval Chewbaccův otec obrovitou hlavou. [V tom případě vám čas poskytneme. Dluh života nezahrnuje pouze ochranu před tělesnou újmou. Musí prospívat také duchu.]

Han věděl, že je to pravda. „Nechci, aby to skončilo.“

Malla mu položila své obrovské tlapy na ramena. [Pak to tedy neskončí.]

KAPITOLA

3

Holografické obrazy hvězdných soustav a celých galaktických sektorů kroužily v šedomodrém sloupu promítaného světla. Zářící čáry znázorňovaly hyperprostorové trasy, které spojovaly daleké části galaxie. K vyvolání informací o jednotlivých světech, hvězdách nebo nadsvětelných cestách stačilo přiložit prst na dotykovou obrazovku. Tečky umělého světla se pak zvětšily a odhalily údaje o domorodých bytostech a kulturách, topografii planety, populaci a v některých případech i obranných schopnostech.

„Skličuje mne, že vás musím vystavit neživé technologii, Eminence,“ omlouval se taktik velitele Tly, „ale zatím jsme nepřišli na to, jak oddělit data od kovových schránek, v nichž jsou uložena. A dokud naši villipi nedostanou příležitost ukořistěné informace vstřebat, nezbude nám než si vystačit se zařízením nepřítele. Každý stroj byl řádně očištěn; obávám se ale, že jejich neživost zkrátka nelze skrýt.“

Předvedené stroje sice Harrara odpuzovaly, přesto však udělil taktikovi rozhřešení. „Hnusit si něco z neznalosti znamená bát se toho. Až lépe porozumím podstatě strojů, pouze mě to utvrdí v přesvědčení, že je nutné je vymýtit.“ Pokynul svou zkrácenou rukou. „Pokračujte.“

Taktik Raff sklonil potetovanou hlavu na znamení pokory a potom zvedl k pohyblivému hologramu kostnatou ruku v rukavici. „Jak můžete vidět, Eminence, nemáme zde nic menšího než portrét galaxie. Je načrtnut hrubými tahy, ale přesto je dost podrobný, aby nám při tažení k Jádru pomohl.“

Jeho chráněný ukazovák se dotkl kontaktní obrazovky a v kuželu světla se zformoval obraz Obroa-skai a přilehlých hvězdných soustav.

Vyzáblost se neomezovala pouze na taktikovy ruce. Z širokých rukávů jeho roucha čouhala tenká zápěstí a z vysokého a neméně prostorného límce trčel jako hůlka hubený krk. Raff, oddaný službě Yun-Yammkovi, bohu války, měl ústa jako černý chřtán s nadměrně velkým zubem, který způsoboval, že jeho řeči bylo chvílemi těžké rozumět. Ze všeho nejdůležitější však byly jeho deduktivní a analytické schopnosti. Díky pravidelnému styku s válečnými koordinátory a dovin basaly si udržoval přehled téměř o všech aspektech války, od podrobností o jednotlivých novorepublikových lodích po soupisy ztrát. V souladu s jeho schopnostmi mu bezvlasou zvětšenou lebku zdobilo tetování napodobující záhyby a závity vylepšeného mozku, který se nacházel uvnitř.

„Drtivá většina ukořistěných údajů je bohužel ve své podstatě historická a má pochybnou hodnotu. Obroa-skai se věnovalo schraňování kulturních dokumentů v původních jazycích a datových formátech.“ Taktik pokynul k vyvýšené paletě, na niž byly navršeny krví potřísněné durapapírové listy, datakarty a jiné nosiče dat, které brzy seškvaří svatý oheň. „Proto ta potřeba nekonečné řady dešifrovacích a překládacích zařízení. Náš útok na knihovní planetu však přesto nebyl zbytečný. Jakmile tyto dokumenty převedeme do řeči villipů, nakonec nám vyjeví hojnost údajů týkajících se psychologické povahy mnoha nepřátelských druhů a tyto znalosti budou klíčové, až budeme upevňovat vládu nad dobytými teritorii.“

Pomocník, bosý a zahalený dlouhou tunikou, vystoupil po hrubě tesaných schodech z korálu yoriku na velitelskou plošinu a na nízký stolek mezi knězem a taktikem položil talíře s jídlem a karafu jantarově zbarvené tekutiny. Špičatou bradu měl zdobenou tmavě fialovým tetováním, připomínajícím vousy, a pytle pod jeho blízko u sebe usazenýma očima byly potetovány beze zbytku. Ustupující čelo nad výraznými nadočnicovými oblouky bylo rovněž poseto značkami a symboly.

V přítmí dole pod plošinou trpělivě čekala osamělá postava. Harrar pomocníkovi poručil, aby nalil jemu, taktikovi i postavě pod nimi. Pomalu upíjel a přemítal o taktikově zhodnocení válečné kořisti.

Cesta mezigalaktickým prostorem, trvající mnoho generací, si vybrala svou daň na mnoha yuuzhanvongských plavidlech – válečných lodích i světolodích. Tam, kde dřív interiéry zpříjemňovaly přepychové závěsy a koberce a monotónnost palub vyvažovaly bohaté mozaiky, nyní panoval strohý chlad. Klenuté stropy společných prostor stále podpíraly zdobené sloupy, jejich povrch byl však poškrábaný, zhyzděný a neveselý. Bioluminescenčním výrůstkům, které dávaly kyslík a světlo, se nedařilo jako kdysi a často poblikávaly jako hasnoucí svíčky. Bezútěšně působily dokonce i prostory připomínající jeskynní sály, vyhrazené pro elitu.

„Co říkají zabavené dokumenty o Jediích?“ zeptal se Harrar po chvíli.

„Překvapivě málo, Eminence. Je zřejmé, že údaje o Jediích byly před knihovnou buď záměrně utajeny, anebo z ní byly důkladně vymazány.“

Harrar položil pohár s nápojem na stůl. „To je poměrně podstatný rozdíl. Ke kterému vysvětlení se přikláníte?“

„K tomu druhému. Knihovny překypují filozofickými dokumenty všeho druhu. Proč by měly být tajné právě údaje o Jediích?“

„Třeba takové záznamy zakazují samotní Jediové,“ nadhodil Harrar. „Možná jsou to větší tajnůstkáři, než tušíme.“

„To by vysvětlovalo nedostatek ikonografie, která by s nimi souvisela, a stejně tak i skutečnost, že Síla podle všeho není projevem všemocné bytosti.“

„A přesto máte důvod domnívat se, že záznamy byly vymazány.“

„Je pravděpodobné, že by vznikly psané nebo ústně předávané dějiny, i kdyby to zakazoval zákon, Eminence – pokud by je nevytvořili Jediové, udělal by to někdo mimo řád, možná dokonce někdo, kdo stál proti němu. Existovala by kronika jediských činů, životopisy význačných Jediů nebo něco podobného.“

„Tak řád, říkáte.“

Taktik Raff letmo pohlédl na zahalenou postavu dole a kývl na souhlas. „Jediové zřejmě vznikli jako řád zasvěcený filozofickým a náboženským studiím. Není jisté, zda to byli oni, kdo jako první objevil energetický zdroj, který nazývají Sílou, nebo jestli byli pouze první, kdo se ho naučil využívat. V každém případě se z klášterních myslitelů postupně vyvinuli služebníci veřejnosti a po tisíce generací sloužili v celé této galaxii jako strážci spravedlnosti.“

Harrar složil své tříprsté ruce do stříšky a přitiskl je k tetovaným rtům. „K tomu by potřebovali celou armádu.“

„Přesně tak, Eminence.“

„Jenže proti našim válečníkům nepovstala žádná armáda Jediů. Hlášení z bitev se zmiňují o pouhé hrstce.“ Kněz se slabě pousmál, když se mu rozbřesklo v hlavě. „Někdo nejenže vymazal knihovny Obroa-skai, ale vymýtil i samotný řád Jedi.“

„O tom jsem přesvědčen.“

„Jenže kdo?“

Taktik pokrčil rameny. „Stoupenci takzvané temné strany? Ti, které Jediové nazývají Sithy?“

Harrar se opřel o polštáře, které ho obklopovaly. „Pak možná máme v této galaxii spojence.“

„Pokud ovšem nějací Sithové zbyli.“

Do Harrarovy odpovědi vstoupily zvuky rázných kroků. Jejich původcem byla mladá žena strohé krásy, jejíž dlouhý třpytivý šat zdůrazňoval její už tak štíhlou postavu. Většinu jejích havraních vlasů zakrýval turban a na lemech jejího roucha zářil duhově zbarvený hmyz. Dlouhými kroky směle přistoupila k patě velitelské plošiny, kde si složila paže pod prsy a uctivě sklonila hlavu a ramena. „Vítej, Elan,“ řekl Harrar potěšen+.

Elan zvedla hlavu, která nebyla ani zkosená jako knězova, ani asymetrická jako taktikova. Její tvář se širokými lícními kostmi se zužovala do brady s důlkem uprostřed. Ledově modré oči jí plavaly v moři levandulových a kaštanově hnědých vlnek a nos měla široký a téměř bez přepážky.

„Co poroučíte, Eminence?“

„Zatím nic než to, aby ses k nám připojila.“ Harrar poklepal na polštář vedle sebe. V jeho pozvání nebylo po blahosklonnosti ani stopy. „Dorazila jsi právě včas, aby ses stala svědkem obětování.“

Elan se ohlédla přes rameno.

Doprovázela ji drobná bytost strakatého vzhledu a prazvláštní nátury. Za pestré zbarvení vděčil ten tvor krátkému peří, které pokrývalo celý jeho štíhlý trup. Z těla mu vyrůstala dvojice hubených paží zakončených půvabnýma čtyřprstýma rukama. Podél protáhlé, nepřiměřeně velké hlavy, jejíž temeno se zužovalo do nádherné koruny z peří, se spirálovitě vinuly dlouhé úzké uši a pár tykadel. V lehce vyklenuté tváři byly zasazeny šikmé oči a široká ústa obklopená jemnými vousky. Stvoření čile poskakovalo vpřed na dvojici nohou s širokými chodidly a klouby obrácenými dozadu.

Elanino zaváhání Harrarovi neuniklo. „Tvá důvěrnice se k nám může rovněž připojit.“

Elan pohlédla na neznámého hosta stojícího opodál a natáhla se po pravé ruce své družky. „Pojď, Vergere.“ Vystoupila po schodech a posadila se. Vedle sebe udělala místo pro Vergere, která se tam uvelebila jako pták v hnízdě. Potom Elan pohlédla na kněze. „Proč jste mě zavolal, Eminence?“

Harrar předstíral zklamání a pokynul nejbližšímu pomocníkovi. „Obětování může začít.“

Pomocník se uklonil a vydal rozkaz dvojici dovedně skrytých villipů, kteří okamžitě vytvořili optické pole. Ve vzduchu se zhmotnil obraz okolního vesmírného prostoru, který vyplnil celou přední polovinu sálu a zahalil přepážky i nábytek, jako by se část fasetové lodi zprůhlednila a splynula s kosmem.

Hvězda soustavy Obroa-skai uprostřed pole promítaného villipy připomínala rozvířený kotel. Ke hvězdě se řítil otlučený transportér Gallofree, zajatý během bitvy. Jeho povrchové štíty už začínaly rudnout žárem. Uvnitř oválného plavidla prožívaly poslední okamžiky svého života dva tisíce zajatců a otroků, očištěné slovem a kadidlem a naskládané na sobě jako dříví na podpal.

Harrar, jeho hosté a pomocníci mlčky sledovali, jak se rudá barva působená hvězdou rozlévá z přídě transportéru na záď, rozpaluje slitiny a zkapalňuje nástavby. Parabolické antény, senzorové sestavy a štítové generátory se roztekly jako vosk. Vnější plášť se zkrabatil a začal se loupat z konstrukce. Trup opuchl, nafoukl se a konečně pukl. Z lodi se stala pochodeň, potom ohnivá tečka a nakonec zmizela úplně.

Harrar zvedl ruce do výše ramen a otočil je dlaněmi vzhůru. „Vzdáváme chválu Yun-Yuuzhanu Stvořiteli a v pokorné vděčnosti za vše, co pro nás vykonal, nabízíme tyto duše nehodné života. Přijměte je, bohové, a pomozte nám splnit úkol, který jste nám uložili, úkol přinést do této temné říše světlo a zbavit ji nevědomosti a zla. Otevíráme se vám…“

„Nechť vám naše dary dají sílu,“ mumlali ostatní Yuuzhan Vongové v síni.

„Pozvedáme naše srdce…“

„Jen vy budete panovat.“

„Sami se vám odevzdáme…“

„Skrz vás budeme dobývat.“

Vysílající villip, který letěl za transportérem, uvízl v náruči nukleárního ohně a shořel na popel. Když se vizuální pole zhroutilo a vybledlo, Harrarovi pomocníci se postupně vrátili ke svým povinnostem.

„Nechám záznam prohlédnout, zda neobsahuje znamení,“ slíbil taktik.

Harrar kývl. „Postarejte se, aby výsledky dostal i velitel Tla. Možná takovým věcem nepřikládá velkou váhu, ale kdo nedbá znamení a je záhy stižen pohromou, je na nejlepší cestě uvěřit.“

Taktik se uklonil. „Jak si přejete.“

Harrarův polštář se náhle vznesl z velitelské plošiny a zanesl kněze vysoko nad schody. „Nyní se budeme věnovat naléhavějším záležitostem,“ oznámil Harrar.

Elan zbystřila a stiskla Vergere dlaň.

„Naše tažení bylo zatím požehnáno snadnými vítězstvími,“ spustil kněz. „Světy se hroutí a jejich obyvatelstvo padá k našim nohám. Ačkoli nepochybuji, že jednoho dne budeme těmto bytostem vládnout, obávám se, že změnit způsob jejich myšlení bude nesmírně obtížné. K tomu bude zapotřebí něčeho jiného než vyspělejší výzbroje.“

Upřel zrak na Elan. „Naší hlavní překážkou je skupina, která si říká Jediové. Považujte je za jakousi morální policejní sílu – početně nevelkou, ale velice vlivnou.“

Elan krátce pohlédla na Vergere a znovu jí stiskla dlaň. „Jaké bohy tito Jediové uctívají?“ zeptala se.

„Žádné, kteří by stáli za řeč. Místo toho čerpají duševní energii z všudypřítomné zásobárny známé jako Síla.“

„A máte nějakou strategii pro překonání nebo rušení této Síly?“

„V tuto chvíli ne. Možná však dokážeme udělat něco se samotnými Jedii.“

Harrar pokynul k neznámému u paty schodiště. „Elan, toto je jeden z našich agentů, vykonavatel Nom Anor. Kromě toho, že nám pomohl zajistit opěrný bod na Vnějším okraji, podařilo se mu zverbovat agenty z domorodého obyvatelstva a vykonat mnoho záškodnických a podvratných činů. Nyní byl na jistou dobu uvolněn ze svých obvyklých povinností a dohlíží na projekt, který spolu se mnou naplánoval.“

Když Nom Anor vystoupal po schodech a stanul před ní, Elan si ho změřila hodnotícím pohledem. Byl štíhlé, středně vysoké postavy a i přes značky na tváři a přeražené lícní kosti, které svědčily o větších než obvyklých obětech, vypadal docela obyčejně. Kromě toho buď přišel o oko, anebo se ho záměrně vzdal. Třebaže oční důlek byl nyní jen černou dírou, Elan poznala, že okolní kosti byly upraveny tak, aby se do důlku vešel plaeryin bol – orgán plivající jed a připomínající oční bulvu.

„S maskovacím ooglithem by se snadno mohl vydávat za člověka,“ zašeptala směrem k Vergere.

„Je ctižádostivý, má paní,“ zašeptala Vergere v odpověď. „Buďte opatrná.“

Nom Anor se uklonil před Harrarem, ačkoli ne tak hluboko, jak by býval mohl.

„Než začala invaze, zasel jsem na několika světech choroboplodné spory mé vlastní výroby,“ řekl Nom Anor. „Měly našeho nepřítele vyzkoušet. Jedna odrůda spor – varianta coomb – se setkala s úspěchem. Přibližně sto bytostí onemocnělo a zemřelo, až na jednu – lidskou rytířku Jedi. Nemoc se nešíří sama od sebe a není infekční, a tak ostatní Jedie nenakazila.“

Nom Anor si Elan zkoumavě prohlížel. „Podle všeho je ta žena dosud smrtelně nemocná, ale zatím se jí daří přežívat – předpokládám, že díky čerpání energie ze Síly. Její odolnost je však pro nás požehnáním. Jsem si totiž jistý, že ji můžeme využít, abychom se dostali až k Jediům.“

„Chcete mezi ně proniknout?“ hádala Elan.

„Úkladně je zavraždit,“ odpověděl ze svého polštáře Harrar. „Nebo alespoň tolik z nich, kolik bude možné.“

Nom Anor přikývl. „Taková událost by měla demoralizující účinek na bezpočet populací. Pokud lze porazit i Jedie, jakou naději mají ostatní? Důvěra v Jedie a Sílu utrpí těžkou ránu. Světy začnou kapitulovat bez boje. Budeme moci zpravit nejvyššího vládce Shimrru, že jsme své poslání splnili dříve, než bylo v plánu, a že čekáme na jeho příchod.“

Elan pohlédla z Harrara na Noma Anora a zase zpátky. „Jakou úlohu mám v tom všem sehrát já?“

Kněz se pohnul na polštáři vpřed a zastavil se těsně před ní. „Takovou, která je pro kněžku sekty klamu jako stvořená.“

KAPITOLA

4

Han stál na samém okraji a špičky vysokých černých bot mu přečnívaly přes hranu přírodního mostu. Hlasy jeho přátel se ozývaly tak daleko, až byly nesrozumitelné. Mlha, která se celé ráno držela gigantických stromů, padala v podobě velikých kapek deště. Z dechu nebezpečného a neproniknutelného podsvětí Kashyyyku, smrdutého i vonného zároveň, se mu točila hlava. Poblíž se na stoupavých proudech vzduchu v šikmých paprscích slunce vznášel párek ptáků kroyiů.

Han záměrně upustil kus wroshyrové kůry, který do té chvíle obracel v rukou, a díval se za ním, jak padá, dokud mu nezmizel z očí. Této části mostu chybělo zábradlí, takže od propasti ho nedělilo vůbec nic.

„Dávej pozor, ať nešlápneš vedle, střihoune,“ řekla za jeho zády Leia.

Han sebou trhl, ale neotočil se. „Zvláštní je na tom to, že zem je pokaždý mnohem blíž, než se zdá.“

Leiiny kroky se blížily. „Být tebou, stejně bych si vzala pár odolných repulzorových bot.“

Han se na ni přes rameno pousmál. Vlhký vzduch Kashyyyku vytvořil z Leiiných dlouhých vlasů vlající hřívu a stoupavé proudy jí rozvlnily blůzu bez rukávů i splývavou sukni.

„Žádnej strach, srdíčko. Stejně už jsem tam dole.“

Leia se postavila vedle něj a opatrně pohlédla přes okraj. „A to jsem si myslela, že výhled z našeho bytu je zneklidňující…“ Jemně vzala Hana za paži a odtáhla ho od kraje. „Znervózňuješ mě.“

„Tak to je nejspíš poprvý.“ Přinutil se k úsměvu. „Jsem v pohodě.“

Leia svraštila obočí. „Opravdu, Hane? Doslechla jsem se, o čem jsi mluvil s Mallou a Warooem.“

Rozčileně zavrtěl hlavou. „Musím s tím dluhem života skoncovat jednou provždycky.“

„Dej tomu čas. Oni to pochopí. Pamatuješ, jak jsem dřív bez doprovodu Khabarakha nebo jiného Noghriho ani nemohla na toaletu?“

„No jo, ale Noghriové ti pořád ještě slouží jako tělesný strážci. Ne že bych chtěl zlehčovat, co všechno už pro tebe udělali.“

„Vím, co se mi snažíš říct.“

Han zavrtěl hlavou. „Právě že nevíš. Podívej, Noghriům bys nejspíš mohla přikázat, aby tě nechali bejt. Ale Wookieeové jsou jiný. Jestli si myslíš, že to Lowbacca nebo Waroo nechají plavat, tak se pleteš.“

Leia si založila ruce na prsou a zazubila se. „Fajn. Takže hned jak se vrátíme na Coruscant, řeknu Calovi Omasovi nebo někomu jinému, ať vymyslí zákon, který by wookieeský dluh života zakázal.“

„Chceš naštvat radního Triebakka? Na to zapomeň. Vypořádám se s tím po svým.“

Han se zamračil a Leiu při tom zamrazilo. Přestala se usmívat. „Nechtěla jsem, aby to vyznělo uštěpačně, Hane. Chápu, co cítíš. Dnešek pro tebe musel být náročný.“

Uhnul pohledem. „Kéž bych sám chápal, co cítím. Myslel jsem, že po obřadu budu klidnější, ale všechno se tím jenom zhoršilo. Možná že kdybych dokázal vyzvednout Chewieho tělo a vystrojit mu pohřeb…“ Nechal ta slova odeznít a zlostně zavrtěl hlavou. „Co to povídám? Chybí mi víc než jen nějakej pitomej rituál.“

Leia mlčela. Měla tušení, že Han ještě neskončil.

„Vím, že to, co se stalo na Sernpidalu, už nezměním, ale dávám si za vinu, že jsem nás do toho maléru vůbec dostal.“

„Snažil ses zachránit lidské životy, Hane.“

„A sama víš, jak to dopadlo.“

„Řekl jsi Anakinovi, že už ses smířil s tím, že Chewieho nebylo možné zachránit?“ zeptala se Leia opatrně.

Hanovi se zkroutila tvář hořkostí. „To byla moje největší chyba – když jsem ho posadil do křesla pilota.“

„Hane –“

„Tím nechci říct, že za to mohl Anakin. Ale vím, že bych se rozhodnul jinak než on.“ Hořce se zasmál. „Všichni bysme byli mrtví – Chewie, Anakin, já… A teď je tu ta šílenost s pokračováním dluhu života.“ Han odkráčel stranou a pak se prudce otočil přímo k ní. „V žádným případě nebudu odpovědnej za smrt dalšího člena čestný rodiny, Leio.“

„Nebyl jsi odpovědný.“

„Ale byl,“ vyštěkl. „Kdoví, jakej život mohl Chewie mít, kdybych ho neodvlekl s sebou a nepašovali jsme glitterstim a kořínek chak a bůhví co ještě po celý galaxii.“

Leia se zamračila. „A to znamená co, Hane? Žes ho neměl vysvobodit z otroctví? Chewie klidně mohl umřít v nějakém imperiálním pracovním táboře nebo při nehodě na staveništi. Takhle nesmíš uvažovat. A navíc, netvrď mi, že Chewieho nebavilo potloukat se s tebou po galaxii – a to s dluhem života nemělo nic společného. Slyšel jsi, co říkal Ralrra: Chewie opustil Kashyyyk kvůli dobrodružství. Vy dva jste byli z jednoho těsta.“

Han semkl rty. „Myslím, že to vím. Ale stejně…“ Zkroušeně zavrtěl hlavou.

Leia vzala Hana za bradu a jemně ho otočila tváří k sobě. Když si viděli do očí, široce se usmála. „Víš, co si pamatuju ze všeho nejlíp? Jak si mě Chewie přivázal k trupu a nesl mě po spodní straně Rwookrrorra. Jako bych byla batole.“

Han si odfrkl. „Tos měla ještě štěstí. Já jednou musel cestovat v závěsným quulaaru, kterej nesl Tarkazza.“

Leia si přitiskla dlaň na ústa, ale stejně se zasmála. „Katařin otec – ten se stříbrným pruhem na zádech?“

„Přesně ten.“ Han se zasmál spolu s ní, ale jen krátce. Potom se otočil a zahleděl se na vrcholky stromů. „Na chvíli se mi uleví a pak se vrátí vzpomínky. Jak dlouho to potrvá, Leio? Jak dlouho potrvá, než to přejde?“

Povzdechla si. „Nevím, jak odpovědět, aby to neznělo otřepaně. Život je samá změna, Hane. Rozhlédni se kolem sebe: luma-tyče začaly nahrazovat lucerny s fosforuškami, repulzorová vozidla nahrazují banthy… Události někdy naberou opačný směr, zrovna když to nejmíň čekáš. Z nepřátel se stávají přátelé, z protivníků spojenci. Ti samí Noghriové, kteří se mě snažili zabít, jsou teď mými ochránci. Gilad Pellaeon, který sem kdysi přiletěl zotročovat Wookiee, s námi bojoval u Ithoru proti Yuuzhan Vongům. Kdo by to byl řekl?“ Leia roztáhla prsty a začala mu masírovat ramena. „Nakonec ten žal zmizí.“

Hanovy svaly se pod jejím dotekem napjaly. „To je právě ten problém. Žal mizí.“

Posadil se a spustil nohy přes okraj mostu. Leia si dřepla za něj a ovinula ho pažemi. Dlouhou chvíli seděli bez hnutí.

„Ztrácím ho, Leio,“ řekl sklíčeně. „Vím, že je mrtvej, ale ještě nedávno jsem ho cítil vedle sebe, za koutkem oka. Kdybych se otočil dost rychle, zahlídnul bych ho. Taky jsem ho slyšel, zřetelně jako dřív, jak se směje nebo si stěžuje na něco, co jsem udělal. Přísahám, že jsem s ním vedl rozhovory, který byly stejně skutečný jako tenhle. Ale něco se změnilo. Musím přemýšlet dlouho a usilovně, abych ho opravdu viděl nebo slyšel.“

„Tvůj život jde dál, Hane,“ promluvila Leia tiše.

Usečně se zasmál. „Život jde dál? Ani bych neřekl. Aspoň dokud nenajdu způsob, jak to zařídit, aby jeho smrt nebyla zbytečná.“

„Zachránil Anakina,“ připomněla mu Leia.

„Tak jsem to nemyslel. Chci, aby Yuuzhan Vongové zaplatili za to, co udělali na Sernpidalu – za všechno, co dělají dál.“

Leia ztuhla. „Dokázala bych pochopit, kdyby něco takového řekl Anakin, Hane, protože je mladý a nezkušený. Prosím, nenuť mě poslouchat to od tebe.“

Vymanil se z jejího objetí. „Co tě vede k názoru, že toho vím o životě víc než Anakin?“

Spustila ruce k bokům a vstala. „Takhle jsem o tom nepřemýšlela, Hane.“

„No, možná že bys měla,“ zachraptěl a ani k ní nevzhlédl.

*

Tam, kde se ještě před okamžikem přehrávala obětní scéna, se nyní choulilo dvacet zajatců v inhibičním poli, vztyčeném a udržovaném dvěma malými krvavě rudými dovin basaly. Uprostřed skupiny složené z různých druhů bytostí stál kněz H’kigův – Gotal, kterému Harrar slíbil brzkou smrt. Polokulovitý obrys pole se mihotal, jako když se vzduch chvěje žárem.

Zatímco Harrar, Nom Anor, Raff, Elan a její společnice přihlíželi z velitelské plošiny, do síně vstoupil mladý yuuzhanvongský válečník v tunice vínové barvy, poklonil se svému vybranému publiku a přistoupil k poli.

„Zabiják,“ zašeptala Elan s potlačovaným překvapením k Vergere.

„Pouhý učedník,“ upřesnil Harrar. „Prý má jen pramalé nadání – ačkoli úkol, který co nevidět vykoná, ho v mnohých očích povznese.“

Nehmotný povrch inhibičního pole zčeřily vlnky, když válečník pronikl jednosměrně propustným okrajem. Strážci stojící poblíž zvedli dvojhole v očekávání zoufalého útoku, ale buď ze strachu nebo ze zvědavosti žádný z vězňů na vetřelce nezaútočil. Jakmile se válečník ocitl uvnitř, také se přestal hýbat, pouze se pootočil směrem ke knězi.

„Dobře se dívej,“ prohodil Harrar k Elan.

Nepatrné gesto Harrarovy pravé ruky bylo zabijákovi znamením, že může začít. Mladík se otočil a dlouhým, syčivým výdechem vyprázdnil plíce.

Na zajatce to mělo téměř okamžitý účinek. Všichni do jednoho překvapeně uskočili. Potom se v omráčeném úžasu a nakonec v agónii chytili za hrdla, jako by se z inhibičního pole vytratil dýchatelný vzduch. Hladké tváře zesinaly; jiné zčernaly, jako by je sežehl oheň, a z dalších se vytratila barva úplně. Nohy, ruce i jiné končetiny se zmítaly v křeči a z chlupatých bytostí se sypaly chomáče srsti. Těla náhle zkropila krev, prosakující a tryskající z prasklých kapilár. Někteří vězni padli na kolena a zvraceli krev; ti odolnější ještě chvíli klopýtali a vráželi do sebe, ale nakonec se i oni zhroutili na palubu, svíjeli se a marně lapali po dechu.

Stát zůstal pouze zabiják, ale ne nadlouho. Věděl, že se nesmí nadechnout, a spěchal do bezpečí, jenže vzápětí zjistil, že dovin basali udržující pole ho odmítají pustit ven. Další zoufalou chvíli strávil tím, že se pohyboval po obvodu pole, jako by doufal, že objeví nějakou skulinu, nějaké opomenutí, které by mu umožnilo uniknout. Teprve až pak si uvědomil, že je to beznadějné. Otočil se k Harrarovi, vytáhl se do plné výše, zkřížil paže, zaťatými pěstmi se udeřil do ramenou a zhluboka se nadechl. Z nosu a očí mu vytryskla krev. Muka mu zkroutila tvář do hrůzné masky, ale nevydal ani hlásku. Jeho tělo se roztřáslo od hlavy k patě a pak se tváří napřed zhroutilo na zem.

Inhibiční pole se najednou zahemžilo stovkami spontánně zplozených forem života, které nebyly o nic větší než fosforušky. Jako o překot se valily přes zhroucená těla a nahrnuly se k okraji pole, jako by se snažily najít cestu ven jako předtím válečník.

Harrar mávl na jednoho ze svých akolytů. „Chyť exemplář a přines mi ho – rychle!“

Akolyta se uklonil a spěchal k poli. Prostrčil neviditelnou bariérou ruku, mezi palcem a ukazovákem sevřel jednu z pobíhajících potvůrek a běžel s ní zpátky k velitelské plošině. Ještě než doběhl ke schodům, frenetické hemžení uvnitř pole začalo polevovat, jako by celý roj náhle vyčerpal svou energii a umíral.

Akolyta předal své maličké rukojmí Harrarovi, který to neklidné stvoření uchopil tříprstou pravicí a nastavil před Elan, aby si ho mohla prohlédnout. Slabě opalizující tělíčko připomínalo plochý disk, ze kterého vyrůstaly tři droboučké páry článkovaných nohou.

„Bo’tous,“ vysvětloval Harrar. „Jak přenašeč, tak vedlejší produkt toxinu. Obsažený v zabijákově dechu. V ovzduší bohatém na kyslík rychle roste, ale žije nesmírně krátce.“

„Vaše zbraň proti Jediům,“ pochopila Elan.

„Schopný hostitel dokáže bo’tous vydechnout až čtyřikrát. Ale v uzavřeném prostředí není žádné obrany – ani pro hostitele. Je ti to jasné?“

„Je mi jasné, že hostitel se vystavuje riziku, že zemře spolu se svými oběťmi.“

„Toxický účinek výdechu je velice krátký,“ dodal Nom Anor. „Hostitelka se musí dostat těsně ke svému cíli.“

„Hostitelka,“ opakovala Elan.

Harrar jí pohlédl přímo do očí. „Chtěli bychom zařídit, aby tě zajaly síly Nové republiky. Velitel Tla dokonce svolil k tomu, že jim během této operace dopřeje vítězství – třebaže z toho není právě nadšený. Jakmile by ses ocitla v jejich rukou, požádala bys je o politický azyl.“

Elan se tvářila pochybovačně. „Proč by mě měli přijmout?“

„Protože bychom je přesvědčili, že jste vzácnou kořistí,“ odpověděl Nom Anor.

Harrar to kývnutím hlavy potvrdil. „Dala bys jim cenné informace. Informace ohledně toho, proč jsme do této galaxie přiletěli a co jsme nechali za sebou. Také bys jim pověděla o rozkolu v našich řadách – o neshodách, které tě přinutily k odletu – a poskytla bys jim údaje s určitou strategickou hodnotou.“

„Ví o tom všem velitel Tla?“ ozval se Raff nejistě.

„Z větší části ano,“ odvětil Harrar.

„Pak musím protestovat, Eminence. Obávám se, že tento podnik bude příliš nákladný.“

„Odpovědnost beru na sebe,“ pravil Harrar. „Nedopusťte, aby mezi námi vypukl skutečný rozkol, taktiku.“

Jenže taktik Raff si stál za svým. „Eminence, cožpak nám vykonavatel Nom Anor před chvílí nesdělil, že jistá rytířka Jedi už pokus o otravu přežila? Proč by tedy proti někomu z nich – nebo dokonce proti celému kádru Jediů – měl být účinný právě bo’tous?“ Pohlédl na Elan. „Bez ohledu na zjevnou důmyslnost vaší doručovací metody.“

Harrarův výraz na okamžik zakalily pochyby. „Děláte svému postavení čest, taktiku. Vaše návrhy?“

Raff se nad tím zamyslel. „Přinejmenším bychom měli vaši infiltrátorku vybavit doplňkovými zbraněmi – čímkoli, co by podle vykonavatele Noma Anora zajistilo úspěch, kdyby bo’tous nezabral.“

Harrar pohlédl na Noma Anora. Ten lhostejně mávl rukou. „Zbytečné. Ale snadno proveditelné. Existuje druh dvojhole, který lze upravit a implantovat do těla právě za takovým účelem.“

Harrara to uspokojilo. „Pokračujte, vykonavateli.“

Nom Anor se postavil přímo před Elan. „Bohužel nevím o žádných doplňcích, které by vám zaručily úspěch u novorepublikové zpravodajské služby. To bude záviset na vás. Tvrdila byste, že máte informace o sporách coombech, které jsem vytvořil. Trvala byste však na tom, že ty informace předáte pouze Jediům. Ale varuji vás: Jediové mají nadpřirozené schopnosti. Každý klam by rychle odhalili – dokonce i u někoho, kdo je odmalička cvičen v klamání a šalbě. Právě proto potřebujeme jed, který působí rychle, a hostitele, kterému to rychle myslí.“

Harrar jí podával tvorečka, uvězněného mezi špičkami prstů. „Rychle, Elan, vezmi ho do ruky a sevři ho v dlani.“

Elan na něj upřela svůj pohled. „Pokud to udělám, nebude už cesty zpět.“

Harrar její pohled opětoval. „Nebudu ti přikazovat, abys tento úkol přijala, Elan. Musíš se rozhodnout sama.“

Elan se podívala na Vergere. „Co mi radíš?“

Vergeřiny šikmé oči se zastřely smutkem. „Abyste odmítla, má paní. Vy jste však už dlouho toužila po pořádné zkoušce. Po misi, která by byla hodna vašeho nadání. Ke své lítosti neznám žádnou lepší cestu k povznesení.“

Harrar pohlédl na kněžčinu exotickou společnici. „Chceš-li, vezmi ji s sebou, Elan. Možná ti dokonce bude prospěšná.“ Elan se znovu podívala na Vergere. „Doprovodíš mě?“

„Nechala jsem vás snad někdy na holičkách?“

Elan vzala droboučkého tvorečka do ruky a sevřela ho dlouhými prsty. Když ruku opět rozevřela, její dlaň už stvoření pohltila.

„Přesune se vám do plic a tam bude dospívat,“ usmál se Nom Anor. „Sama poznáte, až jed dosáhne největší účinnosti. Potom vypustíte své čtyři výdechy na tolik Jediů, kolik se vám jich podaří na jednom místě shromáždit.“

Elan pohlédla na Harrara. „A co pak, Eminence?“

„Chceš vědět, co se s tebou stane?“ Harrar uchopil její hebkou ruku a prohlédl si dlaň, ve které zmizel přenašeč. „Nom Anor a já uděláme všechno pro to, abychom zjistili, kam tě odvezou, ale záchranu ti nemohu slíbit, pouze povznesení. Pokud uspěješ, buď zemřeš spolu s Jedii, anebo tě bude čekat poprava.“

Elan se slabě usmála. „I v tom se musím rozhodnout sama.“

Harrar jí pohladil po hřbetu ruky. „Na onom světě budeš odměněna, Elan. Závidím ti tvůj brzký odlet.“

*

Millennium Falcon stál na přistávací plošině Thiss vedle raketoplánu, kterým na Kashyyyk přiletěli Luke, Jacen, Anakin a Lowbaeca. Byl ohrazený šňůrou z révy kshyy a obklopený wookieeskými bezpečnostními strážemi. Začernalá plošina, která vznikla vodorovným seříznutím wroshyrové větve hned u kmene, se nacházela na okraji Rwookrrorra a byla dost velká, aby se na ni vešly linkové osobní lodě, ale Falcon a štíhlý raketoplán ji měly celou pro sebe. Tolik zvědavců a turistů se ve městě nesešlo od yevethanské krize, kdy Chewbacca přiletěl s Falconem na Kashyyyk. Přišli z Karryntory, Northaykku, ostrovů Wartaki i dalekého poloostrova Thikkiiana, většinou v naději, že zahlédnou Luka, Hana nebo Leiu, ale mnozí chtěli spatřit i corellianský frachťák YT-1300, který Chewbacca s Hanem tolik proslavili.

Jako taurill, který se prodírá přebujelým pralesem trnitých kapradin, se Han proplétal davem hlučících Wookieeů, zjevně rozhodnutých přerazit mu páteř plácáním po zádech a polámat mu žebra v drtivém objetí. Než doklopýtal k ohrazené oblasti kolem Falconu, vypadal, jako by strávil příliš dlouhou dobu v centrifuze. Leia, Luke, děti i droidi už čekali u spuštěné nástupní rampy.

„Tati, myslela jsem, že odletíme až zítra,“ řekla Jaina, když se Han přiblížil.

„Změna plánu,“ zamumlal. „Provedlas předletovou přípravu?“

„Ano, ale –“

„Tak všichni na palubu a startujem.“

„Proč ten spěch, Hane?“ otázal se Luke, který mu záměrně vstoupil do cesty. Kapuci jediského hávu měl dole a na opasku černého roucha mu visel světelný meč. „Utíkáme za něčím, nebo před něčím?“

Han zůstal stát jako přimražený. Koutkem oka zahlédl, jak sebou Leia trhla a odvrátila se. „Cos to říkal?“ zeptal se Luka.

Lukův výraz byl nečitelný. „Neodbytné záležitosti na Coruscantu?“

Han zahýbal čelistmi. „Dneska nebo zítra, jakej je v tom rozdíl? Ale když to musíš vědět – jo, přesně tak, neodbytný záležitosti. Drobný záležitosti zvaný Yuuzhan Vongové a osud tyhle galaxie.“

„Hane –“

„Nech toho!“ skočil mu Han do řeči. Zadusil v sobě, co se chystal říct, a pokračoval o něco klidnějším hlasem. „Luku, soucitu už mám po krk. Dej mi pokoj.“

„Pokud si to opravdu přeješ, Hane.“

Han vyrazil po rampě, pak se zastavil a otočil. „Víš, já fakt nevím, co je horší – jestli neohrabaný snažení všech kolem, abych se cejtil líp, nebo tvůj pocit vlastní důležitosti. Možná si myslíš, že mě máš přečtenýho, kamaráde, ale nemáš. Ani zdaleka. Já vím, že jsi ztratil přátele a rodinu a teď je ještě Mara nemocná a tak, jenže Chewie položil život za mýho syna, a v tom je ten rozdíl. Něčemu takovýmu nemůžeš rozumět, Luku.“

„Nepředstírám, že tomu rozumím,“ odvětil Luke tiše. „Ale jak říkáš, o zármutku něco vím.“

Han zvedl ruce. „Nemluv mi tady o Síle – teď ne. Kdysi dávno jsem ti řekl, že nevěřím v žádnou moc, která by všechno řídila, a možná jsem měl přece jen pravdu.“

„Po tom všem, čím jsme prošli?“

„To, čím jsme prošli,“ řekl Han a namířil Lukovi ukazovák do tváře, „mělo mnohem víc co dělat s blasterovou palbou než s nějakýma šermovačkama světelným mečem, a ty to dobře víš.“

„Impérium jsme porazili právě díky Síle.“

„A jak mi to má pomoct?“ Han se rozhlédl kolem, po Leie, jejich třech dětech, Lowbaccovi, C-3PO a R2-D2, z nichž všichni vypadali nesví. „Já nemám schopnosti Jediho ani si nemůžu vymazat paměť jako droid. Jsem jenom obyčejnej chlap s obyčejnýma pocitama, a možná taky s většíma chybama, než je obvyklý. Já Chewieho nevidím, Luku. Ne tak, jak jsi říkal, žes viděl Obi-Wana, Yodu a svýho otce. Já nemám po ruce Sílu.“

„Ale máš, Hane. To se ti právě snažím říct. Vzdej se svého hněvu a hořkosti a pak Chewieho uvidíš.“

Han otevřel ústa a zase je zavřel. Otočil se na patě a spěchal vzhůru po rampě, jenže pak se znovu zastavil a změnil směr. „Na tohle nejsem připravenej,“ ucedil, když míjel Luka.

„Hane!“ zavolala Leia.

Otočil se, ale pohlédl skrz ni na Jainu. „Vezmi Falcona zpátky na Coruscant.“

Jaina vytřeštila oči. Ztěžka polkla a vyhrkla: „Ale co ty?“

„Já si najdu jinou cestu zpátky,“ křikl přes rameno a rázoval pryč.

*

V inhibičním poli ve velitelském středisku Harrarovy fasetové lodi se pohybovalo čtyřnohé uměle vypěstované stvoření velikosti Ewoka a chobotem vysávalo zbytky přenašečů zrozených při zabijákově jedovatém výdechu. Mrtvé zajatce – spolu s tělem jejich vraha – ještě nikdo neuklidil.

Na okraji pole stáli Harrar a Nom Anor a sledovali stvoření při práci. Elan a Vergere už ze síně odešly.

„Na úspěchu tohoto plánu závisí mnoho,“ poznamenal Harrar.

„Víc než tušíte,“ souhlasil Nom Anor. „Od selhání prefekta Da’Gary u Helsky už mě nemají v takové úctě jako kdysi.“

„Mám ve vás důvěru, vykonavateli.“

Nom Anor sklonil hlavu na znamení díků. „Myslíte, že se Elan rozhodne zemřít spolu s Jedii, anebo vsadí na možnost, že Nová republika její život ušetří?“

„Domnívám se, že zemře spolu s Jedii.“

„A vás to netrápí? Její klan je přece velmi mocný. Jejímu otci dopřává sluchu dokonce i nejvyšší vládce Shimrra, nemám pravdu?“

„Je to velekněz,“ přisvědčil Harrar a pak si povzdechl. „Tento úkol dokáže splnit pouze Elan. Její smrti budu želet. Návnadu je však často nutné obětovat, chcete-li polapit kořist.“

KAPITOLA

5

Millennium Falcon nechal zelený Kashyyyk daleko za sebou. Jaina a Leia seděly vedle sebe v kokpitu a C-3PO, mlčenlivější než obvykle, vězel v křesle navigátora za nimi. Na Streenovu nečekanou žádost bral Luke všechny ostatní na Yavin 4. Jaina by se k nim možná také přidala, ale Leia řekla, že nechce letět s Falconem domů sama.

Jaina pozorovala matku, zatímco navigační přístroje vypočítávaly souřadnice pro hyperprostorový skok na Coruscant. V křesle nadměrné velikosti, které tak dlouho patřilo Chewiemu, vypadala Leia malá a křehká. Od chvíle, kdy odstartovali z plošiny Thiss, nepronesla ani slovo.

„Nestává se často, že bych směla pilotovat tátovu loď,“ řekla nenuceně Jaina ve snaze zapříst hovor.

Leia zareagovala, jako by ji Jaina vytrhla z transu. „Cože?“

„Říkala jsem, že se divím, že mě táta požádal, abych pilotovala Falcona domů.“

Leia se na ni usmála. „Držitelka rekordu v Landově bláznovství… pilotka v eskadře Rogue… Tvůj otec má o tvých schopnostech velice vysoké mínění.“

Jaina chvíli mlčela. „Doufám, že se dostane v pořádku domů.“

Leia se zasmála. „To se neboj. Určitě naskočí na nějaký frachtak nebo obchodní loď a ještě bude na Coruscantu dřív než my. V tomhle směru žádnou pomoc nepotřebuje.“

„Ani v žádném jiném směru,“ zachmuřila se Jaina.

Leia semkla rty do úzké linky a uchopila dceru za ruku. „Odmítat pomoc není totéž jako ji nepotřebovat.“

„Proč je takový?“

„Kolik máme času?“ zažertovala Leia. „Krátká odpověď zní, že tvůj otec byl vychován jinak než ty nebo já. Neměl podporu rodiny ani jistotu trvalého domova.“ Zavrtěla hlavou. „Dělal už všechno možné – byl závodníkem na swoopech, pilotem, důstojníkem v Imperiální flotile, pašerákem – ale všechna ta povolání mají jedno společné: vyžadují naprostou samostatnost a schopnost vystačit si sám. Nikdy nebyl zvyklý přijímat cizí pomoc, a tak o ni rozhodně nebude žádat.“

„Ale vždyť on se chová, jako by Chewie chyběl jenom jemu.“

„Ví, že to není pravda, a to, jak se chová, si uvědomuje. Když jsme se po Chewieho smrti vrátili k Sernpidalu, řekl mi, že svět už mu najednou nepřipadá bezpečný. Vždycky se mu zdálo, že naše rodina a nejbližší přátelé jsou téměř nezranitelní, jako by žili v nějaké bublině. To, že se nám podařilo přežít všechny ty problémy, je prostě úžasné. Ale všechny ty úniky o vlásek a zahrávání si se smrtí přispěly k tomu, že se Han cítil ještě nezranitelnější. Chewieho smrt to změnila. Tvůj otec dokonce považuje Mařinu nemoc za důkaz toho, jak nejisté teď všechno je.“

Leia se odmlčela, když si na něco vzpomněla. „Teprve až později mi došlo, že se stejnými obavami se mi už jednou svěřil – těsně potom, co tebe, Jacena a Anakina unesl Hethrir. Pamatuješ, jak úzkostlivě vás pak chránil?“

Jaina zavrtěla hlavou. „Ani ne.“

„Byla jsi ještě malá. Otec vás nespustil z očí celé měsíce, to mi věř. Rád by všechny přesvědčil, že je zatvrzelý skeptik, ale ve skutečnosti ho pohání víra.“

„Tak proč si od ostatních drží takový odstup?“

„Protože kdyby dal najevo bolest, musel by se zhroutit a opravdu truchlit, a ne se jenom uzavřít před světem. A na to je moc velký machr.“

„Tak takhle dostal tu přezdívku?“ Leia zavrtěla hlavou. „To je jiný příběh.“

Jaina se hryzala do spodního rtu. „Ale vrátí se domů, viď? Totiž – teď už má jenom nás, ne?“

„Samozřejmě,“ chystala se říct Leia, jenže C-3PO ji předběhl: „Doufejme, že to bude stačit.“

*

Mif Kumas, Calibop, který už dvě funkční období za sebou sloužil jako tajemník Senátu Nové republiky, se zvedl ze své pohodlné lavice na pódiu coruscantské Velké sněmovní síně a roztáhl křídla.

„Senátoři, musím vás napomenout, abyste se vyvarovali hlasových projevů či výlevů, oprávněných či neoprávněných, a nenarušovali toto jednání.“ Kumas počkal, dokud všichni nezmlkli, a naklonil hlavu s bohatou hřívou směrem k řečnickému pultu, který stál na vyleštěné kamenné podlaze obrovské sněmovny naproti pódiu. „Ředitel Obroanského institutu bel-dar-Nolek dostal slovo a zasluhuje si, abychom mu dopřáli sluchu.“

Bel-dar-Nolek poděkoval Kumasovi strohým kývnutím a znovu spustil svou tirádu. „A kromě toho je Institut přesvědčen, že Nová republika nedostála svému závazku a neposkytla obranné síly tam, kde jich bylo zapotřebí.“

Byl to člověk značné tloušťky, v obleku šitém na zakázku a s vycházkovou hůlkou ručně vyřezávanou z greelového dřeva. Když mluvil, podbradek se mu třásl, a pravidelně zdůrazňoval své poznámky buclatým ukazovákem bodajícím do vzduchu.

„Členům tohoto Senátu bylo zřejmé, že Obroa-skai je v ohrožení, ale přesto nepodnikli žádné kroky, které by nás před útokem ochránily. Yuuzhan Vongové se na nás snesli jako velkeři a dočista naše města vyhladili.“ Odkašlal si. „Tou dobou jsem se věnoval záležitostem na Coruscantu, ale viděl jsem holoreportáže.“

Síní se opět začaly šířit tlumené komentáře, jen zřídka lichotivé, a přinutily Kumase zopakovat výzvu k zachování pořádku. Rozruch, který svými poznámkami způsobil, bel-dar-Noleka uspokojil, a tak si složil tlusté paže na mohutný břich.

Rady galerií, boxů a balkonů se zvedaly na všechny strany, vybíhaly až ke klenutému stropu a po rampách, lávkách a schodech, které je spojovaly, se pohybovali pomocní, protokolární a tlumočící droidi. Třebaže umístění nevypovídalo o důležitosti, v nejvyšších patrech sedávali především takoví senátoři, kteří zastupovali světy přijaté do Nové republiky teprve nedávno. Delegáti z nižších pater je často nepovažovali za účastníky, ale za pouhé diváky. V zákulisí se mluvilo o tom, že nejvyšší a nejodlehlejší galerie by Senát mohl na usmířenou vybavit odpojitelnými vznášecími plošinami, jaké se používaly na sklonku Staré republiky, ale nikdo těm řečem nepřikládal velkou váhu.

Z jedné z těchto galerií se ozval hlas Thuva Shineva, mluvčího 175 osídlených světů v odlehlých končinách Tionské hegemonie. Projektor na podlaze mezi řečnickým pultem a pódiem Vládní rady s těsným obloukem různorodých křesel zároveň promítl do vzduchu hologram lidského senátora v životní velikosti. Pokud si někdo nebyl jistý senátorovou totožností, mohl si zobrazit informace na malém displeji vestavěném do opěrky každého křesla v síni.

„Rád bych tomuto Senátu připomněl, že na obranu Obroa-skai byl vyslán operační svaz,“ přel se Shinev, „a v rámci možností bylo učiněno vše, aby se předešlo katastrofě.“

Bel-dar-Nolek se obrátil na Shinevův hologram. „Dvojici narychlo opravených obranných platforem Golan a pár zastaralých válečných lodí lze sotva považovat za operační svaz, senátore.“

„Více prostředků jsme nemohli postrádat, řediteli,“ zavrčel bothanský prezident Borsk Fey’lya ze svého místa na pódiu. Ve fialových očích se mu zablesklo. „A kromě toho, ve světle nevyzpytatelných přesunů a nevypočitatelných strategií nepřítele považuji takováto obvinění za neomluvitelná.“

Bel-dar-Nolek konejšivě rozpřáhl ruce. „Prezidente Fey’lyo, pouze se snažím zabránit dalším chybám v úsudku. Nedbat žádostí světů z Vnějšího okraje je jedna věc, ale dopustit, aby do rukou nepřítele padl tak významný svět jako Obroa-skai –“

„Protestuji proti ředitelovu nehoráznému šovinismu!“ skočil mu do řeči senátor z Agamaru. „Jakým právem se Obroa-skai vydává za střed vesmíru?“

Bel-dar-Nolek zpražil druhého člověka pohledem a metal slova se syrovou lhostejností. „Obroa-skai se soustředí na uchování kulturní různorodosti, a proto je důležitější než ostatní planety. Žádám, aby byly podniknuty kroky k záchraně našich zbývajících historických dokumentů, dřív než bude pozdě.“

„Tajemníku Kumasi,“ zazněl ženský hlas, hluboký a sladký jako med, „žádám o slovo.“

Kumas roztáhl křídla. „Senát uděluje slovo senátorce Viqi Shesh z Kuatu.“

Štíhlá, pohledná žena neurčitého věku si přehodila lesklé černé vlasy přes rameno a zvedla se z křesla na balkonu. V politice nebyla dlouho, ale přesto se rychle proslavila jako chytrá vyjednavačka, schopná uspokojit všechny zúčastněné strany. Média se o ni okamžitě začala zajímat. Shesh se brzy stala předmětem bezpočtu reportáží a její tvář byla skoro stejně známá jako tvář prezidenta Fey‘lyi.

„Pokud jde o zachraňování údajů, řediteli, vyrozuměla jsem, že dlouho před útokem na Obroa-skai odvezlo několik lodí nejdůležitější dokumenty do coruscantské pobočky Institutu. Byla jsem snad informována mylně?“

„Jednalo se o pouhý zlomek toho, co jsme chtěli zachránit,“ odsekl beldar-Nolek.

Shesh svraštila pěstěná obočí a kývla způsobem, v němž se mísila vážnost s domýšlivostí. „Nerada to říkám, ale minulost mi dělá mnohem menší starosti než budoucnost. Třebaže ztráta Obroa-skai je strašlivou ránou, vojsko Nové republiky je stěží v situaci, aby mohlo uvolnit lodě na dobytí obsazeného světa, zvlášť když má plné ruce práce s obranou tolika jiných planet. Yuuzhan Vongové pokračují v zabírání dalších a dalších světů na Vnějším a Středním okraji, a pokud jejich tažení nezastavíme, do roka by mohli dorazit do Kolonií nebo až do Jádra, a pak by mohli napadnout dokonce i samotný Coruscant.“

Bel-dar-Nolek ji s kamennou tváří sledoval. „Vidím vám až do žaludku, senátorko. Obroa-skai bylo obětováno, protože postrádá strategickou důležitost. Až se yuuzhanvongské válečné lodě zaměří na Kuat, Bothawui nebo Chandrilu, velice pochybuji, že flotily Nové republiky budou mít plné ruce práce jinde. Na Ithor jste vojenské síly poslali. A Imperiální zůstatek rovněž.“

„A navzdory našemu úsilí jsme o Ithor přišli,“ řekla Shesh. „Cítím s vámi, řediteli, ale opravdu mě nenapadá nic, co by pro vás bylo možné udělat.“

Bel-dar-Nolek se udeřil pěstí do dlaně. „Mohli bychom se na Yuuzhan Vongy obrátit s žádostí, aby badatelům ponechali na Obroa-skai volný přístup.“

Ze všech stran začaly létat odsuzující výkřiky. Zatímco se Kumas pokoušel obnovit pořádek, zvedl se s naježenou krémovou srstí Borsk Fey’lya. „Tento Senát s agresory nevyjednává,“ prohlásil tónem, který nesnesl odporu.

Jenže s bel-dar-Nolekem to ani nehnulo. „Pak se obávám, že Obroanskému institutu nedáváte jinou možnost než uzavřít s Yuuzhan Vongy vlastní dohodu.“

„To bych vám opravdu neradila, řediteli,“ varovala Shesh. „Poslední pokus o rozumnou domluvu s Yuuzhan Vongy skončil odporným zavražděním jednoho z nás – senátora Elegose A’Kly.“

„Smrt senátora A’Kly i všechno ostatní, co nás postihlo,“ pronesl beldar-Nolek znechuceně, „dávám za vinu Lukovi Skywalkerovi a Jediům. Kde byli, když Obroa-skai padlo? Každý by řekl, že právě oni měli středisko vědění chránit.“

„Dokonce ani Jediové nemohou být všude najednou,“ řekl Fey’lya.

„Přesto viním je. Viním Jedie a bothanského admirála Traesta Kre‘leye, z něhož se stal nebezpečný odpadlík!“

„Žádám, aby to bel-dar-Nolek odvolal!“ zahřměl Fey’lya. „Takové poznámky jsou nestydatě buřičské a provokativní!“

„Co víme o tom, proč tato válka vypukla?“ obrátil se ředitel k senátorům. „Máme pouze slovo Jediů, že Yuuzhan Vongové vyhladili základnu ExGalu na Belkadanu a napadli Dubrillion a Sernpidal. Ale kdo může tvrdit, že k takovým činům nebyli Yuuzhan Vongové vyprovokováni samotnými Jedii? Možná se setkali s nepřátelstvím a pouze oplatili stejnou mincí. Možná tento konflikt není nic víc než nedorozumění, živené následnými činy Jediů na Dantooinu a Ithoru – Jediů spolčených s jistými vojenskými složkami, k nimž patří admirál Kre’fey a eskadra Rogue, ale i další jednotky, které měly tu smůlu, že byly do tohoto zápasu vtaženy.“

Bel-dar-Nolek se dramaticky odmlčel a širokým gestem obsáhl celou síň. „Kde jsou Jediové teď? Kde je velvyslankyně Organa Solo? Nebyla to snad ona, senátoři a zmocněnci, kdo vás jako první na Yuuzhan Vongy upozornil?“

O slovo se přihlásil alderaanský radní Cal Omas. „Velvyslankyně Organa Solo se věnuje soukromým záležitostem.“

„A kromě toho bych si dovolila řediteli bel-dar-Nolekovi i ostatním členům tohoto shromáždění připomenout, že Organa Solo rytíře Jedi nezastupuje,“ dodala Shesh.

„Kdo je tedy zastupuje?“ nedal se bel-dar-Nolek. „Proč je jim dovoleno jednat, jak se jim zlíbí, aniž by se museli zodpovídat tomuto orgánu nebo obranným silám? Údajně jsme členy Nové republiky, ale přesto se mi zdá, že jsme slabší než Stará republika, která alespoň držela Jedie na uzdě.“

Rozhlédl se po síni. „A také se ptám, na co Jediové čekají? Mají z Yuuzhan Vongů strach, anebo je to tak, že kují své vlastní tajné plány? Navrhuji, abyste jejich neukázněnosti učinili přítrž a abyste znovu začali s Yuuzhan Vongy vyjednávat, tentokrát nikoli prostřednictvím Jediů či těch, kdo s nimi udržují blízké vztahy jako zesnulý Elegos A’Kla.“

Když se síň ztišila natolik, že bylo slyšet vlastního slova, jako první promluvila Viqi Shesh. „Senátoři, myslím, že když už nic jiného, všichni můžeme nacházet jistou útěchu ve skutečnosti, že ředitel bel-dar-Nolek není ani politik, ani vojenský stratég.“ Počkala, dokud smích a aplaus trochu neopadl. „Nesmíme dopustit, aby nás ochromily vnitřní spory, a stejně tak bychom neměli dovolit, aby pád Ithoru a nyní Obroa-skai podkopal naši důvěru v rytíře Jedi. Jistě se mnou budete souhlasit, když řeknu, že oslabením Jediů bychom oslabili jen sami sebe.“

KAPITOLA

6

Mara se zvedla z pohovky, aby Luka přivítala, sotva se objevil ve dveřích jejich bytu na Coruscantu. Setkal se s ní v půli cesty s otevřenou náručí.

„Už bylo načase,“ řekla, zavřela oči a přivinula ho k sobě.

Za Lukem vjel do pokoje R2-D2, pozdravil Maru zahoukáním a okamžitě zamířil k dobíjecí stanici ve vedlejší místnosti.

„Kdyby mě Streen nepožádal, abych zaletěl na Yavin 4, byl bych zpátky dřív.“

„Potíže?“

„Možná. Yuuzhan Vongové obsadili Obroa-skai a díky tomu by mohli objevit akademii. Pokud se jim to podaří, budeme muset mladší Jedie odvézt jinam. Zatím na ně dohlížejí Streen, Kam a Tionne.“

Byli od sebe pouze standardní týden, ale Luka přesto znepokojilo, jak křehká byla Mara na dotek. Uvažoval, že by ji zkusil prozkoumat v Síle, ale bál se, aby jeho sondu neodhalila a nepovažovala to za vpád do svého soukromí. A tak si raději ještě chvíli vychutnával její objetí, pak se od ní odtáhl a držel ji na délku paže daleko. „Chci si tě prohlédnout.“

„Když jinak nedáš,“ povzdechla si útrpně.

Mara měla bledou tvář a kruhy pod očima, ale do rudozlatých vlasů se jí vrátila trocha lesku a pod jeho zkoumavým pohledem jí zelené oči zajiskřily životem.

„Jaký je verdikt, doktore?“

Luke předstíral, že si nevšiml, jak se jí chvěje hlas, ale Mara ho prohlédla. Nebylo toho moc, co před sebou dokázali utajit – přestože jeden z ničivějších průvodních jevů Mariny nemoci byl zhoubný účinek na hloubku a intenzitu jejich vzájemného pouta. „To mi řekni ty.“

„Nebyl to zrovna můj nejlepší týden.“ Chabě se usmála a potom zlostně semkla rty. „Nevím, proč jsem se od tebe nechala přemluvit, abych sem přiletěla – a neříkej, žes mě zastihl ve slabé chvilce.“

„Nic takového jsem nechtěl říct.“

Před několika měsíci Mara usoudila, že nejlepší způsob, jak se svou nemocí bojovat, je zůstat aktivní a plně naladěná na Sílu. Jenže po brutálním zavraždění Elegose A’Kly a zpustošení Ithoru se její stav zhoršil. Pokud se všechny Lukovy a Mariny instinkty mýlily a s ničím, co Yuuzhan Vongové do galaxie přinesli, ta nemoc nesouvisela, pak to alespoň vypadalo, jako by Marina vitalita rostla a slábla v souladu s průběhem invaze. Zatímco po drobných vítězstvích na Helsce a Dantooinu Mara zesílila, Ithor znamenal nové dno nejen pro Maru, ale i pro všechny ostatní.

Luke vyklouzl ze svého hávu a zavěšeni do sebe se odebrali do skromně zařízeného obývacího pokoje; jeho černé kalhoty a košile při tom ostře kontrastovaly s Mařiným bílým rouchem. Mara se uvelebila v rohu gauče a štíhlé nohy skrčila pod sebou. Jednou rukou si shrnula dlouhé vlasy do týla, svinula si je do uzlu a potom se zadívala na rušnou dopravu za oknem. Byt se nacházel nedaleko od Velkého sněmovního střediska, ale protizvukové sklo dovnitř nepropouštělo žádný hluk.

„Byla jsi u doktora Oolose?“ zeptal se Luke nakonec.

Otočila se k němu. „Ano.“

„A?“

„Řekl mi totéž, co před sedmi měsíci Cilghal a Tomla El. Ta nemoc se nepodobá ničemu, co kdy viděl, a nemůže pro mě nic udělat. Ale to jsem ti mohla říct i sama – a oba jsme si sem mohli ušetřit cestu. Oolos mi sice přímo neřekl, že naživu mě udržuje jedině Síla, ale naznačil to.“

„Je ještě jeden další… případ,“ začal Luke.

Mara zavrtěla hlavou. „Zemřel. Těsně potom, co jsi odletěl na Kashyyyk.“

Luke neskrýval zklamání. Ho’dinský lékař Ism Oolos nebyl pouze znamenitý medicínský odborník, ale také slavný badatel. Za svůj věhlas vděčil výzkumu epidemie Sémě smrti, která před dvanácti lety zachvátila sektor Meridian.

„A co ten brouk? Říkal o něm něco?“

„Zlopověstný brouk z Belkadanu,“ prohodila Mara žertovně a zavrtěla hlavou. „Snad jen, že nic podobného taky ještě neviděl. Ale testy, které provedl, neprokázaly, že by s ním má nemoc souvisela.“

Luke se pohroužil do svého nitra. Před mnoha lety moncalamarská Jedi Cilghal vyléčila pomocí Síly tehdejší prezidentku Mon Mothmu, kterou atentátník nakazil virem nanoničitelů. Proč si tedy Cilghal, Oolos ani ithorianský léčitel Tomla El nevěděli rady s molekulární poruchou, která napadla Maru? Mohli ji vyvolat jedině Yuuzhan Vongové, usoudil Luke. V rámci širšího konfliktu vedli on a Mara svůj vlastní soukromý zápas.

„Byl vzpomínkový obřad těžký?“ zeptala se Mara. Očividně už chtěla mluvit o něčem jiném než o svém zdravotním stavu.

Luke vzhlédl a nadechl se. „Pro Chewbaccovu nejbližší rodinu ne. Wookieeové se smiřují se smrtí snadno. Ale dělám si starosti o Hana.“

Mara soustrastně svraštila tvář. „Tvoje sestra je Hanova životní partnerka, ale Chewbacca byl jeho nerozlučný druh. Nějakou dobu potrvá, než se s jeho smrtí vyrovná.“

„Vůbec jsem mu nepomohl. Když jsem mu zkusil navrhnout, aby se otevřel Síle, vmetl mi do tváře, že není Jedi.“

„Což je další důvod, proč si on a Chewbacca byli tak blízcí,“ řekla Mara. „Ze všech stran je obklopen Jedii.“ Na chvíli se odmlčela a zamyslela se. Potom pohlédla na Luka. „Právě jsem si vzpomněla, jak jsem kdysi viděla tvého otce praštit s někým o zeď, protože se o Síle nevyjadřoval s dostatečnou úctou.“

„Neřekl bych, že při jednání s Hanem by byl takový přístup něco platný,“ usmál se Luke kysele.

„Ale přesně takový přístup očekávají lidé od Jediů při jednání s Yuuzhan Vongy.“

„Ano. Stejní lidé, kteří se bojí, že ovládneme galaxii nebo propadneme temné straně.“

Mara se slabě usmála. „Nedopadlo to zrovna tak, jak jsme čekali, viď? Ani po uzavření míru s Impériem jsem ani na vteřinu nepochybovala o tom, že budeme překonávat další a další překážky a jako obvykle budeme občas dole, občas nahoře. Ale upřímně jsem věřila, že všem nepřátelům Nové republiky dokážeme dát za vyučenou. Teď už si nejsem tak jistá.“

Luke přikývl. Přemítal, jestli Mara nepřímo nenaráží i na svého osobního nepřítele. Pokud ano, pak její slova naznačovala, že ztrácí víru ve svou schopnost nad nemocí zvítězit.

„Mon Mothma se mě kdysi zeptala, jestli se z mých studentů nakonec stane elitní kněžstvo, anebo sbor ochránců. Rozhodnou se Jediové pro izolaci, anebo budou jednat v zájmu potřebných? Staneme se součástí občanské společnosti, anebo zůstaneme mimo ni?“ Přimhouřil oči soustředěním. „Přála si mít Jedie, kteří by byli ochotni ušpinit si ruce, angažovat se v nejrůznějších oblastech života – v lékařství, justici, politice a armádě. Říkala, že mou povinností je jít příkladem, stát se skutečným vůdcem a ne jen pouhou figurkou.“

„A dnes by sama přiznala, že její obavy byly neopodstatněné.“

„Myslíš? O tom, co mě čeká v daleké budoucnosti, Obi-Wan ani Yoda nikdy nemluvili. Kdybych posledních pár let nestrávil pokusy, jak překonat ysalamirie a jak naladit světelný meč, aby prosekl cortosisovou rudu, možná bych věděl, jakým směrem se teď mají Jediové vydat. Temná strana neustále volá po pomstě a útoku – i proti Yuuzhan Vongům. Čím jsi silnější, tím větší je pokušení.“ Luke upřel pohled na svou ženu. „Možná má Jacen pravdu. Možná existuje i jiné řešení než boj.“

„Od svého otce to rozhodně nepochytil.“

„Dospěl k tomu sám a o to je to důležitější. Domnívá se, že jsem věnoval příliš mnoho pozornosti Síle jako zbrani na úkor pochopení jednotící Síly.“

„Jacen je ještě mladý.“

„Je mladý, ale myslí mu to. A navíc má pravdu. Vždycky jsem se soustředil víc na přítomnost než na budoucnost. Dlouhodobá perspektiva mi chybí, a tak mi unikají širší souvislosti. Bylo pro mě těžší bojovat sám se sebou než se svým klonem.“

Luke vstal a přistoupil k oknu. „Jediové byli vždycky mírotvorci. Nikdy nebyli žoldáky. Proto jsem usiloval o to, abychom si zachovali nezávislost a nepřísahali Nové republice věrnost. Nejsme odnoží jejích vojenských sil a nikdy nebudeme.“

Mara vyčkávala, dokud si nebyla jistá, že neskončil. „Už mluvíš jak ta Fallanassijka, se kterou ses hnal přes půl galaxie jak za divokým yunaxem, když jsi pátral po své matce.“

„Akanah Norand Pell,“ přikývl Luke. „Kéž bych věděl, kam se její lidé poděli.“

Mara si odfrkla. „I kdybys je našel, neřekla bych, že Yuuzhan Vongové se nechají fallanasskými iluzemi ošálit tak snadno jako Yevethové.“

„Podle toho, co jsme viděli, tak ne.“

Mara se ironicky zasmála. „Akanah. Akanah, Gaeriel Captison, Callista… ztracené lásky Luka Skywalkera. Nemluvě o té na Foloru…“

„Na Fondoru,“ opravil ji Luke. „A Tanith Shire jsem nikdy nemiloval.“

„Ale každou z nich jsi potkal v době krize.“

„Copak nejsme pořád v nějaké krizi?“

„O to mi právě jde. Neměla bych se bát, že ti do života vstoupí nějaká další žena?“

Luke přistoupil k Maře. „Mně dělá největší starosti naše vlastní krize,“ řekl upřímně. „Potřebujeme vítězství.“

*

„Mám vám říct něco o ironii? Můj otec mi vyprávěl příběh, který se odehrál přímo tady, v sektoru Meridian, před nějakými dvanácti standardními roky.“

Kapitán Skent Graff byl člověk a byl na to pyšný. Měl široká ramena a tvář, na které mohly ženy oči nechat. Napůl stál, napůl seděl na komskenové integrační konzole na stísněném můstku Soothfastu s jednou nohou ve vysoké botě nataženou na podlahu. Jeho fascinované publikum, shrbené u rozličných služebních stanovišť, sestávalo z půl tuctu bytostí, které na lehkém křižníku tvořily osazenstvo můstku. Panely tu a tam zacvrlikaly nebo zapípaly a damorianské energetické jádro hučelo. Za šikmými průzory plavidla ve tvaru ingotu se vznášela zamračená planeta Exodo II i se svým žalostným měsícem a několik světelných let odtud visela zářící mračna prachu, tvořící mlhovinu Třpytivý závoj.

„Slouží si takhle na palubě Corbantisu u Durrenské orbitální, když najednou dostane loď za úkol vyšetřit zprávy o pirátském útoku na Ampliquenu. On vlastně nikdo nevěděl jistě, jestli jsou to piráti nebo síly z Budpocku porušující mírovou dohodu, ale nakonec se ukázalo, že celé to byl trik narafičený společností Loronar, tlupou Imperiálů a chlapíkem jménem Ashgad, který se pokoušel celý tenhle sektor zamořit epidemií.“

„Epidemií Sémě smrti,“ řekla mladá Sullustanka u navigačního počítače.

„Dejte té dámě joint s glitterstimem,“ řekl Graff bodře. „V historii se vyzná. Ale dál. Corbantis na Ampliquen vůbec nedorazí. Provrtá ho roj inteligentních střel Loronaru a nechá ho ztroskotat v ledové propasti na Damonite Yors-B – není to odsud daleko, jen co by mynock doletěl. Ale potom se ukáže Han Solo se svým wookieeským kámošem –“

„Kteří byli náhodou poblíž?“ zeptala se komunikační důstojnice.

„No, oni ve skutečnosti pátrali po prezidentce Leie Organě Solo, která byla zrovna nezvěstná, ale o to nejde.“ Graff se opřel loktem o deaktivovaného droida série R, připojeného k přepážce. „Solo a Wookiee prozkoumají Corbantis, najdou sedmnáct trosečníků s těžkými popáleninami od radiace – jeden z nich byl můj otec – a odvezou je do sektorové nemocnice v Bagsho na Nim Drovisu. Ten špitál tehdy vedl nějaký známý ho’dinský doktor – nemůžu si vzpomenout na jeho jméno, Oolups nebo Ooploss, nebo tak nějak – a Ooploss udělá pro pacienty všechno, co je v jeho silách. Potíž je v tom, že nemocnice je tak přeplněná, že některé trosečníky musejí přesunout na bactové oddělení ve vedlejším křídle. A co myslíte, že se stane pak?“

„Sklátí je Sémě smrti,“ hádala navigátorka.

Graff přikývl. „Sklátí je Sémě smrti. Z čehož plyne poučení, že i když si myslíte, kdovíjak jste nepřevezli osud, stejně vás smete statistika.“

„A teď, po všech těch letech, jste se tady ocitnul vy,“ řekla navigátorka. „Sloužíte na stejném místě jako váš otec a staráte se, aby byl zdejší prostor pro baliče zwilu z Drovisu bezpečný.“

„Zwil?“ opáčil twi‘lecký poddůstojník na stanovišti vyhodnocování hrozeb.

„Nějaké narkotikum,“ vysvětlil Graff.

Navigátorčina ústa se zvlnila v pobaveném úsměvu. „Pro ty, kdo mají dýchací trubice dost široké na to, aby –“

„Kapitáne,“ vpadla jim do řeči komunikační důstojnice. „Durren hlásí, že hyperprostorový orbiter zaznamenal v našem sektoru Cronauovu radiaci. Z hyperprostoru se podle všeho vynořila velká loď. Pozorovatelé čekají na údaje telesponderu.“

Graff vyskočil na nohy a spěchal ke svému otočnému křeslu. „Máme vizuální kontakt?“

„Ještě ne, pane. Radiace se nachází mimo dosah našich senzorů.“

Graff se otočil ke komunikační důstojnici. „Vypusťte eskadru Gauntlet a vyhlaste všeobecný poplach.“

Po celé lodi se rozkvílely sirény a můstek zalilo narudlé světlo.

Komunikační důstojnice pohlédla přes rameno na Graffa. „Pane, přední technické stanoviště hlásí, že protiopatření jsou připravena, štíty zvednuty a plně nabité.“

„Přicházejí podrobnější údaje,“ oznámil poddůstojník. „Loď je neznámého typu. Radarové a laserové skenery sestavují obraz.“

Graff se v křesle otočil k holoskeneru, kde už se pomalu rýsovalo přízračné zobrazení obřího fasetového mnohostěnu, černého jako onyx.

„Yuuzhan Vongové?“

„Nevíme, pane,“ řekl poddůstojník. „Nepodobá se to ničemu v našich databankách.“

„Opusťte stacionární oběžnou dráhu.“

„Pane, profil pohonu narušitele odpovídá plavidlu v nepřátelské flotile, která zaútočila na Obroa-skai.“

„Eskadra Gauntlet je venku z hangáru a přesouvá se do průzkumného postavení.“

„Vysílá to yuuzhanvongské plavidlo něco?“ zeptal se Graff.

„Ne, pane. Okamžik. Senzory nyní ukazují dvě lodě.“

Graff se znovu otočil k holoskeneru, kde se vedle prvního plavidla formoval druhý, menší mnohostěn. „Přiletěla ta druhá věc sama, anebo jsme svědky jakési mitózy?“

„Zdá se, že byla součástí toho většího plavidla, pane. Plavidlo jedna mění kurz, míří k Durrenské orbitální stanici. Modul zrychluje směrem k našim stíhačkám. Gauntlet ruší formaci, rozděluje se do útočných skupin.“

„Spojte mě s velitelem Gauntlet,“ nařídil Graff komunikační důstojnici.

„Velitel Gauntlet na příjmu,“ řekla žena.

„Gauntlet Jedna, můžete nám ukázat, co vidíte?“

Hlas velitele eskadry, vycházející z reproduktoru velitelské sítě, byl slabý a přerušovaný praskáním statické elektřiny. „Zahajuju přenos. Vypadá to skoro jako kámen z nějakého obřího prstenu.“

„Pane jo,“ poznamenal kdosi na můstku, když holosimulaci nahradil přenos v reálném čase.

„Kapitáne, v menší lodi narůstá bioenergie. Zaměřila nás.“

Graff si připnul bezpečnostní popruhy. „Připravit na náraz.“

Přední průzory Soothfastu vyplnilo oslnivé zlaté světlo. Loď se otřásla, jako by ji popadla obrovská ruka a zacloumala s ní.

„Plazmová energie,“ hlásil poddůstojník. „Souhlasí s yuuzhanvongskými palebnými zbraněmi. Žádný důležitý systém nebyl poškozen. Štíty drží.“

„Vzdálenost?“

„Sekundární plavidlo se přibližuje na dostřel, pane.“

Graff si stáhl velitelskou čapku hlouběji do čela. „Vydejte rozkaz eskadře Gauntlet, ať se klidí z cesty. Hlavní baterie na pravoboku, připravte se opětovat palbu.“

Soothfast, upravený křižník třídy Proficient corellianské konstrukce, byl 850 metrů dlouhý, ale s pouhými deseti těžkými turbolasery a dvaceti iontovými kanóny měl značný nedostatek palebné síly. Některé přepážky, které původně zpevňovaly trup křižníku, byly odstraněny a uvolnily místo hangáru pro stíhačky, ale dokonce i s bojovými letouny zůstávala špičatá loď spíše jen doplňkovou zbraní.

„Gauntlet je z cesty, pane.“

Graff kývl. „Připravit protonová torpéda. Nastavit k odpálení při první známce gravitačních anomálií.“

„Pane, torpéda připravena podle nového protokolu.“

„Připravit turbolasery na pravoboku,“ přikázal Graff. „Pane, turbolasery připraveny k palbě.“

Graff pohlédl na palebného důstojníka. „Pokud ten ,kámen’ funguje, jak je u nich obvyklé, pak torpéda spolkne, ale lasery mají slušnou šanci napáchat škodu.“

„Rozumím, kapitáne.“

Graff se otočil v křesle. „Hlavní baterie, palte.“

Do prostoru vylétly oslepující projektily a vzápětí také šípy modrozeleného světla, sbíhající se v dálce. Následovalo několik krátkých, jasných záblesků.

„Přímý zásah.“

„Palte,“ opakoval Graff.

Z lodi znovu vyšlehla torpéda a paprsky soustředěného světla a nepřátelským plavidlem otřásly další exploze, soupeřící svou jasností s hvězdami.

„Zastavte palbu.“ Graff pohlédl na svého výkonného důstojníka. „Snad je to aspoň trochu nahlodalo. Komandére, přikažte Gauntletu, ať zahájí útok.“

Výkonný důstojník předal rozkaz přes velitelskou síť. Hlavní obrazovka můstku ukázala zvětšené obrazy X-wingů T-65A3 a B-wingů E2, snášejících se na kamennou loď. Kanóny na špičkách křídel X-wingů plivaly šarlatový laserový oheň a protonová torpéda vypálená B-wingy propalovala prostor zářivými růžovými čarami. Nepřátelská loď však rozběsněnou energii jednoduše vstřebala a odpověděla gejzíry roztaveného kamene. Jednotlivé fasety trupu, připomínající svým tvarem střepy zrcadla, na okamžik zazářily a hned zase pohasly, černé jako vesmír kolem lodi.

„Soothfaste, ta věc nám zkouší strhnout štíty,“ ohlásil Gauntlet Jedna vzápětí.

„Gauntlet Jedna, přikažte svým stíhačům rozšířit pole inerciálních kompenzátorů a přepnout na nové skenovací a zaměřovací protokoly. A mějte se na pozoru před případnými koralskippery.“

„To jsme už udělali, Soothfaste. Ale pole nejde rozšířit dost na to, aby vyrušilo sílu válečné lodi.“

„Ztratil jsem štíty,“ ozval se další hlas. „Opouštím formaci.“

„Zůstaňte s wingmany,“ křikl Gauntlet Jedna. „Nastavte lasery na rychlou střídavou palbu.“

„Selhal mi kompenzátor. Přerušuju nálet.“

„Pozor, za tebou, Gauntlet Osm!“

„Kapitáne, v yuuzhanvongském plavidlu se hromadí energie.“ Graff se otočil ke svému výkonnému důstojníkovi. „Přikažte Gauntletu, ať zruší útok.“

„Nepřátelské plavidlo opět pálí.“

Hlavní holoobrazovka v reálném čase ukázala, jak tři stíhačky mizí v prchavých explozích. Když se znovu ozval Gauntlet Jedna, z hlasu mu čišely obavy.

„Máme ztráty! Přišli jsme o Dvojku, Čtyřku a Pětku. Pořád se nám nedaří zaměřit dovin basaly ani umístění zbraní.“

„Jak je to možné?“ vyštěkl Graff.

Twi’lecký poddůstojník si přehodil hlavové ocasy přes ramena a zahleděl se na své displeje. „Bojový analytický počítač na tom ještě pracuje, pane. Nepřátelské zbraně a projektory singularity jsou zřejmě pohyblivé. Pane, zdá se, že střílet a vytvářet gravitační anomálie dokáže celý trup.“

„Kapitáne, modul už nás vzal taky na mušku.“

Sotva to komunikační důstojnice dořekla, křižník se otřásl mohutným zásahem. Osvětlení můstku zesláblo a po jedné z konzol se roztančily modré elektrické výboje. Vibrace uvolnily droida série R z přepážky a převrátily ho na palubu. S cvaknutím se zapnula ventilace a začala odsávat kouř.

„Z předního technického stanoviště přichází vyhodnocení škod. Generátor číslo dva je mimo provoz. Deflektorní štíty klesly na minimum.“

„Přikažte Gauntletu, ať se přeskupí a stáhne,“ řekl Graff rychle. „Vyhlaste pohotovost havarijním a záchranným týmům. Řízení palby: zkoordinujte přední turbolasery a iontové kanóny. Vystřelte salvu, která tu loď zasype od pólu k pólu.“ Pohled na displej mu ukázal zbylé členy eskadry Gauntlet, prchající ve snaze zachránit holé životy. „Pal!“

Z lodi znovu vytryskla energie, ale nenásledovaly žádné výmluvné záblesky.

Graff upřeně hleděl na displej. „My jsme tu loď minuli?“ zeptal se nevěřícně.

„Ne, pane. Nepřátelské plavidlo zřejmě energii vstřebalo.“

„Všechny zbraně,“ velel Graff, „pal!“

Světlo zalilo okolní prostor s takovou intenzitou, že se všichni na můstku museli odvrátit od průzorů. Bylo to, jako by Soothfast dostal pěstí do brady a viděl hvězdičky.

„Loď mění kurz, zahajuje úhybné manévry.“

„Všechny zbraně, pal!“ štěkl Graff.

„Několik přímých zásahů. Přítomnost trosek. Nepřítel opět mění kurz, rychlost klesá.“

Graff se otočil k navigátorce. „Pronásledujte ji. Za ní!“

A potom, bez varování, v dálce vykvetla obrovská exploze, která všechny obrazovky zahltila bílým světlem. Jakmile to bylo možné, zahleděl se Graff ven z průzoru, ale po yuuzhanvongské lodi nebylo nikde ani památky.

„Kam zmizela? Skočila pryč?“

„Ne, pane,“ oznámil poddůstojník. „Trosky svědčí o jejím úplném zničení.“

Osazenstvo můstku hlasitě zajásalo.

„Ticho!“ křikl Graff. „Měli jsme prostě štěstí, anebo jsme objevili slabinu?“

„Nevíme, pane, ale plavidlo je zcela zničeno. Zřejmě jsme ho zdolali. Loď, která ten modul vypustila, se plnou rychlostí vzdaluje od Durrenské orbitální stanice.“

Graff si sundal čepici a poškrábal se na hlavě. „To nechápu.“

„Kapitáne, velitel Gauntlet hlásí, že zničené plavidlo vystřelilo záchrannou kapsli. Každou chvíli by se měla ocitnout dost blízko pro obraz.“

Graff se otočil k hlavní obrazovce. „Maximální zvětšení.“ Navigátorka ukázala na rychle se pohybující záblesk světla. „Tady je, pane.“

Graff spatřil cosi, co připomínalo zbloudilý válcovitý asteroid. Malou část zádě to mělo pokrytou fasetami. „Kam má ta kapsle namířeno?“

„Na Exodo II.“

„Zvláštní volba,“ poznamenal Graff.

„Současný kurz ji zanese těsně na dosah tažného paprsku číslo dva.“ Graff pohlédl na svého výkonného důstojníka. „Může to být past, pane. Časovaná bomba.“

Graff ponuře přikývl. „Chyťte ji paprskem, ale nepřitahujte. Komandére, zburcujte Gauntlet. Řekněte stíhačům, ať tu věc proskenují, jestli nemá zbraně, ale ať si od ní udržují odstup. Nechci ji nikde poblíž téhle lodi – ani když se ukáže, že je neškodná. A spojte mě s velitelstvím flotily.“

V reproduktoru zapraskal nový hlas.

„Soothfaste, tady Gauntlet Tři. Rozhodně je to záchranná kapsle, nejspíš z korálu yoriku. Žádné zbraně, ale registruju formy života. Není větší než landspídr. Rudimentární dovin basali k pohonu a ovládání směru letu. Fasetová, ale průhledná kabina. Jako vrstva slídy. Žádám o povolení prozkoumat ji zblízka.“

Graff nad tím chvíli dumal a pak řekl: „Gauntlet Tři, povolení uděleno. Ale nepolevujte v ostražitosti.“

„Rozumím, Soothfaste, budu ostražitý.“

Dlouhou chvíli bylo ticho. Potom reproduktor znovu zapraskal.

„Soothfaste, podařilo se mi nahlédnout dovnitř. Vypadá to na dva, opakuji, dva cestující. Jeden z nich je zřejmě žena. Ten druhý… Ten druhý, pane, ten může být cokoli.“

KAPITOLA

7

Han vstoupil s obavami do hangáru 3733 v coruscantském Východním přístavu a přiložil dlaň k osvětlovací ploše na zdi. Světelný prstenec, obepínající vnitřek kopule hangáru, zalil Millennium Falcon ostrou září. Loď byla připojená šňůrami k nejrůznějším diagnostickým a monitorovacím zařízením, takže vypadala jako pacient napojený na umělou výživu. Světelný prstenec hlasitě hučel a vzduch byl slabě cítit ozonem. Přistávací plocha, potřísněná mazadly, spáleninami a barevnými taky, připomínala obrovskou malířskou paletu.

Hangár 3733 byl pronajatý na jméno Vykk Draygo, ale přes Hanovu snahu o nenápadnost skoro každý v coruscantské administrativní čtvrti věděl, že tady dokuje Falcon. Když tu s Falconem Jaina před týdnem přistála, trefila se přímo doprostřed zašlého rudého kruhu na permabetonové ploše. Po událostech na Kashyyyku trvalo Hanovi celý týden, než sebral síly k návštěvě. Tři dny na palubě rozpadajícího se frachťáku také ničemu nepomohly.

Blížil se k Falconu zepředu, takže kusadlovitá příď mířila přímo na něj. Vzpomněl si, jak téměř před třiceti lety na huttském světě Nar Shaddaa spatřil tu loď poprvé. Tehdy patřila Landovi, který ji vyhrál – nebo to aspoň tvrdil – v sabaccu v Oblačném Městě na Bespinu. I když corellianských YT-1300 viděl Han do té doby bezpočet, byla z toho láska na první pohled. Na Falconu bylo totiž cosi jedinečného. Kromě toho, že ta loď slibovala úžasnou rychlost a manévrovací možnosti, byla postavena pro dobrodružství a vypadala, že je pyšná na svou očividně pestrou minulost. Han se rozhodl, že musí být za každou cenu jeho.

Ironií osudu se příležitost naskytla právě v Oblačném Městě během čtyřdenního vyřazovacího turnaje v sabaccu. Ve hře nakonec zbyli jenom Han a Lando. Han měl čistý sabacc, zatímco Lando blufoval, že má vítězný Idiotův šik. Landovi došly kredity, a tak místo nich nabídl dlužní úpis – směnku na libovolnou loď v jeho vlastnictví – a Han ho s radostí přijal. Lando, zděšený jeho vítězstvím, se pokusil Hanovi podstrčit novější lehký frachťák YT-2400, ale Han si vybral Falcon.

Stále si hýčkal vzpomínky na první okamžiky v pilotním křesle i na to, jak byl ohromený silou podsvětelných motorů a pohotovými reakcemi hyperpohonu, který splňoval standardní vojenské požadavky. Rychlost Falconu opravdu nechyběla, ale potřeboval lepší výzbroj a silnější štíty. A tak začal proces upravování a vylepšování, který pak trval přes dvacet let. Pro Hana byl Falcon neustálou prací, uměleckým dílem, které nemělo být nikdy dokončeno.

Celá desetiletí chránil loď vlastním životem, bál se o ni jako o vlastní dítě, stýskalo se mu po ní jako po družce. Vzpomínal na dobu, kdy mu ji Egome Fass a J’uoch zkusili ukrást na Dellaltu; na dobu, kdy se Falcon přilepil na zadní stranu velitelské věže hvězdného destruktoru Avenger; na dobu, kdy Lando a Nien Nunb letěli s Falconem proti druhé Hvězdě smrti…

Mařino někdejší rozhodnutí obětovat svou milovanou Jade’s Fire při útoku na nirauanskou pevnost bylo něco, co on nikdy nepochopil.

Když teď Han loď obcházel, stále na ní dokázal rozeznat známky některých modifikací, které provedl on i ostatní. V kosmoservisu Shuga Ninxe v corellianské čtvrti Nar Shaddaa nainstalovali Han a Chewie vojenskou anténu, přední čtyřhlavňový laserový kanón a mezi výběžky přídě také raketomety na třaskavé střely. Za pravým dokovacím ramenem přivařil Shug k trupu kus pancíře z hvězdného destruktoru Liquidator.

Díky skupině techniků-psanců, kteří působili v Korporačním sektoru, se Falcon zanedlouho pyšnil i zesílenými ochrannými štíty, výkonnými kompenzátory zrychlení, mohutnými tryskami a zbrusu novou senzorovou sestavou. Loď byla tehdy známá tím, že porušovala seznam povolených výkonnostních profilů Správy Korporačního sektoru, a to ve více bodech než kterékoli jiné plavidlo stejné třídy.

Když byl Falcon během yevethanské krize na Kashyyyku, Jowdrrl namontovala čtveřici průhledných optických snímacích panelů, aby zvýšila viditelnost na levoboku a na zádi. Chewieho sestřenice kromě toho přidala do kokpitu samovyhledávací ovladače palby dělových věží.

V nedávné době, poté, co šarvátky se zbývajícími imperiálními frakcemi ustaly, se z Falconu začala stávat hodnější, laskavější loď. Hanova vina to nebyla. Šéf coruscantské loděnice, který měl sice dobré úmysly, ale jinak to byl naprostý packal, nařídil rutinní údržbu vedoucí k téměř naprosté rekonstrukci. Kabely byly připojeny, mechanismy přimontovány, elektrické přístroje uzemněny a odstíněny. K pohonné jednotce přibyl posilovač od Sienar Systems, k soustavě tažných paprsků generátor typu 7, k hyperpohonu motivátor série 401. Senzorové čočky byly vyměněny, promáčkliny vyklepány, podlahy pokryty novými koberci… Han z toho málem zešílel.

Líbilo se mu, že loď na sobě stále měla všechny boule a šrámy, které ji utvářely – stejně jako by je měl i on, nebýt bactové léčby a syntetické tkáně. Někdy se ptal sám sebe, jak by asi vypadal, kdyby dovolil, aby mu po všech zraněních zůstala jizva jako ta, kterou měl na bradě, památka na sečnou ránu utrženou v jiném životě.

Největší škodu však Falcon utrpěl teprve před šesti měsíci, když zemřel Chewie. Co lodi chybělo teď a co ji nejspíš upoutá na dobu neurčitou na zem, nedokázala nahradit žádná modifikace.

Přemožený náhlým zármutkem stál Han nehybně pod šestiúhelným dokovacím prstencem na pravoboku, ztracený v čase. Falcon byl tolik nasáklý vzpomínkami jako kronika Hanových a Chewieho dobrodružství, že na něj sotva dokázal pohlédnout, tím méně vkročit na jeho palubu. Po chvíli však zadal do ručního ovládání autorizační kód a lodní rampa se k němu spustila, jako by ho vybízela, aby vstoupil.

Když tak učinil, připomínal muže, který se znovu učí chodit.

Rampa vedla přímo do vnitřní kruhovité chodby. Na křižovatce se Han zastavil a přejel rukou po stěně, která byla nyní bez poskvrnky. Během posledních pěti let se z Falconu stala vyloženě rozmazlená loď. Mřížoví podlahy bylo vyměněno, vnitřní osvětlení fungovalo, v lodní kuchyni bylo pokaždé něco k snědku a ve vzduchu cosi vonělo. Odstíněné prostory, které se původně používaly jako skrýše pašovaného koření nebo dokonce samotné posádky, v poslední době sloužily při rodinných výletech jako úložiště zavazadel nebo kousků lidového umění, které Leia koupila do jejich bytu na Coruscantu.

Han prošel kolem průchodu do kokpitu a pokračoval hlouběji do lodi. Loni si začal pohrávat s myšlenkou, že by Falcon vrátil do původního stavu, a spoustu zlepšováků odstranil. YT-1300 už byl koneckonců veterán, mezi sběrateli ceněný skoro jako Nubian 327 typu J. A třebaže v něm chrastilo, skřípalo a trup měl posetý zuhelnatělými šrámy, stále se těšil výtečnému stavu – nemluvě o značné historické hodnotě.

Jedněmi z prvních věcí, které musely pryč, byly odpalovače třaskavých střel na přídi – neustále překážely při nakládání. To bylo ale samozřejmě ještě předtím, než se odnikud vynořili Yuuzhan Vongové a galaxie čelila strašlivé nové hrozbě. Kdoví, kolik lidí by na Vnějším okraji zemřelo spolu s Chewiem, kdyby býval odstranil i čtyřhlavňové lasery.

Han vstoupil do hlavního předního sálu a sklíčeně se posadil do otočného křesla u strojní konzoly. Hladké kovové pláty podlahy i mřížoví na levoboku pokrýval elegantní nový koberec – další úlitba rodinnému cestování. Právě odsud tehdy sledoval Luka, jak se učí zacházet se světelným mečem a bojuje se cvičným cílem, který po něm střílel žahavé výboje. Otočil se v křesle k holografickému stolku, u kterého trávil Chewie nekonečné hodiny hraním dejariku a kolem kterého před pouhými pár lety seděli Leia, admirál Pellaeon a zesnulý Elegos A’Kla, když jednali o míru.

Han si promnul tvář, jako by chtěl vymazat vzpomínky, které se mu draly do mysli, a pak se vztyčil, přešel sál a vstoupil do údržbářského průchodu. Tady se on a Leia poprvé políbili, ale vzápětí je neurvale vyrušil C-3PO oznamující, že izoloval zpětné vedení nebo nějakou jinou pitomost.

Před milionem let, pomyslel si Han.

Šouravým krokem zamířil na záď. Z průchodu se vynořil v kruhové chodbě na levoboku, naproti místnosti, ve které se Luke zotavoval poté, co mu jeho otec usekl ruku světelným mečem.

Chodba vedla pod energetickým vývodem z jádra a výfukovými ventily a ústila do hlavního zadního sálu, který pamatoval více úprav než kterákoli jiná část lodi. Zadní sál byl menší, aby se do lodi vešel hyperpohon, a v minulosti byl mnoha různými způsoby přepažen příčkami. Rádoby otrokáře Zlarba zde potkal velice nepěkný osud.

Umístění záchranných modulů se od časů strávených v Korporačním sektoru nezměnilo, ale původní moduly ve tvaru kapsle – s poklopy visícími na pantech – byly nahrazeny kulovitými moduly s moderními průlezy, které se otevíraly jako oční duhovka.

Han vstoupil do chodby v zadní části pravoboku a vydal se směrem k přídi. Prošel kolem místnosti, kterou často používal jako svou soukromou kajutu a ve které kdysi málem došlo k přestřelce mezi ním a Gallandrem, pistolníkem, který uměl tasit nejrychleji v celé galaxii.

Gallandro byl teď mrtvý, stejně jako tolik dalších lidí ze slavných dob.

V průchodu do lodní kuchyně rozpřáhl Han paže a nahlédl dovnitř. Zasmál se; vzpomněl si, jak tu v cořích mušlích připravoval nádivku a kořeněný aričí jazyk pro Leiu, když ji během jejich ztřeštěných námluv unesl na Dathomir.

Ještě pár kroků a ocitl se tam, kde začal, zpátky u dokovacího ramene. Han však nevystoupil; místo toho zamířil do kokpitu. Váhavě vešel. Zastavil se mezi dvojicí zadních křesel, opřel se ztuhlýma rukama o konzolu a pohlédl průzorem ve tvaru vějíře na regály s náhradními díly, které v hangáru s Chewiem postavil teprve loni.

Nakonec klesl do obrovitého křesla kopilota a zavřel oči. Dlouho tam jen tak seděl a vůbec na nic nemyslel.

Ještě před měsícem mu Chewie připadal stále tak živý, až téměř slyšel, jak se hangárem nese Wookieeho rozzlobené štěkání nebo šťastný burácivý smích. Vždy, když seděl v křesle pilota a ohlédl se doprava, Chewie tam byl a měřil si ho sardonicky s pažema složenýma na hrudi nebo tlapama spojenýma za hlavou.

Chewie nebyl jediný, s kým Han létal – během ylesijských let se spřáhl s Togorianem Muuurghem – ale jeho jediným opravdovým parťákem byl Wookiee a on si nedokázal představit, že by Falcon pilotoval s někým jiným. A tak ho mohl buď někam uklidit, jako to udělal se svou pistolí BlasTech, nebo ho věnovat Aliančnímu válečnému muzeu na Coruscantu, o což ho neodbytní správci žádali už dobrých patnáct let.

Hana napadlo, že on sám nejspíš taky patří do muzea. Stejně jako Falcon byl součástí minulosti a nikomu už nebyl nic platný.

Ztěžka si povzdechl. Život byl jako partie sabaccu: karty se mohly náhodně změnit a domněle vítězná kombinace vám mohla prohrát celou hru.

Mimoděk se natáhl pod řídicí konzolu pro kovovou láhev s černočernou, vakuově destilovanou šťávou, kterou si tam on a Chewie často schovávali, jenže láhev byla pryč – buď ji některé z dětí dalo jinam, anebo ji vyzunkl nějaký pochybný mechanik.

Mírné zklamání rychle přerostlo v hořký hněv. Udeřil pravou pěstí do konzole a opakoval to znovu a znovu, dokud ho nezačala brnět ruka. Potom schoval hlavu do složených paží a nechal téct slzy.

„Ach, Chewie,“ řekl nahlas.

*

Han byl na cestě do transportního střediska Východního přístavu, když vtom za ním někdo zahulákal: „Hej, Machře!“

Aniž zpomalil, ohlédl se přes rameno, a ihned se na pohyblivém chodníku zastavil, otočil a zubil se od ucha k uchu. „To jméno už jsem neslyšel hodně dlouho,“ řekl podsaditému šedovlasému muži, který za ním pospíchal.

Muž popadl ruku, kterou mu Han podával, objali se a poplácali po zádech. Když se pustili, Han se pořád ještě široce usmíval.

„Kdy jsme se viděli naposledy, Roo – před třiceti rokama?“

„Nevím už přesně kdy, ale můžu ti říct kde. V odbavovací hale roonadanskýho kosmoportu v Korporačním sektoru. Právě ses chystal odletět s Lady of Mindor na Ammuud. Byla s tebou rozkošná tmavovlasá slečna, pokud si vzpomínám.“

„Fiolla z Lorrdu,“ řekl Han, jako by to jméno lapil z řídnoucího vzduchu. Kývl bradou k Roovi. „Měl jsi bílej společenskej oblek s takovou strakatou šerpou…“

„A ty, můj mladej příteli, jsi měl obzvlášť ostražitej kukuč.“ Roovy kalné modré oči se zaleskly. „Řekls mi, žes pověsil pašování na hřebík a založil agenturu pro vymáhání dluhů. Han Solo a spol., nemám pravdu? A než jsem se nadál, doslechnul jsem se, že jsi samojedinej vyhrál bitvu o Yavin.“

„Ale houby samojedinej,“ opravil ho Han. „Měl jsem pomocníky.“

Roa se poškrábal na hladce oholené tváři. „No a potom jsem slyšel, že ses nechal zmrazit do karbonitu – tehdy jsem myslel, že kvůli potomstvu.“

Han přimhouřil oči. „Ve skutečnosti jsem chtěl prodávat svý vlastní odlitky.“

Roa se zasmál a pak si ho změřil lehce káravým pohledem. „Varoval jsem tě, abys nekšeftoval s Huttama.“

„Měl jsi varovat Jabbu, aby nekšeftoval se mnou.“

Han si změřil Roův askajianský oblek, chromované kotníkové boty a prsteny, které se třpytily na malíčcích jeho buclatých rukou. Roa byl pašeráckým nestorem už v době, kdy ho zesnulý Mako Spince představil Hanovi na Nar Shaddaa. Čestný, dobrosrdečný a možná až příliš velkorysý Roa uvedl do branže mnoho mladých psanců, včetně Hana, kterého Roa vzal na první cestu na Kessel. Han pro něj dokonce nějakou dobu pracoval a spolu s Chewiem, Landem, Sallou Zend a několika dalšími pravidelnými návštěvníky Nar Shaddaa se zúčastnil jeho svatby, po níž Roa na naléhání své ženy s pašováním seknul.

„A co ty? Pořád děláš do vesmírný přepravy?“

„Všechno jsem prodal – už je to skoro deset let.“

Han si ho prohlédl pečlivěji. „Roo, ty jsi od Roonadanu nezestárnul ani o den.“

„Ani ty,“ řekl Roa skoro přesvědčivě.

Han se pousmál a poklepal si ukazovákem na přední zuby. „Zregenerovaný.“ Dotkl se nosu. „Zlomenej a spravenej tolikrát, že je v něm sotva něco původního. Navíc mám ksicht úplně nakřivo. Tohle oko mám vejš než to druhý.“

„Snad si nemyslíš, že jsem ke svýmu mladistvýmu vzhledu přišel přirozenou cestou?“ rozhodil Roa teatrálně rukama. „Budu hádat. Že ty jseš klon?“

Roa se zasmál. „Skoro. Podstoupil jsem omlazovací terapii kombinovanou s každodenní myostimulací.“ Nastavil mu svůj vznešený profil. „Přikázal jsem kosmedikům, aby mi nechali akorát tolik stáří, abych vypadal důstojně.“

„A to taky vypadáš, ty starej lumpe.“

„Vymyslela to Lwyll – nebo aspoň z větší části.“

Hanovi vytanul na mysli obraz Roovy ženy – světlovlasé, elegantní, se zvučným hlasem. „Jak se jí vůbec daří?“

Roa se slabě pousmál. „Před pár měsíci zemřela.“

Z Hanových rtů se stala tenká linka. „To je mi líto, Roo.“

Roa hned neodpověděl. „A mně je zase líto, co se stalo Chewbaccovi, Hane. Snažil jsem se získat oprávnění, abych se mohl zúčastnit vzpomínkovýho obřadu na Kashyyyku, ale víš, jak umějí být Wookieeové k lidem podezřívaví.“

Han přikývl. „Dobře si pamatujou, co jim provedlo Impérium.“

„Kdo by si nepamatoval.“

Han byl chvíli zticha. „Takže, co tě přivádí na Coruscant? Myslel jsem, že máš radši volnej prostor.“

Roa uhnul očima. „Abych řekl pravdu, Hane – ty. To ty jsi důvod, proč jsem tady.“

Hanovi přejel mráz po zádech. V minulosti na Rou nečekaně narazil už několikrát, většinou na zapadlých planetách jako Nar Shaddaa a Roonadan. Stařec se tak stal jedním z lidí, kteří Hana nutili k zamyšlení, jestli galaxie není o dost menší, než se tvrdilo – bez ohledu na jeho vlastní daleké cesty.

„Tak nějak jsem čekal, že to řekneš,“ poznamenal nakonec.

Roa položil Hanovi ruce na ramena. „Co kdybysme se šli někam posadit a promluvili si o tom?“

Han přikývl. „V dopravním středisku je restaurace.“

Zamířili po pohyblivém chodníku dovnitř. Cestou se bavili o starých přátelích – Vonzelovi, Treggovi, Sonniodovi a dvojčatech Briilových – a známých místech, ačkoli Han byl zjevně duchem nepřítomný. Po všech těch letech pořád dokázal zpaměti odříkat Roova pravidla – nikdy neignoruj volání o pomoc; ber pouze těm, kdo jsou bohatší než ty; nehraj sabacc, pokud nejsi připravený prohrát; nepilotuj loď pod vlivem omamných látek; a neustále buď připravený rychle prásknout do bot –, ale to neznamenalo, že by Roovi bezpodmínečně důvěřoval.

V Astrákově hnízdě je úslužný droid zavedl ke stolu na terase, kde skupina Durosů a Gotalů sledovala shockballový zápas na HoloNetu. Z neviditelných emitorů se linul nemastný neslaný remake dvacet let staré jizzové klasiky. Han a Roa si z nostalgie objednali džbány eblového piva – dovoz z Bonadanu. Když měl první džbán z poloviny prázdný, Han se Roy zeptal, proč ho vyhledal.

„To se hned dozvíš,“ řekl Roa, postavil svůj džbán na stůl a otřel si ústa hřbetem ruky. „Pamatuješ se na pašeráka ze starejch časů, kterej se jmenoval Reck Desh?“

Han se na chvíli zamyslel a usmál se. „Vysokej, šlachovitej chlapík. Liboval si v tetování, piercingu a elektrumových špercích. Chewbacca a já jsme se s ním jednou spřáhli, když jsi nám dal za úkol hodit r’allskou minerálku na Rampu.“ Jeho úsměv se ještě rozšířil. „Na Falconu zrovna dělal Doc Vandangante, a tak jsi nám půjčil svoji loď – Wayfarer. Reck tvrdil, že Wayfarer je rychlejší než Falcon, a po návratu z Rampy jsme si dali závod o padesát beden gizerový pálenky.“

„A ty a Wook jste ho porazili levou zadní.“

Han kývl. „Reck byl dobrej navigátor, ale jako pilot za moc nestál.“ Roa si přihnul ze džbánu a olíznul si rty. „Co je voják zač, se někdy pozná, teprve když je z něj důstojník.“

„Co tím chceš říct?“

„Reck přeběhnul.“

„Ke komu?“

„K nepříteli, Hane,“ řekl Roa a naklonil se vpřed. „Nebo aspoň ke skupině žoldáků, který pracujou pro Yuuzhan Vongy.“

„To není možný. Reck nebyl zrádcovskej typ. A navíc skvěle vycházel s Chewiem. Po tom, co Vongové Chewiemu udělali, by s nima Reck nechtěl mít nic společnýho.“

„Možná o Chewiem neslyšel. Anebo byly možná kredity moc lákavý.“ Roa se krátce odmlčel. „Skupina, se kterou se Reck zapletl, si říká Mírová brigáda. Kolujou zvěsti, že vyvolávají protijediovský nálady a hledají světy, kde by Yuuzhan Vongové mohli zopakovat to, co udělali na Sernpidalu.“

Han popuzeně přimhouřil oči. „Proč mi to říkáš, Roo?“

Roa sklopil zrak. „Protože Lwyll zemřela na jednom ze světů, který Mírová brigáda Vongům naservírovala.“

Han ztratil řeč. Šokovaně zíral na svého starého přítele.

„Kdybysme bejvali odletěli o den dřív,“ pokračoval Roa s očima upřenýma stranou. „Jenže já musel vyřídit nějakej kšeft.“ Krátce a lítostivě se zasmál a zvlhlýma očima pohlédl na Hana. „Pořád ty kšefty. Lwyll umřela při prvním yuuzhanvongským útoku. Já byl jeden z mála, co odtamtud vyvázli živí.“

Han zavřel oči a hranou ruky udeřil do stolu. Ale když zvedl oči k Roovi, hněv z něj částečně vyprchal. Začínalo mu totiž docházet, o co tu vlastně jde. „Tak proto jsi za mnou přišel – tohle není jenom mezi mnou a tebou, ale i mezi tebou a Reckem.“

Roa před Hanovým ledovým pohledem neuhnul. „Nechci, aby kvůli Reckovi a jeho komplicům trpěl ještě někdo další. Yuuzhan Vongové jsou na způsobování tragédií mistři i bez pomoci Mírový brigády. Kdybych se dokázal s Reckem vypořádat sám, tak bych to udělal. Jenže jsem křehčí, než vypadám, Hane.“

„Jo, a kdo jinej by ti měl pomoct než já, co? Chlap, kterej právě přišel o parťáka.“

„Upřímně řečeno – ano.“

Han zasupěl. „Nikdy neignoruj volání o pomoc, nemám pravdu, Roo?“ Vstal a přistoupil k velikým oknům, pod nimiž se rýsovaly přistávací plochy kosmoportu. Každou vteřinu někam odlétala loď. Když se vrátil ke stolu, otočil židli k sobě a obkročmo se na ni posadil.

„Kde je Reck se svojí bandou teď?“ zeptal se temným hlasem.

„Nevím, Hane. Ale vím, kde bysme to mohli zjistit. První zastávka by byla –“

Han rychle zvedl ruce. „Nic mi neříkej. Když nebudu vědět, kam poletíme, nebudu to moct nikomu vyžvanit.“

„Musíme vyrazit, dokud je stopa ještě čerstvá,“ řekl Roa.

Han se zatahal za spodní ret a na okamžik se zamyslel. „Máš tady loď?“

Roa se zatvářil překvapeně. „Jasně. Ale ty chceš, abych já svezl tebe? To jsem teda nečekal.“

„Tak máš, nebo ne, Roo?“

Roa udělal konejšivé gesto. „Nechápej mě špatně, synku, vyhovím ti velice rád. Prostě jsem jenom předpokládal, že budeš chtít vzít Falcon.“

Han zavrtěl hlavou. „Jak kdysi poznamenal jeden prostořekej droid, Falcon se líp hodí ke zdrhání než k boji. A navíc se z něj stala loď duchů.“

KAPITOLA

8

„Vojenské akce se plánují poněkud obtížně, když o bitevním plánu nepřítele nemáte nejmenší představu,“ říkal plukovník Ixidro Legorburu velitelům Obranných sil Nové republiky a směsici vysokých důstojníků. „Teprve nyní, po pádu třiceti planetárních soustav, zničení Helsky, Sernpidalu, Ithoru a nedávné ztrátě Obroa-skai, začínáme pomalu chápat, jaký koridor hodlají Yuuzhan Vongové v této galaxii prorazit.“

Legorburu vyrostl na zemědělské M’haeli, jeho původ však popírala pronikavá inteligence a bystrý rozum. Původně to byl důstojník zpravodajské služby, který během yevethanské krize sloužil jako taktický pobočník a poté byl povýšen na ředitele divize bojových analýz domovské flotily.

„Dovolte mi však zdůraznit, že strategie jejich invaze zůstává stejným tajemstvím jako jejich konečný cíl.“

Naléhavá situace žádala, aby se porada nekonala na Coruscantu, nýbrž na Kuatu, třebaže několik důstojníků a specialistů se jí zúčastnilo prostřednictvím živých holopřenosů z hlavního města Nové republiky a dalších světů.

„Co se nám podařilo zjistit ohledně jejich původu?“ zeptal se admirál Sien Sovv, sullustanský náčelník generálního štábu Obranných sil. Seděl u datové konzoly přizpůsobené jeho drobným rukám a vybavené filtrem šumů, které by jinak mohly rušit jeho citlivý sluch.

„Jak jistě víte, první svět, který Yuuzhan Vongové dobyli – možná bych měl spíš říct vyhladili –, byl Belkadan, kde měla společnost ExGal pozorovací stanoviště.“ Legorburu pomocí parabolického holoprojektoru promítl trojrozměrný obraz galaktického Tingelského ramene. „Ačkoli se tvrdilo, že přiletěli z jiné galaxie, zpočátku jsme předpokládali, že pocházejí z nějaké neznámé hvězdné soustavy nacházející se zde, uprostřed Tingelu, mezi Korporačním sektorem a prostorem Imperiálního zůstatku.“

„O této hypotéze se dosud uvažuje?“ zeptal se brigádní generál Etahn A’baht, někdejší velitel Páté flotily a další veterán yevethanské krize. A’baht byl Dornean s tvrdou fialovou kůží a vypouklýma očima s vějířovitými nadočnicovými oblouky.

Legorburu pohlédl na zástupce z Institutu pro studia vnímajících bytostí, sídlícího na Baraboo. Ale než mohl Ithorian odpovědět, Sovv povstal.

„Vím, že mluvím za všechny v této místnosti, když vyjádřím naprostý zármutek nad tím, co potkalo vaši rodnou planetu,“ řekl admirál. „Galaxie utrpěla obrovskou ztrátu.“

Tamaab Moolis vzal kývnutím dlouhé zahnuté hlavy Sovvovu soustrast na vědomí. „Děkuji vám, admirále,“ řekl oběma ústy současně.

Smutek v jeho očích, posazených daleko od sebe, vystřídalo soustředění. „Abychom prověřili předpoklad, že Yuuzhan Vongové pocházejí z Tingelského ramene, provedli jsme pečlivý průzkum našich databází, ale žádné důkazy jsme neobjevili. Protokolární droid na Dubrillionu konstatoval, že yuuzhanvongská řeč připomíná janguinštinu, ale tato stopa také nikam nevedla. Možnost, že Yuuzhan Vongové jsou zmizelou rasou, která se do naší galaxie náhle vrátila, stále ještě prověřujeme.“

„Byla ta oblast Tingelského ramene kdysi obydlena?“ zeptal se Sovv.

Ithorian přenechal slovo Beenu Ltothovi z Institutu astrografického průzkumu, nebo přesněji řečeno, jeho virtuální reprezentaci. Been, další Dornean, byl syn Kilese Ctotha, který převzal velení Páté flotily poté, co jeho přítel Etahn Abaht odstoupil.

„Možnost, že by tak mocný druh jako Yuuzhan Vongové pocházel z Tingelu, musíme zamítnout,“ spustilLtothův hologram. „Vzhledem k rozsahu jejich prostředků a velikosti jejich válečné flotily by dávno ovládali stovky světů, ne-li soustav, a rozhodně bychom se o nich dozvěděli mnohem dříve. Přinejmenším bychom se o nich doslechli od Trianiiů nebo některého jiného druhu, který tuto část Tingelu obývá.

Musíme však uznat, že Tingelské rameno nebylo dosud důkladně zmapováno. Původní průzkumy ukončilo vypuknutí klonových válek. Neprobádanost byla také jedním z důvodů, proč císař Palpatine přenechal neomezenou vládu nad nejzazším koutem Tingelu Správě Korporačního sektoru. Nyní jsme toho názoru, že Yuuzhan Vongové skutečně přišli z prostoru mimo galaxii.“ Ltoth se odmlčel. „Ne pouze z přilehlé hvězdokupy, jako tomu bylo v případě Ssi-ruuků, nýbrž ze zcela jiné galaxie.“

A’baht podrážděně zavrčel. „Každý druh schopný cestovat mezigalaktickým prostorem by musel být podstatně vyspělejší než my – alespoň o několik set generací. Avšak yuuzhanvongské lodě používají tytéž hyperprostorové vstupní a výstupní body jako naše vlastní plavidla.“

„Ale co když stovky generací strávili na cestě,“ namítl Legorburu. „Zkuste si představit flotilu plavidel plujících prázdnotou, podobných ithorianským obytným lodím, jenže mnohonásobně větších.“

A’baht mávl rukou. „Poezie mě nezajímá, jenom fakta.“

Legorburu se ovládl. „V současnosti se pokoušíme zjistit, zda měl císař Palpatine o Yuuzhan Vonzích nějaké informace – podobně jako je měl o Ssi-ruucích. Díky velkorysosti moffa Ephina Sarretiho jsme získali přístup k imperiálním záznamům ohledně projektu Mezigalaktické výpravy.“

Mezigalaktická výprava, financovaná Senátem na žádost mistra Jedi Joruse C‘baotha, představovala nezdařený pokus nahlédnout za okraj galaxie.

Sarettiho hologram v životní velikosti, vysílaný z Bastionu v dalekém Imperiálním zůstatku, byl téměř bezbarvý a rušily ho diagonální pruhy interference. Technik zesílil zvuk.

„…imperiální záznamy neobsahují žádnou zmínku o Yuuzhan Vonzích – ačkoli nyní je už známo, že císař Palpatine poslal chisského velkoadmirála Thrawna zpět do Neznámých oblastí, když se dozvěděl, že Chissové opevňují své soustavy před hrozící invazí neznámých útočníků.“

Sovv a ostatní velitelé se chvíli radili. „Naznačujete, že těmi útočníky mohli být Yuuzhan Vongové?“ zeptal se nakonec Sovv.

„Kdybychom mohli s Chissy navázat přímý kontakt, možná bychom to věděli jistě,“ řekl Sarreti. „Ale Jag Fel nemá zájem sloužit jako prostředník a všechny pokusy o komunikaci s Nirauanem zůstaly bez odpovědi.“

„Zkusili jste tam vyslat loď?“ otázal se A’baht.

Sarreti se usmál. „A vy, generále?“ Když se Abaht ušklíbl, moff dodal: „Nijak netoužíme narušit chisský prostor a riskovat válku na dvou frontách.“

„Rozumíme, moffe Sarreti,“ kývl zasmušile Sovv. Pohlédl na Legorburua. „Prosím, pokračujte, plukovníku.“

Legorburu vyvolal na světelném stole detailnější záběr Tingelského ramene. „Yuuzhan Vongové využívají střední část Tingelu jako shromaždiště. Průzkumné jednotky vyslané do přilehlých sektorů – sem, do kolonií Trianiiů, a sem, k Dathomiru – zaregistrovaly přílet mnohem větších lodí.“

„Chci čísla,“ řekl A’baht.

Legorburu kývl na Tammariana Ayddara Nylykerku, který během yevethanské krize zastával funkci hlavního analytika pro sledování zdrojů a nyní byl ředitelem výzvědné služby flotily. „Na základě dostupných údajů nyní odhadujeme vesmírnou sílu Yuuzhan Vongů na jeden tisíc velkých lodí, seskupených do operačních svazů i větších jednotek, které čítají od pětadvaceti do pětasedmdesáti plavidel.“ Sovv a ostatní si vyměnili užaslé pohledy.

„Možná by generální štáb potěšilo,“ dodal Nylykerka rychle, „že Senát schválil všeobecnou brannou povinnost a že loděnice na Kuatu, Bilbringi, Sluis Vanu a Fondoru do konce příštího roku zdvojnásobí produkci těžkých křižníků.“

„Do konce příštího roku,“ opakoval Sovv. „Tou dobou můžeme mít Yuuzhan Vongy dávno za krkem.“

„Ano, pane, ale s naší současnou rezervou moncalamarských bitevních křižníků třídy Mediator, bothanských útočných křižníků a corellianských hvězdných obránců třídy Viscount máme dostatečnou palebnou sílu, abychom se s Yuuzhan Vongy mohli utkat na více místech zároveň.“

Sow váhavě přikývl. „Jak silné jsou nepřátelské lodě ve srovnání s našimi?“

Nylykerka nahlédl do poznámek naškrábaných na durapapíru. „Podle odhadu velikosti a výzbroje se nepřátelská flotila skládá z ekvivalentů válečných lodí, křižníků, destruktorů, výsadkových člunů, fregat, korvet, dělových člunů a také stíhaček známých jako koralskippery. Hlášení průzkumníků naznačují, že yuuzhanvongská plavidla, která přiletěla zatím jako poslední, jsou velikostí a palebnou silou srovnatelná s hvězdnými destruktory třídy Super.“

Nad světelným stolem se rozzářila yuuzhanvongská válečná loď. „Toto je velitelská loď u Obroa-skai,“ vysvětlil Nylykerka. „Nesčíslné úseky jejího trupu z korálu yoriku jsou schopny rozpoutat ničivou energii takové síly jako naše nejničivější turbolaserové a iontové kanóny. Plavidlo se nebrání klasickými štíty, nýbrž gravitačními anomáliemi, které pohlcují nebo odrážejí všechno, co na plavidlo vypálíte. Anomálie vytvářejí organická zařízení zvaná dovin basali, která v sobě slučují funkce repulzorového, podsvětelného a hyperprostorového pohonu.“

Nylykerka namířil laserové ukazovátko na útlé výběžky vyrůstající z lodní přídi a zádi. „Ramena jsou rovněž vybavena plazmomety, jejichž špičky uzavírají trojcípé organické chlopně. Každé rameno navíc nese celé perutě koralskipperů, které se chrání podobným způsobem jako válečná loď a jsou schopny střílet plazmové projektily. Původně jsme se domnívali, že koralskippery jsou řízeny dálkově podobně jako staré droidí stíhačky Obchodní federace nebo CONRy1 společnosti Loronar, ale ve skutečnosti jsou pilotovány individuálně – nebo alespoň do určité míry. Tím narážím na skutečnost, že bojovou taktiku podle všeho řídí tvor známý jako yammosk, nebo také válečný koordinátor, který slouží jako jakýsi biotický bitevní analytický počítač.“

Laserové ukazovátko připoutalo pozornost k nepravidelnostem na trupu velitelské lodi. „Ještě se nám nepodařilo zjistit, proč jsou některé části lodi hladké. Jisté značky na hladkých plochách však dávají tušit podobnost se symboly a glyfy, které jsou často k vidění na oválných plavidlech mnichů Aing-Tii. Věříme, že slouží jako znaky rodu nebo společenského postavení, nikoli jako vojenské hodnosti.“

Omráčené mlčení velitelů přerušil Legorburu.

„Od doby, co vstoupili do Tingelského ramene, postupují Yuuzhan Vongové šikmo, jako by chtěli Jádro nechat stranou. Útok na Obroa-skai by mohl být předzvěstí vpádu do Středního okraje. Spekulace jsou však v tuto chvíli předčasné.“

„No, někdo by měl začít spekulovat,“ zavrčel Abaht. „Nemůžeme se pořád jenom bránit.“

Legorburu si vklínil prst za límec uniformy a pokračoval. „Budou-li se Yuuzhan Vongové držet současného směru bez výraznějších odchylek z kurzu, těsně minou Hapeskou hvězdokupu a snad i Kashyyyk. Avšak sektor Meridian, huttský prostor, Bothawui, Rodia a Ryloth jim leží téměř přímo v cestě.“

A’bahtovy vypouklé oči se rozhlédly místností. „Copak tu někdo opravdu věří, že Yuuzhan Vongové galaxií pouze prolétají a že světy a jejich obyvatelstvo ničí z pouhého rozmaru?“ Když nikdo neodpověděl, generál dodal: „Jaké budeme mít možnosti, jestliže se obrátí k Jádru?“

Nylykerka zobrazil na holoprojektoru rozmístění hlavních flotil. „Admirál Pellaeon se s loděmi pod svým velením vrátil do Imperiálního zůstatku, aby ho chránil před invazí. Složky Třetí a Čtvrté flotily jsou rozvinuty podél Hydianské tepny a Perlemianské obchodní cesty. Většina Druhé flotily se nachází mezi Hapeskou hvězdokupou a Jádrem poblíž Borleiasu. Složky První a Páté flotily jsou rozmístěny u Coruscantu, Kuatu, Chandrily, Commenoru a Fondoru.“

„Síla a rozmístění flotil samy o sobě nestačí,“ řekl Sovv po chvíli. „Důležitější je, abychom porozuměli Yuuzhan Vongům jako druhu. Co přesně je to za bytosti?“

Legorburu přelétl očima tváře na displejích konzoly. „Ehm, doktorko Eicroth, asi bude nejlepší, když admirálovu otázku zodpovíte vy.“

Hologram nijak neubral plavovlasé Joi Eicroth na kráse. Kdysi byla krátce provdána za admirála Draysona a dosud s ním spolupracovala jako agentka v Alpha Blue, tajné divizi novorepublikové zpravodajské služby.

Před několika lety byla jednou z prvních, kdo prostudoval qellská těla vyzvednutá z Malthy Obex, a v současnosti byla členkou xenobiologického týmu, jenž dostal za úkol sestavit profd Yuuzhan Vongů.

„V zásadě se jedná o druh velice podobný lidem,“ řekla Eicroth, „jak zevnějškem, tak vnitřním ústrojím – to samozřejmě neplatí o polointeligentních ještěrovitých vojácích, které Yuuzhan Vongové nasadili na Dantooinu, Garqi a Ithoru. Proto také pro mistra Jedi Luka Skywalkera nemělo žádné škodlivé následky, když si oblékl kognitivní kuklu yuuzhanvongského koralskipperu a organický dýchací aparát. Exempláře, na nichž jsme provedli pitvu, nám však poskytly několik zajímavých hádanek.“

Nad světelným stolem se objevily holografické obrazy tří Yuuzhan Vongů, a zatímco Eicroth pokračovala, pomalu se otáčely.

„Ty odlišnosti, které vidíte – podivně prodloužená hlava tohoto jedince, nadbytečná žebra tohoto jedince, vzorce vyryté hluboko do trupu tohoto jedince –, naznačují, že Yuuzhan Vongové mají několik samostatných společenských tříd nebo snad plemen. Je zřejmé, že ve službě určitému náboženskému nebo válečnickému ideálu podstupují trýznivé tělesné změny. Jednotný ráz těchto znaků a znetvoření však v každém případě poukazuje na složitou společenskou hierarchii.

Je to zcela v souladu s podstatou aplikované vědy Yuuzhan Vongů, která je, pokud víme, založena čistě na živé technologii. Používání bioreaktorů, neuromotorů a biologických zbraní svědčí o druhu, který neklade důraz na umělé, nýbrž na organické inovace. Zatímco my konstruujeme stroje, oni vytvářejí formy života, které slouží stejným účelům jako umělá technologie.“

„Lze je porazit?“ zeptal se A’baht zvýšeným hlasem, aby ho bylo přes vzrušený šum slyšet.

„Jsou vyšší a těžší než většina lidí,“ odvětila Eicroth. „Jsou silní sami o sobě, a v některých případech jim navíc pomáhá živá zbroj. Lze je však zabít konvenčními zbraněmi a očividně také světelnými meči Jediů. Pyl z bafforrových stromů je slibný alergen, který dokáže zbroj zneškodnit; nějakou dobu však potrvá, než bude pyl možné uměle vyrobit v potřebném množství, aby posloužil jako účinný preventivní prostředek nebo biologický činitel. Přesto nám každé další střetnutí přineslo nové údaje o jejich slabinách – psychologických, anatomických i sociálních.“

Zavládlo ticho, dokud komodor Brand, někdejší velitel křižníku Indomitable z Páté flotily a největší bručoun v generálním štábu, hlasitě nezabubnoval tlustými prsty na konzolu.

„Celou dobu, co tu sedím a poslouchám tahle hlášení, si kladu jednu otázku: Co po nás vlastně chtějí? Vedou tuhle válku kvůli území, zdrojům, náboženství nebo nějakému příkoří tak dávnému, že o něm ani nemáme záznamy? Považují nás Yuuzhan Vongové za obtížný hmyz jako Duskhanská liga Yevethů, nebo snad chtějí naši životní energii jako kdysi Ssi-ruukové?“

Pokud se někdo chystal odpovědět, přerušil ho komunikační technik. „Pánové,“ oslovil Sovva a jeho kolegy, „volá ředitel Scaur. Prý má neodkladnou zprávu, kterou byste měli všichni slyšet.“

Sovv ucedil kletbu. „Dobrá. Aktivujte izolaci a spojte nás.“

Ve zvukovém izolačním poli, které velitele obklopilo, se zhmotnil poloviční hologram ředitele novorepublikové zpravodajské služby.

„Admirále, právě jsem obdržel hlášení o události, k níž došlo v sektoru Meridian včera ráno standardního času,“ spustil vyzáblý Scaur. „Dobrá zpráva je, že lehký křižník Soothfast se poblíž Exodo II střetl s nepřátelskou lodí a zničil ji. Ještě lepší zpráva je, že dva Yuuzhan Vongy, kteří se katapultovali v záchranné kapsli, se podařilo zajmout živé. Ale ze všeho nejzajímavější zpráva je ta, že zajatci požádali o politický azyl.“

Sovv se užasle opřel a kulatýma černýma očima, ještě skelnatějšíma než obvykle, pohlédl na A’bahta a Branda. „Nuže, pánové, možná se přece jen dozvíme, co po nás Yuuzhan Vongové chtějí.“

KAPITOLA

9

„Vždycky jsem věděl, že máš slabost pro život na vysoký noze,“ poznamenal Roa, když spolu s Hanem vylezl z repulzorového taxíku, který je zavezl na visutou terasu bytu Solových v jedné z nejluxusnějších částí administrativní čtvrti.

„Nenech se zmást,“ řekl Han. „Vevnitř je menší, než vypadá.“

Roa přistoupil k zábradlí terasy, pohlédl dolů a potom vzhůru. Třebaže se elegantní byt nacházel v dobré lokalitě, nad ním bylo téměř tolik pater jako pod ním. „Vždyť bydlíš sotva tři sta metrů od vrcholku. Prakticky na střeše světa.“ Rošťácky se na Hana zakřenil. „Na svý úspěchy bys měl bejt hrdej. Nenapadá mě žádnej jinej můj žák, kterýmu by se vedlo tak dobře.“

„Poděkuj mý ženě,“ zamumlal rozpačitě Han. „Její povolání má spoustu vedlejších výhod.“

„Vždycky je fajn vědět, kam se poděly mý daně.“

Dveře rozpoznaly Hana a otevřely se. V atriu s dlážděnou podlahou stál C-3PO. Hlavu měl nakloněnou na stranu a ruce ohnuté v úhlu, jako by si je chtěl založit v bok.

„Vida, pan Solo – a s hostem. Vítejte doma, pane.“ Směrem k Roovi dodal: „Jsem See-Threepio, specialista na mezilidské vztahy.“

Roa vzhlédl ke klenutému průchodu a tiše hvízdl. „Za jak dlouho uslyším ozvěnu?“

„Nech už toho, jo?“ ucedil Han koutkem úst. „Mívali jsme menší byt ve věži Orowood, ale když děti povyrostly…“

Roa ho zarazil. „Přede mnou nemusíš ten luxus hájit. Na Coruscantu bych nechtěl žít ani za všechny prachy z Banky Nový republiky, ale když už tu člověk musí bejt, život na vysoký noze je jedinej snesitelnej způsob.“

Han se zamračil a otočil k C-3PO. „Kde je Leia?“

„V ložnici, pane. Právě jsem jí pomáhal balit, když mě poslala dolů pro tohle.“ C-3PO zvedl šálu z blyštivého hedvábí, kterou jí Han koupil při jejich posledním výletu na Bimmisaari.

„Balit? Kampak poletí?“

„Popravdě řečeno, pane, dosud mě o místě určení neinformovala.“

„Tak to musí bejt těžký vybrat jí to správný oblečení,“ poznamenal Roa. C-3PO se k němu otočil. Kdyby měl příslušné součásti, jeho svítící fotoreceptory by nejspíš zamrkaly. „Pane?“ Roa se jenom usmál.

Han pohlédl na Rou. „Měl bys radši počkat tady dole, než to vyřídím.“

Roa přikývl. „Souhlasím z celýho srdce.“

„Pane Solo, paní Leia si zřejmě přeje, abych letěl s ní.“

„A co má bejt?“ zeptal se Han, když zamířil k točitému schodišti.

„Vzhledem k tomu, že znáte můj postoj k vesmírnému cestování, pane, myslel jsem, že byste se za mě mohl přimluvit.“

Han se krátce zasmál. „Je mi tě fakt líto, Threepio.“

C-3PO naklonil hlavu na znamení příjemného překvapení; Hanův sarkasmus mu jako obvykle zcela unikl. „Děkuji vám, pane, děkuji. Soucit mě sice před mými povinnostmi nezachrání, je však osvěžující vidět, že alespoň jednomu člověku na mně záleží natolik, aby to dal najevo. Už dlouho jsem přesvědčen o tom, že vy jste ze všech lidí nejlidštější. Zrovna minulý týden jsem si říkal…“

Droidovo brebentění pronásledovalo Hana až do ložnice, kde našel Leiu, jak na postel rozkládá nejrůznější oblečení. Byla bosá a na sobě měla róbu z blyštivého hedvábí. Vlasy měla stažené dozadu, ale několik volných pramenů jí splývalo na tváře.

„Vždycky, když se tu poslední dobou ukážu, někam se chystáš. Možná by sis měla nechat jeden kufr trvale sbalenej.“

Když ho spatřila, úplně ztuhla. „Kde jsi byl? Celé ráno jsem se ti snažila dovolat.“

Han si promnul nos. „Ponořenej ve vzpomínkách. Měl jsem vypnutej komlink.“ Mávnul rukou k otevřenému kufru. „Threepio říkal, že vy dva někam odlítáte.“

Leia si sedla na kraj velké postele a zastrčila si pramen vlasů za ucho. „Na Ord Mantell. Situace s uprchlíky se nám začíná vymykat z rukou, Hane. Nedostatek jídla, nemoci, rozdělené rodiny… A navíc se šíří podezření ohledně toho, proč Nová republika uprchlíkům pomáhá. Vládní rada mě požádala, abych se setkala s hlavami několika světů ve Středním a Vnějším okraji a projednala s nimi možná řešení.“

„Jaký podezření?“

„Mnoho lidí se domnívá, že jakmile se Nová republika vypořádá s Yuuzhan Vongy, bude v takovém postavení, že bude moct anektovat stovky světů a soustav.“

„Jestli se bude válka vyvíjet jako doposud, tak v žádným takovým postavení rozhodně nebude.“

„Já vím,“ řekla Leia ustaraně.

Hanův pohled znovu sklouzl ke kufru. „Copak tě mise dobrý vůle nikdy neomrzej?“

„S dobrou vůlí nejdál dojdeš,“ vložil se do řeči C-3PO, načež se opravil: „Ne, počkat. Věřím, že to pořekadlo zní ,s pravdou nejdál dojdeš’. Už zase mám výpadek. To musí být tou cestovní horečkou –“

„Threepio!“ okřikl ho Han a výstražně k němu bodl ukazovákem.

Řeč lidského těla patřila mezi miliony jazyků, jež C-3PO ovládal, a tak droid okamžitě zmlkl.

Leia pohlédla z droida na Hana. „,Mise dobré vůle’ jsou moje práce. Snažím se pomáhat, jak to jenom jde.“

Han nonšalantně přikývl. „Načasování by vlastně ani nemohlo bejt lepší, protože sám poletím taky pryč.“

Leia na něj upřela zrak. „Kam pryč?“

„To ještě nevím.“

Leia zvedla obočí. „Ty ještě nevíš?“

„Přesně tak,“ potvrdil Han. Očima zalétl dolů do vstupní haly, kde Roa právě obdivoval křišťálovou sošku, kterou si Leia přivezla z Vortexu. Leia sledovala Hanův pohled. „Kdo to je?“

„Starej přítel.“

„Má nějaké jméno?“

„Roa.“

„No, lepší než nic,“ zavtipkovala Leia. „Nevím, kam letíš, ale aspoň vím, s kým budeš – pro případ, že bych se s tebou potřebovala spojit.“ Zaváhala. „Vezmeš si Falcon?“

Han zavrtěl hlavou. „Klidně ho vem na projížďku, když se ti bude chtít.“

Leia si ho zkoumavě prohlížela. „Hane, o co tu běží?“

„Poletíme navštívit jednoho společnýho přítele.“

„A to musíte letět hned teď?“

Han po ní střelil pohledem. „Teď, anebo nikdy, Leio. Tak je to jednoduchý.“ Vytáhl ze skříně cestovní tašku a začal do ní pěchovat oblečení.

Leia ho dlouhou chvíli mlčky sledovala. „Mohl bys aspoň počkat, dokud se nevrátí Anakin? Celý týden ses mu vyhýbal.“

Han k ní zůstal otočený zády. „Můžeš ho ode mě pozdravovat.“

Leia si záměrně stoupla tak, aby ji viděl. „Vy dva byste si toho měli říct víc než jenom pozdrav. Je zmatený, Hane. Řekls mu, aby se necítil odpovědný za to, co se stalo na Sernpidalu, ale tvé mlčení a hněv mu naznačují pravý opak. Musíš mu to pomoct překonat.“

Han jí pohlédl do tváře. „Copak mě k něčemu potřebuje? Vždyť má Sílu.“ Přimhouřil oči. „Co mi to Luke řekl? Něco v tom smyslu, že protože jsou mý děti Jediové, už s nima dlouho neudržím krok. No a přesně to se stalo. Přerostly mě. Už mě nepotřebujou.“

„Luke to nemyslel tak, jak si to vykládáš.“ Leia přistoupila těsně k němu. „Hane, poslouchej mě. Anakin chce Chewieho pomstít – jednak proto, aby tě potěšil, ale také proto, aby se zbavil viny. Potřebuje tvé pochopení a podporu. Potřebuje tvou lásku, Hane. A tu mu nedá ani Síla.“

Han prudce vydechl. „Jestli ti jde o to, abych se cejtil provinile, můžeš si udělit medaili.“

„Nechci, aby ses cítil provinile. Jenom se snažím –“ Zarazila se a ramena jí poklesla. „Zapomeň na to, Hane. Víš ty co? Možná ti prospěje, když odsud na chvíli vypadneš.“

Han bez komentáře přistoupil k nábytkové stěně a začal se hrabat v zásuvce. Vzápětí třímal svůj třicet let starý BlasTech DL-44. Přejel palcem po pahýlu předního mířidla a vrazil zbraň do pouzdra, úmyslně seříznutého tak, aby byla vidět spoušť s lučíkem.

Leia sledovala, jak uložil blaster do tašky. „Slib mi, že si to bereš jenom na soutěž v rychlém tasení,“ řekla starostlivě.

*

Příruční kufřík, houpající se v ruce člověka se světlou kůží v laciné kombinéze, vypadal na první pohled jako obyčejná aktovka, o kterou by zloději v kosmoportu Bagsho na Nim Drovisu neměli nejmenší zájem. Pevnost mužova stisku by některé z nich přesvědčila, že kufřík je cennější, než se zdálo, avšak pohled na samotného majitele by odradil i toho nejzoufalejšího zloděje. Jeho krok byl příliš sebejistý a volná bunda nedokázala zcela zakrýt šířku jeho ramen. A co bylo ještě důležitější, nadmíru usilovně se snažil vypadat nenápadně.

Bez potíží prošel imigračním oddělením a podle šipek se vydal ke vznášedlu veřejné dopravy, které ho odvezlo k sektorové nemocnici.

Od časů, kdy nemocnici řídil Ism Oolos, se Nim Drovis změnil. Nová republika se pokusila alespoň částečně odčinit škody, jež během vlády Setiho Ashgada na blízkém Nam Choriosu napáchala nákaza Sémě smrti, a zaplatila klimatickou stanici pro regulaci deště, který tu býval na denním pořádku. Rytíři Jedi zase vyjednali dohodu mezi Droviany a kmeny Gopso’o. Podařilo se zvládnout i plísně a mechy, které tu dříve bujely téměř na každém kroku, a dokonce ani kanály ve Starém Městě už nebyly těmi smrdutými močály jako kdysi. Z chovu slimáků se stal výnosný obchod.

Když muž s kufříkem dorazil ke zrenovované nemocnici, jeho oko s tajným potěšením spočinulo na ozbrojených drovianských strážných s blasterovými puškami, které svírali v chapadlech či klepetech. U hlavního vchodu se podrobil rutinnímu skenu a poté ho vpustili do prostorné recepce, obsluhované Droviany a lidmi. Někteří z lidí mohli být docela dobře potomky původních alderaanských kolonistů, kteří se na Nim Drovisu usadili.

Muž pokračoval k drovianské recepční za přepážkou naproti vstupním dveřím. „Jsem objednaný k doktoru Saychelovi.“

„Jméno?“ zeptala se, zatímco přežvykovala žvanec zwilu. „CofYoly.“

Pokynula mu k volnému křeslu. Okamžik nato ho pozvala zpátky k přepážce, kde na něj z interkomu promluvil lidský hlas. „Doktor Saychel. Přál jste si se mnou mluvit?“

„Ano. Myslím, že jsem na Ampliquenu chytil trichinitidu.“

„Proč jste si ji nenechal léčit tam?“

„Nemocnice mi neuznala pojištění.“

Saychel se na chvíli odmlčel. „Jděte do dveří nalevo od přepážky a pak po šipkách do laboratoře.“

Směrovky muže vedly kolem ordinací a primitivních operačních sálů z jedné dřevěné budovy do druhé a konečně bludištěm tlumeně osvětlených chodeb, které končily v izolovaném oddělení, v němž byly před dvanácti lety drženy pod karanténou oběti epidemie Sémě smrti. Saychel, primář Nim Drovisu, měl na sobě částečně zapnutý antikontaminační oblek a ochranné brýle s makročočkami.

„Vítejte v Bagsho, majore Showoltere,“ pozdravil ho Saychel přátelsky. „Nečekal jsem, že se do takové dálky vypraví někdo tak důležitý.“

„Vlastně jsme si hodili mincí a já vyhrál,“ řekl Showolter.

„Myslím, že ten všeobecný zájem chápu.“

Showolter a Saychel se znali z Coruscantu, kde spolupracovali v sídle zpravodajské služby v útrobách vládního distriktu a příležitostně se stýkali s takovými osobnostmi, jako byli Luke Skywalker, Han Solo a Lando Calrissian. Ze Saychelových hustých blonďatých vlasů se od té doby stala žlutobílá helma a tváře mu zrudly popraskanými kapilárami.

„Jsem si jistý, že jste to vy,“ řekl Saychel, „ale přesto si to raději ověřím.“

Showolter přikývl a roztáhl paže, aby mu Saychel mohl přejet po těle skenerem, který vytáhl z kapsy antikontaminaěního obleku. „Za to vás platíme, profesore.“

Skener rychle objevil implantát v Showolterově pravém bicepsu a potvrdil jeho totožnost.

„Takže kde máme ty dva úlovky?“ zeptal se Showolter.

Saychel ho provedl dveřmi zajištěnými sítnicovým skenerem k velkému jednosměrnému transpariocelovému oknu v zadní stěně laboratoře. V místnosti za oknem seděli oba údajní zběhové, každý na své vlastní posteli. Oblečeni byli v nemocničních šatech a tiše spolu rozmlouvali jazykem, který byl zřejmě jejich rodnou řečí. Místnost dále obsahovala stůl, židle a přenosnou hygienickou jednotku.

Když Showolter spočinul pohledem na yuuzhanvongské ženě, hnědé oči se mu rozšířily překvapením a zájmem. „Netušil jsem, že je nepřítel schopen zplodit něco tak přitažlivého.“

„Ano,“ souhlasil Saychel a zamžoural skrz transpariocel, „je to skutečně pohledný exemplář.“

„A to druhé je – co vlastně? Zvíře, nebo společnice?“

„Řekl bych, že obojí. Rozhodně jsou ale nerozlučné. A to ,zvíře’, chcete-li ji tak z nedostatku lepšího výrazu nazývat, je podle všeho stejně inteligentní jako jeho paní.“

„,Ji’?“

„Zcela nepochybně je také ženského pohlaví. Nejspíš pochází z galaxie Yuuzhan Vongů, anebo je ze zkumavky – stvořená pomocí genetického inženýrství.“

„Nějaké potíže při přepravě?“

Saychel zavrtěl hlavou. „Tým ze Soothfastu je přivezl na planetu v energetické kleci, ale neptejte se mě, kde ji sehnali. Jakmile jsme dokončili prvotní skeny a testy, přesunuli jsme je sem.“

„Četl jsem hlášení. Nějaká překvapení?“

„Žádná, která by stála za řeč.“

„A co ta záchranná kapsle?“

„Podobná yuuzhanvongským stíhačkám, ale bez výzbroje. Složena z jakéhosi černého korálu a poháněna dovin basalem. Ten byl při příletu bohužel mrtvý.“ Saychel ukázal na nedaleký pult, na němž stála velká láhev s ochranným roztokem, v němž bylo asi metr široké těleso ve tvaru srdce porostlé modrými ostny.

„Zajímavější než běžný repulzorový motor.“

„To tedy ano,“ řekl Saychel beze stopy pobavení v hlase.

Showolter zalétl pohledem ke druhé, menší lahvi, ve které se nacházela hnědá hrouda velikosti lidské hlavy s nepatrným hrbolkem na temeni. „A co je tohle?“

Saychel přistoupil k lahvi. „Odpovídá to popisu villipa – organické komunikační jednotky.“

„Je to živé?“

„Zdá se, že ano.“

„A… říkalo to něco?“

„Ne. Ale taky jsem se té věci na nic neptal.“

Showolter se zamračil, a zatímco si bezděčně masíroval pravý biceps, znovu se otočil a změřil si obě zajatkyně. „Krmili jste je?“

„Pravidelně. Ta malá se po našem jídle může přímo utlouct.“

„Třeba tuhle válku vyhrajeme právě takhle: jídlem.“

„Už jsem slyšel i šílenější nápady.“

„Zkoušel jste s nimi komunikovat?“

„Yuuzhanvongská žena – mimochodem, jmenuje se Elan – mluví basikem. Říkala, že se ho naučila při svém výcviku.“

„Při jakém výcviku?“

Saychel se pousmál. „Radši se posaďte. Je to kněžka.“

Showolterova hustá obočí se srazila nad kořenem nosu. „Žertujete.“ Pohlédl na Elan. „To by mě zajímalo, jestli drží celibát.“

„Nenapadlo mě se jí na to zeptat,“ řekl Saychel. „Ale její žádost o politický azyl působila upřímně. Jen tak pro zábavu jsem provedl hlasovou analýzu a výsledky mi to potvrdily.“

„Chtějí ještě něco jiného?“

„Setkat se s Jedii. Elan tvrdí, že má informace o choroboplodných sporách, které Yuuzhan Vongové vypustili před začátkem invaze.“

Showolter se poškrábal na hlavě. „Zvířeti chutná naše jídlo; kněžka mluví basikem, ví o rytířích Jedi a chce azyl… Příště mi řeknete, že si vsadily na smashballové finále.“ Záměrně si povzdechl. „Ředitel Scaur je chce přemístit na Wayland k předběžnému výslechu. Samozřejmě diskrétně. Naše noghrijské agenty na Waylandu už jsme o tom uvědomili.“

„Přemístění si vezmete na starost osobně?“

Showolter přikývl.

„Očividně je to past,“ řekl Saychel. „Myslím tyhle dvě.“

„Samozřejmě že je to past. Ale zároveň je to ojedinělá možnost Yuuzhan Vongy vyslechnout a takovou příležitost si nesmíme nechat ujít. I kdybychom museli zařídit setkání s rytíři Jedi.“

*

„Vítej na palubě,“ řekl Roa, když spolu s Hanem vystoupal po kobercem pokryté nástupní rampě do lodi typu SoroSuub 3000.

Když se Han rozhlédl kolem, hvízdnutí se neubránil tentokrát on. Za luxusní jachty se považovaly dokonce i standardní modely tohoto štíhlého plavidla ve tvaru šipky, ale Happy Dagger byl kategorií sám pro sebe. Podlahy i přepážky byly vykládané pravým dřevem, nebo tak alespoň vypadaly, a v každém koutu a výklenku stála vzácná soška nebo drahý hologram. Akcelerační gauč byl potažený kroší kůží a blyštivým hedvábím.

„Ty jsou fijisový?“ zeptal se Han nevěřícně, dřepnul si a přejel prsty po parketách.

„Uwový,“ odpověděl Roa. „Získal jsem je ze zničenýho alderaanskýho výletního člunu. Piráti ho úplně očesali, ale na parkety zapomněli.“

Han bloumal kolem, prohlížel si detaily a kroutil hlavou. „Víš, kdo s podobnou lodí kdysi lítal? Lando Calrissian. Ale ani ta jeho by se s touhle nemohla měřit.“

„Jestli se Lando nezměnil, určitě nacpal víc peněz do sledovacích zařízení a výzbroje, než kolik já utratil za celou loď.“

„To je docela dobře možný.“ Han se na Rou usmál, vděčný za příležitost oplatit mu špičkování, kterým ho Roa oblažoval u něj doma. „Takže co s tou lodí děláš? Pronajímáš kajuty jizzovým orchestrům?“

Roa se zasmál. „Netajím se tím, že poradci přes daně a tarify, který jsem zaměstnával na Bonadanu, ze mě udělali boháče. Ale tahle loď je teď všechno, co mám.“

Poklepal Hanovi na rameno a vedl ho do hlavního předního sálu. Tam je přivítal nablýskaný stříbrný protokolární droid, který právě vyšel z kokpitu. „Promiňte, pane Roo, ale k lodi se blíží neznámá osoba.“

„Hane, tohle je Void,“ představil ho Roa. „Na Rhommamoolu uniknul fanatikům likvidujícím droidy, ale celý to pro něj bylo tak traumatický, že jsem mu musel vymazat paměť. Koupil jsem ho za babku, ale zase ho zprovoznit mě stálo pět set coruscantských kreditů.“

Roa přikázal Voidovi, aby jim tu neznámou osobu, kterou v hangáru odhalily bezpečnostní skenery, ukázal. Monitor na konzole okamžitě zobrazil štíhlého, hnědovlasého a modrookého teenagera v hrubé našedlé tunice a hnědých kamaších.

„Znáš ho?“ zeptal se Roa.

Han přimhouřil oči. „To je můj mladší syn.“

*

Když se Han ukázal, Anakin už byl u paty nástupní rampy Happy Daggeru. Skenery předtím zachytily chlapcův nepokoj. Teď se to rozrušení změnilo v ostražitost. „Ahoj, tati,“ řekl opatrně.

Han seběhl po rampě a opřel si ruce v bok. „Jak jsi mě našel?“

Anakin o krok ustoupil. „Máma říkala, že pocestuješ s někým, kdo se jmenuje Roa, a že nebereš Falcona. Najít správný hangár nebylo těžké.“

Hanova tvář ztvrdla. „Doufám, že tě neposlala vyzvědět, kam letím, protože jak už jsem jí řekl, ještě to nevím.“

Anakin se zamračil. „Neposlala mě. Přišel jsem sám od sebe.“

„Aha,“ zamumlal Han rozpačitě. „Takže…“

„Něco – něco pro tebe mám.“ Anakin si odepnul z opasku tuniky malé kožené pouzdro. „Ber to jako dárek na cestu.“

Lehký válec, který Han vylovil z pouzdra, byl kratší než dlaň a užší než čtyři prsty vedle sebe. Po straně měl drážku a zdálo se, že je vyrobený z jakési tvárné slitiny.

„Dám se poddat,“ řekl nakonec. „Co je to?“

„Trosečnický nástroj.“ Anakin trochu pookřál, znovu od Hana zařízení převzal a ukázal mu, jak z něj vysunout celou sadu čepelí, montážních klíčů a svítilny. Nástroj obsahoval dokonce i makrosvářečku a miniaturní dýchací přístroj.

Han nevěděl, co na to říct. „Poslyš, chlapče, je to chytrej kousek nářadí, ale já v nejbližší době neplánuju žádný pěší túry.“

„Udělal mi ho Chewie,“ řekl Anakin bezbarvým hlasem.

Han zkřivil tvář. „Tím spíš ho nemůžu přijmout, když ho vyrobil pro tebe.“

Anakin ho stejně vložil Hanovi do ruky. „Chci, abys ho měl ty, tati.“ Oči mu nervózně těkaly sem a tam.

Han chtěl něco namítnout, ale pak si to rozmyslel. Ten nástroj byl dárek na usmířenou, a kdyby ho odmítl přijmout, jen by tím rozšířil propast, která je od Sernpidalu dělila.

„Nejdřív Chewieho samostříl a závěsnej vak, a teď zas trosečnickej nástroj. Většinou toho tolik nedostanu ani k narozeninám.“ Přinutil se k úsměvu a obracel nástroj v ruce. „Kdoví, třeba mi přijde vhod.“

„Doufám, že ano,“ zamumlal Anakin.

Han zvedl obočí. „Čím to, že to znělo jako jedna z tajuplných poznámek tvýho strýce?“

„Jenom jsem chtěl říct, že Chewie by měl radost, kdyby ti přišlo vhod něco od něho.“

„Jo, to by nejspíš měl,“ souhlasil Han a uhnul před ním pohledem. „Díky, chlapče.“

Anakin se chystal odpovědět, když vtom na Hana z vršku rampy zavolal Roa.

„Máme povolení ke startu.“

Han se obrátil k Anakinovi. „Už musím.“

„Jasně, tati. Dávej na sebe pozor.“

Objali se, strnule a krátce. Han začal stoupat do Happy Daggeru, ale v polovině rampy se zastavil a otočil se zpátky k Anakinovi. „Bude to dobrý, uvidíš.“

Anakin na něj upíral zrak a mrkáním zaháněl slzy. „Co bude dobrý? Válka, moje výčitky, že jsem nezachránil Chewieho, anebo to, že jsi nikomu neřekl, kam letíš?“

KAPITOLA

10

Velitel Tla, impozantní svou výškou, zbarvením i držením těla, rázoval sem a tam u paty hrubě tesané velitelské plošiny v srdci Harrarovy lodi. Dlouhý velitelský plášť, který mu visel ze širokých ramen, zašustil, když se velitel otočil ke knězi a Nomu Anorovi.

„Zničení matečné lodi byla marnotratnost,“ zahřměl Tla. „Měl jste najít nějaký jiný způsob, jak jim Elan podstrčit.“

„Jiná lest by nás v dlouhodobém výhledu stála ještě víc,“ opáčil Harrar. „Posádka matečné lodi šla na smrt dobrovolně, ba přímo s radostí, že smí přinést tak důležitou oběť.“

Tla měl věčně zachmuřenou tvář. Na velitele ho povýšili poté, co Shedao Shai zahynul na Ithoru. Nyní střelil rozhněvaným pohledem po svém taktikovi.

„Se vší úctou, Eminence Harrare,“ řekl Raff, „tohle není hra, ve které zvítězí ten chytřejší. Vedeme svatou válku.“

„Ach, ale každá válka je svým způsobem hra. Museli jsme se postarat, aby Elanino zběhnutí vypadalo věrohodně.“

Tla si odfrkl. „V téhle aréně jste nový, knězi. Vy ty nevěřící podceňujete. Brzy váš úskok prohlédnou.“

„Skutečně? Pak vás tedy překvapí, že Elan už vzali do ochranné vazby.“

Taktik Raff obdařil Harrara pochybovačným pohledem. „Raději si to zatím nevykládejte jako příliš dobré znamení, Eminence. Elan je z nás první, koho se jim podařilo zajmout živého.“

„Ovšem. Podstatné však je, že vím, kde se nachází a kam ji brzy převezou.“

Tla se obrátil skepticky na Noma Anora. „Je to práce vašich agentů a špehů, vykonavateli?“

Nom Anor se slabě usmál, ale zavrtěl hlavou. „Bohužel nikoli, veliteli.“

„Tak jak to tedy víte?“ dožadoval se Tla odpovědi.

Harrar pokynul jednomu ze svých akolytů. Ten před něj předstoupil se světle hnědým, lehce zploštělým villipem, kterého choval v náručí jako novorozence. Harrar od něj villipa opatrně převzal a ovinul stvoření pravou paží.

„Elanini věznitelé se nechali oklamat ještě v další věci. Dvojče tohoto villipa totiž odvážejí spolu s ní. Nyní nám svědomitě posílá hlášení.“ Harrar svou tříprstou pravou rukou pohladil villipův hrbolek. „Probuď se, maličký, a zopakuj, cos mi už řekl.“

Velitel Tla a taktik se zájmem přistoupili blíž.

Svraštělá tkáň uprostřed kulatého hrbolku se začala rozpínat. Villip se obrátil naruby a vynasnažil se, aby napodobil Elaninu půvabnou tvář. „Wayland,“ řeklo stvoření. „Way-llland.“

*

Civilní raketoplán Segue, zpomalený brzdnými tryskami, uháněl nad rozeklaným severovýchodním pohořím hlavního kontinentu na Waylandu. Jižní úbočí zkosené hory Tantiss halila hustá klenba pralesa, avšak na východě se rozprostírala širá pláň obnažená seismickou explozí, která před více než patnácti lety zničila skladiště císaře Palpatina.

Jedna ze tří cestujících v raketoplánu, náměstkyně pro operace ředitele novorepublikové zpravodajské služby Belindi Kalenda, přitiskla tvář k oknu, aby jí nic neuniklo. Když raketoplán klesl níž, spatřila na úpatí hory malé město.

„Jsem překvapená,“ prohodila Kalenda k ženě, která seděla vedle ní. „Nové Nystao jsem si představovala jenom jako vesničku.“ Kalenda měla štíhlou postavu a tmavou kůži, oči posazené daleko od sebe a lehce chraplavý hlas. U zpravodajské služby byla pouhých dvanáct let, ale když překazila nebezpečné spiknutí v corellianské soustavě, dočkala se rychlého kariérního postupu.

Xenobioložka Joi Eicroth se naklonila k okénku, aby se také podívala. „Původně to opravdu byla jenom vesnička. Nyní tam žije téměř deset tisíc bytostí. Myneyrshové, Psadané a lidé, a také pět set Noghriů, kteří tu vesnici založili.“

„A všichni spolu vycházejí?“

„Zatím.“

Kalenda se tlumeně zasmála. „Noghriové opovrhují vším, co s Palpatinem nějak souvisí, a přesto jim nevadí žít na planetě, kterou pojmenoval?“

„Nikdy se neprokázalo, že planetě dal jméno Wayland právě Palpatine,“ promluvil ze sedadla za oběma ženami doktor Yintal. „Osobně se domnívám, že lidští kolonisté používali ten název dávno předtím, než se císař rozhodl udělat z hory Tantiss svou pokladnici.“

Yintal, analytik výzvědné služby flotily, byl drobný zádumčivý muž a při jeho náhlém výlevu si Kalenda a Eicroth tajně vyměnily pobavené úsměvy.

„A kde jinde mohou Noghriové házet hlínu na Palpatinův majetek, že, doktore?“ zeptala se Eicroth přes rameno.

„Tento faktor zajisté přispěl k jejich spokojenosti se stávajícím uspořádáním,“ odvětil Yintal suše.

Raketoplán zakroužil ve vzduchu a potom se snesl na přistávací plošinu uprostřed Nového Nystaa. Trojice cestujících sebrala svých pár zavazadel a zamířila k průlezu. Wayland je přivítal jasným světlem a nasládlým svěžím vzduchem.

Směsice proutěných chýší, dřevěných budov a kamenných domů, jež tvořila město, odrážela různost jeho kultur. Hojnost hotelů a etnických restaurací, obklopujících přistávací plošinu, však byla přímo zarážející. Kalenda se na to chtěla Eicroth zeptat, když vtom dorazil na scénu major Showolter, usazený na starém landspídru SoroSuub Corvair. Z prostoru pro cestující s odstraněnými skládacími dvířky vystoupili dva Noghriové.

Showolter měl na sobě pončo zakoupené v místním obchodě a tmavé řidičské brýle. Kalendě zasalutoval a s Eicroth a Yintalem si potřásl rukama. Potom jim představil Mobvekhara a Khakraima z kmene Hakh’khar, kteří byli přiděleni ke zdejší buňce novorepublikové zpravodajské služby. Divoký vzhled a upírskou ošklivost obou šedých gnómských tvorů příliš nemírnila ani příjemná sluneční záře.

Kalenda pochybovačně nakoukla do potlučeného landspídru. „Vejdeme se tam všichni?“

„Myslel jsem, že půjdeme pěšky,“ řekl Showolter způsobem, jako by to byla otázka. „Není to daleko.“

Kalenda mávla rukou. „Veďte nás, majore.“

Noghriové trvali na tom, že jim ponesou zavazadla. Úzké uličky se hemžily vyčouhlými Myneyrshi, opancéřovanými Psadany, lidmi a Noghrii; mezi nimi však byly roztroušeny malé skupinky Bimmů, Falleenů, Bothanů a dalších bytostí, postávajících před hotely nebo popíjejících u stolů pouličních kaváren.

Zmatená Kalenda se na to nakonec zeptala.

„Vedlejší důsledek Debblovy smlouvy,“ odpověděl Showolter za chůze. „Každý umělecký předmět z Palpatinova majetku, nalezený v okolí hory Tantiss, si může nárokovat kultura, která ho vytvořila. Jakmile smlouva vstoupila v platnost, začali se sem slétat nejrůznější pátrači a kurátoři ze stovek planet, aby vyzvedli artefakty, které přečkaly explozi a byly nalezeny v průběhu rozšiřování Nového Nystaa. Bytosti z jiných světů je samozřejmě třeba ubytovat a nakrmit, což vedlo k rozmachu hotelů a restaurací, a to zase vedlo k dalšímu rozrůstání města.“

„A k nálezu dalších kulturních artefaktů,“ dodal Yintal.

Showolter přikývl. „Lovci pokladů jsou tu stejně běžní jako révoví hadi.“

Když se tým novorepublikové zpravodajské služby přiblížil k noghrijské části města, primitivní příbytky Myneyrshů a kamenné pevnosti Psadanů ustoupily jednoduchým, ale dobře postaveným chýším ze dřeva a kamene. Vesnice sem byla přesunuta z Honoghru brzy po zničení hory Tantiss.

Po krátkém, ale prudkém stoupání se zastavili u nenápadného noghrijského příbytku, přiléhajícího k úbočí hory a zastíněného rozkvetlými stromy. Mobvekhar a Khakraim zůstali venku na stráži, zatímco Showolter uvedl všechny ostatní do spoře zařízené předsíně bez oken.

„Zadní dveře vedou do jednoho z tunelů, kterými je hora Tantiss protkaná,“ vysvětloval major. „Bezpečnější místo mezi Waylandem a Borleiasem nenajdete.“ Ukázal k vedlejší místnosti. „Údajnou dezertérku máme tam. Tu druhou – to zvíře – držíme o patro níž.“

„Tak jí říká ona sama, anebo pouze vy?“ zeptala se Eicroth.

Showolter se k ní otočil. „Ona o ní mluví jako o ,důvěrnici’.“

Čtveřice agentů vstoupila do místnosti. Yuuzhanvongská žena seděla na zemi na polštáři vypůjčeném z postele, jako kdyby meditovala. Místo exotického roucha, které Kalenda viděla na dvourozměrných snímcích, měla nyní Elan blůzu s kapuci a kalhoty se stahovací šňůrou. Třebaže byla cizokrajně potetovaná, byla ještě nádhernější a sošnější než na fotografiích.

Její šikmé oči – sytě modré – se otevřely a těkaly z jedné tváře na druhou.

„Elan, toto jsou mí spolupracovníci,“ řekl Showolter mírně.

Probodla ho pohledem. „Kde je Vergere?“

„O patro níž. Když jsem ji viděl naposledy, jedla.“

„Úmyslně jste nás od sebe oddělil.“

„Pouze dočasně.“

„Čím je pro vás Vergere, Elan?“ zeptala se Eicroth, přistoupila k lůžku a sedla si.

„Je to moje důvěrnice.“

Kalenda a Eicroth na sebe krátce pohlédly. „Ten výraz chápeme, ale možná v odlišných souvislostech než vy. Chcete říct, že Vergere je pro vás něco víc než jen společnice?“ otázala se Kalenda.

„Společnice je také.“

„Takže společnice a přítelkyně.“

„Ne přítelkyně. Důvěrnice.“ Elan poposedla na polštáři. „Přišli jste mě zase zkoušet?“

Kalenda se posadila vedle Eicroth. „Máme jen pár otázek.“

„Otázek, na které ty vaše ohavné skenery a analyzátory nedokázaly odpovědět?“ Elan se škodolibě usmála. „Copak lze od stroje očekávat, že porozumí živé bytosti?“

Kalenda se přinutila k úsměvu. „Dejme tomu, že to považujeme za způsob seznamování.“

„My Yuuzhan Vongové žádné takové protokoly nemáme. Víme, kdo je kdo. Dáváme na odiv sebe sama.“ Přejela si konečky prstů po tvářích pokrytých obrazci. „To, co vidíte, odráží to, co je uvnitř. Jestli se domníváte, že jsem něco jiného, než praví mé tělo a tvář, pak jste hlupáci. Proč mi odmítáte udělit politický azyl?“

„Yuuzhan Vongové by snad někoho z nás přijali bez ptaní?“ opáčil Yintal.

Elan na něj upřeně pohlédla. „Když vyvstanou pochybnosti nebo podezření, nastupuje lámání.“

„Co je to lámání?“ zeptal se Yintal, kterého ten výraz viditelně zaujal.

„Účinný prostředek, jak zjistit pravdu.“

Eicroth čekala, až bude Elan pokračovat, jenže dezertérka se odmlčela. „Říkáte, že dáváte na odiv sebe sama. Máte na mysli značky na vašem těle?“

„Značky?“ opakovala Elan s neskrývaným odporem. „Jsem kněžka Yun-Harly.“ Dotkla se svého širokého čela, potom brady s důlkem uprostřed. „Toto je čelo Yun-Harly; toto je její brada. To nejsou značky. Patřím k elitě.“

„Proč by elita opouštěla svůj vlastní národ?“ zeptal se Yintal bez obalu.

Elan přimhouřila oči. Yintalova otázka ji zjevně přiměla k zamyšlení. „V našich řadách zavládl rozkol. Zdaleka ne všichni Yuuzhan Vongové věří, že jsme se měli vydat na cestu mezi galaxiemi. Mnozí se rovněž domnívají, že bohové si tuto válku nepřejí. Jelikož jsem kněžka nejvyššího umění, raději bych vám ukázala světlo jinými způsoby.“

„Vy tedy neschvalujete masové vraždění a oběti, které zatím byly pro vaše tažení charakteristické?“ otázala se Kalenda.

Elan se k ní otočila. „Přinášení obětí je nezbytnou součástí bytí. My Yuuzhan Vongové obětujeme sami sebe stejně často jako bezvěrce. Ať už vaše galaxie je nebo není zaslíbená, musíme ji nejprve očistit, abychom ji mohli obývat.“ Na okamžik se odmlčela. „Nepřejeme si však, abyste zemřeli. Pouze abyste přijali pravdu.“

„Pravdu vašich bohů,“ napověděla jí Eicroth.

„Jediných bohů,“ opravila ji Elan.

Yintal si opovržlivě odfrkl. „Vy nejste žádná kněžka. Jste špionka a podvodnice. Loď, ze které jste se katapultovaly, jsme zničili příliš snadno.“

Elan se zablesklo v očích. „Vergere a já jsme se ukryly v záchranné kapsli už před začátkem bitvy. Nevěděly jsme, že loď bude zničena. Unikly jsme… šťastnou náhodou.“

„I kdyby to byla pravda, proč by vaši vojenští velitelé posílali proti naší válečné lodi tak malé plavidlo, když se nedaleko nacházela mnohem větší loď?“

Elan se na něj posměšně zašklebila. „Mám snad podle velikosti soudit tebe, človíčku? Menší loď byla z těch dvou lépe vyzbrojená. Proč by jinak ta větší prchala, když byla její jikra zničena?“

Yintal pohlédl na Kalendu a Eicroth. „Lže.“

Elan si unaveně povzdechla. „Vy jste ale podezřívavé bytosti. Přišla jsem vám pomoct.“

„Jak, Elan?“ zeptala se Kalenda.

„Musíte mě vzít k Jediům. Mohu jim poskytnout informace o té chorobě.“ Yintal přistoupil těsně k Elan a měřil si ji pohledem. „Co může kněžka vědět o nemoci?“

Zavrtěla hlavou. „Není to nemoc. Je to reakce na spory coomby. Jediové budou vědět.“

„Proč to prostě neřeknete nám?“ naléhala Kalenda. „Proč je tak důležité, abyste se setkala přímo s rytíři Jedi?“

Elanin pohled zpřísněl. „Vzkažte jim, co jsem vám řekla, a pochopí.“

Yintal se od ní odvrátil, o pár kroků poodešel a zase se k ní otočil. „Potřebujeme důkaz, že přicházíte s dobrými úmysly a ne jako špionka.“

Elan roztáhla paže daleko od těla. „Vždyť mě vidíte. Jaký další důkaz bych vám mohla nabídnout?“

Yintal semkl rty a dřepl si vedle ní. „Vojenské údaje.“

Na Elanině tváři se objevil zmatek. „Tak o tohle vám jde?“

„Dejte nám údaje pro naše nadřízené,“ vybídla ji Kalenda. „Pokud se vaše informace potvrdí, možná budeme moct vyhovět vaší žádosti a zařídit setkání s Jedii.“

Elan se nad tím zamyslela. „Můj řád úzce spolupracuje s válečníky, aby věštby došly naplnění. Předpovídáme, které strategie použít…“

„Tak nám povězte, kde vaše flotila udeří příště,“ žádal Yintal. „Jmenujte planetu.“

Elan už otvírala ústa k odpovědi, když vtom se z předsíně ozvalo jakési zadunění. Následovaly tlumené výkřiky v basiku a noghrijštině.

Zatímco se Kalenda a Eicroth zvedaly z kavalce, do místnosti vpadl vysoký, silně stavěný muž v kosmické kombinéze. Zřítil se na zem, ale hned se zase zvedl. Chvíli stál na vratkých nohou ve dveřích, jako by hodnotil, co se děje v místnosti. Krev mu tekla z trhlin v kombinéze a crčela ze sečných ran, které mu brázdily tvář. Když spatřil Elan, vklínil si ukazovák do škvíry vedle pravé nosní dírky a vyrazil z hrdla ke stropu yuuzhanvongské zaryčení, při kterém tuhla krev v žilách.

„Do-rok vong pratte!“

Pak se stalo několik věcí současně.

Kůže se sloupla muži z tváře, jako by vládla svou vlastní vůlí, a odhalila hrůzostrašnou znetvořenou hlavu plnou hlubokých rýh a vlnitých závitů. Jeho řev podbarvily trhavé a mlaskavé zvuky, vycházející zpod jeho oblečení, a pak mu z nohavic vytekly dva proudy jakési želatinové hmoty a stekly se do jednoho, který se odplazil stranou jako oživlá olejová skvrna.

Elan vyskočila na nohy a ustupovala ke zdi. Syčela a prskala na narušitele a dlouhé prsty zahnula do dravčích spárů.

„Atentátník!“ zavřeštěla skrz vyceněné zuby. „Našli mě!“

Yintal se otočil a postavil se atentátníkovi do cesty, jenže ten ho hřbetem ruky udeřil do tváře a zlomil mu vaz jako větvičku. Mužíkovo tělo přeletělo přes celou místnost a srazilo Showoltera na podlahu.

Atentátník se chystal vrhnout na Elan, když vtom na něj zezadu zaútočili Mobvekhar a Khakraim, jejichž šlachovité končetiny a hrbolaté lebky pokrývaly šarlatové podlitiny i hlubší zranění. Noghriové strhli Yuuzhan Vonga vpřed, proti boční stěně chýše, a těsně při tom minuli Elan, která v poslední vteřině uhnula a překulila se pod postel.

Když Yuuzhan Vong narazil tváří do zdi, ozvalo se zapraštění kostí a na okamžik se zdálo, že drtivému noghrijskému útoku podlehne. Vzápětí se však napřímil a shodil ze sebe oba bojovníky s takovou silou, že odlétli každý na jednu stranu místnosti, narazili do protilehlých stěn a zhroutili se na zem.

Yuuzhan Vong se otočil, na všechny strany z něj pršela krev, a očima posazenýma blízko u sebe propátrával místnost. Prolétl mezi Kalendou a Eicroth, které smetl jako hadrové panenky, jednou rukou převrátil postel a druhou popadl Elan. Prsty stiskl kněžčin dlouhý krk jako ve svěráku, zvedl ji do vzduchu a přirazil ke zdi.

Ve stejném okamžiku se Mobvekharovi vrátilo vědomí. Silné nohy ho vymrštily z podlahy, popadl atentátníka kolem pasu a zahryzl se mu do zad.

Yuuzhan Vong zavyl. Vzpouzející se kněžkou smýkl na stranu a volnou pěstí začal bušit do Noghriho, který na něm visel. Mobvekhar chrčel a sípal, když mu atentátník vyrážel vzduch z plic, ale dál se houževnatě držel své kořisti.

Kalenda se s vypětím sil vyškrábala na nohy. Zatřepáním si pročistila hlavu a vrhla se na válečníkovu bušící paži. Chvíli na ní visela a kmitala spolu s ní nahoru a dolů, nahoru a dolů, dokud ji Yuuzhan Vong neodhodil jako obtížný hmyz. Hlavou narazila do čehosi tvrdého a zrak jí zastřela černá opona. Chvilkovou temnotu projasnily světlé obrysy; potom vzhůru nohama spatřila Showoltera s pončem shrnutým ke krku, jak vylézá zpod Yintala a z pouzdra na rameni vytahuje malý blaster.

Natažený na břiše – a opatrně, aby neusmrtil Mobvekhara, kterého mezitím Yuuzhan Vong shodil na zem – major vystřelil. Zasáhl Yuuzhan Vonga mezi lopatky. Ve vzduchu se mísil zápach ozonu a spáleného masa, ale s atentátníkem výstřel nijak nepohnul. Showolter vystřelil znovu, tentokrát Yuuzhan Vonga trefil zezadu do krku a zapálil mu vlasy.

Showolter vystřelil potřetí.

Sežehnutý atentátník ztuhl a sesypal na podlahu. Levou rukou stále tiskl Elanino hrdlo. Kněžka, krvácející z nosu a očí, páčením rozevřela jeho silné prsty, sesunula se podél stěny a lapala po dechu.

Kalenda se nepříliš ladně převrátila na podlaze a plazila se na pomoc Elan, když vtom chýší otřásl mohutný výbuch. Vzápětí zapípal komlink a Showolter ho vyhrabal z kapsy.

„Yuuzhanvongské koralskippery,“ oznámil kdosi na druhé straně spojení. „Možná půl tuctu, bombardují Nové Nystao. Uvědomili jsme Soothfast. Stíhačky už jsou na cestě.“

Showolter stiskl Kalendě předloktí. „Přesuňte ji do zabezpečené oblasti,“ zachroptěl a vykašlal trochu krve. „Honem!“

*

Na chladném okraji hvězdné soustavy, v níž obíhal Wayland, číhala osamocená yuuzhanvongská dělová loď. Nom Anor stál na můstku vedle vizuálního pole udržovaného vzdálenými signálními villipy a pozoroval koralskippery bojující s novorepublikovými stíhačkami na nebi nad Novým Nystaem.

„Nepřežeňte to,“ řekl nahlas. Jeho povel patřil pilotům, kteří ty koralskippery řídili. „Stačí, když je přesvědčíte.“

KAPITOLA

11

Han zadumaně zíral z podlouhlého průzoru v kokpitu Happy Daggeru na skvrnité, netečné nebe hyperprostoru. Vedle něj v křesle pilota dřímal Roa a za ním jeden z palubních droidů dohlížel na navigační počítač.

Kdyby tak šlo předstihnout čas stejně snadno jako světlo, pomyslel si Han. To by mohl skočit do daleké budoucnosti, v níž by ze Sernpidalu zbyla jen mlhavá vzpomínka, anebo se před ten strašlivý den vrátit, změnit minulost a všechno napravit.

Ale protože to nešlo, byl v tom tragickém okamžiku uvězněn, odsouzen prožívat ho stále dokola…

Falcon visí těsně nad rozhoupaným povrchem Sernpidalu a nabírá uprchlíky. Malý měsíc Dobido, uchvácený jakousi yuuzhanvongskou zrůdností, pomalu padá z oblohy.

Chewie přibíhá a pod každou mohutnou paží drží jedno děcko; vítr mu rve srst. Potom Chewie a Anakin laserovými střelami a Sílou vyprošťují napůl zasypaný raketoplán.

Falcon vzdoruje ohlušující vichřici. Chewie zachraňuje další dítě a podává ho Hanovi, visícímu ze spuštěné rampy.

Sernpidal se vzdouvá a rozpadá na kusy.

Chewie zvedá Anakina do výše. Se smířeným výrazem hází Anakina Hanovi. Repulzory Falconu děsivě zavyjí a loď se naklání na stranu. Skupina uprchlíků drží Hana za nohy, zatímco se zoufale natahuje po Chewiem.

Dmoucí se povrch odnáší Chewieho pryč.

Anakin spěchá na můstek, kličkuje s převráceným Falconem rychle se zužujícími ulicemi a mezi hroutícími se budovami. Han letmo zahlédne Chewieho, zády otočeného k Falconu a s dlouhýma rukama zdviženýma k Dobidu, padající ohnivé šmouze. Příchod Tosi-karu.

Horký vítr spaluje Hanovi tvář a ruce, strhává Chewieho a kosí budovy. Štíty Falconu kvílejí na protest.

Znovu Chewie, huňatý kožich potřísněný krví… zvedá se na nohy… stojí vysoko na hromadě trosek, vzdorně ryčí na uchvácený měsíc, jako by ho chtěl vrhnout zpátky tam, kam patřil.

Falcon, stále v Anakinových rukou, se dere do kosmického prostoru a zanechává Chewieho svému osudu.

První věc, kterou Han svému synovi řekl: „Opustil jsi ho.“

Vzpomínka na ta slova je stejně palčivá a srdcervoucí jako Chewieho smrt. Pronesl je v zármutku, ale dosud je nedokázal odvolat – ani o tolik měsíců později.

Zmučený bolestí zavřel Han oči a zaťal pěsti. Jak dlouho tak dokáže zůstat: stále viset z rampy Falconu, ruce natažené k Chewiemu –

Roa se vedle něj pohnul, hlasitě zívl a protáhl si paže. Zamrkal a otočil se k droidovi u navigačního počítače.

„Už tam budeme?“

„Co nevidět vystoupíme z hyperprostoru, pane Roo.“ Roa se zazubil na Hana. „Jako za starejch časů, viď? My dva na společný výpravě.“

Han se vytrhl z krutých vzpomínek. Krev se mu rozproudila žilami jako kyselina. „Na první cestu na Kessel se pamatuju, jako by to bylo včera.“

Roa se záhadně pousmál. „Když už je řeč o Kesselu, chtěl jsem se tě na něco zeptat. Jasně, historky se cestou z Tatooinu na Bonadan můžou hodně překroutit. Ale prej ses chlubil, žes zvládnul cestu na Kessel za míň jak dvanáct parseků.“

Han nic neříkal – bezvýrazným, nesmlouvavým způsobem.

„No?“ naléhal Roa.

„Dávná historie, Roo. A to byl vždycky můj nejmíň oblíbenej předmět.“

„Zkus si vzpomenout. Dám ti body za snahu.“

Han obrátil ruce dlaněmi vzhůru. „Hele, Jabba mi dejchal na krk, protože jsem vysypal jeho náklad koření. Chewie a já jsme potřebovali práci. Někdy něco plácneš, protože ti nic jinýho nezbejvá.“

„Ale je to pravda – opravdu jste to zvládli pod dvanáct?“

Han si přitiskl dlaň k hrudi. „Proč bych si něco takovýho vymejšlel? Když se chvástám, myslím vážně každý slovo.“

Roa si ho chvíli měřil pohledem a pak se zplna hrdla rozesmál. „Ách, Hane, kam se ty roky poděly? Proč jsme se přestali honit za bohatstvím a za slávou?“

„Protože to nemá smysl.“ Han prudce zavrtěl hlavou. „Ale stejně – představa, že se slušný chlapi jako Reck dobrovolně spolčej s nepřítelem… Huttové vypadaj vedle Yuuzhan Vongů jako školní rváči. A Palpatine vedle nich vypadá jako osvícenej despota.“

„Možná. Ale vítězná strana platí líp,“ řekl Roa vážně. „Kredity navíc nemusej pocházet z čistejch rukou, aby si je Reck a jemu podobný dokázali užít.“

Han se pousmál. „Koukám, že se z tebe na starý kolena stal filozof.“ Roa pokrčil rameny. „Když ti umře někdo blízkej, najednou máš spoustu času na přemejšlení.“ Pohlédl na Hana. „To už jsi nejspíš taky zjistil.“ Han neodpověděl. Navigační počítač zapípal.

„Pane Roo, opouštíme hyperprostor,“ oznámil droid.

Roa a Han se otočili k řídicímu panelu, aby připravili Happy Dagger na podsvětelnou rychlost.

„Přecházím na podsvětelnou,“ řekl Roa úsečně.

Han přehodil poslední páčku. „Štíty jsou zapnutý.“

Nekonečný tunel namodralého světla je vyvrhl do normálního prostoru. Čáry se smrskly do teček, které se lehce pootočily, než utvořily hvězdnou oblohu. Každé vzdálené slunce jako by bylo bránou do alternativní reality. Až na krátký otřes zvládla loď přechod hladce.

„Vstupujeme do soustavy Anobis,“ hlásil droid.

„Anobis?“ opakoval Han překvapeně. „Vždyť je to naprostej zapadákov. Nedovedu si představit, proč by se tu Reck schovával.“

Když Han pohlédl na Rou, majitel Happy Daggeru zavrtěl hlavou. „Anobis je jenom vedlejší vchod do našeho konečnýho cíle. Přímej skok by nás moh zanýst doprostřed nepřátelský flotily nebo před nos hlídce Imperiálního zůstatku.“ Namířil tlustý prst na průzor na pravoboku. „Podívej se na tohle.“

Han se otočil doprava. Proděravělý a sežehnutý vrak hvězdného destruktoru se vznášel tak blízko, že se ho mohl skoro dotknout. Obrovská loď byla nakloněná na levobok a obklopená troskami. Velitelskou věž a špičatou příď měla zcela ustřelenou. Kdysi lesklé plátování na zádi bylo poseto obrovskými černými krátery. Z rozervaných útrob visely elektrické kabely a potrubí. Han si vzpomněl na útok na Helsku 4 obsazenou Yuuzhan Vongy a na hvězdný destruktor Rejuvenator, který byl zničen s téměř kompletní posádkou na palubě.

„Máme ve válce proti těm lumpům vůbec šanci?“ zeptal se Roa.

„Yuuzhan Vongové by to ani jinak nechtěli.“ Han se odvrátil od průzoru. „Takže kam přesně letíme, Roo?“

Roa poklepal ukazovákem na hvězdnou mapu, kterou zobrazil na displeji. „Na Ord Mantell.“

Hanovi poklesla čelist, pak zaklonil hlavu a na celé kolo se rozesmál.

Roa si ho šibalsky změřil. „Bojíš se, že narazíš na někoho ze svý minulosti?“

„Spíš na někoho z přítomnosti,“ zamumlal Han. „Na svoji ženu.“

*

Ord Mantell byl pořád ta stejná nevýrazná koule, kterou si Han pamatoval ze svých předchozích návštěv, a že jich za ta léta bylo – některé plánované, jiné spíše náhodné. Jenže od doby, kdy tu Han vystoupil jako velkomaršál Závodu prolamovačů blokád, sem přibylo něco nového: malá stanice zastaralé kruhové konstrukce, postavená konsorciem strojírenských společností Středního okraje. Zčásti se skládala z použitých dílů, zčásti z dílů dodaných Hutty. Některé úseky stanice – dva paprsky kola a asi deset stupňů vnějšího prstence – byly stále nedokončené a nejspíš tak v nejbližší budoucnosti zůstanou, neboť konstrukční týmy po zničení Ithoru projekt opustily.

Roa řekl, že stanice se jmenuje Kolo Štěstěny.

„Až na gravitační dluh nemá ta stanice s Ord Mantellem nic společnýho,“ prohodil Roa k Hanovi z pilotního křesla Happy Daggeru. „Bejval to svobodnej podnik. A taky velice úspěšnej, dokud yuuzhanvongská invaze nepřiškrtila obchody. Teď je z ní přestupní bod plnej těch největších zoufalců, jaký můžeš potkat.“

„Jsem připravenej na všechno,“ prohlásil Han. „Pokud teda nepoletíme na samotnou planetu. Ord Mantell mi vždycky přinášel smůlu.“

Roa přikývl. „Uděláme všechno pro to, abysme na něj nemuseli.“

Na povolení k přistání zde čekaly lodě všemožných typů, seřazené do fronty kolem celé stanice. Některé z nich byly prázdné frachťáky a bárky, které neměly kam letět – jejich domovské přístavy okupovali Yuuzhan Vongové, jejich mateřské společnosti zbankrotovaly kvůli válce – a ve všech seděli vyhladovělí astráci, lapení v politické zemi nikoho. Dále se tu nacházely válečné lodě ze záložních flotil nedávno opět povolané do služby a padesát let staré karmínově rudé diplomatické křižníky. A pak zde byly osobní transportéry – včetně několika ithorianských obytných lodí ve tvaru mělké mísy – přeplněné bytostmi z dobytých nebo zpustošených světů, jež rovněž hledaly nějakou planetu, kterou by mohly alespoň dočasně nazývat svým domovem. Mezi nimi kroužily staré nákladní a zásobovací lodě, které pečovaly o potřeby těch, kdo si to mohli dovolit. Tyto lodě provozovali převážně piráti, kteří nenapravitelným optimistům prodávali vidinu nového života.

Roa a Han si krátili čekání kontrolami bezpečnostních systémů. Kdyby měl SoroSuub 3000 okenice, zatloukli by je. Přeplněný a špinavý hangár, který jim konečně přidělili, pocházel z křižníku MC80 a dosud nesl stopy původního moncalamarského značení.

Zatímco Roa zamykal loď, Han sestoupil po rampě do hangáru. Tam narazil na skupinu pěti humanoidů, s jejichž druhem se ještě nikdy nesetkal.

„Nepotřebujete někoho, kdo by vám pohlídal loď?“ překřičel jejich mluvčí okolní lomoz hvízdavým, silně akcentovaným basikem.

Han si změřil humanoida od hlavy k patě. „Spíš někoho, kdo by pohlídal vás.“

Humanoidovi – očividně to byl muž – chvíli trvalo, než mu došlo, jak to Han myslel, a pak se zasmál hlasitým srdečným smíchem, který Hana téměř přinutil k úsměvu.

Byl o hlavu menší než Han, měl svalnaté nohy a štíhlý, ale užitečně vyhlížející ocas. Ty části těla, které mu nehalila pestrobarevná vesta a strategicky prostřižená kalhotová sukně, pokrývala krátká srst barvy kouře – ovšem až na horní stranu předloktí a ocasu, kde byly chlupy tmavší, tvrdé jako jehly a pravděpodobně schopné způsobit zranění.

Stejně jako druzí dva muži ve skupině, i tento humanoid měl jemný sněhobílý knír, který mu visel až pod špičatou bradu, a rozježené hnízdo bílých vlasů. Oči měl velké a jasné. Chitinový zobákovitý nos se mu stáčel dolů přes úzké rty a byl děrovaný jako nějaký hudební nástroj.

Obě ženy byly zhruba stejně stavěné a o něco málo nižší než muži. Jejich plná těla oplývala bujnými křivkami a tmavošedé sametové kabátky zase barevnými pruhy. Svěšené kníry jim chyběly a místo divokých hřív měly třpytivé, dozadu sčesané vlasy, které jim spadaly na ramena. Špičky jejich hladkých ocasů vypadaly, jako by je namočily do blankytně modré barvy. Dlouhé krky jim zdobilo několik náhrdelníků a malé uši, pětiprsté ruce a nosní dírky rovněž zkrášlovaly šperky.

„Dobrá, dobrá,“ říkal jejich mluvčí, „možná byste byl raději, kdyby vám někdo loď umyl a vycídil?“

Han si založil ruce v bok a rozesmál se. Pořád se ještě pochechtával, když po rampě sestoupil Roa, následovaný dvěma členy osazenstva Happy Daggeru – Voidem a dohlížecím droidem EV, jehož hlava připomínala zahnutý zobák velkého býložravého ptáka.

„Roo, chceš najmout tuhle tlupu k vyluxování koberců a vyčištění toalet?“

Roa pozoroval humanoidy s neskrývaným zaujetím. „Od toho jsou droidi,“ řekl mluvčímu.

„Tak vám tu loď pohlídáme. Motá se tu spousta zlodějů.“

„Díky za nabídku,“ řekl Roa vlídně, „ale nemáme zájem. Možná jindy.“

Cizinci si vyměnili několik slov ve své melodické rodné řeči, kývli Hanovi a Roovi a přesunuli se k sousední lodi v hangáru, staré korvetě Sienar třídy Marauder.

„Vypadají, jako kdyby někdo nacpal kočku manku a woolamandera do mixéru,“ utrousil Han s pohledem upřeným na humanoidy.

„Rynové,“ identifikoval jejich druh Roa. „Občas jsem je potkával na zapadlých planetách v Korporačním sektoru – na Essionu, Ninnu, Matře VI. Jsou to kočovníci – totiž když je zrovna nikdo nepronásleduje, nezotročuje, nehoní je z místa na místo a nedělá z nich obětní beránky za zločiny někoho jinýho. Maj pověst zlodějů, šarlatánů a podvodníků, ale já s nima nikdy žádnej problém neměl. Jsou to dříči, a to ve všech možnejch oborech, od očesavání lodních vraků po výrobu šperků. A to ti povídám, Hane, hrajou tu nejsenzačnější hudbu, jakou jsem kdy slyšel – hudbu, při který prostě musíš tancovat, ať chceš či nechceš.“

„Určitě bych se dokázal přemoct,“ řekl Han.

„Ne, ani ty by ses nepřemoh. Nemluvím o jizzu ani o tý nový moderní hudbě. Mluvím o žhavý, vášnivý hudbě.“

Han na ně znovu pohlédl. „Kde je jejich rodná planeta?“

Roa zavrtěl hlavou. „To mi ještě nikdo nedokázal říct.“

Han se tlumeně zasmál. „A to jsem si říkal, že už mě nic nepřekvapí.“

Svěřili loď droidům a zamířili k imigračním a celním přepážkám, kde dlouhé fronty nejrůznějších bytostí procházely kontrolou dokladů a bezpečnostními skenery.

Han předložil doklady, které ho identifikovaly jako laserového svářeče na volné noze jménem Roaky Laamu. Zvažoval, že by se přestrojil – pomocí syntetické kůže, protéz a falešných vousů – ale nakonec si jenom změnil účes a na tváři si nechal několikadenní strniště. Stejnou metodu často používal při cestování s Leiou a dětmi a většinou zabírala. Jeho nejrozšířenější podobizny ho koneckonců zobrazovaly jako mladého velitele Aliance s jasnýma očima, kotletami a kšticí lesklých hnědých vlasů.

Všechno šlo bez problémů, dokud nedorazili ke skenerům.

„Otevřít tašku,“ nařídil Hanovi mladý agent, když ho na ni jeho droidí kolega upozornil.

Han tašku rozepnul. Agent rychle objevil blaster s velkým puškohledem a kuželovitým tlumičem záblesku v samostatné krabici. „To je DL-44?“ zeptal se nevěřícně.

„Víceméně,“ řekl Han. „Udělal jsem pár zvláštních úprav –“

Agent se zasmál a mávl na nejbližšího lidského kolegu. „Bozi, DL-44 se bere jako zbraň, nebo starožitnost?“

„Starožitnost,“ odpověděl se širokým úsměvem Boz.

„Jen se smějte, chlapi,“ řekl Han. Málem se začal chlubit vlastnostmi blasteru, ale včas se ovládl.

Agent nahlédl do Hanových dokladů. „V každým případě ti musím vybít zásobník, Laamu.“

Han udržel jazyk za zuby a pokrčil rameny. „Hlavně když vybijete i všechny ostatní zbraně, který tudy procházej.“

„Všechny, který objevíme,“ řekl agent.

„To je mi útěcha.“

„Kde bychom našli Zrušenou sázku?“ ptal se Roa, zatímco agent připojoval k zásobníku vybíječku.

„Pokud vy dva vidíte v normálním spektru, jděte po červený trase k zastávce žlutý tramvaje, tou dojeďte na Bílou dva a potom pěšky dolů na druhej konec Ojnice. Nemůžete zabloudit.“

„Co říkáte barvoslepým?“ zeptal se Han kousavě.

Agent vrátil vybitý blaster do cestovní tašky a znovu ji zapnul. „Těm říkám, ať si vezmou taxíka.“

*

Roa trval na tom, že pojedou taxíkem. Jeho sullustanský řidič byl bývalý velvyslanec na Ithoru. Na Kole štěstěny zkysnul, zatímco čekal, až mu z rodné planety přijde náhradní pas.

„Je to ten samej příběh pořád dokola,“ řekl Roa Hanovi, když je taxík vyložil na Bílé dva. „Některý se snažej dostat domů, další ze svých domovů utíkaj, jiný žádnej domov nemaj – a většinou nemaj ani dokumenty nutný k opuštění stanice, o transportu na místo určení nemluvě. A tak tu najdeš diplomaty zaměstnaný jako taxikáře, univerzitní profesory jako barmany a velevážený osobnosti jako číšníky nebo hráče u sabaccových stolů – většina her je samozřejmě zfixlovaná.“

V Ojnici se proplétali smíšeným davem zoufalých bytostí – Ithorianů, Saheelindeelů, Brigianů, Ruurianů, Bimmů, Dellaltianů – uprchlíků ze všech koutů Hydianské tepny, tisknoucích si k tělům skrovný majetek nebo vlastní děti, bezcílně bloumajících a čekajících na zázrak, který je dostane z Kola, jak mnozí stanici říkali. Lidé se krčili ve stínech, hladoví, lapení v pasti a ostražití. Jinde si vykračovali ti, kterým válka pomohla k dobrému bydlu: uniformovaní vojáci, specialisté na sběr a recyklaci, padělatelé dokladů, mrchožrouti, podvodníci, námezdní piloti i ti ostatní.

Han si vzpomněl, co mu Leia říkala o situaci s uprchlíky, o nedostatku jídla a přístřeší, o nemocích a rozdělených rodinách, a začínalo mu docházet, že není zdaleka jediný, kdo se ocitnul na dně.

Pořád ještě nad tím dumal, když o chvíli později on a Roa usrkávali gizer ve Zrušené sázce, přeplněné a svým způsobem elegantní kantýně, jejíž zadní místnost byla vyhrazena sabaccu a dalším hazardním hrám.

„Je načase, abych se tady trochu přeptal,“ oznámil Roa, jakmile dopil. Postavil se a narovnal ramena. „Hned jsem zpátky.“

Han se chvíli díval za ním, dokud nedošel ke kruhovému barpultu, a pak obrátil pozornost zpátky k bleděmodré pálence. Vzápětí však koutkem oka zachytil pohyb, a když vzhlédl, u stolu stáli dva Rynové – tmavší a lépe oblečení než ti, které potkal v hangáru.

„Promiňte, že ruším,“ řekl ten vyšší zpěvavým hlasem. „Ten SoroSuub 3000, co před chvílí přiletěl, patří vám?“

Han natáhl paže za opěradla židlí, které sousedily s tou jeho. „Novinky se tu šířej rychle. O co vám jde?“

„Nuže, milostivý pane,“ chopil se slova ten druhý, „říkali jsme si – totiž Cisgat a já – jestli vás vaše další cesty nezavedou do blízkosti Rhinnalu a zda byste nebyli ochotni odvézt tam za odpovídající odměnu několik cestujících.“

„Je mi líto, chlapi. Neletíme do Jádra.“

Ti dva na sebe znepokojeně pohlédli.

„Dovolte, abychom vám to vysvětlili,“ řekl Cisgat. „Víte, je to opravdu naléhavé. Měli jsme se zde setkat s ostatními členy naší rozšířené rodiny, ale zřejmě nastaly nějaké komplikace a oni nedorazili.“

„Podle záložního plánu se s nimi máme setkat na Rhinnalu,“ dodal ten druhý, „jenže stejně jako spousta dalších jsme tady na Kole uvázli. Naše zdroje se tenčí a naděje na opatření dopravního prostředku jakbysmet.“

„Bojíme se, že naši rodinní příslušníci budou pokračovat z Rhinnalu dál, aniž by nás o tom mohli informovat.“

Han si založil paže na hrudi. „Je mi líto, že je vaše rodina roztroušená, ale jak jsem vám řekl –“

„Dobře vám zaplatíme.“

„Nezpůsobíme žádné potíže.“

„Tak dost,“ zvýšil Han hlas. „Řekl jsem, že je mi líto. Se zachraňováním druhejch jsem skončil, jasný?“

Dvojice se na dlouhou chvíli odmlčela. „Nám je to také velice líto,“ poznamenal ten vysoký.

Když Rynové odkráčeli, Han do sebe zlostně kopl zbytek nápoje. Sotva položil sklenici na stůl, Roa byl zpátky.

„Co chtěli?“

„Svízt na Rhinnal.“

Roa se zachmuřil a sedl si. „Jak jsem říkal, všichni jsou zoufalí.“

„Zjistil jsi něco?“

Roa kývl bradou k rozložitému zrzavému astrákovi, který se blížil od baru se sklenkou v ruce. „Roaky Laamu, tohle je Fasgo,“ představil astráka, který se mezitím posadil a podával Hanovi ruku. „Až si potřesete rukama, nezapomeň si přepočítat prsty.“

Fasgo se široce zakřenil, přičemž odhalil špinavé zuby, a pořádně si loknul pálenky, kterou mu zjevně koupil Roa.

„Fasgo byl jeden z mých nejlepších poradců na daně a tarify,“ pokračoval Roa. „Jen se ho zeptej, sám ti to poví. Potom, co ode mě odešel, měl možnost pracovat s Reckem Deshem.“

Fasgův úsměv se rozplynul Hanovi před očima.

„Nemáš ponětí, kde bysme Recka našli?“ zeptal se Roa vlídně.

Fasgo ztěžka polkl. „Hele, Roo, fakt si vážím toho, žes mi koupil pití, ale –“

„Roaky a já dobře víme, kdo teď Recka zaměstnává,“ přerušil ho Roa, „takže nám nemusíš věšet bulíky na nos.“

Fasgo si olízl rty a nuceně se zasmál. „Znáš Recka, Roo. Jde tam, kde jsou kredity.“

Han se opřel lokty o stůl. „Jestli platěj tak dobře, tak jak to, že už s Reckem nejsi?“

„Není to můj styl,“ zavrtěl hlavou Fasgo. „Nejsem zrádce.“

Roa s Hanem na sebe pohlédli. „Takže co Reck?“ řekl Roa.

Fasgo zase zavrtěl hlavou. „Nevím, kde teď je.“ Když zahlédl pohled v Hanových očích, rychle dodal: „Říkám pravdu, chlapi, opravdu to nevím.“ Rozhlédl se kolem a spiklenecky se naklonil blíž. „Ale na tyhle stanici je někdo, kdo by to vědět moh. Celý to tu řídí – celý zdejší podsvětí. Říkají mu Boss B.“

„A kde toho Bosse B najdeme?“ ptal Roa.

Fasgo ztišil hlas na pouhý šepot. „Ptejte se tu po něm a najde si vás sám.“

Astrák se chystal vstát, ale Han mu položil ruku na rameno a zabránil mu v tom. „Kdo vede Reckův podnik? Kdo mu dává rozkazy?“

Z Fasgovy tváře se vytratila veškerá barva. „Věř mi, radši je nechtěj potkat, Roaky. Jsou tak hnusný, jak si dokážeš představit, a ještě krapet víc.“

„Nějaký jména?“

„Žádný jména neznám – vážně.“ Pokud chtěl Fasgo ještě něco říct, spolkl to a upřel zrak kamsi nad Hanovo rameno.

Han se ohlédl. Ke stolu se blížili tři Trandoshané ozbrojení blastery Merr-Sonn a BlasTech a oblečení v kombinézách pro regulaci klimatu, které jim sahaly po kolena. Dva z nich se zastavili vedle Hanovy židle, každý z jedné strany, zatímco ten největší z plazího tria – a podle našedlé kůže také nejstarší – dvakrát obešel stůl a nespouštěl přitom z Hana rudé oči s černými panenkami. Nakonec si stoupl přímo naproti Hanovi.

„Ty jseš mi nějakej povědomej,“ zaskřehotal. Z bezretých úst mu vylétl dlouhý jazyk a chvíli se kroutil ve vzduchu. „A tvoje chuť je mi ještě povědomější.“

Han se nutil do klidu. Trandoshan ho sice očividně poznal, ale Han si nebyl vůbec jistý, jestli se s tím cizincem někdy setkal. Zatuchlinou páchnoucí Trandoshané pocházeli z planety, která se nacházela ve stejné hvězdné soustavě jako Kashyyyk. Právě oni pomohli přesvědčit Impérium, aby zotročilo Wookiee, a sami často pracovali jako otrokáři.

„Když jsem viděl takovej jazyk naposledy, visel na masným trhu obsypanej mouchama,“ prohlásil Han.

Trandoshan zkřivil zubatá ústa do čehosi, co se podobalo zlověstnému úsměvu, a položil tříprsté pracky na stůl. „Ten člověk, kterýho mi připomínáš, se stal velice důležitou osobou, ale já ho znal ještě jako druhořadýho pašeráka, co přepravoval koření pro Jabbu Hutta a všechny ostatní, kdo byli dost pitomí na to, aby ho zaměstnali.“

Bossk? napadlo Hana. Mohl by to snad být… „Ách, tys tehdy musel bejt to nejrozkošnější vajíčko,“ popíchnul ho.

Konverzace u sousedních stolů se ztišila. Štamgasti se rozmýšleli, jestli mají zůstat na zbytek představení, nebo urychleně vyhledat úkryt.

„Tahle lidská špína kdysi překazila legitimní otrokářskej podnik na Gandolu IV a kromě toho se dopustila i spousty dalších zavrženíhodnejch zločinů.“

Roa neklidně poposedl a promluvil. „Nech minulost spát, chlapáku. Nebo snad máš takovej nedostatek loveckých bodů, že musíš rušit pár popíjejících starých kamarádů?“

Trandoshan se zamračil na Rou a potom na Hana. „Toho tlustýho neznám, ale tebe jo – ty jseš Han Solo.“

„Solo?“ žasl Fasgo.

Han opětoval Trandoshanův upřený pohled. Musel to být Bossk. Nezbývalo mu než doufat, že E-11A1, kterou měl cizinec u pasu, při celní kontrole vybili.

„Řekni, Solo, pořád strkáš ten svůj křivej rypák do věcí druhejch?“ Han se křivě pousmál.

„Jenom když při tom můžu zničit něčí loď a potupit jejího kapitána.“

Trandoshan se vytáhl do své plné výšky, která byla značná. „Slyšel jsem, žes přišel o Wookieeho, Solo. Prej jsi na něj nechal spadnout měsíc. Kdyby za mnou všude lez Wookiee, udělal bych s ním přesně to samý.“

K cizincově potěšení Han málem vyletěl ze židle, jenže Roa ho stačil zadržet. „K čemu, Hane? Když jim něco urazíme, stejně jim to doroste.“

Trandoshan se zlomyslně zašklebil. „Jeden zablešenej Wookiee jako druhej,“ pokračoval se záměrnou nedbalostí. „Proč si prostě neseženeš jinýho?“

Han mu dal pěstí a tím to celé začalo.

KAPITOLA

12

„Cestu na Coruscant jsem strávila v nádrži s bactou,“ řekla Belindi Kalenda šesti členům Bezpečnostní a zpravodajské rady na vysvětlenou, proč vypadala lépe, než se cítila.

„Vaše úsilí přesáhlo rámec služebních povinností, plukovníku,“ promluvil na druhém konci dlouhého dřevěného stolu diamalský senátor Porolo Miatamia, v jehož kožnaté tváři se zračily upřímné starosti. „Měla jste zůstat na Waylandu. Mohli jsme zařídit holokonferenci.“

Kalenda se slabě usmála. „Wayland má sotva technologii pro holokonferenci, senátore.“

„Pojďme k věci, ano?“ vyzval senátor Krall Praget z křesla nejblíže Kalendě. Praget, zastupující Edathu, nikdy nebyl z těch, kdo pečlivě váží každé slovo, a během yevethanské krize se snažil zbavit Leiu Solo prezidentského úřadu.

Mezi Pragetem a Miatamiou seděli senátoři Gron Marrab z Mon Calamari, Tolik Yar z Oolidi, Ab’el Bogen z Ralltiiru a Viqi Shesh z Kuatu. Přítomen byl rovněž Luke Skywalker, podivně zamlklý a od hlavy k patě zahalený v jediském hávu, a jeho zadumaný mladý synovec Anakin Solo.

Kalenda se na ně obrátila. „Děkuji vám, že jste přišli, mistře Skywalkere a Jedi Solo.“

Skywalker kývl, ale nic neřekl.

„Začala bych konstatováním,“ zvedla se Kalenda se zjevným úsilím z křesla, „že nepřátelský útok na Wayland ospravedlnil opatření, která jsme při přesunu dezertérek na planetu přijali. Bombardování způsobilo Novému Nystau značné škody, ale ztráty na životech byly minimální – což by bylo úplně jinak, kdybychom je přesunuli na Bilbringi nebo nějaký jiný lidnatější svět.“

Vyčerpaně se nadechla. „Mezi oběťmi byl také doktor Yintal z výzvědné služby flotily, ačkoli ten zemřel na následky zranění utrpěných při přímém útoku na Elan – yuuzhanvongskou kněžku. Doktorka Joi Eicroth z Alpha Blue rovněž utržila zranění, rychle se však zotavuje, stejně jako major Showolter, který má několik zlomených žeber a proraženou plíci. Když jsem odlétala z Waylandu, oba naši noghrijští agenti už byli opět na nohou.“

„Kde jsou dezertérky teď?“ ptala se senátorka Shesh.

„Přemístili jsme je na Myrkr. Tam zůstanou v ochranné vazbě, dokud nerozhodneme, co s nimi.“

„Plukovníku,“ vložil se do řeči Praget, „vyrozuměl jsem, že jedna z dezertérek není yuuzhanvongského původu a že dosud není zřejmé, co tedy vlastně je.“

„To je pravda. Zatím se nám nepodařilo určit, zda je Vergere členkou nějaké rasy z galaxie Yuuzhan Vongů, nebo zda je produktem jejich genetického inženýrství.“

„Získali jste nějaké další poznatky ohledně toho, co vlastně přimělo nepřítele vtrhnout na Vnější okraj?“ zeptal se Miatamia.

Kalenda zavrtěla hlavou. „Atentátník zaútočil krátce po zahájení rozhovoru. Do té chvíle Elan zopakovala většinu toho, co už o motivech Yuuzhan Vongů víme. Jsou odhodláni očistit naši galaxii nebo nás obrátit na svou víru, protože si to přejí jejich bohové. Elan tvrdí, že by nás mnohem raději obrátili než vyhladili. Záznamy výslechu – třebaže nepříliš přínosného – jsou vám k dispozici.“

Nadechla se. „Já jsem vám však přišla sdělit něco jiného. Po útoku nám Elan poskytla velice citlivou a potenciálně neocenitelnou informaci. Pokud se ta informace potvrdí, ředitel Scaur a já budeme žádat povolení k přesunu obou uprchlic sem na Coruscant.“

V místnosti to zašumělo a pak se ozval medový hlas senátorky Shesh. „Je to moudré? Sama nejlíp víte, co se stalo na Waylandu. Nové Nystao teď navíc žádá reparace.“

„Coruscant jsme zvolili zčásti právě proto, že na něj nelze tak snadno zaútočit. Připouštím, že opatření při přesunu dezertérek z Nim Drovisu na Wayland nebyla tak důkladná, jak mohla být, ale to už se nebude opakovat. Plán, který jsme vypracovali, využije současného chaosu na Středním okraji, a to tak, že Elan a Vergere v podstatě ukryjeme v davech uprchlíků a oklikou je dopravíme na Coruscant. Současně vyšleme několik falešných týmů, jejichž úkolem bude zmást každého, kdo by se pokusil operaci překazit.“

Kalenda se odmlčela a rozdala několik durapapírových dokumentů s barevně kódovanými přísně tajnými údaji. „Trasa povede Elan a Vergere přes Bilbringi, Jaggu Dvě a Chandrilu – samozřejmě za předpokladu, že nedojde k neočekávaným událostem a že se nevyskytnou nové informace, podle kterých by tato operace mohla ohrozit bezpečnost Nové republiky.“

„Nevidím důvod, proč bychom je sem měli brát,“ zavrtěl Bogen hlavou tak prudce, že si téměř rozcuchal pečlivě natužené světlé vlasy. „Vaše poznámka, že yuuzhanvongský útok potvrzuje status obou dezertérek, je na místě. Ten útok však mohl být pouhou lstí, jejímž smyslem bylo přesvědčit nás o Elanině užitečnosti.“

Kalenda se s krajní opatrností posadila zpátky na své místo u stolu. „Opakuji, senátore, že tento plán se uskuteční pouze v případě, že se potvrdí informace, kterou nám Elan poskytla.“ Krátce se odmlčela. „Jsem stejně podezíravá jako vy – jako celá naše služba. Ale zároveň jsem přesvědčena, že Elan by nám mohla být prospěšná, a to i tehdy, je-li to celé nějaká lest. Tvrdí, že zná rozmístění yuuzhanvongských špionů, kteří infiltrovali novorepublikové planety, a také totožnost mnoha agentů, které nabrali z řad pašeráků, žoldáků, pirátů a podobných existencí.

Navíc máme důvod se domnívat, že jedna taková skupina, která si říká Mírová brigáda, předala Yuuzhan Vongům informaci, že Elan a Vergere byly přesunuty na Wayland.“ Kalenda rozdala další listy durapapíru. Byl na nich znak té žoldácké skupiny, symbol dvou stisknutých rukou: jedna mohla být lidská, druhá byla zcela potetovaná. „Tyto složky obsahují dokumentaci členů Mírové brigády spolu se stručným přehledem jejich podvratné činnosti.“ Pohlédla na Luka Skywalkera. „Jednou z jejich specialit je zřejmě vyvolávání protijediských nálad.“

Skywalker přikývl.

„Doufám, že zpravodajská služba tu skupinu bedlivě sleduje,“ zvedla Shesh oči od durapapíru.

„Čtěte dál,“ řekla Kalenda přívětivě.

Bogen si hlasitě odkašlal. „K důležitosti této Elan…“

Kalenda se k němu otočila. „Kromě toho, že je schopná identifikovat agenty, Elan ví, jak yuuzhanvongští taktikové uvažují – ba ještě víc. Zná věštby a znamení, která při plánování útoků hledají. Možná by nás dokonce dokázala zavést na světy, kam umístili válečné koordinátory.“

„Okamžik, prosím,“ vložil se do řeči Tolik Yar, zatímco jednou rukou zběsile zadával příkazy na datapadu. „Jedno hlášení – momentálně ho nemohu najít – naznačuje, že tito váleční koordinátoři mají telepatické schopnosti.“ Yar přestal ťukat do datapadu a pohlédl na Kalendu. „Co když je tato údajná dezertérka s těmito tvory v telepatickém spojení a posílá jim informace o nás?“

„Hlášení, na něž narážíte, pochází od vědkyně ExGalu, která strávila určitou dobu v yuuzhanvongském zajetí,“ potvrdila Kalenda. „Možnost, že mezi dezertérkami a Yuuzhan Vongy probíhá telepatická či jiná komunikace, je v každém případě reálná, a právě proto je udržujeme v neustálé nejistotě. Izolovali jsme je od všeho, co by mohlo mít pro nepřítele strategickou hodnotu. I kdyby se Yuuzhan Vongům podařilo získat je zpátky, nic zásadního by se od nich nedozvěděli.“

„Proč ty dvě tolik touží zběhnout?“ zeptala se senátorka Shesh.

„Elan naznačovala, že mezi Yuuzhan Vongy panuje rozkol. Jakási neshoda ohledně legitimnosti celé invaze. Podle všeho nám chce pomoct.“

„A co za to žádá – bohatství, novou totožnost, úkryt? Nejsem si jistá, jestli nemá nějaký tajný motiv. Ani vornskr, který přijde o zuby, nepřestane být vornskrem.“

Kalenda přimhouřila oči. „Elan má jednu žádost.“ Významně pohlédla na Skywalkera. „Chce se setkat s rytíři Jedi.“

Skywalker viditelně zbystřil. Dokonce i Anakin nastražil uši. „Neříkala proč?“ zeptal se Skywalker.

„Říkala, že to souvisí s jakousi nemocí, kterou Yuuzhan Vongové vyvolali před příletem jejich světolodí. Odmítala to upřesnit. Říkala, že Jediové pochopí.“

Skywalker a jeho synovec na sebe udiveně pohlédli. „Nic víc?“ zeptal se starší Jedi, kterého to očividně zaujalo.

Kalenda zavrtěla hlavou. „Jak jsem řekla senátorovi Miatamiovi, záznamy výslechu si můžete kdykoli prohlédnout. Vlastně bych přivítala vaše postřehy. Možná si všimnete něčeho, co jsme přehlédli.“

„Mistře Skywalkere,“ vložil se do řeči Gron Marrab, jedno vypouklé oko upřené na Jediho, druhé stále na Kalendu. „Nejspíš to není třeba říkat, ale přesto bych rád zdůraznil, že v této záležitosti můžete jednat, jak sami uznáte za vhodné.“

„Samozřejmě,“ dodal senátor Praget s ironickým úsměvem. „Nikdo přece od Jediů neočekává, že budou sloužit Nové republice.“

„To od vás nebylo pěkné, senátore,“ pokárala ho Shesh.

Skywalker Pragetovu poznámku nijak nekomentoval. „Projednáme to,“ pravil nakonec. „Ale sám za sebe můžu říct, že bych se s kněžkou velice rád setkal.“

Všichni na chvíli ztichli. Pak se znovu ozvala Shesh. „Plukovníku Kalendo, jakou informaci vám Elan vlastně poskytla?“

„Příští cíl Yuuzhan Vongů – Ord Mantell.“

*

Leia seděla zády ke klidnému moři, jež omývalo písčité jižní pobřeží Worlportu, a hleděla na pahorky vybíhající z pustin zahalených smogem na severu přes rozlehlá vrakoviště až k Desetimílové náhorní rovině. Transpariocelové temeno sídla vlády Ord Mantellu – místa konání konference o situaci uprchlíků – jí rovněž poskytovalo výhled na velkou část rušného hlavního města, které se kdysi pyšnilo skvostnými ukázkami klasické corellianské architektury. Většina zdobených věží, velikých kolonád a majestátních rotund s vysokými klenutými oblouky, monolitickými okenními překlady a tesanými násloupími však nyní tonula v příboji náhražkových rokokových bání a obelisků, vyhovujících přízemnímu vkusu hazardních hráčů a hédonistů, kteří se na planetu slétali v hejnech, a celé to bylo protkané labyrintem úzkých schodišť, klikatých ramp, krytých mostů a zatuchlých tunelů.

Člověk se v tom bludišti snadno ztratí, říkala si Leia v duchu. Před čtvrt stoletím se tu skutečně ztratila – krátce poté, co přestala být princeznou a diplomatkou, ale ještě před Hothem a Endorem a dávno před svatbou a dětmi. V duchu zkusila najít v tom bludišti cestu od sídla vlády k hnědým pláním hluboko dole – jednak aby se zabavila, jednak aby nemusela myslet na děti a na to, kde je teď asi Han –

„Velvyslankyně Organo Solo,“ vtrhl jí do myšlenek vyslanec z Balmorry, „jste v pořádku?“

Leia se vynořila ze svých úvah a poslala přes stůl omluvný úsměv. „Promiňte. Co jste říkal?“

„Říkal jsem, že jste mi neodpověděla na otázku,“ odsekl hubený diplomat nakvašeně. „Jak hodlá Nová republika takovou žádost opodstatnit, když existuje bezpočet obyvatelných světů, kde by se uprchlíci mohli usídlit, aniž by ohrozili ekonomický blahobyt domorodých populací?“

Leia měla co dělat, aby zachovala diplomatický klid. „Prostředky k přepravě desítek milionů uprchlíků na planety v odlehlých sektorech samozřejmě máme. Naším cílem však není jednoduše se zbavit nepříjemného problému. Mluvíme o lidech, kteří podstatnou měrou přispívají ke stabilitě a prosperitě Nové republiky a kteří o všechno přišli – o domov, živobytí a v mnoha případech o rodinné příslušníky či celé skupiny příbuzných.“

„K čemu jsou lidé bez planet?“ ušklíbl se někdo u stolu.

„O to nám právě jde,“ řekla Leia. „Výbor pro válečné uprchlíky novorepublikového Senátu požaduje světy s fungující infrastrukturou – ne pouze s volnou půdou, ale také s planetární obranou, vesmírnými přístavy, sítí povrchové dopravy a spolehlivou komunikací s Coruscantem a světy Jádra.“

Kadeřavá představitelka Alsakanu nakrčila nos. „To je sice chvályhodný ideál, velvyslankyně, ale kdo bude ty miliardy lidí živit a šatit? Kdo jim postaví přístřešky a namontuje ozařovací přístroje, aby bylo domorodé obyvatelstvo chráněno před nemocemi, které by tam uprchlíci mohli zavléct?“

„Senát už na tyto věci vyčlenil prostředky.“

„Ale na jak dlouho?“ ptal se dvourohý vyslanec z Devaronu. „Pokud Nová republika své sliby poruší – nebo k tomu bude donucena okolnostmi –, ekonomické břemeno spočine na hostitelských světech, které tou dobou budou sotva v postavení, aby vypudily skupiny, jež v dobré víře přijaly. Výsledkem by byla ekonomická katastrofa.“

Leia dovolila, aby se jí do tváře alespoň částečně promítla rozmrzelost. „Musím vám snad připomínat, že jsme ve válce, která ohrožuje samotnou existenci té ekonomiky – nemluvě o svobodách, kterým jsme se od pádu Impéria všichni těšili?“

Když si byla jistá, že upoutala jejich pozornost, pokračovala. „Máme kapacitu k přesunu populací z Vnějšího okraje na světy blíže k Jádru. Kde to bude nutné – a kde si to budeme moct dovolit –, použijeme velkokapacitní transportéry a frachťáky k jednorázovému přesunu desetitisíců bytostí. Ale než k tomu bude moct dojít, někteří z vás se budou muset nabídnout, že se těch národů ujmou – stejně jako se Mon Calamari ujalo Ithorianů a Bimmisaari zase nedávných uprchlíků z Obroa-skai.

Naším cílem je vytvořit soběstačné enklávy, které by řídili kompetentní jedinci vybraní z řad uprchlíků – úředníci, lékaři, učitelé, technici. Tyto enklávy však budou sloužit pouze jako dočasná útočiště. Postupně přestěhujeme jednotlivé skupiny nebo druhy na vhodnější planety, anebo jim věnujeme světy, které jsou v současné době neobydlené.“

„Samostatné enklávy pro každý druh?“ zeptal se delegát z Jaggy Dvě.

„Kde to bude možné,“ přisvědčila Leia. „V ostatních případech máme v úmyslu dát kompatibilní skupiny k sobě.“

„A pečovat o rozličné potřeby těch skupin?“

„Ovšem.“

„A co když bude nutné, aby tutéž enklávu sdílely znepřátelené skupiny?“ zeptala se vyslankyně ze světa, který se nacházel v Koornachtově hvězdokupě a nedávno byl znovu osídlen.

„Takové problémy budeme řešit, až když nastanou.“

„Jak – poskytnutím bezpečnostních sil?“

„Ano, určitých sil bude zapotřebí.“

Představitel Balmorry se nevěřícně zasmál. „Říkáte enklávy, ale ve skutečnosti máte na mysli koncentrační tábory.“

Devaronian propaloval Leiu očima. „Co když Yuuzhan Vongům podlehnou další světy? Kolik uprchlíků budeme muset přijmout? Existuje nějaký limit, anebo Nová republika plánuje natěsnat obyvatelstvo tisíců světů na pouhé stovky planet?“

„Limit určitě stanovíme,“ odvětila Leia. Otočila se k představitelce Ord Mantellu. „Váš svět by mohl jít dobrým příkladem. Mohl by přijmout uprchlíky, kteří uvázli na Kole štěstěny, a dovolit jim, aby se dočasně usídlili na sever od města.“

Představitelka planety, žena s nosem jako knoflík, se zatvářila zděšeně. „Obávám se, že to nebude možné, velvyslankyně. Okolí Desetimílové náhorní roviny je jednou z našich nejvýznamnějších turistických atrakcí.“

„Turistických atrakcí?“ opakovala Leia nevěřícně. „Ord Mantell leží na samém okraji válečné zóny. Vážně si myslíte, že vám sem v příštích měsících přiletí nějací turisté?“

Žena protáhla tvář. „Zdá se, že Ord Mantell byl válečných hrůz ušetřen. Zanedlouho očekáváme prudký nárůst turistiky.“

Leia se nadechla, aby se uklidnila. „Tak tedy dále na západ,“ navrhla.

Žena se tomu návrhu vysmála. „Opravdu je mi líto. V těch končinách se nachází rezervace mantellských savripů. Lovci přijíždějí z velké dálky, aby se jim dostalo cti ta zvířata skolit.“

Leia popuzeně vydechla. „To se vážně nikdo nenabídne?“

Promluvil představitel planety Gyndine a soustavy Circarpous. „Gyndine přijme některé z těch, kdo uvázli na Kole štěstěny.“

„Děkuji vám,“ řekla Leia.

„Ruan rovněž,“ oznámil pyšně delegát Borert Harbright ze Salliche Agu. „Rod Harbrightů pro ně udělá vše, co bude v jeho silách.“

Leia se vděčně usmála, ale musela se k tomu nutit. Salliche Ag byla mocná a bohatá korporace ovládající řadu světů na okraji Hlubokého Jádra, včetně Ruanu a několika podobných planet ideálních pro relokační centra. Na panovačném hraběti Harbrightovi však bylo něco, kvůli čemu se před ním okamžitě měla na pozoru. Z očí černých jako uhel i z úslužného úsměvu mu čišela faleš.

Leia mu však přesto poděkovala. „Jménem tisíců bytostí, jejichž životy vaše velkorysost zachrání, vám Vládní rada tleská.“ Pohledem pomalu klouzala kolem stolu. „Nyní se snad necháte přesvědčit i vy ostatní, abyste následovali příkladu hraběte.“

*

Když si udělali přestávku na oběd, Leia z kruhové místnosti odspěchala dřív, než si ji někdo mohl vzít stranou. Na chodbě na ni spolu s Olmahkem, jedním z jejích noghrijských tělesných strážců, čekal C-3PO.

„Doufám, že jednání probíhalo dobře, paní Leio,“ přidal C-3PO do kroku, aby jí stačil.

„Tak dobře, jak se dalo čekat,“ zamumlala Leia.

Zamířili do turbovýtahu a sjeli do prostorné a honosné haly, kde se všichni droidi v dohledu s nezvyklým spěchem hrnuli k několika východům z budovy.

„Co se tu děje?“ zarazila se Leia.

„Nemám nejmenší ponětí,“ odpověděl C-3PO. „Ale vynasnažím se to zjistit.“

C-3PO vyrazil přes halu. Postavil se do cesty administrativnímu droidovi s hlavou jako převrácená zkumavka. 3D-4X smykem zastavil na vyleštěné podlaze. Závratnou rychlostí si vyměňovali informace jako dvě hmyzí stvoření, která se setkala na cestičce k potravě.

Okamžik na to se C-3PO obrátil a spěchal zpátky k Leie. Záda měl strnulá a rukama mával způsobem, který si u něj spojovala s potížemi.

„Paní Leio, právě jsem obdržel tu nejstrašnější zprávu,“ vychrlil ze sebe C-3PO. „Zdá se, že Yuuzhan Vongové zvolili Ord Mantell za svůj další cíl!“

KAPITOLA

13

„Ten surovec vás mohl zabít, paní,“ poznamenala Vergere v tajné řeči sekty klamu, zatímco ošetřovala Elan zranění, která jí atentátník způsobil.

Kněžka odstrčila Vergere stranou a zhlédla se v zrcadle, které jí přinesl Showolter. „O sebe jsem se nebála ani na okamžik. Bála jsem se pouze o vývoj bo’tousu. Ten hlupák mohl přenašeče poškodit nebo zpomalit jejich růst.“

Vergere skrčila nohy s obrácenými klouby pod sebe a nastražila uši. „Myslíte, že přežili?“

Elan si přejela rukou pod hrudí a zlověstně se usmála. „Cítím, jak uzrávají, Vergere. Šeptají ke mně. Čekají, až je mé čtyři výdechy osvobodí. Cítím jejich nedočkavost.“

„Jejich, nebo vaši?“

Elan se odvrátila od zrcadla a zahleděla se na svou důvěrnici. „Za vypuštění jejich smrtonosného toxinu mě čeká veliká odměna. Dost možná se o tom doslechne i nejvyšší vládce Shimrra.“

„Nepochybně,“ ujistila ji Vergere. „Avšak odměnu nejspíše sklidí členové vašeho klanu.“

Elan z ní nespouštěla zrak. „To máš tak málo víry, že nás Harrar po zahubení Jediů vyzvedne?“

Vergere přimhouřila šikmé oči a krátké peří vzadu na krku se jí zavlnilo pochybnostmi. „Věřím, že Harrar udělá všechno pro to, aby vás našel. Jenže od této chvíle – od pokusu o atentát – už náš pohyb nebude tak snadné sledovat. Showolter nás bude přesouvat z místa na místo, dokud se neocitneme tak hluboko v Nové republice, že k nám nepronikne ani Nom Anor.“

Major Showolter byl sice zraněný, ale nepolevoval v ostražitosti a dal si dobrý pozor, aby jim neprozradil, na kterou planetu je převezli. Podle všeho byla ještě odlehlejší a primitivnější než ta předešlá. Bezprostředně po příletu zahlédla Elan na kratičký okamžik hustý prales zvláštních stromů. Z útržků hovorů, které zaslechla, vyplynulo, že planeta se chlubí přinejmenším jedním malým městem; zrovna tak ale bylo zřejmé, že Elan, Vergere a agenti zpravodajské služby se nacházejí daleko od něj.

Elan pohladila Vergere po ochmýřených zádech. „Budou-li mé povinnosti vyžadovat, abych zemřela, budiž, má přítelkyně. Můj klan z toho bude mít prospěch. Můj otec bude povýšen na vrchního velekněze.“

„Zarputilý Harrar z toho také bude mít prospěch.“

„To není naše starost.“

Vergere sepjala ruce a sklonila protaženou hlavu. „Zůstanu po vašem boku, paní.“

Elan si opatrně prohmatala mokvající podlitiny, které atentátníkovy silné prsty zanechaly na jejím krku. „Harrarova zabijáka jsem poznala,“ řekla po chvíli. „Byl to učedník Shaiů.“

Vergere si přitiskla dlaně k očím a potřela Elaninu odřenou kůži svými slzami. „Tatáž sekta, která zplodila velitele Shedaa z klanu Shai.“

„Přesně ta. Ti z klanu Shai se vyžívají v samoúčelném způsobování bolesti – jak sobě samým, tak i ostatním, kdo mají tu smůlu, že se ocitnou v jejich dosahu. Podle Shaiů není žádný vyšší smysl nad utrpení, ,přijetí bolesti’. Bolest je začátkem i koncem.“ Elan úlevně vzdychla. „Tvé slzy jsou velice osvěžující, má přítelkyně.“

Vergere nanesla slzy na další poraněná místa. „Harrarovým cílem bylo přesvědčit naše věznitele o vašem významu. Způsob, jak toho dosáhnout, zvolil moudře. Lepší, když bude Nová republika považovat Yuuzhan Vongy za nepoddajné, než kdyby je měla za rozumné.“

Elan beze slova přikývla.

Ačkoli exotická Vergere mohla být docela dobře dítětem mistrovského talentu Yuuzhan Vongů pro genetické manipulace, ve skutečnosti ji o dvě generace dříve přivezl k hlavní flotile jeden z prvních týmů prozkoumávajících galaxii, která zplodila Jedie. Průzkumná skupina se k světolodím vrátila s desítkami exemplářů včetně lidí, Verpinů, Talzů i dalších bytostí. Po dlouhých experimentech někteří z nich zemřeli a další byli obětováni, ale několik jich dostaly na hraní děti vybrané elity, jako třeba Elan, nejmladší dcera rádce nejvyššího vládce Shimrry. Vergeřina jedinečnost byla některými považována za posvátnou. Během dlouhých roků plavby mezigalaktickou prázdnotou a Elanina tvrdého výcviku v sektě klamu byla Vergere neustále její společnicí, důvěrnicí, přítelkyní, ba dokonce učitelkou.

„Těší tě, že jsi zpátky mezi svými?“ zeptala se Elan opatrně.

„Tihle sotva patří k mému lidu, paní.“

„Tak tedy zpátky doma?“

Vergere se usmála svýma velikýma očima. „My Foshové jsme mezi nimi nebyli nikdy doma. Bylo nás příliš málo. Všechny evoluční mezery vyplnilo lidstvo. Druhy jako ten můj, kterým v kontinuu patřilo pouze malé místečko, začaly vymírat.“

„Ale zdejší jídlo ti opravdu chutná.“

„Ach, jídlo,“ rozesmála se Vergere. „To je něco jiného.“

Elan zvážněla. „Mohla jsi Showolterovi odhalit pravdu a vrátit se do své říše.“

Vergere se natáhla po Elanině potetované ruce a pohladila ji. „Jsem vaše důvěrnice. Nebýt vás, dávno by mě obětovali nebo se mě zbavili. Jsme spojeny, dokud jedna z nás nezemře.“

Elan záměrně vydechla. „Navzdory tomu, co říkáš a co ses rozhodla odhalit, znáš tyto bytosti lépe než kdokoli jiný – dokonce i než Nom Anor.“

Vergere zavrtěla hlavou. „Vykonavatel si předsevzal zkoumat je – poznat je lépe, než se znají sami. My Foshové jsme se před nimi skrývali.“

„Co tedy usuzuješ z toho mála, co víš? Podařilo se nám Showoltera a tu ženu, co nás navštívila, přesvědčit?“

„Kdybych byla přítomna při výslechu, mohla bych vám odpovědět s jistotou. Zabijákova obětavost a horlivost, s kterou vykonal svou povinnost, nepochybně pomohla Showolterovu počáteční nedůvěru utišit.“

Elanin výraz se proměnil. „Showolter je velice vstřícný.“

„Protože jste ho okouzlila – jako každého.“

„Tušila jsem, že to řekneš. Věříš tedy, že mi umožní setkat se s Jedii?“

„To zatím nedokážu odhadnout, paní. Usoudí-li velitel Tla, že bude moudré postoupit Nové republice vítězství a potvrdit tak údaje, které jste jí poskytla, možná se s nimi opravdu setkáte.“

Elan o tom tiše přemýšlela. „Věděla jsi o nich, když jsi tu žila?“

„Jak jsem říkala, my Foshové jsme se snažili nevzbuzovat pozornost, ale o Jediích jsme samozřejmě věděli. Bylo jich mnoho. Proto mě překvapilo, že nyní je jich jen hrstka.“ Nakrátko se odmlčela. „Děkuji vám, že jste mou minulost neprozradila Harrarovi, paní.“

Elan se pouze usmála. „Byla jsi někdy při tom, když Jediové používali Sílu?“

„Podle Jediů je Síla všude kolem nás, prostupuje všechno živé. Takže v tomto smyslu jsem rozhodně byla svědkem působení Síly.“

„Možná by Yuuzhan Vongům prospělo, kdyby se ji také naučili využívat.“

Vergere chvíli trvalo, že odpověděla. „Síla je dvousečný meč, paní. Seknete jedním směrem a zvítězíte. Ale nebudete-li opatrná nebo polevíte-li v soustředění, druhé ostří zničí vše, čeho jste dosáhla.“ Zahleděla se na Elan. „Yuuzhan Vongům by jistě mohlo přinést prospěch, kdyby se ji naučili vnímat, ale Síla není pro všechny. Taková moc by měla být vyhrazena jen těm, kdo jsou dost silní, aby ten meč uzvedli, a zároveň dost moudří, aby věděli, kdy ho použít.“

*

Z předního hangáru Erinnicu, hvězdného destruktoru třídy Imperial II, se vyrojily eskadry X-wingů T-65A3, E-wingů a TIE Interceptorů. Rychle se rozptýlily do prostoru mezi oběma blízkými a přibližně stejně velkými měsíci Ord Mantellu.

„Stíhací skupiny opustily hangár,“ oznámil poddůstojník z posádkové šachty pod velitelskou lávkou hlavního můstku. „Zaujímají přidělené souřadnice.“

„Síla s vámi,“ promluvil viceadmirál Ark Poinard do mikrofonu.

Koutkem oka zahlédl, jak se na vrásčité tváři generála Yalda Sutela – někdejšího protivníka a nynějšího spojence ve válce s Yuuzhan Vongy – usadil ironický úsměv. „Nějaký problém, generále?“ zeptal se Poinard, a když se otočil k Sutelovi, povytáhl na něj huňaté bílé obočí.

Sutel zavrtěl neforemnou hlavou, ale usmíval se dál. „Prostě si jen nedokážu zvyknout na to, že to říkáte.“

Poinard si odfrkl. „Věřte tomu nebo ne, v duchu jsem si to říkal už tehdy, když tahle loď nesla pouze stíhačky TIE.“

„Tak tomu nevěřím ani na vteřinu,“ prohlásil Sutel.

„Vždycky jsem měl Sílu v úctě, i když na to možná nevypadám.“ Oba staří veteráni pokračovali s rukama složenýma za zády směrem k půlkruhu trojúhelníkových oken můstku. Aby se vyhovělo jak Nové republice, tak Imperiálnímu zůstatku, Poinard si ponechal čestný titul velitele vlajkové lodi, zatímco Sutel byl jmenován velitelem operačního svazu.

Ze šestnácti plavidel, které tvořily svaz, jich několik zůstalo u Erinnicu jako stráž, ale většina – včetně moncalamarského bitevního křižníku třídy Mediator, dvou transportních křižníků třídy Quasar Fire, tří eskortních fregat a pěti dělových lodí třídy Ranger – zaujala pozice nad denní stranou páté planety soustavy. Každá loď přilétající z prostoru okupovaného Yuuzhan Vongy musela do hvězdokupy Jasného klenotu vstoupit ve směru z Okraje a novorepublikoví velitelé doufali, že když se ukryjí, prvek překvapení tím ještě posílí.

Poinard se zastavil nad přední posádkovou šachtou. „Nějaké známky aktivity?“ zeptal se techničky stojící u jedné z konzol.

„Ne, pane.“ Žena mrkla na displej a vzhlédla k oběma velitelům. „Předsunuté jednotky hlásí, že všude je klid.“

„Vypadá to, že taktici admirála Sovva nás sem poslali zbytečně,“ prohodil Poinard k Sutelovi.

„Instrukce přišly přímo z rozvědky,“ odtušil Sutel.

„Tím hůř. Ord Mantell nemá žádnou strategickou hodnotu.“

Sutel přestal pozorovat hvězdnou oblohu a pohlédl na Poinarda. „Měl ji snad Ithor? A Obroa-skai? Yuuzhan Vongové vedou psychologickou válku. Vy byste tomu měl rozumět ze všech nejlíp. Copak váš bratr kdysi nevelel divizi AT-AT?“

„Kráčející kolosy měly svou úlohu.“

„Jako příslovečné zbraně teroru,“ přisvědčil Sutel. „Yuuzhan Vongové nás očividně hodlají terorizovat stejným způsobem – chtějí podkopat naši morálku.“

„Ale Ord Mantell?“ pochyboval Poinard. „Tady podkopou leda tak morálku hazardních hráčů a turistů.“

„Admirále Poinarde,“ přerušila je žena v posádkové šachtě. „Předsunuté jednotky hlásí, že z hyperprostoru se vynořují nepřátelská plavidla a prudce zpomalují. Profily pohonu a výkonu potvrzují, že jde o yuuzhanvongské válečné lodě.“

Když počítače začaly vyhodnocovat hrozby a můstkem se rozlehlo jejich elektronické cvrlikání, Poinard se otočil k šachtě na druhé straně od velitelské lávky.

„Vyhlaste všeobecný poplach. Všichni, kdo nemají službu, zůstanou v kajutách. Spusťte podsvětelné motory a přesuňte nás těsně k měsíci číslo dva.“ Otočil se zpátky k techničce v první šachtě. „Kolik plavidel?“

„Dva ekvivalenty korvet, pět ekvivalentů fregat, tři ekvivalenty lehkých křižníků a jeden ekvivalent válečné lodi, pane.“

Pak se ozval kdosi za Poinardem a Sutelem. „Pánové, velitel perutě hlásí, že stíhačky dosáhly určených pozic a utvořily před námi clonu. Čekají na rozkaz k útoku. Taktický můstek hlásí, že všechny systémy jsou připravené a funkční.“

Nad světelným stolem v přední posádkové šachtě se rozzářila holoprojekce celého bojiště. Poinard a Sutel ji mlčky studovali.

„Vypadá to, že protentokrát jsou naše a jejich síly vyrovnány,“ poznamenal po chvíli generál.

„Máme ale jednu výhodu,“ podotkl Poinard. „Nevědí o nás.“

KAPITOLA

14

Han se pravým ramenem opřel o rezavou mříž stísněné cely v žaláři a jemně si masíroval oteklý kloub levého prsteníku. „Dobrá rvačka,“ prohodil. „Fakt jsem si ji vychutnal.“

Fasgo a Roa seděli na špinavé podlaze a zády se opírali o ještě špinavější zeď. První měl komicky oteklé pravé ucho, druhý byl kupodivu zcela nezraněný.

„Nadělali jsme tam pěknou paseku,“ zašklebil se Roa. Fasgo si opatrně ohmatával špičku nosu. „Asi ho mám zlomenej,“ zamumlal.

Roa poplácal svého bývalého poradce přes daně a tarify po rameni. „Propříště si zapamatuj, že držet se z dosahu je často ta nejlepší obrana.“

„Akorát mě mrzí, že ten velkej nenatáh bačkory,“ posteskl si Fasgo.

„Dej mu čas,“ řekl hlasitě Han a úmyslně pohlédl na tři Trandoshany v cele naproti té jejich.

Fasgo přiložil ukazovák a palec skoro k sobě. „Ta židle ho minula jenom o fous.“

„Ke smůle toho chudáka Bitha u sousedního stolu,“ podotkl Han.

„Ještě že si myslel, že ji hodili Trandoshani,“ vložil se do řeči Roa.

Fasgo přikývl. „Pomoc od party žárovkovejch hlav každopádně bodla.“

„Ne tak nahlas,“ radil mu Roa tiše. „Jsou jenom o dvě cely dál.“

Fasgo mávl rukou. „Je tu zabásnutá polovička všech štamgastů ze Zrušený sázky.“ Pohlédl na Hana a zasmál se. „Začli jsme něco fakt velkýho.“

„Jo, a ochranka to dokončila.“ Han už se také pochechtával. „Žádnej div, že na Kole jsou nabitý blastery zakázaný.“

V chodbě se otevřela brána, která zoufale potřebovala naolejovat, a vzápětí před celou stanul hřmotný strážný v šedivé uniformě.

„Vstávat, dědci,“ oznámil strážný neomaleně, „jste volný.“

Han, Roa a Fasgo si vyměnili zmatené pohledy. „Myslel jsem, že kauci nemůžeme složit dřív, dokud nepadne obvinění,“ podivil se Roa.

„Nebudete obviněný,“ na to strážný. „Asi máte kamarády na vysokejch místech.“

Roa pohlédl na Hana. „Řekl bych, že jseš prozrazenej, ,Roaky Laamu’. Ten Trandoshan tě poznal bez nejmenších obtíží.“

Han si uvědomil, že to dává smysl. Rozkřiklo se, že je na stanici, a někdo se spojil s Leiou.

Dveře cely se odsunuly na stranu a všichni tři vyšli na chodbu. Han se zastavil před celou Trandoshanů, přičemž si dal dobrý pozor, aby na něj svými drápy nedosáhli. „Určitě si to brzy zopakujeme,“ usmál se na ně.

„To se vsaď, Solo,“ zaskřípal Bossk.

Strážný je vyvedl z vazebního bloku, vrátil jim jejich věci a ukázal k východu. „Jestli se tady ještě někdy ukážete, bude vás to mrzet – kamarádi nekamarádi,“ varoval je.

„Přívětivej chlap,“ zamumlal Roa.

Han souhlasil. „Ve volným čase si nejspíš přivydělává jako dopravní inspektor.“

Sotva vyšli z žaláře, přistoupil k nim překvapivě zdvořilý Aqualish. „Roo, Fasgo, Roaky Laamu,“ spustil cizinec basikem, který byl kvůli jeho zahnutým klům trochu zkomolený. „Můj zaměstnavatel by ocenil, kdybyste ho poctili svou návštěvou.“

„Boss B,“ připomněl Roa Hanovi tiše. „Zprostředkovatel informací.“

Fasgo hlasitě polkl.

„Ptali jsme se po něm?“ zeptal se Han teatrálně. „Nepamatuju se, že bysme se po něm ptali.“

Aqualish – přesněji řečeno Quara – jim ukázal dlaně pětiprstých rukou. „Ale no tak, pánové. Jistě můžete věnovat pár okamžiků člověku, který zařídil vaše propuštění.“

Osvobozené trio si vyměnilo překvapené pohledy. „No, tak v tom případě,“ řekl Han, „nás veďte.“

Všichni čtyři nasedli do repulzorové limuzíny, která okamžitě odstartovala. Občas musela kličkovat mezi klubky sklíčených a nahrbených uprchlíků a nakonec zastavila čtvrt obvodu Kola daleko. Elegantní průlez do doupěte Bosse B hlídaly gamorreanské stráže s tupými rypáky a vystouplými čelistmi. Přepychová předsíň byla plná patolízalů, pochlebovačů a lehkých děv. Dvě Twi’lečky v síťových šatech se svůdně rozvalovaly na přizpůsobivých pohovkách a hladily si dlouhé hlavové ocasy. Opodál seděli dva Weequayové, Rodian, Kubaz a Whiphid a hráli hazardní hru laro, zatímco znuděný Bith vyluzoval hudbu z jakési dlouhé trumpety.

Aqualish zavedl Hana a jeho společníky k čalouněným křeslům v hlavní místnosti a nabídl jim pití. Han zůstal stát.

„Gizer si můžete dát později ve Zrušené sázce,“ navrhl jakýsi hluboký hlas bez těla. „Dejte si raději sklenku Whyrenovy rezervní.“

„Tak to rozhodně neodmítnu,“ rozzářil se Fasgo.

„Přineste rovnou dvě,“ řekl Roa Aqualishovi.

„Tři,“ řekl Han váhavě, zatímco se pokoušel určit zdroj zvučného hlasu. Celá jedna stěna místnosti byla vyhrazena plochým displejům, které ukazovaly pravidelně se střídající záběry nejrůznějších sektorů Kola. Na jednom monitoru Han rozpoznal imigrační stanoviště, kde mu vybili blaster.

„Posaďte se, prosím,“ zaduněl hlas.

Han té žádosti vyhověl a pak už dorazila jantarově zbarvená corellianská whisky. „Na zdraví,“ pravil, když položil cestovní tašku na zem a zvedl sklenku směrem k neviditelnému hostiteli.

„Ode mě to samý,“ přidal se Roa k Hanovu přípitku.

„Vaše pověst vás předchází, pánové,“ řekl hlas.

Fasgo si otřel ústa hřbetem ruky. „Jestli máte na mysli ten rozruch ve Zrušený sázce, tak z větší části za něj můžou Trandoshani –“

„Můžu za něj já,“ přerušil ho Boss B. „Sám jsem je k tomu navedl.“

„Vy? Proč?“ chtěl vědět Han.

„Je snad lepší způsob, jak se ujistit, že přijmete mou pohostinnost, než zařídit vaše propuštění z vězení?“

„Pořád to nechápu,“ řekl Han.

Boss B se zasmál. „Jsem osobně informován, kdykoli na Kolo štěstěny dorazí jedinci s vynikající nebo naopak pochybnou pověstí. Což byl tvůj případ, Roo. Ale představ si, jaké bylo mé překvapení, když jsem po troše počítačového zkoumání zjistil, že tvým společníkem není nikdo jiný než Han Solo.“

Když zaznělo to jméno, Bith přestal troubit a Twi’lečky a hazardní hráči se otočili jako jeden humanoid. Han vyprázdnil sklenici jediným douškem a prudce ji postavil na stůl.

Boss B se burácivě rozesmál. „Musím říct, Solo, že jsem si tě představoval mladšího.“

„No, kdysi jsem mladší byl.“

„I já,“ přiznal Boss B. „Každopádně když jsem se dozvěděl, že máte namířeno do Zrušené sázky – kde už tou dobou byli Bossk a jeho přátelé – jednoduše jsem Trandoshanovi vzkázal, že se tam ukáže jeho dávný sok. Nebylo těžké předpovědět, jaký směr naberou události pak.“

„Tak takhle si ty představuješ pohostinnost, co?“ řekl Han. „No tak, Solo, sám jsi říkal, že sis tu rvačku vychutnal.“ Han zasupěl. „Ukážeš se nám, anebo budeme dál hrát ,hádej, kdo mluví’?“

Ani ne tři metry před Hanem se rozplynulo maskovací pole a odhalilo cosi, co mohlo být výsledkem křížení Hutta s člověkem. Třebaže se humanoidovi s levandulovou kůží dařilo pohybovat na dvou nohách tlustých jako stromy – pravděpodobně za pomoci repulzorových implantátů –, v pase byl široký jako mladý Hutt a hlavu měl příliš velikou, než aby se vešla do běžného palubního průlezu. Jeho kulatá tvář byla symetrická a měla obvyklé lidské rysy, jenže každý z nich byl tak přehnaný, jako by vzájemně soupeřily o důležitost. Jasné a lehce vypouklé oči byly velké jako menší talíře, nos připomínal velký placatý disk a téměř celá pyskatá ústa zakrýval šedý ježatý knír. Na temeni mu jako opuštěné ptačí hnízdo seděl rozcuchaný chomáč modrošedých vlasů a obří růžové uši mu pleskaly o lebku jako křídla. V začervenalých prstech jedné mohutné ruky držel tlustý doutník z kořínku chaku.

Han málem spadl ze židle. „Velkej Bunji?“

Obrovský humanoid vesele zahýkal a z úst se mu při tom valil aromatický kouř. „Boss Bunji, Hane.“

Roa se široce usmál. „Je zázrak, že jsme se my dva nikdy nepotkali, zvlášť když jsme na Etti IV a na dalších hroudách v Korporačním sektoru měli tolik společných přátel. Velice mě těší, po všech těch letech.“ Pokynul směrem k Fasgovi a představil ho.

Bunji si změřil zrzavého astráka. „Ano, Fasgovy drobné podvody na palubě Kola neunikly naší pozornosti.“

Fasgo ztěžka polkl, ale neřekl nic.

Han pořád nevěřícně vrtěl hlavou. „Asi umírám, protože mi před očima běží vlastní život.“ Zašklebil se na Bunjiho. „Jestli se tady teď ukáže Ploovo ,Dva za jednoho’, tak to vážně zabalím.“

„Kdyby se tady ukázal Ploovo, Hane, ujišťuju tě, že by se nechoval zrovna zdvořile. Dokonce ani po rozsáhlé plastické operaci se nikdy nepřenesl přes to, jak mu dinko, kterého jsi na něj tak chytře poštval v Tanečním domě Svobodných letů, pocuchal chobot. Nějakou dobu dobře platil každému, kdo mu nějakého dinka přinesl – živého nebo mrtvého. Vycpané exempláře těch bestií měl vystavené všude ve svých domech, kancelářích a na palubách svých lodí. Dokonce začal nosit magický náramek složený čistě z dinčích drápů a ze zubatých ostruh jejich zadních nohou. Věřím, že celý druh přivedl na pokraj vymření.“

Han se zamračil. „To nerad slyším, ale nikdy jsem neměl rád lidi, co se mě snažej okrást.“

Bunji opět zahýkal, až se přepážky málem otřásly jeho smíchem. „Jak jsem se na vlastní kůži přesvědčil.“

„Takže už ti neleží v žaludku, že jsem ti tenkrát vybombardoval sídlo na asteroidu –“

„Ale vůbec ne,“ řekl smířlivě Bunji. „Za to, že jsem tě zkusil oškubat při dodávkách kořínku chaku na Gaurick, mi to patřilo.“

„Ty mi čteš myšlenky,“ zasmál se Han. „Spravils Falcon za to, co se mu stalo na Gauricku, a pak sis klidně odečetl náklady z toho, cos mi dlužil. A to mě pak přinutilo vzít si od Ploova tu půjčku.“

Bunji si povzdechl a Hana ovanulo teplo jeho dechu. „Pořád se učíme, Hane, pořád se učíme. Ale ty určitě víš, že jsem ti odpustil. Vlastně jsem tvým velkým dlužníkem – za to, co jsi vykonal na Tatooinu.“ Udělal rozmáchlé gesto. „Dalo by se říct, že za tuhle stanici vděčím do značné míry tvému úsilí.“

Han se bodl palcem do hrudi. „Za to, co jsem já vykonal na Tatooinu?“

Bunji zabafal z doutníku a usmál se. „Přesněji řečeno tvoje manželka. Víš, Hane, kdysi jsem chtěl svůj podnik přesunout na Tatooine, jenže mě odtamtud vyštípal Jabba. Ale to mu nestačilo – na několik let mě ekonomicky úplně zlikvidoval. Ovšem jeho smrt mi poskytla příležitost, abych si znovu vybudoval silnou základnu, i když jsem při tom musel soupeřit s lady Valarian a několika dalšími. Nicméně během Thrawnova tažení jsem uzavřel několik mazaných obchodů a záhy jsem se zase postavil na nohy. A potom, zrovna vloni, jsem si nechal v blízké soustavě smontovat Kolo a odvléct ho sem, k Ord Mantellu.“

„Takže Kolo je celý tvoje?“ zeptal se Han.

„Z větší části. Borga Hutt do něj taky trochu investovala. Teď ještě kdyby Nová republika udělala něco s Yuuzhan Vongy.“

Han se přestal usmívat. „Některý z nás usilujou právě o to, Bunji.“

„Tak tohle vás sem přivedlo – a navíc pod falešnou totožností?“

„Han a já se snažíme dopadnout bejvalýho společníka,“ odpověděl Roa. Bunji naklonil zaujatě hlavu. „Dopadnout?“

„Nebo prostě vypátrat,“ řekl Han. „To záleží na tom, co řekne, až ho najdeme.“

„Kterého bývalého společníka?“

„Jmenuje se Reck Desh.“

Bunji se na dlouhou chvíli odmlčel. Potáhl z doutníku a vypustil ke stropu gigantický kroužek kouře. „Proč ho hledáte?“

„To je dlouhej příběh,“ řekl Han. „Ještě delší než ten tvůj.“

Bunji přikývl. „Být tebou, Hane, za Reckem Deshem bych se tolik nehnal.“

Han se předklonil a položil předloktí na kolena. „A pročpak ne?“

„Od starých časů se poměry změnily. Lidé dělají věci, které by tehdy nikdo netoleroval – dokonce ani zmetek jako Bossk.“

„Jaký věci?“

„Například vyzrazují informace o planetárních obranných systémech nebo unášejí lodě plné uprchlíků a posílají je do rukou nepřítele, aby je Yuuzhan Vongové mohli obětovat.“

Hanovi se sevřely svaly na tváři. Bunji pokračoval. „Reck a jeho tlupa – říkají si Mírová brigáda – nahrávají yuuzhanvongským agentům tím, že pomáhají šířit protijediské nálady a rozvracet planetární soustavy před yuuzhanvongskou invazí. V některých případech přesvědčili celé světy, aby kapitulovaly bez boje.“

„Nevěděl bys, kde je Reck teď?“ zeptal se Roa rozvážně.

„Podle posledního hlášení operuje Mírová brigáda v huttském prostoru,“ odpověděl Bunji, „ke značné nelibosti Borgy Hutt. Jestli chcete, můžu to nechat prošetřit.“

Han na něj podezřívavě pohlédl. „Proč bys nám měl pomáhat?“

Bunji pokrčil rameny. „Jak jsem říkal, mám u tebe dluh. Pokud ti to nestačí, tak to udělám pro tvýho Wooka. Zlomilo mi obě srdce, když jsem se dozvěděl, že umřel. Za takového parťáka, jako byl Chewbacca, bych dal cokoli.“

Než mohl Han odpovědět, rozkvílely se sirény a osvětlení Bunjiho elegantně zařízené enklávy zablikalo. Kolo štěstěny se bez varování otřáslo, jako by do něj dloubla prstem nějaká gigantická ruka. Jeden z Bunjiho nohsledů přispěchal k nedalekému terminálu a vyvolal na displeji údaje.

„Yuuzhanvongskej útok!“ vyhrkl.

Lidé i nelidé vyskočili na nohy a rozutíkali se na všechny strany k východům, úkrytům a starožitné kredenci, která obsahovala Whyrenovu rezervní a další výjimečné nápoje. Han a Fasgo se připletli do cesty Whiphidovi, který je v panice srazil na podlahu.

Roa vklínil ruce Hanovi pod paže a trhnutím ho postavil na nohy. Bunji a důležitější z jeho nohsledů už mizeli v průlezu zejícím v zadní stěně kajuty. Han si přehodil tašku přes rameno a klopýtavě vyrazil za nimi, jenže vzápětí zaslechl, jak se průlez s cvaknutím uzavřel.

„Na Happy Dagger!“ křikl Roa z předsíně. „Nemám v úmyslu bejt na tomhle kole, až ho Yuuzhan Vongové začnou kutálet z kopce!“

KAPITOLA

15

Operační svaz Nové republiky se vynořil zpoza páté planety soustavy s nažhavenými zbraněmi a žlutou hvězdou Ord Mantellu za zády. Přes zubatý okraj většího měsíce se současně přehouply stíhací eskadry, vyrazily proti narušitelům a světla jejich iontových motorů se rychle scvrkávala ve tmě.

Baterie moncalamarského bitevního křižníku a eskortních fregat zaměřily vzdálené cíle a vypálily. Do prostoru vyšlehly laserové paprsky, ve vakuu připomínající rozběsněné pruhy energie. Černou dálavu prozářily zásahy. V temnotě rozkvétala jedna oslnivá koule za druhou, hustější než plané kvítí na louce.

Yuuzhanvongská plavidla z hrbolatého korálu yoriku a s fasetovými trupy první salvu vstřebala. Dovin basali vztyčili kolem nepřátelských lodí obrannou singularitu, která příval energie lačně spolkla. Z hrozivě silných zbraní vyšlehla proti operačnímu svazu odvetná palba v podobě zlatých projektilů, které prosvětlily hvězdnatou oblohu bizarní krásou.

Novorepublikové lodě převedly energii do štítů, přečkaly útok a opětovaly palbu. Laserové světlo a oslnivé střely křižovaly nocí, když po sobě obě flotily vypálily další salvu.

Z prostoru obránců se přiřítily X-wingy, B-wingy, E-wingy a TIE Interceptory a začaly předvoj yuuzhanvongských lodí zaměstnávat, dotírat na něj a dráždit ho užšími paprsky palby. Pyramida korálu yoriku o velikosti korvety, zaskočená první salvou bitevního křižníku, na okamžik polevila v ostražitosti. Zranitelnými místy v obraně lodi proklouzla protonová torpéda, přesně zacílená čtveřicí B-wingů, a vybuchla na černočerném trupu.

Do okolního prostoru vylétly hořící kusy hrbolatého materiálu velké jako stíhačky.

Bitevní křižník uprostřed operačního svazu změnil kurz v úmyslu odvést bitvu od Ord Mantellu a mnoha civilních plavidel, které kotvily u planety a v těsné blízkosti Kola štěstěny. Turbolaserové baterie a iontové kanóny se otočily a zamířily. Z přehřátých slitinových hlavní se dralo světlo a temnou dálku projasňovaly oslepující záblesky.

Salvě se neúspěšně pokusila vyhnout druhá yuuzhanvongská korveta. Laserové šípy z ní udělaly řešeto a loď zmizela v zářící ohnivé kouli.

Koralskippery připomínající asteroidy rozličných tvarů, barev a velikostí se přihnaly jako nezastavitelný mrak. Prolétly mohutnou kanonádou a vpadly mezi eskadry stíhaček. Pečlivě udržované formace se rozpadly a letouny se rozprchly na všechny strany. Stroje uhýbaly, kličkovaly a zběsile se snažily pověsit se za protivníky. V krvavé lázni divokého boje drtil koralskipper stíhačku a stíhačka koralskipper.

Wingmani se snažili zůstat pohromadě, jenže zuřivá nepřátelská palba je od sebe oddělovala a nutila je do soubojů jeden na jednoho. Dovin basali olupovali novorepublikové stíhačky o štíty a kuželovité kanóny na ně chrlily proudy roztaveného kamene. X-wingy a E-wingy, připraveny o obranu, byly masakrovány po tuctech. Piloti prováděli zoufalé výkruty a úhybné manévry.

Odvetná palba největší yuuzhanvongské lodě dočasně umlčela bitevní křižník. Moncalamarské plavidlo se stáhlo za své štíty a vzdorovalo mohutným náporům plazmových střel a projektilů. Na okrajích neviditelných bariér zběsile tančily a sršely elektrické výboje.

Křižník trpělivě čekal, dokud yuuzhanvongská válečná loď nemusela v palbě ustat a dobít zbraně, a pak vypálil ze všech baterií. Noc proťaly ještě silnější laserové paprsky než předtím; některé z nich spolkly gravitační anomálie, jiné se však zahryzly do yorikového trupu nepřátelské lodě.

Dvě dělové lodě třídy Ranger vyrazily vpřed, rozhodnuty sevřít válečnou loď do kleští. Ničivé záblesky jejich hlavních baterií odpařovaly desítky koralskipperů a doprovodných plavidel. Zoufalé manévry sice některé yuuzhanvongské stíhačky zachránily, ale většina koralskipperů byla přelstěna, rozstřílena nebo proměněna v komety, které vyhasly stejně rychle, jako vzplály.

Flotily se pomalu přibližovaly k sobě a prosycovaly prostor hořícími střelami a spoutaným světlem. Trojice letounů TIE se připletla do palby svých vlastních spojenců a beze stopy zmizela.

Laserové paprsky novorepublikové eskortní fregaty prošpikovaly další yuuzhanvongskou korvetu, provrtaly ji po celé podélné ose a korál, zbraně i zbytek zmizely v oblaku ohně. Hejno koralskipperů na oplátku odřízlo a obklíčilo osamocenou dělovou loď, strhlo jí štíty a pak ji zasypalo projektily a zažehlo smrtící inferno, které loď rychle pohltilo.

Jinde se eskadra E-wingů propletla rotujícími kusy trosek, snesla se na ochromenou yuuzhanvongskou loď a nemilosrdně se do ní pustila. Protonová torpéda prorazila její oslabenou obranu a udeřila do přídě. Z lodě se začaly loupat vrstvy trupu, vyvalil se z ní oblak sutě a koráb zmizel z dohledu. Druhé, menší plavidlo proťala laserová palba, roztrhala ho na kusy a okolní prostor zkropila sprška rychle hasnoucího popela.

Poblíž nejkrajnějšího měsíce Ord Mantellu se rozhořela chaotická bitva koralskipperů, X-wingů a letounů TIE. Stíhačky bojovaly zuřivě a s ponurým odhodláním. Prováděly ladné obraty, střemhlavé loopingy a krkolomné manévry, aby svou kořist zaměřily a pak ji zasypávaly palbou, dokud ji nerozprášily na atomy. Jiné lodě se dávaly na ústup, řítily se mračny trosek, aby masakru unikly nebo se přeskupily. Některé zasažené stíhačky se zcela vymkly kontrole a divoce se roztočily.

V polovině soustavy se k sobě přiblížily bitevní křižník a yuuzhanvongská válečná loď, které po sobě nyní pálily bočními salvami. Když se jejich rozšířené obranné sféry setkaly, obě lodě obklopily bouře modrých blesků. Yuuzhanvongské plavidlo chrlilo na větší loď tu nejsmrtonosnější palbu, jaké bylo schopno, a křižník odpovídal jednou salvou soustředěného světla za druhou. Mezi oběma titány uvázla jedna eskortní fregata, dostala přímý zásah a do prostoru se rozlétly spálené a pokroucené trosky.

Křižník rozzuřený ztrátou zareagoval tím, že vystupňoval útok. Z válečné lodi odletovaly ohromné kusy korálu s lesklými hranami, ale loď se nenechala pokořit. Ze špiček předních ramen nepřátelského plavidla vytryskla plazma a pancíř na levoboku křižníku posely puchýřovité exploze.

Zbraně žhnuly a planuly. Záď křižníku zachvátil oheň. Loď zakolísala a naklonila se na bok s hlavními děly dosud pálícími a senzorovou soustavou v plamenech. Projektily jí děrovaly pancíř, dokud trup neztratil soudržnost a nezačala se z něj valit drahocenná atmosféra. Loď přišla o umělou gravitaci. Poklopy a uzávěry, střílny a senzorové moduly vybuchly. Potom se dostalo ke slovu vakuum a vytáhlo posádku i obsah lodi do ledové noci.

X-wingy a E-wingy neohroženě přispěchaly křižníku na pomoc. Protonová torpéda nalezla slabá místa v rozedrané obraně yuuzhanvongské lodi a udeřila do velitelského hřebene a mohutných ramen, z nichž vytryskly gejzíry zkapalněného korálu.

Jenže stíhačky zaútočily příliš pozdě.

Z trhliny v trupu moncalamarského křižníku vyšlehla mohutná exploze a rozervala ho na dvě části. Katapultovaly se z něj záchranné moduly, které se snášely k Ord Mantellu jako kapky radioaktivního deště. Bitevní křižník se proměnil v zářící kouli světla a vzápětí oslnivě vybuchl.

Z prostoru mezi oběma měsíci Ord Mantellu se vynořil hvězdný destruktor. Jeho hlavní i vedlejší pohonné trysky dštily plameny. Destruktor se vrhl střemhlav do boje, a když natočil špičatou příď k válečné lodi, spustil vytrvalou palbu. Modré čáry energie ze zadních turbolaserů a iontových kanónů vypadaly proti jejímu trupu tenké jako nitky, ale přesto do černé lodi neochvějně tepaly.

Erinnic se připravil na odvetnou palbu, ale salva plazmy a projektilů nepřišla.

Válečná loď Yuuzhan Vongů znenadání změnila kurz, zrychlila a všemi děly na přídi obrátila svůj hněv proti Ord Mantellu. Oslepující střely se řítily k povrchu planety a vypalovaly do atmosféry planoucí tunely. Spodní strany potrhaných mraků ozářily detonace na zemi.

A potom válečná loď vysunula z temného otvoru na přídi obrovskou hadici, která byla více živým monstrem než strojem. Tupý čenich skvrnitého gargantuovského tvora zvětřil nedaleké Kolo štěstěny, natáhl se a začal se k malé orbitální stanici přibližovat, přičemž se proplétal hejnem frachťáků, bárek a osobních lodí, které Kolo obklopovaly.

Transportní křižník Thurse vypustil klín X-wingů a stíhaček TIE, které na strašlivou zbraň zaútočily jako hladoví draví ptáci, ale bez výsledku. Gigantické stvoření, stále přichycené k válečné lodi a chráněné dovin basaly, udeřilo na stanici jako jedovatý had. Tvor se smrštil a znovu zaútočil, jako by měl v úmyslu strhnout Kolo z oběžné dráhy. Tentokrát zanořil zubatý chřtán do jeho loukotě, zahryzl se do Kola jako do cukrového věnečku a mohutně jím zatřásl.

*

V narudlém oparu nouzového osvětlení a varovném jekotu sirén, kvůli kterému se téměř neslyšeli, pádili Han, Roa a Fasgo točitou chodbou. Doufali, že se k Happy Daggeru dostanou dřív, než se ta neznámá věc, která Kolo uchvátila, rozhodne rozervat vesmírnou stanici na kusy.

Výbuchy bitvy zuřící kolem stanice jimi házely sem a tam, občas do vypolstrovaných částí přepážek, ale mnohem častěji do tvrdých předmětů uvolněných prudkými otřesy.

Většina panikařícího příboje se valila proti nim, Roa však trval na tom, že míří nejkratší cestou do hangáru. Každý otřes srážel, smýkal či vrhal davy lidí chodbami. Mnozí byli rozdrceni o přepážky nebo umačkáni náporem těl, která se hrnula do výklenků a odboček. Bytostem v repulzorových taxících se nevedlo o nic lépe. Vozidla narážela jedno do druhého nebo do stěn, převracela se a trousila cestující na palubu.

S Hanem a Fasgem v těsném závěsu zahnul Roa doleva do jednoho z paprsků Kola a vyběhl po schodišti do úzké, zkroucené chodby, jejíž stěny byly místy zdeformované a zborcené. Z roztržených kabelů a rozvodů energie pršely jiskry.

Chodbou neurazili ani deset metrů, když stanice utrpěla další mohutný zásah, který dočasně vyřadil generátory umělé gravitace. V jednom okamžiku se Han a jeho společníci prodírali mezi troskami, v dalším byli ve vzduchu a klouzali k pobořenému stropu jako potápěči stoupající k mořské hladině. Potom gravitační systém znovu naskočil a srazil je tváří napřed na tvrdou podlahu.

„Naši budoucnost vidím bledě,“ zakřičel Roa, když se zvedl na nohy a znovu začal klopýtat vpřed.

„Budoucnost bude taková, jakou si ji uděláme,“ zahulákal Han v odpověď. Při mohutném otřesu, který strhl na zem zbytek stropních krytin a potrubí, se mu nějakým zázrakem podařilo udržet si tašku i rovnováhu.

Před nimi se spustila těžká kovová opona, přehradila jim cestu a přinutila je zamířit oklikou zpátky do vnějšího okraje stanice. Když doběhli do ústřední chodby, okamžitě je smetl dav složený z nejrůznějších bytostí, které se draly k hangárům.

Stanice znenadání utržila úder o větší síle než všechny předchozí. Chodbou se rozlehly uširvoucí, nervy drásající zvuky trhané slitiny, načež obrovskou část vnější přepážky cosi jednoduše utrhlo.

A začalo to vtahovat dav přímo do té černé trhliny.

Kvílení kovu přehlušily výkřiky živých bytostí. Lidé vedoucí předem prohranou bitvu se sápali na stěny, plátování podlahy i jeden na druhého v zoufalé snaze zabránit tomu, aby je chřtán vsál.

Hanovi s Fasgem a Roou se podařilo přitisknout se k vnitřní stěně chodby a zachytit se zkroucených zbytků zábradlí. Jenže než se stačili chytit něčeho pevnějšího, síla sání jim zvedla těla vodorovně nad podlahu a zábradlí se utrhlo.

Trojice sklouzla o několik metrů k díře, než se zábradlí zastavilo o vzpříčený kus mříže z podlahy, ale prudké zpomalení je ze zábradlí shodilo. Honem se chytili toho, co právě nahmátli, a vláli tam jako vlajky ve větru, zatímco lidé a droidi se kolem nich řítili do trhliny a unikající atmosféra burácela jako rozzuřená řeka.

Droid MSE-6, velký jako krabice od bot a unášený vichrem, zasáhl Fasga přímo do hlavy a smetl ho do proudu. Han sledoval, jak křičící Fasgo letí k díře. Astrák zběsile mával rukama, jako by padal z veliké výšky.

Han odvrátil zrak dřív, než Fasgo zmizel.

„Asi jsme někde špatně zahnuli,“ zakřičel na Rou, který byl těsně mimo dosah nalevo od něj, buclaté prsty zaťaté do toho nejnepatrnějšího výstupku ve svraštělé části přepážky.

Roa k němu otočil hlavu. „Škoda že mi omlazovací technici nedali kromě hezký tvářičky taky sílu mladíka.“

„Drž se, Roo.“

„Nedokážu to. Myslím, že Lwyll už mě volá k sobě.“

„Takový věci neříkej! Vydrž, dokud se k tobě nedostanu!“

Roa zafuněl úsilím. „Oknem, který necháš otevřený, leze dovnitř smůla, Hane. Štěstěna se na tebe usměje, a pak tě zradí.“

Han ucedil kletbu. „Fajn, klidně mluv, když musíš. Ale hlavně se nepouštěj.“

„Nezvládnu to, Hane. Promiň. Prostě na to nemám.“ Roovi se ve tváři zračila bolest. „Dávej na sebe pozor, kamaráde. A dokonči naši záležitost s Reckem.“ Rezignovaně se usmál a pustil se.

„Roo, ne!“ zakřičel Han. Odvážil se natáhnout za ním jednu paži a proud ho málem strhl také.

Han zavřel oči, na chvíli svěsil hlavu, a pak zařval vztekem, až ho z toho zabolelo v krku.

Když se mu vrátil dech, posunul si cestovní tašku na záda a začal se sunout k žebru, ze kterého byl stržen potah přepážky. Sotva ovinul trám pažemi, kdosi se mu prořítil kolem obličeje, o vlásek ho minul a zoufale se přimknul k jeho nataženým nohám.

Hanovi se páteř napnula jako gumová páska a vyčítavě zasténala. Když šok pominul, Han pohlédl podél svého těla dolů a spatřil, že tou nechtěnou přítěží je nějaký Ryn. Rukama svíral Hanova kolena a kopal nohama. Na hlavě měl červenomodrou kostkovanou čepici bez štítku, nasazenou furiantsky na stranu.

„Nevadí, když si tu na chvíli odpočinu?“ zeptal se cizinec melodickým basikem. „Jestli jsem moc těžký, zahodím čepici.“

Han se na něj zamračil. „Pokud v ní bude i tvoje hlava.“

„Takže bys byl radši, abych se pustil.“

„Když za sebou zavřeš dveře.“

„Tam venku není vakuum,“ kývl Ryn k trhlině. „Na druhé straně té díry jsou ústa.“

„Ústa?“

„Ústa yuuzhanvongské zbraně teroru. Nabírají zajatce.“

Hanovi bylo okamžitě jasné, že Ryn má pravdu. Bytosti, droidi a předměty, které svištěly kolem něj, nebyly oběti narušené gravitace. Ta příšera, která se zakousla do okraje Kola, je v podstatě vdechovala.

„Takže jak to monstrum zadávíme?“ řekl Han.

Ryn zavrtěl hlavou a dlouhé kníry mu zavlály kolem uší. „To nepůjde. Ale možná ten chřtán dokážeme ucpat.“

Han sledoval Rynův pohled k rýze na stropě chodby mezi nimi a chřtánem.

„Bezpečnostní štít!“

Potíž byla v tom, že tlačítko ve tvaru houby, které štít spouštělo, se nacházelo na stěně chodby o pět metrů blíž k trhlině.

„Hned za mnou je nějaká podpěra,“ řekl Ryn. „Když tě pustím, možná se jí dokážu chytit. Ale pořád nedosáhnu na tlačítko štítu.“

„Pokračuj.“ Hana se zmocnila neblahá předtucha.

„Pak se budeš muset pustit ty a chytit se mě. Potom bys měl na tlačítko dosáhnout nohou.“

„Pokud se mi vůbec podaří chytit se tě!“

Ryn se zachechtal. „A také pokud se mně podaří chytit se podpěry. Pokud ji minu, pak už zbude jen otázka, jestli se na současném místě dokážeš udržet. Jinak…“

„Jinak co?“

Ryn se usmál. „Jinak se uvidíme v pekle.“

Han si ho chvíli zkoumavě měřil a pak ponuře přikývl. „Platí. Zlom vaz.“

Sametový Ryn se začal soukat po Hanových nohou dolů, dokud mu nevisel z kotníků, a pak se pustil. Han uslyšel, spíše než uviděl, jak Ryn tvrdě narazil do podpěry.

„Jseš v pořádku?“ křikl.

„Teď ty,“ zavolal Ryn v odpověď.

Han se nadechl, aby si dodal odvahy. Opatrně se pustil slitinového žebra – a padal. Proud byl ještě silnější, než čekal. Ve zlomku vteřiny se řítil kolem Ryna, ale když se divoce rozmáchl po cizincových nohou, rukama sevřel pouze prázdný vzduch.

Už se v duchu viděl uvnitř yuuzhanvongské zbraně, když vtom mu cosi pod pažemi ovinulo hruď a škubnutím ho zastavilo. Hanovi chvíli trvalo, než mu došlo, že ho Ryn zachytil svým ocasem.

„Kopni do tlačítka, kopni do tlačítka!“ úpěl cizinec bolestí. „Nebo se připrav, že si můj ocas odneseš s sebou do břicha tý potvory!“

Han pohlédl napravo a spatřil tlačítko. Nacházelo se téměř nadosah jeho pravého chodidla. „Zhoupni mě doprava!“ zakřičel.

Ryn škubl svalnatým ocasem přesně tak, aby Hana zhoupl na dosah stěny chodby. Han natáhl nohu a zasáhl tlačítko špičkou boty.

Ze stropu se ihned spustil bezpečnostní štít a s hlasitým a uspokojivým bouchnutím udeřil do rýhované podlahy. Han, Ryn a všichni ostatní, kdo v chodbě zbyli, okamžitě následovali jeho příkladu a popadali na podlahu jako kameny.

Zatímco Han chytal dech, Ryn vyskočil na nohy a stáhl si čapku hluboko do čela. Hanovi se naskytl pohled na zbytek cizincova pestrobarevného oblečení: vestu, kalhotovou sukni a kotníkové boty.

„V kolik hodin vylejzaj Rynové z postele?“ zeptal se mezi dvěma nádechy.

Ryn se zasmál. „Zhruba v tolik, v kolik lidé chodí spát. Co teď?“

Han vstal a oklepal si drť z rukou. „Vypadneme z týhle stanice, než ta věc usoudí, že má pořád ještě hlad.“

„Hangáry jsou tudy,“ řekli oba současně, jenže každý vyrazil jiným směrem.

„Věř mi,“ řekl Ryn, než mohl Han promluvit.

Han na něj upřel kamenný pohled, potom mávl rukou a zařadil se za Ryna.

Kolem stále otřásaly mohutné křeče a smýkaly jím ze strany na stranu. Han se na okamžik zastavil, aby zvedl ze země dvojici plačících bimmských dětí, které se ztratily svým rodičům. K Hanovi s Rýnem se začaly připojovat další děti i dospělí, zřejmě proto, že ti dva alespoň zdánlivě věděli, kam utíkají.

„Koukej mít pravdu,“ varoval Han Ryna a rozběhl se za ním.

„Neboj,“ křikl Ryn přes rameno. „Na smrt jsem moc mladý.“

„Jo, a já zase moc známej.“ Před nimi se chodba stáčela v širokém oblouku doprava. Han to tu začínal poznávat. Hangáry byly kousek odsud.

„Umíš řídit loď?“ zeptal se Ryn udýchaně.

Han se samolibě pousmál. „Žádnej strach –“

„Znáš pár manévrů.“

Han stáhl tvář, až se mu rozšířily nosní dírky. „S tebou je fakt zábava, kámo.“

„Aspoň se snaž neusnout.“

Ryn smykem zastavil u vchodu do prvního hangáru a několikrát zmáčkl tlačítko otevírání dveří. „Bezpečnostní zámek,“ oznámil.

Han ho odstrčil na stranu a začal si prohlížet dotykovou plošku zámku.

„Honem!“ vykřikl kdosi z davu jejich zoufalých následovníků. „Musíme odsud zmizet!“

Han se rozzlobeně odvrátil od mechanismu a otvíral ústa k odpovědi, když Ryn řekl: „Už se na tom pracuje, už se na tom pracuje.“

Han pohrozil Rynovi prstem, ať je zticha, otočil se a zadal na dotykové plošce náhodný kód. Průlez se neotvíral. Han zkusil druhý kód, potom třetí. „Co bych teď nedal za nabitej blaster,“ posteskl si.

„Pomohl by droid série R?“ zeptal se Ryn.

„Žádnýho tu nevidím.“ Han po něm střelil sarkastickým pohledem. „Ledaže máš někde v tom svým strakatým ohozu schovanej droidí přivolávač.“

Han obrátil pozornost zpátky k dotykové plošce. Rozhodl se zkusit to ještě jednou a naposledy, když vtom uslyšel z davu charakteristické cvrlikání, houkání, pískání a štěbetání jednotky R2. Jenže když se v radostném překvapení otočil, uviděl, že ty zvuky vyluzuje Ryn – dotýkal se otvorů ve svém chitinovém zobáku, jako by hrál na flétnu.

Han s otevřenými ústy civěl na cizince a pak zavrtěl zklamaně hlavou. „Umíš taky zpívat a tančit?“

„Jenom za kredity.“ Ryn se pousmál, viditelně spokojen sám se sebou. „Někdy ohromím i sám sebe.“

Han k cizinci výhružně vykročil. „Tak hele, ty –“

Přerušil ho příval opravdového hvízdání a houkání, sladkého jako med, a na scénu se přivalila jednotka R2 s červenou kopulkou.

„Ptá se, čím nám poslouží,“ tlumočil Ryn.

Han nevěřícně pohlédl z Ryna na droida a pak mlčky ukázal na bezpečnostní zámek průlezu.

Droid vysunul z válcovitého těla manipulační paži a strčil ji do přístupové zdířky nad zámkem. Okamžitě kód rozlouskl. Deska dveří zajela do stropu. Dav vyrazil vpřed a málem při tom Hana udupal.

„Určitě ti poděkují později,“ poznamenal Ryn, když se kolem něj také protáhl.

Na jedné z přistávacích ploch hangáru čekal civilní raketoplán ve tvaru patrony, právě tak velký, aby se do něj všichni vešli. Han si pospíšil do kokpitu, zatímco Ryn dohlížel na nastupování. Potom se Ryn připojil k Hanovi za řízením v kokpitu. Navzdory dlouhému ocasu se pohodlně usadil v křesle kopilota a připnul si bezpečnostní pásy.

Han přehodil páčku, která spouštěla generátory repulzorů, a zvedl raketoplán z paluby. Otočil loď o 180 stupňů a začal manévrovat směrem k vratům a ven z hangáru.

Venkovní prostor byl plný stíhaček a záblesků explozí. Za magnetickým atmosférickým štítem hangáru se prohnalo hejno koralskipperů, pronásledováno dvojnásobným počtem X-wingů a TIE Interceptorů s vytrvale pálícími lasery.

„Ještě z toho nejsme venku,“ zaskřípal Han zuby, když zamířil s raketoplánem ven.

Kapitola

16

Raketoplán se nakláněl ze strany na stranu, jak se Han proplétal mezi stovkami lodí zaparkovaných ve stínu Kola štěstěny. Většina bárek a frachťáků zůstávala ukotvená, ale některé se snažily uniknout stejně usilovně jako Han a uháněly plnou rychlostí směrem, který jim připadal nejlepší.

Han stočil raketoplán na levobok a kopíroval křivku vnějšího okraje stanice. Podle potřeby stoupal nebo klesal, aby se vyhnul troskám, které z vnitřku vytrhla zkázonosná yuuzhanvongská zbraň, jež na Kolo zaútočila. Ve čtvrtině cesty kolem jeho obvodu se za Kolem ukázala obrovská válečná loď nepřítele, černá jako noc. Díky párům rozvětvených ramen z korálu yoriku byla ta loď ještě ošklivější. Do otvoru v přídi se právě zasouvalo obrovité hadí stvoření, které zjevně způsobilo trojici zubatých trhlin v přilehlé části stanice.

„To musí bejt ta věc, co spolkla Rou s Fasgem,“ zabručel Han na Ryna. „My dva jsme v ní teď mohli bejt taky.“ Zvýšil rychlost, vyrazil přímo k příšeře a vůbec přitom nedbal svého kopilota, který vytřeštil oči hrůzou.

„Co to provádíš?“ zaječel Ryn.

Han kývl zarostlou bradou k průzoru. „Mí přátelé jsou v tý věci uvězněný.“

Ryn na chvíli ztratil hlas a pak vykřikl: „Nemůžeš tam pro ně jen tak vletět!“

„Tak schválně,“ ucedil Han koutkem úst. „Jseš cvok!“

„Řekni mi něco, co nevím.“

„Dobře, tak co třeba – nemáme zbraně!“

Hanovi najednou došlo, že nepilotuje Falcon, a tlumeně zaklel. Kdyby tu byl sám, nebo kdyby tu byl pouze s Rynem, stejně by možná zkusil na ničivou zbraň zaútočit. Jenže prostor pro cestující byl plný nevinných bytostí, které utíkaly před válkou a rozhodně si nezasloužily, aby je šílenec za řízením neozbrojeného a nechráněného stroje zavlekl doprostřed bitvy.

Han si také uvědomil, že se ocitl ve stejné situaci jako Anakin na Sernpidalu: musel si vybrat mezi záchranou lodě plné cizích lidí a životem jediného přítele. To vědomí se zabodlo Hanovi do srdce jako vibronůž. V duchu si přísahal, že jestli se dostane domů živý a zdravý, určitě se se svým odcizeným synem udobří.

Přesto neodolal a rozhodl se příšeru trochu pozlobit. Když se k jejímu obřímu čenichu přiblížil skoro na dotek – a Ryn málem vypadl strachy z křesla – Han smýkl lodí ostře na levobok. Doufal, že si plazí monstrum pořádně přičichne k iontovým zplodinám raketoplánu.

Skutečnost, že stvoření zničehonic vystřelilo z válečné lodi a málem svým sajícím chřtánem raketoplán uchvátilo, Hanovi potvrdila, že se mu to přání splnilo.

„No výborně!“ zavřeštěl Ryn. „Povedlo se ti upoutat jeho pozornost!“

Han, který už měl oči také trochu vytřeštěné, obrátil raketoplán strmě vzhůru a provedl sled úhybných kliček a obratů, přičemž stvoření po nich stále lapalo čelistmi.

„Ten šmejd je popudlivej jak vesmírnej slimák!“

„Jo, a my jsme ten mynock, co ho vydráždil!“ křikl Ryn.

Han sevřel řízení pevněji. Zapnul brzdné trysky a současně zatlačil éterické kormidlo prudce doprava, načež zahájil střemhlavé klesání, které raketoplán zaneslo ve vývrtce kolem krku rozzuřené příšery a následně pod příď nepřátelské lodi.

„Kdo uklidí kabinu pro cestující?“ zeptal se Ryn, když přemohl nutkání ke zvracení.

„To budem řešit až potom.“

Han s ohledem na pasažéry zvýšil výkon inerciálního kompenzátoru a snížil rychlost. Raketoplán se vynořil na druhé straně přídě, když vtom se přístrojový panel rozkvílel.

Hanovi spadla čelist.

„Co je?“ ptal se Ryn nervózně. „Co je?“ Pohlédl na přístroje. „Proč jsi zpomalil?“

Han zalomcoval s pákou. „Chytil nás dovin basal! Ta loď nás táhne zpátky!“

Ryn se napřímil v křesle a sáhl po vedlejším řízení. Zatímco Han zápolil s kniplem, Ryn poslal další šťávu motorům, zvedl raketoplán do prudkého stoupání zpátky nad trup válečné lodi, přehoupl se přes její vršek a zahájil strmý sestup.

„To bylo pohotový,“ pochválil ho Han, když raketoplán vystřelil do volného prostoru. „Jsem rád, že máme tu věc z krku –“

Hanova slova přehlušil další Rynův výkřik. Ze spodní strany lodi právě vystartovaly čtyři koralskippery a jejich zbraně už spouštěly palbu.

Han uhnul doprava, pryč od skipů, a pustil se do úhybných manévrů.

„Proč jsi plašil jejich mazlíčka?“ zavyl Ryn, když kolem obou stran raketoplánu prolétly ohnivé střely.

Přímo před nimi se k válečné lodi stahoval celý roj koralskipperů s novorepublikovými stíhačkami za záděmi. Han přibrzdil a stočil raketoplán na stranu. Díky tomu zahlédl, jak se zpoza bližšího měsíce Ord Mantellu vynořuje špičatá příď hvězdného destruktoru. Z předních baterií létající pevnosti vyšlehly rozhněvané modré pruhy energie, udeřily na prchající skipy a málem provrtaly i raketoplán. Yuuzhanvongská válečná loď odpověděla plazmovými projektily, oslepujícími a ničivými jako hvězdné protuberance.

Han zapomněl na veškerou opatrnost, nažhavil motory a co nejrychleji vyrazil z bojové zóny pryč. Jenže všechny čtyři skipy, se kterými se před chvílí utkal, byly pořád ještě přilepené raketoplánu na ocas.

„Je to jasný,“ zamumlal Han, „moje minulost mě konečně dohnala.“

Ryn na něj pohlédl. „V tom případě neutíkáš dost rychle!“

Han semkl rty. „To se ještě uvidí. Zadej kurz ke Kolu.“

„My se vracíme?“

„Slyšels mě.“

„Pomohlo by, kdybych to popřel?“

„Přestaň fňukat,“ štěkl Han. „Vymáčkni z motorů všechno, co v nich je.“ Ryn poslechl, ale nepřestával mrmlat. „Nevím, proč musí tvoje minulost dohánět mě.“

„Řek bych, že to souvisí s tou tvojí čepicí,“ řekl Han. „A navíc, kdo se tě prosil, aby ses na mě přilepil?“

„Máš pravdu. Příště se pověsím na někoho jiného.“

Han navedl raketoplán přímo proti vnějšímu okraji stanice, ale v poslední chvíli loď zvedl, přelétl přes loukoť a zamířil střemhlav dolů mezi dva trubicovité paprsky Kola. Čtyři skipy ho následovaly, ale napodobit precizní manévry se podařilo pouze třem. Pilot posledního plavidla nestačil včas uhnout, čelně se srazil s jedním z paprsků a i se svým skipem se rozpadl na prach.

Když Han vylétl z Kola, vyrovnal raketoplán a honem vystartoval do prázdného prostoru.

„Blíží se k nám projektily!“ varoval Ryn.

Han zapnul brzdné trysky a trhl řídicí pákou prudce na stranu, potom přidal rychlost a začal klesat, obloukem otočil loď o 180 stupňů a vyrazil zpátky ke Kolu. Trojice koralskipperů se nepokusila ten manévr kopírovat, a než dokončila mnohem širší obrat, raketoplán už se opět blížil k vnějšímu okraji orbitální stanice.

Han trhl pákou vzad a vpřed a přehoupl se přes loukoť. Jenže tentokrát těsně před nábojem Kola uhnul prudce doprava a klesl níž, prolétl pod jedním z paprsků, potom stočil raketoplán doleva a vzhůru a přelétl přes další paprsek. Zatímco se ho piloti skipů pokoušeli následovat – přičemž přišli o dalšího kolegu – Han strhl raketoplán do střemhlavého klesání, zpod druhého paprsku vyrazil zpátky nad první a uzavřel tak manévr, který připomínal osmičku.

Jenže když se raketoplán vynořil na druhé straně Kola, Han a jeho kopilot zjistili, že se ocitli tam, kde začali: znovu kličkovali bludištěm lodí ukotvených blízko u sebe.

„Co ty skipy?“ zeptal se Han, když mohl opět promluvit.

Ryn si prohlédl obrazovky. „Zbyly už jenom dva. Ale drží se nás jako klíště.“

Han přinutil raketoplán k těsnému obratu, zatímco Ryn dohlížel na motory, aby nevypověděly službu. Když vyrazili zpátky k prstenci, z jednoho hangáru zničehonic vystřelila levandulovo-červená luxusní jachta TaggeCo. Nejenže si to namířila přímo proti raketoplánu, ale navíc zahájila palbu. Očividně si hodlala mezi kotvícími loděmi prostřílet cestu.

Han zařval, postavil raketoplán na ocas a jen taktak se vyhnul laserovým paprskům a čelní kolizi s jachtou. Zvedl oči, a když se jachta prohnala kolem nich, na okamžik zahlédl osazenstvo kokpitu. Praštil pěstí do konzoly.

„Vsadím poslední kredit, že to byla loď Velkýho Bunjiho!“

„Od čeho jsou přátelé,“ poznamenal Ryn.

Ale potom laserová palba z jachty zasáhla jeden z koralskipperů, který je pronásledoval, a skip vybuchl. „Tady máš odpověď,“ prohodil Han a užasle zavrtěl hlavou.

„Ještě zbývá jeden,“ připomněl mu Ryn.

„Chceš se vsadit?“

Raketoplán poskočil směrem ke stanici. Han už si nemyslel, že se mu podaří zbavit se posledního yuuzhanvongského pilota dalšími manévry mezi paprsky Kola. Místo toho zamířil k nedokončené části loukotě, kde stavební lávky, vznášecí plošiny a deaktivované bezpilotní lodě vytvářely jakousi překážkovou dráhu.

Popadl řídicí páku oběma rukama a střemhlavým klesáním se vyhnul první plošině. Potom provedl výkrut na levobok, aby navedl raketoplán pod nejdelší konstrukční lávku. Jenže než se k ní dostal, koralskipper lávku rozstřílel na kusy a Han musel ostře zatočit k náboji Kola. Cestou málem urazil křídlo o anténu, která trčela ze spodní strany jednoho paprsku, ale skutečným problémem byl nepřátelský pilot, který střílel se stejnou precizností, s jakou řídil své plavidlo.

Indikátory řídicí desky blikaly a kvílely na poplach. Han se prohnal kolem středu Kola, opisoval kolem něj čím dál těsnější kruh, a potom se od něj odpoutal a zrychlil směrem ke skeletovému oblouku loukotě.

Ryn se napřímil a nevěřícně se naklonil k průzoru. „To nemyslíš vážně!“ vyrazil ze sebe.

Han si prohlížel loukoť bez pláště, obnažená žebra a konstrukční prvky, mezi kterými měl v úmyslu proletět. „Na druhý straně taky není žádnej plášť,“ řekl tím nejklidnějším tónem, jakého byl schopen. „Ověřoval jsem si to.“

„Ověřoval sis to? Kdy?“

„Předtím,“ řekl Han nonšalantně. „Věř mi, na druhý straně je volnej prostor. Drž si čepici.“

Palubní přístroje propadly panice, houkáním a blikáním upozorňovaly na blížící se zkázu, ale Han je ze všech sil ignoroval. S koralskipperem v těsném závěsu zvýšil rychlost. Potom, těsně před loukotí, zažehnul přední polohovací trysky, aby vzbudil dojem, že chce stoupat. Pilot skipu mu na to skočil a vyrazil vzhůru. Jakmile si Yuuzhan Vong svou chybu uvědomil, pokusil se zvětšit úhel stoupání a provést looping vzad, jenže už byl příliš blízko loukotě. Skip přerážel jeden nosník za druhým, s každým nárazem z něj odletovaly trosky, a potom se naklonil na bok a napálil to do úseku pevného trupu v místě, kde se paprsek sbíhal s loukotí.

Han se rozhodl držet původního plánu. Pět stupňů od paprsku vlétl s raketoplánem přímo do nedokončené loukotě a kličkoval pralesem výztužných žeber, trámů, nosníků a traverz. Přesně jak předpokládal, plášť zde zcela chyběl a volný prostor byl nadosah.

„Tak vidíš, že to nebylo tak zlý,“ spustil, když vtom cosi s ohlušujícím třesknutím narazilo do transpariocelového průzoru.

Ryn si zakryl rukama tvář a Han jakbysmet. Han si byl jistý, že loď utrpěla vážné poškození. Ale když otevřel oči, uviděl pouze protokolárního droida, který s roztaženýma rukama a nohama ležel na průzoru a držel se raketoplánu jako o život.

„Nabrali jsme stopaře,“ řekl Ryn.

Nabízelo se několik možností, jak droida shodit, ale Han žádnou z nich nevyužil. „Nijak nám tam nevadí,“ odpověděl.

Udržoval raketoplán na přímém kurzu, dokud se nevzdálili od Kola, a potom ho stočil do dlouhé, klesající křivky. Nablízku už se žádné koralskippery nenacházely a yuuzhanvongská válečná loď se začala stahovat. Její dovin basali pohlcovali většinu střel, jimiž ji zasypávaly hvězdný destruktor a roje stíhaček.

„Zadej kurz na Ord Mantell,“ řekl Han nakonec. Koutkem oka zahlédl, jak Ryn souhlasně přikývl.

Han se usmál. „Mám –“ začal, ale pak se zarazil.

Ryn na něj tázavě pohlédl.

„– svý chvíle,“ dořekl Han tiše, ale zcela mechanicky a bez jakýchkoli emocí.

Protože to vůbec nebylo jako za starých časů. Roa a Fasgo byli v zajetí nebo mrtví a ruka, kterou Han svíral řídicí páku raketoplánu, se mu nezvladatelně třásla.

*

Viceadmirál Poinard a generál Sutel z hlavního můstku Erinnicu sledovali, jak se raketoplán ve tvaru projektilu proplétá troskami kolem Kola štěstěny a pospíchá k Ord Mantellu. Za oběma měsíci planety zahájilo to, co zbylo z yuuzhanvongské flotily, všeobecný ústup.

„Pánové, technická kontrola hlásí, že štíty utrpěly těžké poškození,“ ozvala se poddůstojnice z posádkové šachty na pravoboku, „a nedoporučuje, opakuji, nedoporučuje nepřítele pronásledovat.“

„Beru na vědomí,“ řekl Poinard. „Oznamte technické kontrole, že zachováme současnou pozici. A zrušte všeobecný poplach.“

„Snad je to tak lepší,“ poznamenal Sutel. „Když Yuuzhan Vongové uvidí, jak se jejich vojsko belhá domů, možná si další útoky rozmyslí.“

Poinard upíral zrak za ustupujícími loděmi, ale neodpovídal.

„Pánové, přicházejí hlášení o výsledku bitvy,“ promluvila znovu tatáž členka posádky. „Kromě křižníku jsme ztratili jednu eskortní fregatu a tři dělové lodě.“ Nakrátko se odmlčela. „Podle odhadů utrpěl nepřítel podstatně vyšší ztráty. Kolo štěstěny je pošramocené, ale drží pohromadě. Ord Mantell hlásí rozsáhlé škody v některých vnitrozemních populačních centrech, ale dodává, že pobřežní města ochránily před nejhorším štíty a požáry se podařilo dostat pod kontrolu.“

Sutel se otočil ke svému druhovi ve zbrani. „To vás přece musí těšit, admirále.“

Poinard cosi neurčitě zabručel a pak se odvrátil od průzoru. „Oznamte na velitelství, že informace zpravodajské služby se potvrdily,“ poručil svému pobočníkovi. „Nevím jak, ale nějak se nám podařilo útočníky zahnat.“

Kapitola

17

Černovlasý, štíhlý a čerstvě potetovaný Reck Desh vstoupil sebejistým krokem do Nebulami orchideje a přejel místnost zpupným pohledem. Oblíbená restaurace v Kuat City hostila obvyklou směs lidských i nelidských techniků, strojníků a opravářů, z nichž mnozí byli na planetě na dovolené z orbitálních loděnic Kuat Drive Yards, a desítku civilistů. Mezi těmi posledně zmíněnými byli tři telbuni se závoji, těžkými purpurovými a rudými rouchy a vysokými válcovitými klobouky – profesionální společníci pro rozmazlené dcerky kuatské elity. Kolem hostů se proplétali číšníci, jak z masa a kostí, tak droidi, přijímali objednávky a přinášeli talíře s předraženými, umělecky naaranžovanými pokrmy.

„Kde máš čekat?“ zeptal se větší z dvou Reckových kompliců.

Reck kývl dlouhou úzkou bradou k boxům, které lemovaly zadní část místnosti. „V čísle šest.“

Velký muž začal nahlas počítat boxy a kýval při tom hlavou. Začal u vysokých oken, z nichž byl výhled na ulici, a postupoval zleva doprava. „Šestka je prázdná.“

„To je slibnej začátek,“ poznamenal Reck. „Sedněte si s Venem někam, odkud na mě uvidíte. Ale nehejbejte se z místa. Nedělejte vůbec nic, dokud nedám znamení.“

„Jasný,“ řekl Wotson a spolu se svým parťákem zamířil k volnému stolu uprostřed místnosti.

Reck si povytáhl plandavé kalhoty, přešel místnost a složil se do boxu šest. Box pět byl rovněž prázdný, ale v sedmičce seděl osamocený telbun, kterému závoj halil celou tvář až na oči. Reck se na čalouněné lavici opřel zády a čekal, až se ukáže jeho tajemný kontakt. Už chtěl přivolat číšníka, když vtom telbun, který k němu seděl zády, promluvil.

„Neotáčej se, Recku,“ přikázal mu Kuaťan bezpohlavním tónem, typickým pro drahý měnič hlasu.

Reck se musel přemáhat, aby zůstal sedět. V duchu si vybavil, jak telbun vypadal, a přehodnotil své původní bezděčné předpoklady. Honosná roucha a vysoký klobouk mohly skrývat libovolnou bytost z celé škály druhů a měnič hlasu znemožňoval určit, jestli je mluvčí muž, nebo žena.

„Jseš pravej, nebo jdeš na maškarní ples?“ zeptal se po chvíli.

Neznámý si jeho sarkasmu nevšímal. „Dej svým druhům znamení, že je všechno v pořádku, Recku.“

Reck zaklonil hlavu, takže se téměř dotýkal té telbunovy. „Co mi brání, abych je zavolal a strhnul ti ten závoj z ksichtu?“

„Vůbec nic. Ale jestli si myslíš, že jsem přišel bez zálohy, tak jsi hlupák.“

Reckovy oříškově hnědé oči kmitaly místností a hledaly pravděpodobné kandidáty. Ať už telbun blufoval, nebo ne, vyslechnout ho nemohlo Reckovi uškodit. Pootočil se v boxu a mávl na Vena s Wotsonem, že je všechno v pořádku.

„Tak se mi to líbí,“ řekl telbun. „Jak jsem se zmínil, když jsme spolu mluvili přes komlink, mám pro tebe nějaké informace.“

„To je od tebe hezký,“ odtušil Reck. „Ale nejdřív chci vědět, jak jsi zjistil, kde a jak se se mnou spojit.“

„Jednoduché vysvětlení je takové, že pohyby a aktivity Mírové brigády jsou známy více lidem, než tušíš.“

Reck prudce vydechl a lítostivě zavrtěl hlavou. „Takže to znamená, že buď pracujeme pro stejný lidi, anebo máš přístup k citlivejm údajům. A protože pochybuju, že kopeme za stejnej tým, jseš buď z vojenský bezpečnosti, nebo z novorepublikový rozvědky.“

„To v tuto chvíli nepotřebuješ vědět.“

„Možná jo, možná ne, ale na tuhle schůzku jsem přiletěl až z Nar Shaddaa.“

„Určitě už se ti po Huttech stýská.“

„Já jen říkám, koukej mít něco, co by za tu cestu stálo.“

Telbun si dával s odpovědí na čas. „Patříš k Mírové brigádě, ale zodpovídáš se yuuzhanvongským agentům.“

Reck s odpovědí také nespěchal. „Ale to už dávno víš, jinak bys mě nepožádal, abych sem přiletěl.“

„Správná odpověď. Nepoctivce nemám rád.“

„Přejdi k věci,“ zasyčel Reck. „Co máš za informace?“

„Znám způsob, jak by ses mohl blýsknout před svými šéfy.“

„Jo, to jsi říkal, už když jsi mě zkontaktoval. Proč myslíš, že se před nima potřebuju blýsknout?“

„Ukázal ses tady. Když jsem ti volal komlinkem, ještě jsem si nebyl jistý, ale teď už si jistý jsem. Máš ambice a máš i zájem.“

Reck znovu zafuněl. „To si povíme, až mi řekneš zbytek.“

„Nová republika zajala yuuzhanvongskou dezertérku. Je to elita – nějaká kněžka. Katapultovala se z nepřátelské lodi zničené v sektoru Meridian. Yuuzhan Vongové už se jednou pokusili získat ji zpět, a po tom, co se stalo u Ord Mantellu, své úsilí nepochybně zdvojnásobí.“

Reck svraštil obočí. „Co se stalo u Ord Mantellu?“

„Díky informacím od dezertérky překazil novorepublikový operační svaz yuuzhanvongský útok.“

Reck překvapeně hvízdl. „Takže tahle kněžka je teď žhavý zboží.“

„Cestuje se svým maskotem. Obě je přesunou z Vnějšího okraje do ochranné vazby na Coruscant. Znám trasu, po které poletí.“

Reck měl co dělat, aby se neotočil. „Nějak tě nestíhám sledovat.“

„Zamysli se. Kdo přivleče dezertérku zpátky do stáda, udělá Yuuzhan Vongům obrovskou službu.“

„Už to chápu. Všechny je potěším a možná si vysloužím odměnu. Ale co z toho budeš mít ty? Chceš tučnej podíl, co?“

„Špatně. Na oplátku mě budeš informovat o budoucích dohodách Mírové brigády s Yuuzhan Vongy.“

„A když svou část dohody nedodržím?“

„Tak na tebe poštvu novorepublikové vojsko i rozvědku. Po těch kouscích, které jsi předvedl, budeš mít štěstí, když dostaneš doživotí na Fodurantu.“

„Karty na stůl, co? Proč ti záleží na tom, aby Yuuzhan Vongové dostali tu dezertérku zpátky?“

Telbun se zasmál. „Ty ses spolčil s nepřítelem jenom kvůli kreditům, Recku?“

„Kredity, který si vyšvindluju, jsou dvakrát sladší než ty, který si vydělám.“

„To je sice hezké, ale nespolknu ti to. Kredity v tvém rozhodnutí nepochybně sehrály úlohu, ale víš stejně dobře jako já, že v sázce je toho mnohem víc.“

„Jako třeba co?“

„Nová republika tuhle válku prohraje a být na straně, která prohrála, ti nepřinese žádný zisk. Ale když to zahraješ správně, Recku, oba z toho vyjdeme jako vítězové.“

„Kdybych řekl, že to není lákavá nabídka, lhal bych,“ odpověděl Reck váhavě. „Ale protože ti nedělalo potíže se se mnou spojit, novorepubliková rozvědka už musí mít Mírovou brigádu pod dohledem.“

„To nech na mně.“

„Na tobě… A kdy se dozvím, kdo vlastně jseš?“

„Až nastane správný čas – a o tom rozhodnu já.“

Reck se pomalu nadechl. „Tak dobrá,“ řekl nakonec. „Jdu do toho.“

„Nebudeš litovat.“ Telbun se na chvíli odmlčel. „Dezertérka a její společnice budou přemístěny na Bilbringi na palubě staré linkové lodi jménem Queen of Empire. Poskytnu ti jejich cestovní plány, a až zjistím další podrobnosti, budu tě o nich informovat. Ale každopádně ti doporučuju, abys je chytil dřív, než na Bilbringi dorazí.“

„To nech na mně,“ využil Reck příležitosti, aby ta slova telbunovi vrátil.

„Ještě jedna věc: nikomu neprozradíš, odkud ty informace máš – ani svým yuuzhanvongským nadřízeným. Prozatím je to čistě mezi námi a tvými dvěma nohsledy.“

„Budu držet jazyk za zuby – nebo se o to aspoň pokusím.“

„Vím, že mě nezklameš, Recku.“ Žoldák ucítil na rameni dotek ruky. Potom zašustila látka a telbun se zvedl.

„Ozvu se ti. Nezkoušej mě sledovat.“

Reck zůstal sedět, ale očima pročesával restauraci a pátral po známkách telbunových kompliců. Když se nikdo nezvedl a nenásledoval zahalenou postavu zadními dveřmi ven, otočil se Reck k Venovi a Wotsonovi.

„Rychle – za ním!“

Reck doběhl k zadnímu východu krok za svými poskoky. Jenže když se prohnali dveřmi, ocitli se na zapadlém dvorku plném úplně stejně oblečených telbunů.

*

Když C-3PO pospíchal kolem nezakrytých přistávacích ploch hlavního kosmoportu Ord Mantellu, zahoukání sirén oznámilo konec poplachu. Obranné štíty sice město před vzdušným bombardováním ochránily, ale na severu – ze směru proslulých šrotišť – stoupaly ke špinavé obloze husté sloupy mastného černého kouře.

„Díky Výrobci,“ mumlal si C-3PO za chůze. „Díky Výrobci.“

Paní Leia zůstala se svým ostražitým noghrijským strážcem v bezpečí a poručila C-3PO, aby šel prověřit, zda jejich vesmírné plavidlo neutrpělo při yuuzhanvongském útoku poškození. Loď byla skutečně v pořádku. Ale několik jiných plavidel takové štěstí nemělo a při pohledu na jejich sežehnuté a proděravělé trupy se C-3PO zmocnil děs.

Otřásl se při pomyšlení, jaký by ho asi potkal osud, kdyby se novorepublikovému operačnímu svazu nepodařilo nepřátelský útok překazit. Mohl docela dobře skončit na hromadě šrotu, nebo ještě hůře, na dně jámy plné spálených droidů, jako byla ta, kterou viděl na Rhommamoolu po krátkém, ale znepokojivém setkání se zesnulým Nomem Anorem.

„Tvá existence mě uráží,“ řekl mu politický štváč s děsivým pohledem, který se C-3PO navždy vpálil do paměťové jednotky.

C-3PO dokázal pochopit, když se mu vyhýbali Gotalové, jejichž citlivé smyslové orgány energie droidů zahlcovala. Ale být odsouzen k deaktivaci nebo anihilaci bylo něco dočista jiného. Našly by se samozřejmě i případy, kdy nepřátelské nálady vůči droidům způsobili samotní droidi, jako třeba když dohlížecí droid MerenData EV, který sloužil Landovi Calrissianovi na Bespinu, zlikvidoval čtvrtinu populace Oblačného Města. Avšak hanebné činy EV-9D9 byly stěží ukázkou běžného droidího chování.

Čím se tedy droidi nebo nějaký konkrétní droid provinili, že k nim Nom Anor choval takovou nenávist? Když C-3PO zapátral v paměti, vybavil si případy, kdy se nevraživost k droidům projevovala u lidí, kteří museli nosit protézy. Ale mnozí lidé byli se svými neživými součástkami naprosto spokojeni. C-3PO si nevzpomínal, že by pan Luke někdy spílal své náhradní ruce.

Celé je to tak zmatené!

C-3PO už se ocitl na pokraji zničení vícekrát, než mu připadalo spravedlivé. Tuskenové mu utrhli paži; císařští v Oblačném Městě a buřiči na Bothawui ho rozmetali na kusy, což pro něj bylo obzvláště traumatizující; kowakianská opičí ještěrka Jabby Hutta mu vytrhla oko… Ale po každé katastrofě ho opět smontovali, defragmentovali, odmagnetizovali, vykoupali v olejové lázni – droidí bactové nádrži – a vyleštili do obvyklého zlatého lesku.

Tato opakovaná vzkříšení vedla k tomu, že skutečnou deaktivaci si nedokázal představit, nebo se mu o ní přinejmenším obtížně přemýšlelo. Konec existence znamenal definitivní vypnutí – trvalé. Jaké to asi bylo? A co teprve jak mučivá musela být nucená deaktivace z rukou nepřátel!

„Všichni jsme ztraceni,“ zamumlal C-3PO nahlas. „Údělem všech bytostí, kovových i ostatních, je trpět.“

Ale proč přesně byla deaktivace tak děsivou vyhlídkou?

Vycházel ten strach ze zoufalé touhy zůstat aktivován, udržet si vědomí navždy a za každou cenu? Anebo pramenil z nepřirozeného lpění na existenci? Možná že kdyby se toho lpění dokázal zbavit, všechny strachy z ukončení existence by zmizely –

To zjištění ho na okamžik vyvedlo z míry. C-3PO se zastavil na permabetonové přistávací ploše tak prudce, že do néj zezadu narazil protokolární droid, který mu nebyl zcela nepodobný.

„To ty jsi e chu ta!“ oplatil C-3PO droidovi stejnou urážkou.

Taková drzost, řekl si v duchu, když pokračoval dál v chůzi. Projevit neúctu někomu, kdo toho tolik zažil, kdo toho tolik nacestoval, kdo od své první práce při programování binárních nakladačů shromáždil tolik vědomostí –

Jeho fotoreceptory zcela nečekaně spočinuly na panu Solovi. Rozmlouval s nějakým… božínku, s nějakým Rynem.

Když k nim C-3PO přispěchal, nemohl si nevšimnout, že pan Han i Ryn vypadají poněkud opotřebovaně, stejně jako raketoplán, z něhož zjevně vystoupili v doprovodu smíšené skupiny zbědovaných bytostí a jednotky R2 s červenou kopulkou. Pak si C-3PO uvědomil, že pan Solo a ten Ryn spolu nerozmlouvají, ale že se hádají.

„Brzy nashle,“ uzavřel Ryn, když se C-3PO přiblížil.

„Tak s tím bych nepočítal, parde,“ řekl Han tónem, v němž nebylo po vlídnosti ani stopy.

„Pane Solo!“ zavolal C-3PO a zamával paží nad hlavou. „Pane Solo!“

Han se otočil, zahlédl ho a tlumeně se zasmál – zdaleka nevypadal tak překvapeně, jak C-3PO očekával. Možná to bylo tím, že o chystané cestě paní Leiy a C-3PO na Ord Mantell věděl. Možná je přiletěl hledat.

„Pane Solo, vy jste zraněn!“ vykřikl C-3PO, když na jeho tváři a rukou spatřil zaschlou krev.

„Mohlo to bejt o dost horší,“ odpověděl Han s obvyklým sklonem k zlehčování. „Kde je Leia, Threepio?“

„V tuto chvíli se nachází v Hotelu Grand, pane.“

Han se na chvíli zamyslel, a když znovu pohlédl na C-3PO, přimhouřil oči. „Asi bys jí nedokázal zamlčet, žes tu na mě narazil, co?“

C-3PO naklonil zmateně hlavu.

„Ne, řekl bych, že ne,“ odpověděl si Han a hlasitě vydechl. „Tak to mě k ní radši zaveď.“

Kapitola

18

„Pořád nemůžu uvěřit, že jsi tady,“ řekla Leia, když Hanovi na ošklivou odřeninu nad pravým obočím přiložila transdermální bactovou náplast. Han seděl u kulatého zrcadla v Leiině elegantním hotelovém pokoji, Leia se skláněla nad ním a C-3PO stál tiše opodál. Olmahk a Basbakhan zaujali pozice u dveří. „Kde je tvůj přítel Roa?“

Han promluvil skrz zaťaté zuby. „To je skvělá otázka, Leio. Vcucla ho yuuzhanvongská hadí loď, která se přisála ke Kolu štěstěny.“

Leia mu položila ruce na ramena. „Ach ne, Hane.“

„Možná ho jenom zajali,“ utěšoval se Han. „Ale to by bylo ještě horší.“ Zaťal zuby a zakroutil hlavou.

„Udělali jste, co jste chtěli?“ zeptala se opatrně Leia.

Hanovy oči se v zrcadle setkaly s jejími. „Zabránili nám v tom Yuuzhan Vongové.“

„To mě moc mrzí.“ Leia uhnula pohledem a znovu mu začala uhlazovat bactovou náplast na čele. „Co budeš dělat teď?“

Han prudce vstal, odkráčel od zrcadla a prsty si sčesal vlasy z tváře. „Nevím. Asi ho budu hledat.“

Leia na něj nevěřícně pohlédla. „Hledat? A jak ho chceš najít?“

Han zavrtěl hlavou. „Ještě nevím.“ Pohlédl na Leiu a zamračil se. „Co mám podle tebe dělat? Předstírat, že se to nestalo?“

„Ovšemže ne. Jen jsem chtěla říct –“

Han mávl rukou. „Ale, jak bych mohl čekat, že to pochopíš?“ Leia si založila ruce na prsou a přimhouřila oči. „Ty myslíš, že nevím, jaké to je, ztratit přítele?“

Han zvedl ruku. „Fakt nepotřebuju, abys mi připomínala Alderaan nebo Elegose A’Klu –“

Leie se zablesklo v očích. „To jsi už dočista přišel o rozum? Jak se opovažuješ takhle mluvit?“

Han se střetl s jejím pohledem. „Pozor, Leio,“ varoval ji, „nemám zrovna nejlepší náladu.“

Leia se v předstíraných obavách chytila za hrdlo. „A já bych si rozhodně nepřála, aby mé jméno přibylo na seznam lidí, kteří se postavili neblaze proslulému Hanu Solovi.“

Han se pootočil a ironicky pohlédl na C-3PO. „Na svou váhu je to skvělá bojovnice, viď, Threepio?“

C-3PO na něj upíral pohled. „Promiňte, že se ptám, pane, ale –“

„Vrátíš se s námi na Coruscant?“ zeptala se Leia a dala si ruce v bok.

Han zavrtěl hlavou. „Jak jsem povídal, moji a Roovu výpravu přerušili Yuuzhan Vongové.“

„A nemáš v úmyslu mi říct, o co se jedná.“

Han pokrčil rameny.

„Kam se poděl muž, který dával přednost boji před plížením?“ Han svraštil obočí a čelist mu nepatrně poklesla. „Kdo se plíží?“ Zklamaně se zamračila. „Změnil ses, Hane.“

„O čem to mluvíš?“ protestoval. „Jsem stejnej jako vždycky. Časuvzdornej, deštivzdornej, rezuvzdornej.“

„Myslíš?“ Leia ho uchopila za ramena a otočila k zrcadlu. „Tak se dobře podívej.“

Han byl chvíli zticha. „To nejsou roky, ale parseky.“

Leia unaveně vydechla. „Někdy jsi vážně nesnesitelný.“

Zasupěl. „Jo, nejspíš teď lituješ, že sis místo pašeráka nevzala nějakýho profesionálního hráče zoneballu, co?“

Leia rozzlobeně semkla rty. „Tak to vůbec není.“ Ukázala k oknu. „Je nebezpečné, aby ses tam jen tak potuloval. Yuuzhan Vongové o tobě mohou mít informace. Co ty víš? Možná na tvoji hlavu dokonce vypsali odměnu.“

„Já se nepotuluju, Leio.“

„Tak mi tedy pověz, co děláš.“

Han otevřel ústa k odpovědi, ale zarazil se a začal znovu. „Věděl jsem, že je chyba sem chodit,“ ucedil.

Leia od něj poodstoupila, tentokrát nefalšovaně zděšená. Když se Han chystal opět promluvit, zarazila ho sama. „Chceš vědět, co si myslím, Hane? Myslím si, že bys měl létat v kruhu kolem Coruscantu, dokud se ti to nerozleží v hlavě. A to vážně.“

Han přikývl, rty semknuté do úzké linky. „Možná máš pravdu, Leio. Možná by to tak bylo nejlepší.“

Když sebral ze země svou cestovní tašku a vyrazil z pokoje, nijak se ho nepokusila zadržet. Ale sotva se za ním zabouchly dveře, klesla na postel jako omráčená.

„No, tak to rozhodně nešlo podle plánu,“ řekla bez obalu droidovi. „Podle plánu, paní Leio?“

Úkosem na něj pohlédla. „To se jen tak říká, Threepio. Ve skutečnosti jsem žádný plán neměla.“

C-3PO svěsil hlavu. Leia se proti své vůli usmála. „Lidské myšlení se mnohdy přeceňuje, Threepio. Často je lepší nevědět, co si ten druhý myslí.“

*

Han přikryl hranatou sklenici rukou, aby mu ji čtyřruký barman nemohl dolít.

„Alkohol není odpověď,“ prohlásil.

Codru-Ji si ho zpoza pultu zkoumavě změřil. „Na jakou otázku?“

„Jak změním minulost?“

„Jednoduše. Musíš změnit to, jak si ji pamatuješ.“

„Jo, řekl bych, že bych si mohl nechat vymazat paměť.“

Barman chápavě přikývl. „Ještě jedna whisky a budeš na nejlepší cestě.“

Han se poškrábal na zarostlé bradě a zavrtěl hlavou. „Na cestě nikam.“

Barman pokrčil rameny. „Jak je libo, kamaráde.“

Nálevna v kasinu Osudová dáma byla skoro prázdná, ale zato herní stolky se hemžily lidmi, kteří u nich oslavovali své štěstí, že unikli zkáze – na což by si před pár hodinami nikdo z nich nevsadil. Han si říkal, že on sám by nejspíš také oslavoval – nebýt toho, co se stalo Roovi a Fasgovi.

Ale jaký by mělo smysl stáhnout Leiu s sebou? Ona za jejich zmizení nemohla o nic víc než Anakin za Chewieho smrt – možná o nic víc než Reck Desh. Možná bylo načase zapomenout na Rou i na takzvanou Mírovou brigádu, vrátit se na Coruscant a konečně podniknout něco smysluplného.

Zaplatil za pití, dal Codru-Jiovi štědré spropitné a zamířil k východu, když tu se mu do cesty postavil aqualishský poručík Velkého Bunjiho.

„Koukám, že ses z Kola dostal celej,“ řekl Han s nelíčeným zklamáním.

„Taky tě rád vidím, Solo. Boss B říkal, že tu asi budeš.“

„Poděkuj za mě Bunjimu, že nás tam nechal.“

„Posílá omluvu. V tom zmatku dočista zapomněl, že má hosty.“ Hanovi zaškubalo v horním rtu. „Určitě to Roovi a Fasgovi vyřídím – pokud ovšem přežijou to, co si pro ně přichystali Yuuzhan Vongové.“ Aqualish tajemně přikývl. „Tohle ti možná pomůže, Solo. Boss se dozvěděl, že ten člověk, na kterého jste se ptali – Reck Desh – chystá nějakou operaci na Bilbringi.“

Vztek v Hanově tváři vystřídal ostražitý zájem. „Jakou operaci?“

„To se neví. Ví se jenom to, že se jí zúčastní celá Mírová brigáda.“

„Kdy?“

„Každým dnem.“

„Tak Bilbringi, říkáš.“

„To málo je jisté.“

Han si odhrnul vlasy z čela a pomalu vydechl. „Dobře. Vyřiď Bunjimu, že děkuju.“

Aqualish mu zamával na rozloučenou a odkráčel a Han se vrátil k baru přemýšlet. Dalo se předpokládat, že Happy Dagger pořád ještě vězí v hangáru na Kole, ale bez návratu na stanici se nedalo zjistit, jestli jachta ten útok přežila. Druhou možností bylo odletět na Bilbringi veřejnou dopravou a zkusit vyčmuchat, co má Reck za lubem. Leia by nejspíš mohla zatahat za provázky a na palubu nějaké lodi ho dostat, ale kdyby ji o to požádal, musel by kápnout božskou, a to nehodlal riskovat. Aspoň zatím ještě ne.

Ale C-3PO… Lístek na loď směřující na Bilbringi by mu mohl zařídit C-3PO.

*

C-3PO uposlechl Hanovy diskrétně doručené žádosti a setkal se s ním u vstupu do kosmoportu Ord Mantellu.

„Není nad pohotovýho droida,“ řekl Han s úsměvem.

„Musím se přiznat, pane Solo,“ odvětil C-3PO úzkostlivě, „že se mi to příliš nelíbí – zvláště to, jak jsem měl napodobit Leiin hlas, abych pro vás získal letenku.“

„Ale no tak, Threepio. Už jsi to jednou udělal – abys oklamal jednotky velkoadmirála Thrawna.“

„To jste mě moc neuklidnil, pane. A navíc tehdy šlo o to, ochránit princeznu před zabijáky. Ale tady jde o to, ochránit vás před… nejsem si tak docela jistý před čím, pane Solo.“

„Já po tobě nechci, abys lhal, Threepio,“ protáhl Han poslední slovo. „Jenom abys mlčel. Když se tě na mě Leia nezeptá, tak jí přece nemusíš říkat, kam jsem odletěl.“

„Ale ona se na vás dozajista zeptá, pane.“

„Dobře, ale možná se tě nezeptá přímo, kam jsem odletěl nebo kde je mi konec.“

„Ale co když ano, pane?“

Han se nad tím zamyslel. „V tom případě jí to řekneš.“ Změřil si droida pohledem. „Neměl bys na vybranou, co?“

C-3PO byl čím dál neklidnější. „Vzpírá se to logice.“

„Přesně,“ řekl Han. „Vzpírá se to logice. Víš, někdy je lepší, když lidi určitý věci nevěděj.“

„Pane?“

„Někdy je bolestivější pravdu znát než neznat.“

C-3PO mu pozorně naslouchal. „Když to řeknete takhle, tak už to nezní tak špatně,“ spustil, a pak udělal rozčilené gesto. „Ale to překrucování pravdy je stejně matoucí jako konec existence!“

Han na něj povytáhl obočí. „Konec existence? Proč by měl droid přemejšlet o smrti? Vždyť ty nemůžeš umřít.“

„Možná ne tak jako člověk, pane. Ale mohu být deaktivován. A co se pak stane s mou pamětí – se vzpomínkami na všechno, čeho jsem dosáhl a co jsem prožil?“

Han na něj vyjeveně zíral. „To ti zkratoval motivátor nebo co? Jestli ti to dělá takový starosti, můžeme tvoji paměť zkopírovat a uložit do databanky.“ Přimhouřil oči, když ho napadlo ještě něco. „Mohl bych ti to zařídit, Threepio – zvlášť když mi slíbíš, že Leie neřekneš nic o Bilbringi.“

C-3PO naklonil hlavu na stranu.

„Nesmrtelnost, Threepio,“ řekl Han lákavě.

„Ale pane –“

„Bylo by to jako mít někde v záloze klona. Tvoje mysl by se ocitla v jiným těle. Ani by sis nevšimnul, že bylo chvíli po tobě.“

„Ó, jsem si jistý, že novému tělu bych se dokázal přizpůsobit, pane. Koneckonců jsem více duch než tělo.“

„Tak se mi to líbí, chlapče.“

„Tak se mi to líbí,“ opakoval C-3PO nadšeně a pak se vzpamatoval. „Ale, pane Solo, musím vám říct něco o té lodi, na které jsem vám zamluvil místo. Měl byste vědět –“

„Má namířeno na Bilbringi?“

„Ano, pane, ale –“

„Tak to je hlavní. Odkud odlítá?“

„Raketoplány, které převezou náklad a cestující na palubu, startují z plošiny 4061 ve 13:00 místního času. Ale, pane, pokud dovolíte, abych vám to vysvětlil –“

„Na to není čas, Threepio,“ řekl Han, když pohlédl na nedaleký časový displej. „A díky – za všechno. Nebudeš toho litovat.“

C-3PO zvedl obě ruce rozrušeně nad hlavu. „Ale, pane,“ zavolal za Hanem, který už spěchal pryč, „ta loď je Queen of Empire – nejsmolnější plavidlo, o jakém jsem kdy slyšel!“

Kapitola

19

Showolter s bolestivou grimasou sledoval, jak maskovací ooglith ukořistěný na Waylandu obaluje Elan a připojuje se k ní pomocí mikroskopických háčků a šlahounů, které jí vnikaly do pórů, potních kanálků, vrásek a záhybů v kůži. Elan byla nahá a stála k němu otočená zády, ale z toho, jak se svíjela a jak jí škubalo ve vypracovaných svalech, mu bylo zřejmé, že oblékání živého oděvu je trýznivý proces – podle Elan výtečně trýznivý.

Elan si byla jeho zvědavosti vědoma, a tak ho s podivuhodnou směsicí lhostejnosti a koketnosti požádala, aby ji při tom sledoval. Když už její bolestné sténání nedokázal snést, odvrátil se od ní a jediným oknem úkrytu se zahleděl do lesa. Stromy v této části Myrkru obsahovaly značné množství kovů, což podstatně omezovalo možnosti vysílaček a jiných komunikačních přístrojů.

„Hotovo,“ oznámila Elan stoicky, a když se Showolter znovu otočil, neměla na sobě pouze yuuzhanvongskou druhou kůži, ale také roucho, které jí původně přinesl. Vypadala ještě lidštější než předtím.

Elan si promnula tváře, čelo a bradu, jako by si vyhlazovala vrásky. „Vidíte, Showoltere? Ani stopy po mých značkách, ani stopy po tom, kým a čím doopravdy jsem.“

Showolter si uvědomil, že zadržuje dech, a pomalu vydechl. „Univerzální velikost – jeden ooglith pro všechny?“

„Proč se ptáte? Chtěl byste si ho vyzkoušet?“

„Ne,“ odpověděl rychle. „Jen jsem si tak říkal, jestli existují mužské a ženské verze.“

„Proč by měly?“

Poškrábal se na hlavě. „No, každý Yuuzhan Vong nemůže mít vaše tvary.“

Elan zalétla očima k Vergere, která dřepěla poblíž, a obě si vyměnily záhadné úsměvy. Vergeřin převlek spočíval pouze ve volném rouchu, které jí halilo opeřené tělo a nohy s klouby obrácenými dozadu. Její exotická tvář zamaskovat nešla, ale vzhledem k tomu, že z Vnějšího okraje prchalo tolik bytostí bez domova, si imigrační a celní úředníci zvykli vídat nové druhy každý den.

„Je s mými tvary něco v nepořádku, Showoltere?“ zeptala se Elan nakonec.

„Právě naopak.“ Křečovitě se zasmál.

„Ale mé značky na tváři a trupu se vám jistě nezamlouvají.“

„Jde mi z nich mráz po zádech,“ pokusil se to obrátit v žert.

Naklonila hlavu a otevřeně si ho změřila. „Možná by z vás byl dobrý Yuuzhan Vong – přestože na sebe odmítáte vzít maskovacího ooglitha.“

„O tom pochybuji. Ale možná bych se od vás nechal potetovat.“

Její úsměv zmizel. „Jestli si myslíte, že yuuzhanvongský proces je méně bolestivý, tak se šeredně mýlíte.“

Lhostejně pokrčil rameny. „Je třeba přinášet oběti.“

„To máte naprostou pravdu, Showoltere.“ Nechala tu poznámku chvíli viset ve vzduchu a pak dodala: „Obávám se však, že můj dech by vám nebyl tolik příjemný. Je poněkud kontaminovaný –“

„Od jídla,“ skočila jí do řeči Vergere. „Nejsme zvyklé jíst tolik uměle zpracované potravy.“

Showolter na ni pohlédl. „Je mi líto, s tím nic neudělám.“ Zhodnotil utajovací schopnosti maskovacího ooglitha a pobaveně zavrtěl hlavou. „Nerf v taopařím rouchu,“ zamumlal.

Elan svraštila jemná obočí.

„Upravené pořekadlo,“ vysvětloval. „Taopari v nerfím rouchu – dravec, který se maskuje za býložravce, aby pronikl doprostřed stáda.“

Elan se chápavě rozzářily oči. „Takže jsem býložravec převlečený za dravce.“

„Spíš jsem měl na mysli toho atentátníka, kterého vaši lidé poslali.“

„Ach tak.“

Showolter si odkašlal a podal jí spodní prádlo, jednoduché šaty, kabátek a boty. „Mimochodem, tady máte oblečení.“

Elan si prohlédla kusy šatstva jeden po druhém. „Kdo mám být, Showoltere?“

„Má žena. Jsme uprchlíci z planety zvané Sernpidal a cestujeme s naší služebnicí.“

„To budu já,“ řekla Vergere, „jako vždycky.“

Elan pohlédla na Vergere a pak na Showoltera. „O povinnostech manželky nemám představu.“

„Nikdo po vás nechce, abyste tu roli prožívala. Prostě ji jen hrajte. Před odletem si řekneme podrobnosti.“

„Poletíme jen my tři?“ zeptala se Elan.

„Na lodi se s námi setká moje záloha.“

„Míříme na lidnatější svět, než je tento?“

Přikývl.

„Ukážete mi památky?“

„Nevím, jestli to půjde. Ale snad to dokážu zařídit.“

„To by bylo skvělé.“

Showolter ji nechal o samotě, aby se mohla obléknout, a odešel do sousední místnosti prohlédnout si dva trojčlenné falešné týmy. Obě ženské agentky s tvářemi pomalovanými vlnovkami a kudrlinkami měly na sobě stejné šaty jako ty, které dal před okamžikem Elan, a zevnějškem byly yuuzhanvongské kněžce podobné dost na to, aby se za ni mohly vydávat. Ale ohledně mrlsského a bimmského agenta, kteří se měli vydávat za Vergere, už si tolik jistý nebyl.

„Možná jsme měli radši zaměstnat párek Drallů,“ poznamenal, když si změřil oba cizince v kostýmech.

„A co já, Showoltere?“ zeptala se jedna žena laškovně. „Vyhovuju vaší představě slečny dezertérky?“ Zaujala teatrální svůdnou pózu a koketně na něj zamrkala řasami. „,Ukážete mi památky?’“ opičila se po Elan.

Všichni kromě Showoltera se zasmáli. Ten raději začal rozdávat zbraně a pokyny, stanovené na poslední chvíli a zapsané na samoničicím durapapíru.

„Nechte se spatřit v městě Hyllyardu,“ řekl členům prvního týmu, „ale nepřežeňte to. Pokud jsou Yuuzhan Vongové nablízku, nenechají se snadno oklamat.“ Podal jim cestovní lístky. „Poletíte z Myrkru na Gyndine a potom zamíříte na Thyferru.“

Další sada lístků putovala k mužskému členu druhého týmu. „Z Myrkru přes Bimmisaari na Kessel.“

Showolter si do pouzdra pod ramenem zastrčil blaster. „Všichni zůstanou ve spojení s velitelstvím. Jakmile naše informátorky dorazí na Coruscant, dáme vám vědět, abyste s tou šarádou přestali a nahlásili se.“

„Jak tipujete, že to dopadne, majore?“ zeptal se velitel týmu jedna.

Showolter svěsil koutky úst a zavrtěl hlavou. „Po nedávné porážce u Ord Mantellu by se Yuuzhan Vongové mohli tomu sektoru vyhýbat.

A navíc,“ dodal, když si zapnul bundu nad pouzdrem blasteru, „k čemu by jim byla tlupa uprchlíků na polorozpadlé linkové lodi?“

*

Když napěchovaný raketoplán zakotvil vedle kdysi velkolepé luxusní linkové lodi, Hanovi najednou došlo, co se mu C-3PO dole na Ord Mantellu snažil říct.

Ze všech lodí zrovna tahle, řekl si v duchu, když se před ním vynořil vybledlý a bitvami zjizvený nápis na boku plavidla. Queen of Empire.

Loď původně vlastnila a provozovala společnost Haj Shipping Lines, jejíž oddanost Impériu a Alianci se měnila podle toho, která strana v dané chvíli nabízela víc. Queen tehdy létala mezi Corellií a Gyndine, cestou stavěla v mnoha přístavech a příležitostně se vypravila daleko k Okraji – někdy až na Nar Hekku v huttském prostoru.

Loď byla o něco málo větší než imperiální hvězdný destruktor a byla schopná pojmout desítky tisíc cestujících. Provozovatelé však přepravní kapacitu omezili na pouhých pět tisíc, aby cestujícím poskytli bezkonkurenční pohodlí, výjimečnou obsluhu a více radovánek, než kolik si zasloužili. Bazény vyhrazené různým druhům bytostí, nákupní centra, klimatické zóny a tělocvičny, kadeřnické salony pro vlasatce a leštící salony pro plešatce, jizzové bary a nulagéčkové plesové sály, kasina, pozorovací výduti a zábavní oblasti… to vše na více palubách, než bylo možné během jediné plavby prozkoumat. Nejpřepychovější z početných nočních klubů se jmenoval Hvězdný vítr. Patnáctirucí Rughjané tam hráli ten nejvytříbenější swing-bop a zámožní cestující tančili dlouho do noci margengaiský pomalý tanec.

Za dob své největší slávy Queen směle soupeřila se starším plavidlem Quamar Messenger a moncalamarskou linkovou lodí Kuari Princess. Dokonce se stala předlohou pro novější plavidla, například Tinta Palette nebo Jewel of Churba. Jenže Queen byla také oblíbeným cílem pirátů a magnetem na meteory; jednou dokonce uvízla na pět dní v hyperprostoru a záhy na ni udeřily těžké časy.

Han na té lodi nikdy nebyl, ale podrobně mu o ní vyprávěl Lando, který na palubě Queen potkal Hanovu první lásku Briu Tharen. Bria byla tehdy vysoko postavenou členkou corellianského odboje a Lando šarmantním elegánem jako obvykle.

Když Han vystupoval z raketoplánu, stále ještě byl pohroužený hluboko ve vzpomínkách, a jak moc Queen upadla, mu došlo teprve až v okamžiku, kdy se ocitl na její palubě.

Třebaže on a hrstka ostatních měli skutečné letenky, loď byla doslova zaplavena neplatícími pasažéry, oběťmi války a uprchlíky, kteří předtím trčeli na Ord Mantellu nebo na Kole a nyní se díky Leiině úsilí přesouvali na různé světy v Koloniích a Jádru.

Queen zůstala babylonem jazyků a závratným amalgámem vůní, avšak z jejích kdysi vznešených plesových sálů a salonů se staly dočasné tábory, kde se bytosti ze stovky různých druhů choulily v provizorních stanech a přístřešcích a bedlivě střežily děti, drobné zvířectvo a to málo jídla a osobních věcí, které dosud vlastnily. Mezi nimi procházeli vojáci a strážní, urovnávali neshody ohledně zabraných míst na palubě nebo údajných krádeží a rozháněli zuřivé rvačky vzniklé prostě a jednoduše z diskriminace. Také se zde hemžili droidi, kupci a obchodníci – účtovali si přemrštěné ceny za rychlé občerstvení, osvěžovače kůže, pochybné farmaceutické výrobky a lístky do pojízdných hygienických jednotek, které lemovaly některé chodby.

Han se mezi těmi všemi proplétal, dokud podle palubních šipek nedorazil do zatuchlé stísněné místnůstky, která byla podle letenky jeho. Posadil se na kraj malé rozvrzané postele a zamyslel se nad svou situací. Malá kajuta ho netrápila; Bilbringi bylo pouze dva skoky daleko a Queen tam měla dorazit za tři palubní dny. Jakmile se Han ocitne na Bilbringi – kde měl kontakty a známé – začne slídit po Reckovi a dalších členech Mírové brigády a možná se dokonce dozví, co se stalo s oběťmi yuuzhanvongského útoku na Kolo štěstěny.

Na chvíli si zdříml, a když se probudil, měl ukrutný hlad – což ho nepřekvapovalo, protože od svačiny v kasinu Osudová dáma nic nejedl.

Cestující s letenkami měli mít exkluzivní přístup jak do bufetu na horní palubě, tak do jediné restaurace, která nebyla přeměněna na obytný prostor pro uprchlíky. Jenže dav překonal veškeré kontrolní mechanismy, které tu kdysi bývaly, a bufet se ocitl pod náporem vyhladovělých pasažérů. Když tam Han dorazil, zbývalo už jen omezené množství jídla a nikde neviděl příbory. Bylo třeba použít ruce, pařáty, klepeta nebo jiné nástroje, kterými jedlíky vybavila matička příroda.

Han přemítal, jestli něco ze špíny na jeho rukou nemůže být jedovaté, když tu si vzpomněl na trosečnický nástroj od Anakina – nástroj, který vyrobil Chewie. Pořád ještě mu visel za pasem; po tom všem, čím prošel na palubě Kola, to bylo docela s podivem. A skutečně, vzápětí v něm objevil vidličku.

Han vysunul miniaturní trojzubec a vnořil se do davu, který obklopoval stůl s občerstvením. Když se přiblížil k ohřívacím hrncům, uviděl, že už zbyl jen jeden nerfí steak – a navíc připálený a zkrabatělý – ale přesto si ho nehodlal nechat ujít. Jenže když se po něm natáhl a nabodl ho na vidličku, ve stejném okamžiku proklál steak i pařátovitý nehet, patřící k pětiprsté sametové ruce.

Han se otočil a ocitl se tváří v tvář Rynovi, který mu dělal společnost při útěku z Kola. Cizinec s chápavým ocasem měl na sobě stále stejnou křiklavou kalhotovou sukni, vestu a slušivou čapku.

„Ha!“ vykvikl Ryn překvapeně a pobaveně zároveň. „Já ti říkal, že se ještě uvidíme!“

Han se zašklebil. „Byl bych radši, kdyby k tomu došlo až tak za pět let.“

„Osud nezměníš, příteli.“

„Můžu to aspoň zkusit,“ odsekl Han. „Co tady vůbec děláš?“

„Přece to samé co ty: letím dál.“ Velkýma očima kmitl k tenkému plátku masa. „Takže čí to bude úlovek?“

„Asi se o něj podělíme,“ řekl Han lítostivě. „Ale tu půlku, do který jsi zabodnul nehet, sníš ty.“

Ryn se zasmál. „A pak prý, že už slušní lidé vymřeli.“

Han přendal steak na neodborně umytý talíř. Přešli k nedalekému stolu, u kterého už seděla smíšená skupina Bimmů a Sullustanů, a posadili se naproti sobě.

„Droma,“ představil se Ryn, a když si sedal, podal Hanovi ruku. „Roaky Laamu,“ odpověděl Han a zdráhavě tou rukou potřásl. „Musím říct, Roaky, že vypadáš o dost líp, než když jsem tě viděl posledně.“

Han se poškrábal na čtverečku syntetické tkáně, který mu Leia přilepila na čelo. „Bacta dělá divy. Škoda že nemůžu –“

„– říct to samé o tobě,“ dořekl za něj Droma.

Han udeřil pěstí do stolu a rozzlobeně se naklonil vpřed. „My dva si musíme něco vyjasnit. Nevím, jakej na to máš trik a jak to děláš, ale odteďka si budeš nechávat moje myšlenky pro sebe, jasný?“

„To půjde dost těžko,“ zahloubal se Droma.

„To je tvůj problém.“ Han na něj chvíli civěl. „Jak to teda děláš?“

„Cože, ty nevíš, že všichni Rynové jsou čtenáři myšlenek a vykladači budoucnosti?“ zeptal se Droma pobaveně.

„Jo, a já jsem rytíř Jedi.“

Droma se zasmál. „To by byl vrchol.“

Han se zamračil a pomocí čepele trosečnického nástroje přeřízl steak na dvě části – na spálené spodní straně byla značka dodavatele, Potravinových závodů Nebula.

Han nabodl malý kousek na vidličku a viditelně zaváhal, než si ho vložil do úst. Droma sledoval, jak Han žvýká – nebo přesněji, jak se o to pokouší.

„Není to takové, jak jsi čekal?“

„Čekal jsem něco poživatelnýho,“ zamumlal Han s nepoddajným soustem v jedné tváři. „To je to tak zlé?“

Droma si půjčil trosečnický nástroj a taky si ze svojí půlky ukrojil. Han mu přisunul prázdný hrnec. „Zuby můžeš plivat sem.“ Droma chvíli žvýkal a pak sousto způsobně vyplivl do ruky a hodil ho pod stůl.

Han rezignovaně vydechl. „Hele, co kdybysme šli radši do tý restaurace – zvu tě.“

Droma se usmál. „Už jsem se bál, že to neřekneš.“

Vyšli z bufetu a po promenádní palubě zamířili do nedalekého zalidněného restaurantu, kterému se podařilo uchovat si něco z majestátnosti, o kterou zbytek lodi dávno přišel. Jenže když si chtěli sednout, klatooinianský vrchní číšník zakročil.

„Je mi líto, pane,“ řekl Hanovi, „Ryny neobsluhujeme.“

Han si humanoida s těžkými víčky a dlouhou čelistí změřil nevěřícným pohledem. „Cože? Myslíte si snad, že pracujete na Tinta Rainbow? Tohle je loď uprchlíků!“

Vrchní číšník si odfrkl. „Předpisy jsou předpisy.“

Han zasupěl a rozpřáhl se k ráně, ale Droma ho zadržel.

„Rvačka by ničemu neprospěla,“ varoval ho Droma a zavěsil se mu na paži.

„Mojí náladě jo,“ zavrčel Han. „Ale našim žaludkům ne.“

Han spustil napřaženou paži a vytrhl kolemjdoucímu číšníkovi jídelní lístek. Rychle ho prolétl, zabodl prst do speciality šéfkuchaře a vrazil jídelní lístek do dlouhoprstých rukou vrchního číšníka.

„Dvakrát tohle – s sebou.“

Klatooinian se na Hana podíval jako na nějaký obtížný hmyz, ale pak odspěchal a záhy se vrátil s požadovanými pokrmy.

Han a Droma si odnesli zabalené jídlo na vyhlídkovou plošinu, sedli si na rozedrané židle a mlčky jedli, zatímco Queen manévrovala pryč od Ord Mantellu a nabírala rychlost pro skok do hyperprostoru. Ve světle hvězd se leskla těžce poškozená loukoť Kola štěstěny. Han se rozhodl veškeré myšlenky na Rou a Fasga vypudit z hlavy – aspoň dokud nedorazí na Bilbringi.

Když se najedl, opřel se v křesle a dal si propletené ruce za hlavu. „Odkud jsou Rynové?“ zeptal se, zatímco Droma si ještě olizoval prsty. „Myslím původně.“

Droma si uhladil konečky bílého kníru. „Z nějakého světa v Jádře, ale ani my Rynové už nevíme z kterého.“

„Vyhnali vás odtamtud?“

„Existují dvě teorie. Podle té první jsme potomci kmene deseti tisíc hudebníků, kteří byli darováni nedalekému světu bez umělců. Podle té druhé jsme potomci válečníků, kteří byli nasazeni proti nějaké hrozbě na Vnitřním okraji. Náš jazyk má mnoho vojenských výrazů, jako třeba označení pro ne-Ryna, které je příbuzné se slovem civilista.“

„Jak to, že vás tolik skončilo v Korporačním sektoru?“

„V podstatě nás tam zahnaly okolnosti. Potom, co Rynové opustili Jádro, naučili se farmaření, zpracování kovů i jiným dovednostem, ale přesto nás na každém kroku pronásledovala podezíravost okolí. Díky padělaným cestovním dokumentům nám dovolili usídlit se na odlehlých světech v prostoru Korporačního sektoru. Pomohlo nám, že důležitému představiteli Správy zachránily hojivé techniky mnoha našich rodin život.

Naše kočovné způsoby, tajnůstkářství a neexistence psaných záznamů – to vše v zájmu našeho přežití – vedly k tomu, že nás ostatní začali považovat za čaroděje nebo potulné zloděje. Proslýchalo se o nás, že požíráme jiné bytosti zaživa, a v některých sektorech vstoupily v platnost zákony, podle kterých bylo legální nás lovit, cejchovat nebo zabíjet. Dávali nám za vinu zločiny druhých. Náš rodný jazyk prohlásili za nezákonný a prodávali nás do otroctví nebo nás nutili plodit děti, ze kterých také dělali otroky.“

Han zvážněl; vzpomněl si na skupinku Rynů, která na palubě Kola přišla k Happy Daggeru, i na dvojici, která ve Zrušené sázce přišla přímo za Hanem a prosila ho o svezení k Jádru.

„Jak ses dostal na Kolo štěstěny?“ zeptal se.

„Letěl jsem s karavanou rynských lodí, která vyrazila z Korporačního sektoru do hvězdokupy Malého Plooriodu, když Yuuzhan Vongové vtrhli do soustavy Ottega a zničili Ithor.“

„Jseš profesionální pilot?“

„Celkem solidní,“ řekl Droma, „a také průzkumník a všestranný astrák.“

„Co se stalo po Ithoru?“

„Naše lodě se rozptýlily do všech koutů galaxie stejně jako naše rodiny. Od té doby pátrám po příbuzných, včetně sestry a několika bratranců.“

„Máš to těžký,“ řekl Han.

Droma přikývl. „Ale co ty, Roaky? Loď umíš řídit stejně bravurně jako stíhací pilot – nebo úspěšný pašerák. Copak tě sem přivedlo?“

Hanovi chvíli trvalo, než si uspořádal myšlenky. „Jsem spíš mechanik než pilot. Dávám si od běžnýho života pauzu, dokud se mi pár věcí nerozleží v hlavě.“

„Takže se také snažíš vrátit ke své rodině?“ zeptal se Droma. Han na něj pohlédl. „Možná že ano.“

Z restaurace se ozval nápěv „Snů v dýmu“, písně, která se dokonale hodila k Briině zastřenému kontraaltu a kterou Bria Tharen často zpívala.

„Ta písnička ti něco připomíná,“ poznamenal Droma, který si Hana čtverácky prohlížel.

Han se usmál, ale zuby neukázal. „Starý dobrý časy.“

„Jak starý?“

„Dost na to, aby byly dobrý,“ odpověděl Han.

kapitola

20

Luke stál u širokého transpariocelového okna zády ke zbytku místnosti, když se dovnitř začali trousit Kyp Durron, Wurth Skidder, Cilghal a další Jediové, které požádal, aby přiletěli na Coruscant. Síň zabírala vrchní patro budovy ministerstva spravedlnosti. Sice to zdaleka nebyla nejvyšší věž v okolí, ale přesto z ní byl na všechny strany velkolepý panoramatický výhled na městskou zástavbu. Okna byla ztmavená proti záři zapadajícího slunce, ale ne docela, a tak se síň koupala ve stejných odstínech červené a oranžové, kterými byla vymalovaná obloha.

Luke byl zdánlivě zabrán do pozorování nekonečných proudů coruscantské dopravy. Když se otočil od okna, v místnosti už se shromáždilo všech dvacet rytířů Jedi. Sedli si do křesel u kulatého stolu nebo zůstali stát, kápě měli shrnuté a čekali, až jim Luke vysvětlí, proč je sem hnal přes polovinu galaxie.

„Nová republika zajala dvě nepřátelské dezertérky,“ oznámil bez dlouhých řečí na úvod. „Jedna z nich je kněžka, druhá zřejmě její maskot nebo společnice. Protože zpravodajské službě poskytly tajné vojenské informace, které přispěly k nedávnému vítězství u Ord Mantellu, přesouvají je na Coruscant k dalšímu výslechu.“

„Konečně nějaký pokrok,“ prohlásil Kyp Durron, když utichly překvapené a nadšené výkřiky. „Já to věděl, že mezi Yuuzhan Vongy musejí být nespokojenci.“ Obdařil Luka úzkým nedočkavým úsměvem. „Kdy je budeme moct vyslechnout?“

„Ale nejspíš je to past, že ano?“ řekla Cilghal, než mohl Luke Kypovi odpovědět. „Nehledě na ty údajně tajné vojenské informace.“ Ruce s plovacími blánami měla schované v rukávech jediského hávu a vypouklýma očima hleděla zároveň na Luka i na Kypa.

Luke pokýval hlavou a přešel ke stolu. „Nová republika zachovává opatrnost. Pokud budou dezertérky i nadále poskytovat tajné informace, které se ukážou jako pravdivé, pak bychom jim mohli začít věřit.“

„Ony souhlasily, že nám těch informací dají víc?“ zeptal se Wurth Skidder. Byl tady jediný, kdo na sobě neměl tradiční jediský háv, ale jeho rozcuchané světlé vlasy vypadaly, že celou cestu z Yavinu 4 strávily pod kápí.

„Ano – s jednou podmínkou.“

Shromáždění Jediové si vyměnili pohledy, ale nikdo nepromluvil. Luke si sedl na kraj stolu a jednu nohu ve vysoké botě natáhl na podlahu. „Chtějí se s námi setkat.“

Šedovlasý a šedovousý Streen se krátce zasmál. „To jsem přesně čekal.“ Upřeně pohlédl na Luka. „Neříkaly náhodou taky, proč se s námi chtějí setkat?“

Luke vstal a udělal pár kroků k bývalému bespinskému těžaři. „Tvrdí, že mají informace o nemoci, kterou v naší galaxii vyvolali yuuzhanvongští agenti – dlouho předtím, než první světolodě přistály na Helsce 4.“

Místnost se ponořila do překvapeného ticha.

„Nebudu vám nic nalhávat,“ řekl Luke po chvíli. „Celým srdcem chci věřit, že jde o stejnou nemoc, kterou trpí Mara, ale to teprve musíme zjistit.“

„Pokud jde o stejnou nemoc,“ pronesla Cilghal, která byla z toho odhalení pořád trochu omráčená, „odvážíme se předpokládat, že Yuuzhan Vongové vědí, že Mara je nemocná?“

Luke semkl rty a zavrtěl hlavou. „Takové závěry by byly předčasné.“

„Ale samozřejmě že to vědí,“ prohlásil Wurth rázně. „A nejen to. Já tvrdím, že se rozhodli Maru využít a dostat nás stejným způsobem, jako dostali ji.“

„To nemůžeš vědět,“ namítl Anakin. „Naši agenti už dezertérky s ohledem na tuto možnost proskenovali, a než s nimi přijdeme do styku, proskenují je znovu.“

Wurth se tím nenechal zviklat, opřel se v křesle a zahleděl se na Luka. „Takže už jste se rozhodl, že se s nimi setkáte?“

Luke kývl. „Především kvůli Nové republice – abychom jí předvedli, že dokážeme spolupracovat.“

Několik Jediů na sebe významně pohlédlo.

„To je jistě žádoucí, mistře,“ řekl Ganner Rhysode, „ale pokud do toho půjdeme, nedělejme to pro Novou republiku, ale pro Maru. Za sebe můžu říct, že po tom všem, co se stalo, je mi Senát i s vojenským štábem naprosto ukradený.“

V místnosti to souhlasně zašumělo. Luke počkal, až se všichni utišili, a pak řekl: „Předložím návrh, aby se dezertérky setkaly pouze se mnou a s Marou.“

Jacen vyskočil na nohy. „Tak přece si myslíš, že je to past!“ Luke se k němu otočil. „To ještě není jisté.“

„Tak ať se setkají se mnou nebo se Streenem nebo Kamem Solusarem,“ navrhl Jacen. „Každý z nás by nasadil život, aby Maře pomohl.“

Cilghal hleděla na Jacena a na Luka a široká ústa měla lehce pootevřená. „Váš synovec má pravdu, mistře. Pokud existuje riziko, vy a Mara jste ti poslední, kdo by ho měli podstoupit.“

Luke se rozhlédl po místnosti. „Co tedy navrhujete? Abychom se s nimi setkali všichni?“

„Se mnou můžeš počítat,“ prohlásil Kyp. „Nic si nepřeju tolik jako strávit s dvěma Yuuzhan Vongy pár chvil o samotě.“

„Kyp to řekl i za mě,“ přidal se Wurth.

Lowbacca mocně zařičel. Em Teedee, miniaturní tlumočnický droid, který se mu s pomocí zabudovaných repulzorových trysek vznášel u ramene, Lowieho promluvu přeložil: „Tvoříme jediný celek. Společně jsme silnější než každý zvlášť.“ Maličkého droida sestavil Chewbacca a naprogramoval C-3PO. Em Teedee proto mluvil hlasem zlatého protokolárního droida, ale bez jeho přehnaně pečlivé výslovnosti.

„Souhlasím s Lowbaccou,“ řekl Streen. „Můžeme-li se o Yuuzhan Vonzích něco dozvědět, měli bychom u toho být všichni.“

„Já také souhlasím,“ připojila se Tenel Ka.

Luke si složil ruce za zády a odkráčel k oknu. Ta svornost ho zahřála u srdce. Zavzpomínal na první roky akademie a na to, jak se jeho studenti semknuli, aby porazili ducha temného Jediho, který se pokusil ovládnout Yavin 4. Někteří z přítomných tam tehdy byli – Cilghal, Streen, dokonce i děti. Někteří z těch, kdo se boje zúčastnili, už nežili – Cray Mingla, Nichos Marr, Miko Reglia, Daeshara’cor…

Luke pomalu vydechl, otočil se a kývl. „Budu zpravodajskou službu o našem rozhodnutí informovat. S dezertérkami se setkáme, jakmile dorazí na Coruscant.“

*

„Jedna pro člověka,“ řekl rozdávající a vysunul jednu sabaccovou čipovou kartu ze speciálního podavače.

Ithorianský pomocník s lopatkovitou protézou místo ruky strčil své tenoučké zařízení pod kartu plnou mikroobvodů a položil ji lícem nahoru před Hana.

„Šestka šavlí,“ oznámil rozdávající ostatním u stolu.

Han spočítal celkovou hodnotu tří karet, které měl v ruce. Mávl ukazovákem a prostředníkem pravé ruky, čímž dal rozdávajícímu znamení, že už další kartu nechce.

Rozdávající – Bith, kterému jeho protistojný palec a drobné prsty umožňovaly zručnou manipulaci s kartami – pohlédl tázavě na Sullustana nalevo od Hana. Tvor s mohutnými laloky a odstávajícíma ušima uhodil pěstí do zdrsnělé desky dlouhého stolu, a když mu pomocníkova lopatka otočila obrazovou kartu Vytrvalosti, neubránil se vítězoslavnému úšklebku.

Bothan o židli dál složil karty, stejně jako jeho soused, drobný ChadraFan. Proti Hanovi už tedy zbyl jen Sullustan a napravo od Hana také Ithorian a Rodian – oba byli obchodníci bez skrupulí, ten druhý pevně svíral dvě karty, které dostal na začátku kola, a na stole neměl ani jednu.

Han se opřel a ukázal Dromovi karty, které držel v ruce: eso mincí, které mělo hodnotu patnácti bodů, a jedničku tyčí – původně Královnu vzduchu a temnot, před chvílí změněnou randomizérem. Se šestkou šavlí na stole měl dohromady dvaadvacet bodů; do čistého sabaccu mu chyběl pouhý jeden bod. Byl si jistý, že Sullustan nemá víc než dvacet, přestože mu teď přišla Vytrvalost. Obě karty, které měl na stole Ithorian, dávaly dohromady dvanáct bodů, ale vzhledem k tomu, jak ten cizinec sázel, Han pochyboval, že má víc než osmnáct nebo devatenáct. Pokud šlo o Rodiana, jeho dvě karty dávaly rozhodně větší součet než dvacet, ale nejspíš ne víc než dvaadvacet. Čistý sabacc, který dostal při rozdávání na začátku hry, ho málem katapultoval ze židle, a i když přivítal své současné karty s nadšením, v jeho vypoulených skelných očích nebylo nic, co by naznačovalo další rychlé vítězství.

Nikdo nepoložil žádnou čipovou kartu do interferenčního pole uprostřed stolu a nezmrazil tak její hodnotu.

Všichni hráči odmítli další karty a dorovnali sázku. Han věděl, že pokud znovu nezasáhne randomizér, bank je jeho.

Sullustan ohlásil konec hry a všichni ukázali karty.

Hanovy instinkty se nemýlily a vyhrál bank už potřetí za sebou. Pod bdělým a ostražitým dohledem lidského dozorčího s upraveným zrakem pro zjišťování skifterů – zfalšovaných čipových karet propašovaných do hry – a odhalování hráčů, kteří se v ionizaci interferenčního pole pokoušeli zahlédnout barevné odrazy, shrnula pomocníkova lopatka karty a bankéř srovnal Hanovu výhru do úhledných hromádek a přihrnul mu je přes stůl.

Ke hře zasedli v jediném dochovaném herním salonu na palubě Queen, kde se na pozadí hlasitě točilo několik kol štěstěny a půl tuctu twi’leckých žen s potetovanými hlavovými ocasy roznášelo nejrůznější kuřiva, transdermální drogy a nápoje zdarma.

Hanovu rozhodnutí zaplatit si vstup do hry – za cenu téměř všech Hanových kreditů – se Droma kupodivu vysmíval, a to i tehdy, když to Han omlouval jako způsob, jak oddálit nevyhnutelný návrat do své špinavé kajuty, v níž strávil minulou noc a většinu dne. Dokonce ani nejčerstvější výhra nezbavila Ryna přezíravosti.

„Je to činnost, která postrádá veškerou hloubku,“ poznamenal Droma, zatímco Han si s arogantním potěšením přerovnával výhru do ještě úhlednějších hromádek. „A lidé se do ní pouštějí ochotněji než všechny ostatní druhy – patrně za to může jejich štěstí při evoluci.“

Han zareagoval samolibým odfrknutím, ale přesto si proti své vůli vzpomněl na podobné prohlášení, které slyšel před více než dvaceti lety.

„Ze všech druhů, které jsou ochotny vsadit svůj blahobyt na hazard – a statisticky jich není mnoho – je tento sklon nejnápadnější u lidí, jedné z nejúspěšnějších forem života.“

Autorem toho výroku byl ruurianský akademik jménem Skynx, který Hana doprovázel při hledání pokladu Despoty Xima.

„Jen se směj,“ řekl Han Dromovi, „ale já hraju sabacc už od čtrnácti. Vyhrál jsem v něm loď a jednou dokonce i planetu.“

„Stejně je hloupost se do toho pouštět,“ opáčil Droma.

Han se bezstarostně usmál. „Lepší hrstka štěstí než loď plná moudrosti.“

Bith vrátil zamíchaný balík do podavače a ukázal ostatním dlaně – tím je obřadně ujistil, že nic neschovává v rukávech, a zároveň dal znamení k začátku nového kola.

V tradičním sabaccu spolu hráči soupeřili tak, že se snažili dostat co nejblíž k záporné nebo kladné třiadvacítce, aniž by třiadvacítku překročili nebo se ocitli na celkové hodnotě nula – to by vedlo k jejich vyřazení ze hry. I když se v kasinu na palubě Queen používal standardní balíček se sedmdesáti šesti čipovými kartami rozdělenými podle čtyř barev, randomizér a interferenční pole, podnik nejenže vyžadoval vstupní vklad, ale také si nechával 20 procent ze všech banků – pokud složili karty všichni hráči, tak celý bank – a polovina z toho šla do zvláštního banku pro ta kola, která se hrála proti podniku.

Queen měla také zvláštní pravidla týkající se čistých sabacců. Kladných třiadvacet přebíjelo záporných třiadvacet, přičemž třiadvacítka složená ze dvou karet přebíjela třiadvacítku ze tří, a žádný hráč nesměl po dvou kartách obdržených při rozdávání požádat o více než tři další karty.

V dalším kole dostal Han karty s počáteční hodnotou čtrnáct, po prvním zásahu randomizéru dvacet, ale po nečekaném druhém zásahu pouhých třináct. Jenže pak si vytáhl pětku mincí a šikovným blufováním se mu podařilo přimět tři ze svých protivníků, aby sázeli až do konce kola, načež shrábnul další bank.

Následující kolo probíhalo téměř stejně, ačkoli překonal Sullustana o pouhý jeden bod a zvítězil s patnáctkou. Ve vstupním vkladu i výhrách měl Han na stole vyrovnaných téměř osm tisíc kreditů.

„Ti srabi to vzdaj pokaždý, když si vsadím na dobrý karty. Proto na ně musím chytřejc,“ chvástal se před Dromou dost hlasitě, aby to slyšeli i ostatní.

Právě se chystal zvýšit sázku pro další kolo, když vtom Droma zavolal: „Bank podniku!“

Zatímco Hanovi klesala čelist, dozorčí se odběhl poradit s bankéřem. Ten jim vzápětí oznámil, že na to, aby mohl hrát kolo proti podniku, potřebuje Han 7800 kreditů.

Han se s vraždou v očích otočil k Dromovi. „To ti ty tvý strašný pačesy prorůstaj do mozku? Jestli prohraju, tak vypadnu ze hry!“

Droma pouze pokrčil rameny. „Randomizér je v téhle hře jediný důstojný soupeř. Randomizér je osud. Jestli na mě chceš udělat dojem, hraj proti němu.“

„Udělat na tebe dojem?“ opakoval Han popuzeně. „Udělat na tebe dojem? Ty jeden všivej –“

„Řekli jste ,bank podniku’,“ připomněl jim mohutný dozorčí hrozivě. „Hrajete, nebo ne?“

Všichni u stolu pohlédli na Hana. Kolem se začal tvořit hlouček cestujících. Odmítnout by bylo zbabělé, a také by to byla urážka hráčů, které už Han málem vyřadil. Nahrnul kredity doprostřed stolu.

„Bank podniku,“ zaskřípal zuby.

Když Bith vysunul karty z podavače, cestující se dychtivě nahrnuli blíž. Tolik kreditů vsazených na jedinou hru se mimo turnaje hned tak nevidělo.

Han opatrně zvedl své dvě karty a roztáhl je od sebe: dvacet jedna.

Randomizér udeřil téměř okamžitě a srazil hodnotu karet na třináct.

Han hodil velitele lahví s hodnotou dvanácti bodů do interferenčního pole – těsně předtím, než randomizér zasáhl znovu. Jednička mincí se změnila na Idiota, který měl nulovou hodnotu.

Řekl si o kartu a přišel mu Ďábel za záporných patnáct, takže jeho celkový součet nyní činil mínus tři. V davu to zklamaně zašumělo.

Han upřel zrak na podavač, pak na randomizér a zpátky na podavač. Napětí narůstalo. Když oznámil, že už další kartu nechce, obecenstvo zalapalo po dechu. Dvanáctka v interferenčním poli a záporná patnáctka na stole; buďto právě dostal vnuknutí, anebo mu bylo souzeno prohrát.

Bith otočil obě karty podniku, jedničku šavlí a velitele mincí s celkovou hodnotou třináct. Pravidla podniku žádala, aby si rozdávající v případě dvanácti nebo třinácti vytáhl ještě třetí kartu.

Bithova ruka se přiblížila k podavači a dav zadržel dech. Karta „s hodností“ by podnik přenesla na špatnou stranu od třiadvacítky, zatímco obrazová karta mohla srazit podnik do mínusu. Zdálo se, že Han má pořád ještě šanci. Po tváři mu stékal pot a odkapával z brady.

Ale když pomocníkova lopatka kartu zvedla, Han zahlédl v interferenčním poli její odraz.

Devítka šavlí.

Rozdávající měl dvacet dva. Hanovi se sevřelo srdce.

Ve stejném okamžiku zasáhl randomizér zcela bezprecedentně potřetí. Z Hanova Ďábla se stala paní tyčí, která zvýšila jeho celkový součet na dvacet pět! Ale pak se změnil i Idiot – na Královnu vzduchu a temnot s hodnotou mínus dva, a součet tak klesl na dvacet tři.

Čistý sabacc.

Han se znovu posadil zpříma a ukázal své karty. Za zády mu vypukl divoký jásot. Zase vyhrál.

Bankéř nahrnul k Hanovi jeho výhru a pro ten den stůl uzavřel. Když sklíčení hráči odešli a obecenstvo se rozptýlilo – až na jednu Twi‘lečku, která se usilovně snažila přivábit Hanovu pozornost –, Han si odpočítal vstupní vklad a požehnaný zbytek přisunul k Dromovi.

„Tumáš,“ zavrčel, „kup si novej ohoz – něco míň křiklavýho.“

Droma se zazubil a nasypal si kredity do dvoubarevné čapky. „Znám pár lidí na spodních palubách, kterým se ty peníze budou opravdu hodit.“

Han ho propaloval očima. „Tys věděl, že vyhraju.“

„Měl jsem takové tušení,“ připustil Droma.

„Takže jseš hráč.“

Droma zavrtěl hlavou. „Ale karty znám dobře. Rynové je vymysleli. Přinejmenším obrazové karty a karty s hodností.“ Han se zašklebil. „To si musím poslechnout.“

„Každá karta ztělesňovala určité duchovní zásady,“ pokračoval Droma. „Dalo by se říct, že společně tvořily nástroj duchovního růstu – ale nikdy neměly být použity v hazardní hře.“

Natáhl se přes stůl pro odložený balíček. Jednou rukou z něj udělal vějíř a druhou z něj vyházel číslované karty od jedničky do jedenáctky. Zbytek rozprostřel v půlkruhu na desce stolu.

„Karty s hodností – velitel, paní, vládce a eso – představovaly jedince s určitými sklony, přičemž tyče se vztahovaly k spirituálnímu rozvoji, lahve k citovým stavům, šavle k duševním cílům a mince k hmotnému blahobytu. A když se podíváš na osm párů obrazových karet, musíš se ptát, proč hra obsahuje takové karty, jako je Rovnováha, Vytrvalost, Střídmost či Zánik.“

Droma vytrhl z půlkruhu vládce tyčí a položil ho před Hana. „To jsi ty,“ řekl. „Tmavovlasý muž obdařený neobyčejnou silou a intuicí, ale často ukvapený a sobecký. Přes pokročilý věk se směle vrhá do boje. Nedbá na nebezpečí a často naráží do překážek hlavou. A přesto je v jádru hledačem moudrosti.“

„Náboženský žvásty,“ zamumlal Han pod vousy, ale schválně dost nahlas, aby to slyšel Droma.

Droma se pousmál, odtáhl se od něj a navinul si špičku levého kníru na prst. „Myslíš? Tak schválně, co o tobě zjistíme.“

Nechal vládce tyčí na stole, shrnul si zbytek obrazových karet a karet s hodností do ruky, zkušeně je zamíchal, jednou rukou sejmul a odložil poloviční balík zpátky na stůl. Pak otočil vrchní kartu a položil ji lícem vzhůru pod velitele tyčí.

„Vládce lahví,“ oznámil Droma. „Otcovská postava, ochránce, nebo blízký přítel. Milující, oddaný, věrný až za hrob.“ Vytáhl z balíčku další kartu, položil ji kolmo na vládce lahví a zamračil se. „Cestu mu zkřížil Ďábel. V některých případech nezdravá závislost, ale mnohem častěji mocný nepřítel.“

Han polkl, ale neřekl nic.

Třetí karta – Zánik – zkřížila stejným způsobem Hanovu kartu. Han na sobě cítil Dromův upřený pohled.

„Ztratil jsi přítele a ochránce?“ zeptal se Droma.

Han nasadil svou nejlepší sabaccovou tvář. „Jen pokračuj, dokonči to svý hloupý věštění.“

Další kartu položil Droma nalevo od vládce tyčí. „Idiot. Začátek výpravy nebo pátrání, obvykle po neznámé cestě. Někdy také zneklidňující pád do neznáma.“ Následující kartu umístil nahoru od vládce. „Střídmost – ale obrácená. Touha po odplatě nebo po pomstě.“

Han kývnul a zasupěl. „Jseš dobrej, fakt dobrej. Máš oči otevřený a dáváš dobrej pozor, co lidi říkají. Tak odhadneš, čím kdo je nebo čím kdo prochází. Potom to všechno hezky zabalíš –“ ukázal na vějíř karet na stole – „a nacpeš to člověku zpátky do chřtánu. Zrovna jako když hádáš, co se kdo chystá říct.“

Droma protáhl tvář v předstíraném úžasu. „Vždyť jenom vykládám karty –“

Han mávl zamítavě rukou. „Ty karty sis schválně namíchal. Anebo je možná taháš z rukávu.“

Droma zvedl ruce do výše ramen a kývl k balíčku. „Vytáhni rychle za sebou čtyři karty a vylož je vedle vládce tyčí.“

Han zaváhal a pak poslechl. Ale než mohl Droma promluvit, zabodl prst do první karty ze čtveřice. „Neříkej mi, co ta karta znamená. Jenom mi pověz, co znamená její umístění.“

„Někdo, koho by tvé jednání mohlo ranit nebo ovlivnit.“

Zatímco Han podrobně zkoumal kartu, koutky úst se mu znepokojeně svěsily. „Velitel šavlí,“ řekl Han tiše. „Možná mladší verze vládce. Paličatej, chytrej…“

„A statečný,“ dodal Droma. „Znamenitý bojovník.“

Anakin? zeptal se Han v duchu. Posunul prst k další kartě.

„Ta leží na místě netušených následků nebo skrytého nebezpečí,“ oznámil Droma.

„Královna vzduchu a temnot,“ přemítal Han, prohlížel si obrázek karty a pátral po nějaké nápovědě. „Mohla by to bejt osoba, která něco skrejvá. Anebo nějakej klam.“

Droma přikývl. „Něco neodhaleného.“ Ukázal na další kartu v řadě. „Jak nejlépe pokračovat.“

„Rovnováha,“ řekl Han. „Zůstat na nohou, když se ti jde čím dál hůř a země pod tebou se třese.“

„Přizpůsobení se tomu, co ti přinese život,“ upřesnil Droma. „Vytrvalost tváří v tvář nepřízni osudu. A duševní síla.“

Hanův prst spočinul na poslední kartě. „Budoucnost?“

Droma opět pokýval hlavou. „Pravděpodobný výsledek. V tomto případě to, co najde Idiot.“

Han se mračil na kartu. „Hvězda. Ale je vzhůru nohama – převrácená.“ Pohlédl na Dromu. „Není taková, jaká mohla bejt. Menší než naprostej úspěch.“

Droma se usmál očima a přikývl. „Blahopřeju, Roaky. Osud ti dal nahlédnout do svých nejtajnějších záměrů.“

kapitola

21

Harrarova fasetová loď visela nad hrbolatou Obroa-skai ve stínu yuuzhanvongské bitevní lodi z korálu yoriku, která patřila veliteli Maliku Carrovi a ze všech válečných lodí sem dorazila jako poslední. Zatímco z první lodě přecházel zrak, ta druhá vypadala, jako by se zrodila v rozpálených útrobách jakési nepředstavitelně velké sopky.

Ve velitelském středisku menšího plavidla studovali Malik Carr, Nom Anor, Harrar a velitel Tla se svým hlavním taktikem holografický vír hvězdných soustav. Trojrozměrný obraz živily údaje shromažďované válečným koordinátorem – usazeným ve znetvořeném povrchu planety – a vysílané na fasetovou loď signálním villipem. V kalně osvětlených výklencích stáli pomocníci a akolyti, strnulí a nehybní jako sochy.

„Věštby vypadají povzbudivě,“ říkal velitel Tla svému kolegovi. „Naše tažení svižně pokračuje. Navíc jsme přidělili skupinu nových zajatců z orbitální stanice Ord Mantellu ke zvláštnímu projektu, díky němuž bychom měli lépe poznat bytosti, které jsou v této galaxii nejrozšířenéjší.“

Velitel Malik Carr pochvalně přikývl. „Válečný pán Tsavong Lah to rád uslyší.“ Malik Carr byl vysoký Yuuzhan Vong, jehož zjizvená tvář a holá hruď svědčily o příkladné vojenské kariéře. Na hlavě měl pestrobarevný turban, který mu těsně přiléhal k prodloužené lebce. Ramena i boky měl vyboulené čerstvě získanými kostmi a chrupavkami, zahalenými skvostným velitelským pláštěm. „Jaký další cíl nám věštby určily?“

Odpověděl taktik Raff. „Z cílů si můžeme vybírat, veliteli Maliku Carre.“ Pokynul signálnímu villipovi, aby obraz zvětšil a zaostřil na určité sektory ve vesmírném prostoru, který Nová republika označovala jako Kolonie. „Nepřítel očekává, že udeříme na Jádro, a tak rozmístil své flotily kolem výstupních hyperprostorových bodů v celé této oblasti. Kterýkoli ze světů ležících na naší straně hranice – Borleias, Ralltiir, Kuat a Commenor – by byl vynikajícím výchozím bodem pro útok na hlavní planetu Coruscant.“

„Věštby nám však radí opatrný postup,“ vložil se do řeči Harrar.

Taktik přisvědčil. „V této fázi zvěčnění musíme bitevní plán pečlivě promyslet. Budeme-li postupovat příliš pomalu, dáme Nové republice příležitost zahájit protiútok proti našim křídlům. Budeme-li postupovat příliš rychle, můžeme narazit na větší odpor, než jaký jsme připraveni překonat.“

Malik Carr zamručel. „Ze Sernpidalu přilétají další válečné lodě. S těmi budeme moci na nepřítele zaútočit na několika frontách a zaměstnat ho tam. A současně bychom mohli objevit rafinovanější způsob, jak se dostat ke Coruscantu.“ Pohlédl na Noma Anora. „Co ta huttská stvoření, o kterých jsem se doslechl, vykonavateli? Představují hrozbu?“

Nom Anor postoupil o krok vpřed. „Několikrát už jsem s Borgou Hutt jednal – samozřejmě v převleku za prostředníka – a s potěšením vám mohu oznámit, že Huttové mají větší zájem dospět k dohodě než vytáhnout do války a bránit své teritorium vojensky. Jejich vesmírný sektor je rozsáhlý a obsahuje bezpočet světů, které by šlo snadno přetvořit, aby nás zásobovaly korálem yorikem a dalšími zdroji – jednu z těch planet už nám dali k dispozici. Menší oklika přes huttský prostor by tedy nebyla od věci. Také už jsem dal některým svým agentům za úkol, aby před vaším příletem zaseli falešné informace.“

„Beru na vědomí,“ řekl velitel bitevní lodi. „A co Jediové?“

Harrar ho obdařil slabým úsměvem. „Jejich dny už jsou nejspíše také sečteny. Podnikli jsme kroky, abychom Jedie uvrhli do krize. Jedna z nás – kněžka Elan – se chystá proniknout do jejich řad.“

„Zašli jsme dokonce tak daleko, že jsme Nové republice postoupili několik drobných vítězství v sektoru Meridian a u Ord Mantellu, abychom ji přesvědčili o nesmírnosti významu naší agentky,“ dodal velitel Tla.

Harrar se nadšeně vložil do řeči. „Věříme, že Elan už je na cestě k rytířům Jedi.“

Kněz se zarazil, když ve vstupu do velitelského střediska zahlédl herolda, který ve složených pažích přinášel villipa. Herold předstoupil před Noma Anora, pohladil villipa po hrbolku a stvoření se začalo ohrnovat. Nom Anor dal znamení, aby mu přinesli vysílacího villipa, simulujícího jeho vlastní tvář. První villip na sebe mezitím vzal podobu jednoho z jeho yuuzhanvongských podřízených.

„Vykonavateli,“ spustila podobizna podřízeného, „skupina vašich agentů – těch, kteří jsou sdruženi v Mírové brigádě – si patrně předsevzala vrátit nám něco, o co jsme zdánlivě přišli.“

Nomu Anorovi se rozšířily oči. „Snad ne Elan,“ hlesl v plané naději.

„Přesně tu, vykonavateli.“

„Cože?“ řekl poplašeně Harrar. „Co to má znamenat?“

„Jak je to možné?“ otázal se Nom Anor svého podřízeného. „Mírovou brigádu jsme o Elanině předstíraném zběhnutí vůbec neuvědomili. Vy sám jste mě navíc informoval, že Mírová brigáda nyní operuje v huttském prostoru.“

„To také operovala, vykonavateli – dokud se nedozvěděla o Elanině zběhnutí a zajetí.“

Tvář Noma Anora se celá zkroutila hanbou. „Od koho?“

„To se mi nepodařilo zjistit.“

„To je směšné,“ rozkřikl se Harrar. „Jak ji hodlají získat zpátky?“

„Patrně je někdo informoval o způsobu, jímž má být přesunuta na Coruscant.“

Villip Noma Anora napodobil jeho záštiplný výraz. „Nemožné. Dokonce ani já jsem se nedokázal ve spleti lstí Nové republiky vyznat. Trasa je přísně střeženým tajemstvím dokonce i uvnitř zpravodajské služby.“

„Vím pouze to, že Mírová brigáda se chystá napadnout dopravní loď, která letí na Bilbringi,“ řekl podřízený. „Přesvědčili přinejmenším jednoho ze svých bezprostředních nadřízených, aby jim pomohli. A mají ve svém držení dovin basala.“

„Musíme jim v tom zásahu zabránit.“ Harrar mluvil čím dál hněvivěji. „Za každou cenu.“

Nom Anor přiměl svého villipa vrátit se do běžného stavu a pak herolda propustil. Velitelé Tla a Malik Carr si Noma Anora s Harrarem bedlivě měřili.

„Je něco v nepořádku, vykonavateli?“ zeptal se nakonec Malik Carr a zvedl jedno nevýrazné obočí.

Nom Anor si vyměnil s knězem rychlý pohled. „Situace naší agentky se trochu zkomplikovala,“ připustil. Když ovládl svou zlost, lhostejně mávl rukou a upřel zrak na Malika Carra. „Není to nic, co bychom nezvládli.

Ale možná budu potřebovat vaši nejrychlejší fregatu, veliteli.“

*

„Jsme manželé,“ oznámil Showolter askajianskému kontrolorovi u nejpřednější nástupní brány na pravoboku Queen of Empire. Linková loď byla na stacionární oběžné dráze nad planetou Vortex. „Nedávno jsme přišli o domov, pocházíme ze Sernpidalu.“

„Z planety, na kterou spad ten měsíc?“ zeptal se kontrolor. „Bohužel ano.“

„Jak jste tomu měsíci jenom říkali? Vzpomínám si, že jsem to zaslech ve zprávách…“

„Tosi-karu.“

„Jo, to je ono.“ Zavalitý humanoid se zahleděl na Vergere. „On… je s váma?“

„Ona,“ opravil ho Showolter. „Naše služebná.“

Kontrolor nejistě přikývl a potom Showolterovi vrátil doklady s letenkami. „Kajutu máte na palubě dvacet čtyři, ubytovací sekce dvanáct. Vítejte na lodi a bezpečnou cestu.“

Showolter vzal Elan za ruku a odvedl ji a Vergere k nejbližším šachtám pro přepravu mezi palubami. Byly to široké trubice, které fungovaly jako turbovýtahy, ale bez kabin. Pasažéry ve vzestupných i sestupných šachtách nadnášela repulzorová pole, takže mohli stoupat nebo klesat podle potřeby.

Queen se právě probouzela z palubní noci. Hlučící zástupy uprchlíků se mačkaly před hygienickými jednotkami, vyhrazenými jednotlivým druhům, nebo se pídily po jídle. Kolem se proplétali droidi a vykonávali činnosti, které byly zřejmě pod úroveň živých bytostí.

Třebaže cesta z Myrkru na Vortex i nástup na palubu proběhl hladce, Showolter zůstával ve střehu. Neustále dával pozor, jestli je někdo nepozoruje nebo nesleduje – ať už agenti zpravodajské služby, kteří tu měli být v záloze, nebo jiné osoby. Vergere přilákala pár zvědavých pohledů, ale většina bytostí byla natolik zaměstnána střežením přiděleného palubního prostoru, že jí nevěnovala zvláštní pozornost. Showolter však přesto věděl, že nesmí polevit v ostražitosti, dokud se s ním nespojí záložní agenti.

Luxusní kajuta byla prostornější, než Showolter čekal. Nábytek sestával z pohovky, stolku, křesel a čtyř sklápěcích postelí. Showolter uvedl obě dezertérky dovnitř, naposledy se rozhlédl po chodbě a zajistil za sebou dveře.

„Tak a jsme doma,“ oznámil. „Přinejmenším do zítřka.“

„Co se stane zítra?“ zeptala se Elan a sedla si na postel.

„To vám povím, až to bude nutné.“

Zavrtěla hlavou. „Vy mi pořád nevěříte, že?“

„Není to nic osobního,“ odpověděl. „Řídím se oficiálními postupy.“

„Vsadím se, že to říkáte každé dezertérce,“ broukla Vergere z další postele, na které se uhnízdila jako přerostlý pták.

Showolter složil zavazadla do rohu kajuty a ujistil se, že dveře do sousedního apartmá jsou zamčené. Právě si chtěl také udělat pohodlí, když vtom kdosi zaklepal na vstupní dveře.

Major vytáhl z pouzdra na rameni blaster a postavil se ke dveřím. „Kdo je to?“

„Obsluha,“ odpověděl zvuěný hlas v basiku s corellianským přízvukem. „Nic jsme nechtěli.“

„Kapitán Scaur dává pozdravovat,“ odvětil muž na chodbě. „Rád by vás pozval k sobě na večeři.“

„Samozřejmě přijdeme.“

„Vyřídím mu to.“

Showolter sklonil zbraň a odblokoval dveře. Vstoupil vysoký, tmavovlasý, nebezpečně vyhlížející člověk s Rodianem v patách.

„Já jsem Darda,“ představil se muž. „A tohle je Capo.“

Capo měl drsnou zelenou kůži a lehkovážnou tvář. Lidskému nosu zrovna nevoněl, ale zato se pohyboval s mrštnou ladností. Jakmile spatřil Elan a Vergere, upozornil na ně svého parťáka.

„Kde jste nastoupili na palubu?“ zeptal se Showolter.

Darda se otočil od Elan k Showolterovi. „Přímo tady na Vortexu. Ve frontě jsme byli kousek před vámi.“

Showolter se usmál. „Jo, všiml jsem si vás. Jste tady jenom vy dva?“

„Na palubě by měli být ještě další tři,“ odvětil Darda. „Vmísili se mezi uprchlíky v mezipalubí. Nejspíš se ukážou u večeře.“

Showolter pokýval hlavou. „Kde máte kajutu?“

Darda kývl hranatou bradou ke dveřím do sousedního apartmá. „Přímo vedle vás.“

„Výborně,“ poznamenal Showolter. „Velitelství svůj domácí úkol pro jednou splnilo.“ Pohlédl na Capa. „Z jaké operujete planety, Capo?“

„Z Bilbringi,“ odpověděl Rodian a prsty zakončené přísavkami složil do stříšky.

Showolterovy oči zalétly zpátky k Dardovi. „A vy?“

„Původně z Gamorru, ale po téhle operaci mě stáhnou zpátky na Coruscant.“

Showolter se zatvářil překvapeně. „Opravdu? Kdo je váš nový šéf?“ Darda otvíral ústa k odpovědi, když vtom se ozvalo další zaklepání na dveře.

Showolter dal ostatním znamení, ať jsou zticha, a znovu pozvedl blaster. „Kdo je to?“

„Obsluha,“ odpověděl lidský hlas.

Tři agenti zpravodajské služby si vyměnili znepokojené pohledy. Showolter pohybem ruky poslal Dardu a Capa do sousedního apartmá a naznačil Elan a Vergere, aby zůstaly na místech. Když se dveře průchodu za Capem zavřely, Showolter se přesunul k hlavním dveřím.

„Nic jsme nechtěli.“

„Kapitán Scaur dává pozdravovat. Rád by vás pozval k sobě na večeři.“

„Samozřejmě přijdeme.“

„Vyřídím mu to.“

Showolter úspornými pohyby strčil blaster pod polštář na pohovce, otočil dvě křesla opěradly k průchodu a otevřel hlavní dveře. Vstoupili svalnatý člověk a pohledná Bothanka, kteří se představili jako Jode Tee a Saiga Bre’lya.

Showolter je lstivě usadil do křesel a zeptal se, kde nastoupili na palubu. „Na palubě jsme od Ord Mantellu,“ odpověděla Bothanka, když si prohlédla Elan a Vergere od hlavy k patě. „Jste tu jenom dva?“

„Na Anobisu měli nastoupit ještě dva další, ale dosud se s námi nespojdi.“

„Kde máte kajutu?“ zeptal se Showolter Jodea Teeho. „O deset dveří dál na pravé straně chodby.“

„Výborně.“ Showolter se posadil na gauč tváří k nim a pomalu sunul ruku k ukrytému blasteru. „Kde je vaše operační základna?“

„Na Bilbringi,“ odpověděl Jode Tee. „A vaše, Saigo?“

„Na Ord Mantellu.“

Dveře průchodu se začaly otvírat. Stál za nimi Darda. Ve výši brady držel oběma rukama blaster. Showolter mu krátce pohlédl do očí a hlasitě se zasmál, aby zamaskoval zvuky, které mohly dveře při otvírání způsobit.

„Byla ta nabídka večeře u kapitánova stolu míněna vážně?“ zeptal se.

„Kéž by,“ usmála se Saiga.

Showolter chladnokrevně vytáhl blaster zpod polštáře a vystřelil. Paprsek prolétl mezi Jodem Teem a Bothankou a zasáhl Dardu doprostřed hrudi. Darda odlétl za dveře, jako by ho odkopl gundark, ale ještě předtím se mu podařilo vypálit střelu, která zasáhla Jodea Teeho do zad a srazila ho na pohovku.

Showolter a Saiga sebou hodili na podlahu. Ve stejném okamžiku vyskočila Vergere z postele, aby chránila Elan; zatlačila kněžku do rohu pokoje a postavila se mezi ni a nebezpečí.

Capo se na břiše proplazil dveřmi. Zbraň držel nataženou před sebou a pálil jeden výboj za druhým. Luxusní kajutou křižovaly syčící blasterové paprsky a odrážely se od stěn. Showolter se kutálel po podlaze, dokud nenarazil do přepážky, za kterou byla chodba. Neměl kam pokračovat, a tak nazdařbůh vystřelil na dveře, ale tou dobou už byl Capo jinde. Showolter se překulil nazpátek a podařilo se mu zvednout na jedno koleno, ale Capo ho měl na mířidlech a vypálil. Výboj si našel místo v Showolterově levém rameni těsně pod klíční kostí a otočil ho kolem dokola. Do chřípí mu vnikl zápach spáleného oblečení a seškvařeného masa. Ale ještě než dopadl na podlahu, výstřely z podlahy mu prozradily, že do boje se zapojila Saiga.

Kajutou se rozlehlo zaječení, při kterém tuhla krev v žilách, následované bolestivým zaúpěním. Showolter zamrkal a otevřel oči. Spatřil zraněného Capa, jak se vleče do sousedního apartmá, a Saigu, jak couvá po zadku a ruku si tiskne k zející díře, kterou jí blasterová střela vykousla do hrudi.

Showolter se vyškrábal na nohy a nejistým krokem vyrazil do sousední kajuty, zbraň zdviženou v třesoucí se ruce. Capo už byl skoro na chodbě a Showolterův výstřel mu dal nový důvod ke spěchu. Showolter doklopýtal ke dveřím, zavřel je a zamknul. Pak se odpotácel zpátky do své kajuty. Ze sežehnutého ramene mu stoupaly proužky dýmu.

Neúspěšně zkusil nahmatat puls na krku Jodea Teeho. Rychlým pohledem zkontroloval Elan a Vergere a pak se připlazil k Saize, která se zády opírala o vstupní dveře.

„Dostal jste ho, majore?“ zeptala se slábnoucím hlasem.

Showolter zavrtěl hlavou.

„Co byli zač?“

„Nevím, ale znali kód.“

Bothanka vytřeštila oči. „Náš kód?“

„Stejný, jaký jsem dostal já.“

„Jak jste poznal, že jsou falešní oni a ne my?“

„Jeden z nich tvrdil, že operuje z Gamorru. Ten, kdo jim ten kód poskytl, asi nevěděl, že tamní buňku už jsme dávno zrušili.“ Saiga zaúpěla bolestí.

„Saigo,“ promluvil Showolter naléhavě. „Říkala jste, že na palubě máme ještě dva lidi.“

Oční víčka se jí zachvěla. Podařilo se jí přikývnout.

„Jak se jmenují? Jak jste se s nimi měli spojit? Saigo. Saigo!“

Oči se jí v hlavě obrátily v sloup. Z plic se jí vydral poslední chrčivý výdech a zemřela.

Showolterovi se zatmělo před očima. Odvrátil se a bez hnutí zůstal sedět na podlaze.

„Jste zraněn,“ zašeptala mu Elan do ucha. Připadalo mu, že o něj má upřímnou starost.

Queen se nevinně otřásla. „Světelná rychlost,“ zabručel si pro sebe Showolter. Snažil se soustředit na Elan. „Musíme vás odsud dostat. Capo se vrátí s posilami.“ Marně se pokusil vstát a pak ukázal na kufry. „V mé tašce… léky proti bolesti a obvazy.“

Vtom se vedle něj ocitla Vergere. Její šikmé oči přetékaly slzami. „Pomůžu vám,“ řekla.

Přiložila si drobné ruce k očím, jako by to byly pohárky. Potom otřela navlhčené dlaně jednu o druhou a přitiskla je k Showolterově zranění. Zaťal zuby proti silné, ale krátké bolesti a pak se pomalu, přerývaně nadechl.

„Už je to lepší?“ zeptala se Vergere.

„Ano,“ odpověděl s netajeným úžasem.

„Je to jen dočasná pomoc. Budete potřebovat lékařskou péči.“

Souhlasně přikývl, vyhrabal se na nohy a znovu nabil blaster. Opatrně otevřel dveře a vyhlédl do chodby.

„Odcházíme,“ řekl. „Naší jedinou nadějí je moje záloha. Musíme ty agenty najít.“

„Vždyť ani nevíte koho hledat,“ připomněla mu Elan.

Showolter ponuře přikývl. „Doufám, že oni poznají mě.“

Elan mu nabídla rameno, o které se opřel, a všichni tři společně zamířili do veřejných prostor na nižších palubách.

kapitola

22

Han se z přenosné hygienické jednotky vypotácel, jako by byl v posledním tažení, a dveře za sebou zabouchl, jako by z nich mělo uniknout něco strašného. „Vsadím poslední kredit, že tam byl nějakej Gamorrean,“ zavrčel na Dromu. „Jejich vlastní hygienický jednotky jim nestačej. Musej zasvinit i ty naše.“

„Takovýhle jsi po ránu vždycky?“ zeptal se Droma.

Han ho probodl očima. „Ne, jenom tehdy, když se nevyspím.“

Ryn si lhostejně odfrkl. „Já tě neprosil, aby ses se mnou dělil o kajutu. V mezipalubí mi bylo fajn.“

Han se v chodbě prudce zastavil. „Nevadí mi dělit se s tebou o kajutu. Ale vadí mi, když mě celou noc mlátíš do tváře ocasem!“

Droma se zamračil. „My Rynové musíme ve spánku pravidelně měnit polohu. Nikdy nespíme dvakrát na stejném místě.“

„Příště zarezervuju taneční sál,“ řekl Han kousavě. „Tam už bys měl dost místa?“

„Jsme pověrčivý národ,“ vysvětloval Droma za chůze. „Nikdy nejíme třikrát ze stejné mísy a máme spoustu rituálů, které se váží k tělesným tekutinám –“

Hanovi vylétly ruce do výše. „Nechci to vědět.“ Úkosem pohlédl na Dromu. „A vůbec, jak to, že jsi ještě na palubě? Ríkals mi, že vystupuješ na Vortexu.“

Droma pokrčil rameny. „Usoudil jsem, že na Ralltiir se dostanu snáz z Bilbringi.“

„To jo,“ řekl Han pomalu. „Ale myslel jsem, že máš jízdný jenom na Vortex.“

Droma nasadil smířlivý výraz. „Pravda je taková, že z tvojí výhry v sabaccu jsem si něco málo nechal, abych mohl letět dál.“

„No skvělý,“ zasupěl Han.

Rynova svárlivost vyplula zpátky na povrch. „Ty bys mi odepřel drobnou odměnu? Dokonce i potom, co jsem ti zadarmo vyložil karty?“

Han se znovu zastavil. „Kdo se tě prosil? Ty karty jsi začal vykládat sám od sebe.“

„Nepamatuju si, že bys mi řekl, abych přestal.“

„Chtěl jsem bejt zdvořilej.“

„Nemožné,“ řekl Droma. „Toho nejsi schopný.“

„Hele, kdybys věděl, v jaký se pohybuju společnosti…“

Droma se zatvářil pobaveně. „Bohatých a slavných zákazníků, kteří potřebují opravit loď?“

„Já… ale co, je to marný,“ řekl Han.

Přehodil si cestovní tašku přes rameno a přidal do kroku; měl zato, že Ryn mu se svýma krátkýma nohama nebude stačit. Dvaceti dlouhými kroky nechal Dromu za sebou, rychle zahnul za roh a pak za další. Potom se zezadu vynořily silné ruce, pevně ho popadly a otočily ho.

„Hane!“ vykřikl jeho uchvatitel a držel se ho jako o život. „Absolutně netuším, jak tě Scaur přesvědčil, abys tuhle práci vzal, ale strašně rád tě vidím.“

„Scaur?“ podivil se Han a pak toho muže poznal. „Showoltere? Co se to –“

„Udeřili na nás v kajutě, Hane. Agenti v žoldu Yuuzhan Vongů. Zabili dva z mých lidí. Jednoho jsem dostal, ale ten druhý utekl – slizký Rodian jménem Capo. Nejspíš má na palubě posily a asi už po nás pátrá. Musíš pro ně najít bezpečný úkryt.“

Han se podíval na Elan a Vergere, na které ukazoval Showolter. „Co je na nich tak důležitýho –“

„Jsou to Yuuzhan Vongové,“ zachrčel Showolter. „Dezertérky.“

Hanovi spadla brada. Prohlédl si obě bytosti pozorněji a pak se znovu obrátil na Showoltera. „Jak jsi –“

„To je tvůj parťák?“ zeptal se agent zpravodajské služby.

Han se otočil, zjistil, že za ním stojí Droma, a zamračil se. „On je –“

„Jenom na Bilbringi, Hane,“ řekl Showolter, jehož hlas zněl najednou strašně vyčerpaně.

„Hane?“ opakoval lehce překvapený Droma.

Showolter se zhroutil na stěnu chodby a sklouzl po ní na podlahu. Han si dřepl vedle něj. „Na Bilbringi se s tebou spojí záložní tým,“ vypravil ze sebe Showolter. „Ten už se o další přesun postará.“ Důstojník zpravodajské služby zasténal bolestí.

Han si uvědomil, že má na rukou krev, a oči mu sjely k Showolterovu rameni. „Jseš zraněnej –“

Showolter zavrtěl hlavou. „Na to není čas. Zavolej mi doktora, vylížu se z toho.“

Han se zvedl a popadl duroského stevarda, který právě procházel kolem. „Tenhle člověk potřebuje na ošetřovnu,“ řekl. „A to hned – jasný?“

Stevard nervózně pokýval kulatou hlavou. „Ano, pane, hned.“

Han ho postrčil vpřed, aby ho přiměl k většímu spěchu, a sklonil se k Showolterovi. „Máš bouchačku?“

Showolter vzhlédl a přikývl. „Potřebuješ ji?“

Han zadržel Showolterovi ruku, která už se natahovala k pouzdru na rameni. „Já ne, ale ty – kdyby tě našli.“

Showolter zavřel oči, když jím otřásla další vlna bolesti. „Běž, Hane.“

Han se otočil k dezertérkám. „Vy dvě pojďte se mnou. Jestli s váma budou potíže, zamknu vás na zbytek plavby do skříně, jasný?“

Žena se naježila, ale malá cizinka dodala: „Jsme ve vašich rukou.“

Han zvedl ukazovák. „Pamatujte si to.“

Neurazili ani deset metrů, když zaslechl, jak se Droma zeptal: „Han?“

„Mý krycí jméno,“ houkl Han přes rameno.

„Ty jsi tajný agent?“

Han se prudce zastavil a otočil se. „Nepleť se do toho, Dromo. Teď nehrajeme karty.“

Droma naklonil hlavu na stranu. „Kde je chceš schovat – ve své kajutě? Znám tuhle loď líp než ty. Bezpečí najdeš jedině na spodních palubách, kde je můžeš ukrýt v davu.“

Han se nad tím zamyslel a pak stroze přikývl. „Dobře. Jdeme.“

Vyrazili k nejbližšímu turbovýtahu. Už byli skoro u něj, když se Queen nečekaně otřásla, tak silně, až se Elan zapotácela a upadla. Zatímco jí Droma pomáhal na nohy, Han odspěchal k nedaleké pozorovací výduti. Místo fialovobílého chaosu světelné rychlosti uviděl, jak se okolní prostor tříští na prodlužující se čáry světla. Han sledoval, jak se ty čáry smršťují do bodů a mizejí, ale vzápětí se znovu objevují a protahují. Nakonec se svítící body roztočily a utvořily hvězdnatou oblohu. Daleké červenooranžové slunce odhalilo ve střední vzdálenosti velkou planetoidu zbrázděnou mnoha krátery.

„Vytáhli nás z hyperprostoru,“ pronesl Han překvapeně.

Droma pohlédl na časový displej na stěně chodby. „Na Bilbringi je ještě moc brzy –“

Umlčelo ho zahoukání sirén, po kterém ožil palubní rozhlas.

„Všichni cestující, pozor,“ promluvil kdosi standardním basikem. „Hovoří kapitán. Neznámí útočníci stáhli naši loď násilím do reálného prostoru. Lupiči mají na palubě spojence, kteří už se dobývají na můstek.“

„Prej lupiči,“ ušklíbl se Han. „To nejsou žádný lupiči. Jdou po někom konkrétním.“

„Jsi si jistý?“ zeptal se Droma opatrně.

Han si vzpomněl, jak kdysi zůstal bez Chewieho a bez Falconu a spolu s Fiollou, mnohem příjemnější společností, než byl tenhle Ryn, si zaplatil cestu na palubě luxusní linkové lodi Lady of Mindor. Loď tehdy také potkal fingovaný pirátský útok – vedený Fiolliným zrádným asistentem Maggem.

„Naprosto,“ odpověděl bezvýrazně Han.

„To jsou moji lidé!“ vykřikla Elan ochromená strachem. „Uchvátili loď dovin basalem.“ Zaryla Hanovi do bicepsu krátké nehty. „Prosím, nedopusťte, aby nás našli – prosím!“

„Pronásledovatelé nám vyřadili štíty,“ pokračoval kapitán, „a chystají se vstoupit na palubu. Vyslali jsme tísňový signál. Jistě nám někdo přiletí na pomoc. Do té doby vás všechny naléhavě žádám, abyste zachovali klid. Opakuji, zachovejte klid.“

*

„Ta troufalost,“ vylévala si Leia zlost před Lukem a Marou a přecházela sem a tam po dlážděné podlaze jejich coruscantského bytu. „Říct mi, že nedokážu pochopit jeho zármutek, a pak si odletět kdoví kam.“

„Corellian zůstane až do smrti Corellianem,“ poznamenala z pohovky Mara.

Luke se slabě pousmál. „Leio, není to poprvé, co Han něco takového udělal. Pamatuješ, jak mě kdysi vzal na výzkumnou stanici Crseih?“

„To bylo něco jiného,“ zavrtěla Leia hlavou. „Dobře, možná se mu tehdy zastesklo po starých dobrých časech, ale tím výletem chtěl především dát najevo, že opravdu odchází z vojenských složek.“ Sedla si naproti bratrovi a jeho ženě. „Co dělá teď, nemá s nostalgií ani s pocitem, že je svazován svou funkcí, nic společného. Souvisí to s Chewiem.“

„Ale to je přirozené,“ podotkla Mara opatrně.

„Zármutek a zmatek ano,“ řekla Leia. „Ale já myslím, že mu jde o pomstu.“ Hlasitě si povzdechla. „Přišel za ním starý kamarád, člověk jménem Roa. A hned vyrazili na Ord Mantell. Nemělo smysl pouštět se tak blízko k prostoru obsazenému nepřítelem – ledaže měl Roa nějakou informaci.“

„Ale jakou informaci?“ zeptal se Luke. „Yuuzhan Vongové, kteří byli bezprostředně odpovědní za to, co se na Sernpidalu stalo, jsou mrtví. Han se o to na Helsce 4 sám přičinil.“

„Luku, kdyby mu to stačilo, tak by tam teď nebyl,“ řekla Leia.

Luke věděl, že je to pravda. „Ale Han by přesto neudělal nic zbrklého.“

Leia se hryzala do spodního rtu.

„Když jsem se s Hanem setkal poprvé, svým chováním mě přesvědčil, že je přesně tak nerozvážný, jak předstírá,“ pokračoval Luke. „Ale ObiWan řekl něco, na co nikdy nezapomenu. Řekl, že na Hanovi je víc, než se na první pohled zdá, a že pod tvrdou slupkou má upřímné jádro.“ Zabraný do vzpomínek se pousmál a pohlédl na Leiu. „Obi-Wan také řekl, že Wookieeho by si za společníka vybral pouze výjimečný člověk – a ne jen tak ledajaký Wookiee by brázdil galaxii ve společnosti někoho, jako je Han.“

Leia se smutně usmála. „Nemusíš mi připomínat, že je Han výjimečný. Ale to je právě ten problém. Potřebuje přesně takové přátelství. Chewie a Han, nevím jak to říct, prostě si byli vzájemně oporou. Chewie Hana usměrňoval.“ Přinutila se trochu pookřát a otočila se k Maře. „Promiň, že jsem to na tebe s Lukem tak vychrlila. Ani jsem se nezeptala, jak se ti daří.“

„Cítím se o dost silnější,“ řekla Mara a dál to nerozváděla.

Leia se pro sebe pousmála. Uvědomila si, jak moc jí na Maře záleží, a v duchu se ptala, jak je možné, že jí kdysi nedůvěřovala. „Myslela jsem, že touhle dobou už budete zpátky na Yavinu 4,“ řekla po chvíli.

Luke a Mara na sebe tajemně pohlédli. „Informovali tě, že chytili yuuzhanvongskou dezertérku?“

Leia na něj zírala s otevřenými ústy. „Cože? Kdy?“

„Krátce předtím, než ses vypravila na Ord Mantell. Přesouvají ji na Coruscant k dalšímu výslechu.“

„To je skvělá zpráva.“ Leie se na okamžik rozjasnily oči a upřela je na Luka. „Takže jste tady zůstali kvůli té dezertérce?“

„Chce se s námi setkat.“

„Myslíš s Jedii?“ Leia se v křesle napřímila. „Snad jste na to nekývli?“

„Tvrdí, že má informace o nemoci, kterou Yuuzhan Vongové zavlekli do naší galaxie,“ odvětila Mara.

Leia si přitiskla dlaň na ústa. „Maro, to je –“

Ze sousední místnosti se ozvalo dobře známé vypísknutí a pak se ve dveřích objevil C-3PO. Z jeho trhaných pohybů bylo zřejmé, jak je rozrušený. Za ním se valil R2-D2, který houkal a trylkoval neomylně uštěpačným způsobem.

„Prosím, nevypínejte mě!“ zakvílel C-3PO. „Není to moje chyba! Jen jsem se snažil pomoct!“

R2-D2 zahvízdal cosi posměšného.

„Trhni si kolečkem, ty jedna… plechovko od pití.“

„Uklidni se, Threepio,“ řekla Leia. „Co se děje?“

Threepio se k ní otočil. „Právě to bylo ve zprávách, paní Leio. Queen of Empire přepadli nájezdníci před soustavou Bilbringi ve směru z Okraje! Loď vyslala tísňový signál, ale v tuto chvíli už se nejspíš útočníci dostávají na palubu!“

Luke na Leiu tázavě pohlédl.

„To je plavidlo, které převáží uprchlíky z Ord Mantellu do Jádra,“ vysvětlila mu. „Threepio, připoj se na zpravodajskou síť a zkus zjistit víc. Možná za tím útokem nejsou Yuuzhan Vongové, ale jenom nějací piráti.“

„Ale pan Solo!“ vyhrkl C-3PO.

Leia na něj civěla. „Co je s ním?“

Ruce C-3PO vylétly do vzduchu. „Je na palubě té lodi!“

Leia zavrtěla hlavou, jako by se přeslechla. „Threepio, nechápu –“

„Já věděl, že jsem ho neměl poslouchat! Ale když zopakoval tatáž slova, která jste předtím vyslovila vy, byl jsem si jistý, že mé rozhodnutí bylo ospravedlněno.“

„Jaká slova?“

„Že někdy je lepší nevědět, co si myslí druzí. Že někdy je méně bolestivé neznat pravdu. Sama jste to říkala, paní.“ R2-D2 sarkasticky zahvízdal.

„Ty mlč!“ obořil se na něj C-3PO, rozčilený na nejvyšší míru.

„Ale jak to všechno souvisí s tím, že je Han na palubě Queen of Empire?“ zeptala se Leia.

„Pan Han mě požádal, abych mu zařídil letenku. Získal jsem ji tak, že jsem se vydával za vás, paní Leio – nápodobou vašeho hlasu. A pokud chcete vědět, proč jsem se nezmínil o tom, kam pan Han odletěl – mlčel jsem, protože jste se mě jedinkrát nezeptala, jestli o tom něco vím. Pan Solo mi slíbil, že nechá mou paměť uložit do databanky pro případ mé deaktivace. Tak bych mohl odvyknout lpění na –“

„Threepio!“ přerušila ho Leia. „Určitě to není jenom tvoje vina – už jenom proto, že jde o Hana. Ale teď ke mně buď upřímný. Proč se vydal na Bilbringi?“

„O jeho důvodech nic nevím, paní Leio.“

R2-D2 otáčel kopulkou kolem dokola a štěbetal a cvrlikal, napůl káravě, napůl starostlivě.

Leia svraštila obočí na bratra. „Tak Han by neudělal nic zbrklého, hm?“

„Threepio,“ promluvil Luke, „říkal jsi, že ta loď vyslala tísňový signál?“

„Podle zpráv ano, pane Luku.“

Luke pohlédl na Leiu. „Pomoc už je nejspíš na cestě.“

Leia zavrtěla hněvivě hlavou. „Kdo by se staral o životy několika tisíc uprchlíků – zvlášť jestli padli do rukou Yuuzhan Vongů?“

„Mohli bychom letět my,“ navrhl Luke.

Mara na něj pochybovačně pohlédla. „I kdybychom to vzali Namadiiským koridorem, nemůžeme se tam dostat včas.“

Leia vyskočila na nohy. „Zapomínáš na jedno. Poletíme nejrychlejší rachotinou v galaxii!“

kapitola

23

„Nesmějí nás najít!“ kvílela Elan Hanovi do ucha, zatímco se tlačili a proplétali davem nejrůznějších bytostí, které zaplnily chodbu.

Han pootočil hlavu a střelil po ní varovným pohledem. „Buď zmlkneš, nebo jim tě předám sám!“

Elan ho probodla očima.

Han si odfrkl. „Hrozivějc to neumíš?“

„Měl by ses mě bát,“ pověděla mu.

„Schovej si výhrůžky pro někoho, na koho zaberou, zlatíčko. Dělám to jenom proto, že Showolter kvůli tobě koupil do těla blasterovej paprsek, což znamená, že jseš dost důležitá.“

„Důležitější, než tušíš.“

„To se teprve uvidí. Ale teď tě mám na starosti já a budeš dělat, co řeknu, jasný?“

Tvářila se zarputile, ale přikývla.

Navzdory kapitánově žádosti o klid zavládl na lodi chaos. Hlášení o útočnících byla zřídkakdy vítána s nadšením a skutečnost, že většina cestujících už s Yuuzhan Vongy měla bezprostřední zkušenost, situaci ještě zhoršila. Pasažéři hledali úkryt ve skříních s nářadím, ventilačních šachtách, nákladních kontejnerech i stísněných přístěncích na spodních palubách. To vedlo k tomu, že davy cestujících a personálu zaplavily chodby a ucpaly mezipalubní dopravní šachty. Část se jich v zoufalství rozběhla k únikovým modulům, jenže vzápětí zjistila, že moduly jsou zamčené; další davy vzaly ztečí horní paluby, jenže je zastavily ozbrojené oddíly lodních důstojníků a obchodníků. Uprchlíci se zjevně odmítali řídit osvědčeným pravidlem, že nejlepší strategií jak přežít pirátský útok je kapitulace, a proměnili Queen ve vřící hrobku.

Hanovi a jeho společníkům se přes to všechno podařilo dostat na palubu s hangáry, kde sice také panoval chaos, ale dav byl alespoň řidší a choval se mírněji. To nejhorší, co se může stát, říkal si Han, je, že skončím ve stejné bryndě jako Roa a Fasgo.

Z výdutě na levoboku bylo možné sledovat, jak se blíží loď útočníků. Přilétala k linkové lodi šikmo z boku. Podle provozních světel se jednalo o dlouhé válcovité plavidlo velké jako stará corellianská korveta.

Když se plavidlo přiblížilo nadosah osvětlovacích panelů na trupu Queen, Han spatřil – a nejprve ho to zmátlo –, že to opravdu je corellianská korveta, ale silně modifikovaná a nastříkaná matnou černou barvou. Kromě standardních dorzálních a ventrálních turbolaserových baterií mělo plavidlo kanóny Taim & Bak H9 namontované i na obou stranách kladivovité přídě. Kopule, ve které se obvykle nacházela komunikační soustava, byla rozšířená a skrývala buď mocný generátor interdikčního pole – anebo yuuzhanvongského dovin basala, který vytáhl Queen z hyperprostoru.

Trojice dvacet let starých raketoplánů třídy Martial vyklouzla z upraveného hangáru v břiše korvety a zamířila k dolní hangárové palubě Queen. Když se korveta pomocí manévrovacích trysek srovnala vedle vzduchového uzávěru na levoboku linkové lodi, Hanovi se naskytl dobrý výhled na pravobok korvety. Těsně za modulem kokpitu byl na matném trupu vyveden symbol dvou stisknutých rukou – znak Mírové brigády.

Na mysli mu vytanula slova aqualishského poručíka Velkého Bunjiho. Chystají nějakou operaci na Bilbringi.

Reck! řekl si Han užasle.

Mírová brigáda jde po dezertérkách. Reck už je možná na palubě Queen, pomyslel si. S trochou štěstí se ukáže, že je to ten samý žoldák, kterého prý zabil Showolter.

„Proč tady stojíme?“ zeptala se Elan úzkostlivě. „Agent, který utekl, nás bude hledat.“

„Ta loď není yuuzhanvongská,“ oznámil jí Han.

„Ale tamta ano,“ ukázal Droma z výdutě.

Han se podíval za Rynovým hubeným sametovým prstem. Vysoko nad korvetou se vznášel zploštělý ovál z korálu yoriku, jako by na něco čekal, a křivka jeho hrbolatého povrchu se leskla v záři daleké hvězdy. Hanovi přeběhl mráz po zádech, když si vzpomněl, jak se s podobnou yuuzhanvongskou lodí před několika měsíci střetl u Dubrillionu a Helsky.

Obrátil se k Elan. „Beru to zpátky. Musíš pro ně bejt fakt důležitá, když pro tebe poslali válečnou loď.“

„Stejně důležitá pro mé lidi jako pro vaše,“ odpověděla chvatně beze stopy namyšlenosti. „Mám životně důležité informace pro rytíře Jedi.“ Han svraštil obočí. „Informace o čem?“

„O nemoci, kterou mí lidé vyvolali.“

Han se neovládl a hrubě ji popadl za ramena. „Myslíš to vážně?“

Přikývla, jako by ji tlak jeho rukou ani v nejmenším neznepokojil. „S používáním bakteriálních zbraní nesouhlasím. Taková taktika není Yuuzhan Vongů hodna.“

Han zesílil stisk a hleděl jí přímo do očí. „Nehraj si se mnou, děvenko. Byl jsem na Sernpidalu a Dubrillionu a dobře vím, čeho jste schopný. Kvůli takový prkotině, jako je nějaká nemoc, byste si nedělali výčitky svědomí ani na vteřinu.“

Pyšně zvedla hlavu. „Já se kvůli ní ukryla v záchranné kapsli a nechala se zajmout vašimi jednotkami.“

Han pohlédl na její podivuhodnou družku stojící poblíž. „A ty?“

Vergere si ho klidně změřila. „Já jsem s ní.“

Han pustil Elan a bodl palcem k Dromovi. „No, on je zase se mnou, a to ještě nic neznamená.“

„Sám bych to neřekl výstižněji,“ zamumlal Droma.

Vergere pohlédla na Dromu a pak na Hana. „Jsem Elanina důvěrnice. Kam jde ona, jdu i já.“

Han zabořil tvář do dlaně. Zničehonic mu bylo nuceno další rozhodnutí. Kdyby zůstal na Queen, mohl by dokončit záležitost s Reckem, jak to nazval Roa. Ale jestli Elan byla tou, za kterou se vydávala, její bezpečné dopravení na Coruscant mohlo znamenat lék na Mařinu nemoc.

Prudce vydechl. Reck bude muset počkat.

„Možná za to úsilí přece jen stojíte,“ řekl nakonec. „Což znamená, že bysme vám měli sehnat jiný oblečení.“ Pohlédl na Dromu. „Myslíš, že bys pro ty dvě dokázal splašit novej ohoz?“

Droma pokýval hlavou. „Pokud ovšem nemají zvláštní požadavky, co se velikosti a módního stylu týče.“

„Nemůžou si dovolit bejt vybíravý.“ Han se odmlčel a soustředěně si Elan prohlédl. „Tohle je tvoje pravá podoba, anebo na sobě máš takovej ten yuuzhanvongskej živej plášť?“

„Jsem zahalena maskovacím ooglithem.“

Han kývl. „No, Yuuzhan Vongovi v ooglithovi se podařilo oklamat tým ExGalu na Belkadanu. Uvidíme, jestli to zabere i na Mírovou brigádu.“

Queen se otřásla nárazem, když se korveta přichytila k jejímu boku.

„Útočníci se spojej se zbylýma členama týmu, kterej přepadnul Showoltera, a začnou prohledávat jednu palubu po druhý,“ řekl Han s nosem téměř přitisknutým k transpariocelové bublině. „Možná si přinesou senzory, nebo do lodi vypustěj obah nebo jinej nervovej plyn.“ Prudce se odvrátil od okna. „Musíme odsud.“

„Kam?“ zeptal se Droma.

„Do hangáru. Zkusíme jim ukrást jednu z jejich vlastních lodí. To je naše jediná naděje.“

*

Jakmile se Reck Desh se svým po zuby ozbrojeným doprovodem vynořil z hangáru, člen Mírové brigády s protáhlou ostře řezanou tváří mu vyrazil v ústrety. Reck byl ozbrojen pouze ručním blasterem, ale jeho druhové nesli omračující obušky, paralyzační sítě, šipkomety a jiné protipěchotní zbraně a na hlavách měli helmy s průhlednými štíty. Vedle Recka kráčel yuuzhanvongský dohlížitel, kterého Reck přesvědčil, aby jim při zajímání dezertérek pomohl. Yuuzhan Vong měl na sobě maskovacího ooglitha, aby ho neprozradily značky na kůži, které byly pro jeho lid typické.

„Můstek je zajištěnej?“ zeptal se Reck svého komplice, když se u něj s doprovodem zastavil.

Muž s protáhlou tváří přikývl. „Ale máme problémy. O kterým chceš slyšet nejdřív?“

Reck se rozhlédl. „Kde je Darda? Má je?“

„Darda je mrtvej. Rodian taky jeden paprsek koupil, ale vylíže se z toho. Protože je Capo jedinej, kdo dezertérky viděl, dali jsme ho co nejrychlejc do kupy. Čeká na tebe na ošetřovně.“

Reckovi se nahrnula krev do tváře. „Ve dvou si troufli na tým zpravodajský služby?“

„Byli tam jenom tři agenti. Capo přísahá, že dva z nich jsou mrtví a třetí je těžce zraněnej. A Darda na tom navíc trval.“

„A Capo ho poslechnul,“ zaskřípal Reck zuby. „Pak si to s ním vyřídím.“

„Měla to bejt rychlá akce,“ řekl hromotluk po Reckově levici. „Na prohledání celý lodi není čas. Měli bysme akci zrušit.“ Další dva zamumlali na souhlas.

„Držte huby!“ okřikl je Reck. „Co dál?“ zeptal se nositele špatných zpráv.

„Ukázala se tady yuuzhanvongská loď.“

„Cože?“ Reck na něj nevěřícně civěl, načež se otočil k Yuuzhan Vongovi, který tam byl s nimi.

Nepřátelský agent přikývl. „Byl jsem nucen zpravit o této operaci své nadřízené. Pravděpodobně nám tu loď poslali na pomoc.“

Reck udělal divoké rozmáchlé gesto. „Ta loď sem přitáhne novorepublikový jednotky! Maj moc starostí, než aby se obtěžovaly s pronásledováním pirátů. Ale když se do toho vložej Yuuzhan Vongové –“

„Možná nám ta loď získá čas, kterej potřebujeme k nalezení dezertérek,“ řekl posel s ostře řezanými rysy, „kdyby se novorepublikový síly opravdu ukázaly. Ale pokud dezertérky předáme my, nic se nemění, ne?“

Reck se zatahal za spodní ret ozdobený šperkem a přikývl. „Je čas, aby se cestující dověděli, na čem jsou.“

Posel ukázal na komlink zavěšený na přepážce. „Můžeme se napojit na palubní rozhlas.“

Reck vzal komlink do ruky, zatímco jeden z jeho mužů otáčel knoflíkem a ladil správný kanál. Když ho našel, kývl, a Reck komlink zapnul.

„Všichni cestující, prosíme pozor,“ začal v basiku. „Abysme vás všechny uklidnili, nemáme v úmyslu vás unýst, okrást ani vydat Yuuzhan Vongům. Hledáme dvě konkrétní cestující – ženu, co vypadá jako člověk, a ještě jednu cizinku. Nejspíš jsou ve společnosti zraněnýho lidskýho muže. Pokud chtějí předstoupit a ušetřit ostatním spoustu smutku, ať se hlásí na můstku. Pokud má někdo informace o tom, kde se nacházejí, a chtěl by si vydělat značnou odměnu, ať taky přijde na můstek.

Pokud nikdo nepřijde a budeme muset prohledat palubu po palubě, nebudeme se s nikým mazlit a možná nakonec přece jenom skončíte v yuuzhanvongskejch rukách.“ Reck se nakrátko odmlčel. „A ještě poznámka pro ty dvě, který hledáme: máme způsob, jak vás identifikovat. Takže jestli se chcete schovat nebo ztratit v davu, bejt váma bych si to rozmyslel.“

*

Osobní loď velitele Malika Carra, ovál z korálu yoriku posetý kuželovitými zbraněmi a poháněný tím nejvýkonnějším dovin basalem, byla nejrychlejším plavidlem v jeho flotile. Nom Anor stál na můstku a mluvil s villipy, kteří byli telepaticky spojeni s velitelem a Harrarem. Křišťálovým průzorem viděl nejen korvetu Mírové brigády a Queen, ale také několik planetoid s krátery a daleké slunce, vše v téměř dokonalé konjunkci.

„Své agenty mám pod dohledem,“ informoval Nom Anor kněze s velitelem. „Dovin basal na palubě korvety byl neutralizován a jednomu z našich vlastních dovin basalů jsem přikázal, aby korvetě zabránil v odpoutání od linkové lodi. I kdyby se Mírové brigádě podařilo Elan nalézt, o odlet se bude pokoušet marně.“

„Na té korvetě mohou být stíhačky, kterým by se mohlo podařit odstartovat,“ tlumočil Harrarův villip s grimasou.

„Tři plavidla už tak učinila a přistála na palubě linkové lodi. Pomocí našich dovin basalů jim návrat na korvetu překazím.“

„Umístěte dovin basala do sondy, která splní oba úkoly, a připravte se na ústup,“ tlumočil villip velitele Malika Carra. „Než vaši agenti zjistí, co se stalo, jednotky Nové republiky přiletí linkovou loď zachránit.“

Promluvil Harrarův villip. „Vaši pomýlení agenti už o nás nepochybně vědí. Až zjistí, že nemohou odstartovat, začnou se divit, proč jim nejdete na pomoc, a pokusí se navázat spojení.“

„Tak ať se diví,“ odsekl Nom Anor. „Jde mi pouze o to, přesvědčit Novou republiku, že činy Mírové brigády jsou naším dalším pokusem o získání Elan.“

Důstojník, který měl na starosti můstek, ho vyrušil a na znamení omluvy se udeřil pěstmi do ramen.

„Z hyperprostoru se vynořuje loď, vykonavateli.“ Podřízený ukázal z průzoru k nejbližší hvězdě. „Náš signální villip ji identifikuje jako novorepublikový transportní křižník.“

Nom Anor se obrátil na své villipy. „Přílet toho plavidla by mohl situaci zjednodušit. Umístím dovin basala do sondy, jak jste navrhovali. Mírová brigáda se pokusí uletět, bude zadržena a Elan zůstane v zajetí.“

Otočil se ke svému důstojníkovi. „Připravte se rovněž na nepřátelské stíhačky. Nebude se vám to zamlouvat, ale musíte v nich vzbudit dojem, že vás zahnali na ústup. Máte mé slovo, že ztráty vám nikdo nebude zazlívat.“

kapitola

24

Transportní křižník Thurse, který se dosud vzpamatovával ze škod utržených v bitvě u Ord Mantellu, se vynořil z hyperprostoru na odlehlejším okraji soustavy Bilbringi. Z hangárů křižníků se vyrojily X-wingy jako podrážděný hmyz z rozkopnutého hnízda. Mezi křižníkem a vzdáleným bodem, který přístroje identifikovaly jako yuuzhanvongskou válečnou loď, se vznášela Queen of Empire. Vypadala, jako by kojila stařičkou korvetu, která byla přisátá k jednomu z několika vzduchových uzávěrů linkové lodi.

Velitel perutě Kol Eyttyn, letící na špici pomalu se tvořící formace, zmáčkl bradou tlačítko v helmě, které ho připojilo na velitelskou komunikační síť.

„Thurse, máme vizuální kontakt s yuuzhanvongskou lodí. Plochej ovál z korálu, velkej asi jako fregata. Připomíná mi placáky, se kterýma jsem v době bezstarostnýho mládí házel po vodě žabky.“

„Hlavně se postarejte, ať tahle žabka neskočí na nás, veliteli,“ ozval se mu v levém uchu hlas kapitána transportního křižníků.

„Rozkaz.“

Jednotka R2 usazená vzadu za kokpitem mu prostřednictvím textu na displeji oznámila, že senzory krátkého dosahu zaregistrovaly hejno yuuzhanvongských stíhaček – skipů. Eyttyn pohybem brady přepnul na taktickou síť.

„Ty tečky jsou nepřátelský lodě typu koralskipper,“ oznámil pilotům shromážděných eskader. „Zapněte elektronický protiopatření a deflektorní štíty. Inerciální kompenzátory na plnej výkon. Pamatujte, že jsme vyměnili sílu laserů za vyšší kadenci palby. To znamená rozdat si to s nima zblízka, takže poslouchejte svý velitele a držte se svejch wingmanů.“

Eyttyn se natáhl po ovladačích systémů podpory života a rozšířil pole inerciálního kompenzátoru. Rozšířené pole by mělo stačit k tomu, aby kompenzátor naložil s gravitačními anomáliemi Yuuzhan Vongů jako s každou jinou a stíhačku ochránil. Velký dovin basal nebo velký počet singularit – vyvolaný třemi nebo více skipy – by však mohl pole překonat.

Ani na senzorovou databázi sestavenou po prvních střetech na Vnějším okraji se nedalo spolehnout úplně. I když tento doplněk pomáhal pilotům koralskippery zaměřit, větší rozdíly ve tvaru a velikosti stíhaček omezovaly jeho účinnost. Jako vždycky platilo, že X-wing byl pouze tak dobrý jako jeho pilot a droid.

Eyttyn zvýšil záběr senzorů, palcem přepnul ovládání zbraní na lasery a nastavil je tak, aby při jediném stisknutí spouště vystřelily všechny čtyři současně.

„Červená a Zelená eskadra se budou držet zpátky a vypořádaj se s útokama namířenýma na Thurse. Modrý se zformujou za mnou, jdeme po velitelský lodi. Všichni ostatní se od nás na můj rozkaz oddělej.“

Eyttyn si utáhl bezpečnostní popruhy a čekal, až mu droid potvrdí, že roj koralskipperů je na dostřel. Potom přehodil páčku, která přepnula křídla X-wingu do útočné pozice, a dal povel k útoku.

Téměř okamžitě spustily koralskippery palbu ze sopečných zbraní a rozpoutaly bouři ohnivých projektilů. Nepřátelské strany se střetly v závratném souboji úhybů, výkrutů a loopingů, šněrovaném přívaly laserové palby a proudy smrtonosné plazmy. Taktickou síť zahltila kakofonie varovných výkřiků, nedisciplinovaných nadávek a zoufalých volání o pomoc.

„Modrý Čtyři, máš za sebou skipa.“

„Dík za varování, Trojko. Zvládnu ho setřást.“

„Jdu ti pomoct ze strany, Čtyřko.“

„Modrý Osm, nevidíš někde Modrého Deset?“

„Nevidím, Osmičko. Nestíhám to sledovat.“

„Pozor vpravo, Pětko. Tři skipy jdou po tobě!“

„Uhni, Pětko, jsou u tebe!“

„Nemůžu je setřást! Štíty klesly na 30 procent!“

„Drž se, Pětko. Už letím!“

I když mu ty výkřiky zněly v pravém uchu hlasitě, Eyttyn se je snažil nevnímat. Modrá eskadra se musela především vyhýbat zásahům a šetřit si palebnou sílu. I když byly stíhačky z korálu yoriku pilotovány jednotlivě, mělo se zato, že jsou přinejmenším částečně řízeny organickými prvky na palubách velitelských lodí podobně jako staré droidí stíhačky. Nepřátelé těm tvorům říkali yammoskové nebo váleční koordinátoři. Eyttyn nebyl tak naivní, aby si myslel, že Modrá eskadra má na velitelskou loď, ale novorepublikové síly dokazovaly zas a znovu, že k zasetí zmatku mezi piloty koralskipperů a zpomalení reakcí jejich plavidel často stačí pouze odvést pozornost.

Yuuzhanvongští letci v každém případě spoléhali méně na úhybné taktiky než na dovin basaly, jimiž připravovali protivníky o štíty. Když Eyttyn kličkoval rojem, cítil, jak ta děsivá biogeneticky zplozená technologie tahá neviditelnými prsty za deflektory jeho X-wingu. Jednotka R2 ten tah také cítila a dala svou nelibost najevo přívalem elektronického kódu, který se v překladu valil po obrazovce v kokpitu.

Další věc, kterou musím ignorovat, řekl si Eyttyn.

Doháněly ho dva skipy. Postavil X-wing na stabilizátory a strhl ho na pravobok. Jeho wingman ve stejném okamžiku uhnul na opačnou stranu a pak se zařadil zpátky vedle Eyttyna na původním přibližovacím vektoru. Pod nimi se prohnala další dvojice koralskipperů, ale pronásledovat je začal jen jeden a tomu se snadno vyhnuli.

Eyttyn pohlédl na dálkoměr. Fregata už mu v průzoru rostla, ale dosud nezahájila palbu. Nejspíš nezačne střílet dřív, než na ni Modrá eskadra nalétne.

Nalevo od Eyttyna se Modrý Čtyři začal otřásat pod kanonádou dvou skipů, které se mu pověsily za ocas. Eyttynův wingman přibrzdil a vypálil na jeden z letounů salvu, ale koralskipper mu tu návnadu nespolkl. Eyttyn zadoufal, že první pronásledovatel Modrého Čtyři by mu mohl zkřížit cestu, a zpomalil. Jenže koralskipper Eyttynovu taktiku předvídal, a jakmile mu vlétl do zaměřovače, hned z něj zase zmizel.

Modrý Tři se v závratné ukázce úhybných manévrů odpojil od hejna a vyrazil svému wingmanovi na pomoc. Jenže v polovině cesty si ho našly ničivé projektily a rozmetaly X-wing na kusy.

Oba koralskippery, které pronásledovaly Modrého Čtyři, zrychlily, přilepily se těsně za něj a spustily palbu. Letoun pohltila elipsa žhnoucích střel a Modrý Čtyři zmizel ve víru krvavě rudého ohně a doběla rozpáleného plynu.

Eyttyn uspořádal své zbývající lodě do propleteného kruhu, ve kterém si poskytovaly vzájemnou ochranu. Laserové paprsky Modrého Osm a Devět odstřelily z jednoho dotírajícího skipu velké kusy korálu a ochromená nepřátelská loď se naklonila na levobok a vybuchla.

Okamžik nato sestřelil Modrý šest dalšího nepřítele, ale vzápětí se ocitl uprostřed mohutné odvetné palby. Smečka skipů oloupila X-wing o štíty a pálila na něj znovu a znovu, dokud ho nerozstřelila na čtyři kusy, které se rozlétly do prostoru.

Eyttyn pohlédl na svůj primární monitor. Obrazovka svítila jasně červenými symboly poškozených strojů. „Zůstaňte se svejma wingmanama,“ varoval je přes síť. „Šetřete si palbu pro velitelskou loď.“

Provedl rychlý výkrut za jedním z yuuzhanvongských zabijáků. Převrátil stroj na pravobok, usadil koralskipper doprostřed zaměřovače a prostředníkem stiskl sekundární spoušť. Lasery X-wingu se střídaly v palbě mnohem rychleji, než kdyby střílely všechny najednou, a každý paprsek žhnul šarlatovou intenzitou, která zastírala jeho sníženou sílu. Dovin basal koralskipperu nedokázal rozlišit silnější, smrtonosnější paprsky od deště prakticky neškodných paprsků a selhal. Roj Eyttynových energetických šípů zasáhl cíl.

Koralskipper popraskal jako pemza a rozpadl se.

Když Eyttyn pomstil Modrého Šest, prohnal se mrakem žhnoucího prachu, který zbyl po yuuzhanvongském letounu, a pověsil se za další koralskipper. Soustředěná konvergentní salva nízkoenergetických střel z kanónů X-wingu zastihla nepřítele nepřipraveného a také ho zničila.

Z Modré eskadry zbývalo devět stíhaček. Eyttyn jim nařídil zformovat se do útočného klínu. Jenže sotva se přiblížili k fregatě, okamžitě je zaměřila její kráterovitá děla. Další X-wing byl zničen a po něm ještě další, ale to už se Eyttyn ocitl dost blízko pro nálet. Stočil stroj na levobok a vypustil dvojici protonových torpéd. V naprostém ohromení sledoval, jak třpytící se koule prolétly prázdným prostorem.

Na pohled, jak laserové paprsky a torpéda mizí v gravitačních anomáliích, už si zvykl, ale tohle bylo něco jiného. Zdálo se, jako by zmizela sama nepřátelská loď.

Horečně se rozhlížel, měl zato, že ho něco zmátlo a fregata je ve skutečnosti nad ním. Jenže ať se podíval kamkoli, neviděl nic než temnotu posetou hvězdami. Podle informací od R2 yuuzhanvongská loď někam odletěla, ale droid se očividně mýlil. Tak rychle nemohla uniknout žádná loď – ani při hyperprostorovém mikroskoku.

„Kam se ta zatracená věc poděla?“ zeptal se přes síť.

„Netuším, veliteli,“ odpověděl Modrý Dva. „Byl jsem přímo za váma, když zmizela. Než jsem se nadál, byla fuč.“

„Maskovací zařízení?“ nadhodil Modrý Jedenáct.

„Opravdu zmizela, jako kdyby se zamaskovala,“ řekl Eyttyn, „ale řek bych, že u tak velký lodi bysme pořád registrovali zbytkový gravitační stopy.“

„Hyperprostor,“ vložil se do řeči Modrý Deset.

„To by mě vzala s sebou,“ domníval se Eyttyn. „Musela –“

„Veliteli,“ přerušil ho Modrý Dva. „Našel jsem ji.“

Eyttyn namířil senzory X-wingu na souřadnice, které mu poslal Modrý Dva, a skutečně, fregata tam byla – dva tisíce kilometrů daleko.

Modrý Jedenáct překvapeně hvízdl. „Ta loď ve zlomku vteřiny skočila dva tisíce kiláků odsud.“

Eyttyn se přinutil vydechnout a sevřel řízení pevněji. „Upravte kurz,“ přikázal. „Jestli si chtěj hrát na honěnou, tak jim milerádi vyhovíme.“

*

Millennium Falcon se vynořil v reálném prostoru na odvrácené straně Bilbringi, daleko od množství orbitálních stanic a zpola odtěžených planetoid. V předních dvou křeslech seděli Leia a Luke. Sedadlo za Lukem, které bylo většinou vyhrazené pro komunikačního důstojníka, obsadila Mara a v křesle navigátora seděl C-3PO. R2-D2 stál na podlaze v zadní části kokpitu a úchopnou paží se držel tenkého kabelu.

Ve vějířovitém průzoru se daleko na pravoboku rýsovala Queen of Empire. Vesmírný prostor směrem k Okraji prozařovala ohnivá směs laserových paprsků, zářících projektilů, fúzních trysek a rozkvétajících explozí.

„Neidentifikovaná corellianská nákladní lodi,“ štěkl z komunikátoru podrážděný hlas, „hovoří kapitán Jorlen z novorepublikového transportního křižníku Thurse. Vstoupili jste do bojové zóny. Důrazně vám doporučuji zachovat současnou pozici nebo se vrátit tam, odkud jste přiletěli.“

„Kapitáne Jorlene,“ řekla Leia, „hovoří velvyslankyně Organa Solo.“

„Velvyslankyně, co tady u všech pekel děláte?“ Kapitánův hlas zněl překvapeně, avšak nikoli příjemně. „A kdy už ten váš manžel konečně nainstaluje autorizovaný transpondér?“

„Jakmile ho uvidím, zeptám se ho, kapitáne. Je na palubě Queen of Empire. Přišli jsme vám nabídnout pomoc, pokud o ni stojíte.“

„Zamítá se, velvyslankyně. Žádám vás, abyste zůstali na místě. Kolem bojiště se prostřednictvím mikroskoků pohybuje yuuzhanvongská fregata. Klidně vám může skočit rovnou do klína.“

„Rozumím, kapitáne, nehneme se z místa. Prozatím,“ dodala Leia polohlasem. „Vyrukovali útočníci s nějakými požadavky?“

„Dosud jsme se s nimi nespojili,“ odvětil Jorlen netrpělivě. „Předpokládáme, že přiletěli pro samotné cestující – aby je dali Yuuzhan Vongům k obětování.“

„Tak proč je tu ta yuuzhanvongská válečná loď, kapitáne?“

„To je dobrá otázka,“ zahloubal se Jorlen.

„Něco tam je,“ řekl Luke. Prstem ukazoval stranou od linkové lodi i probíhající bitvy.

Leia si nebyla zprvu jistá, jestli to něco Luke ucítil v Síle nebo zahlédl očima, ale když se tím směrem také podívala, záhy uviděla, na co upozorňoval, a zobrazila to zvětšené na displeji. Obrazovka ukázala jakýsi objekt s tupou přídí. Připomínal stíhačku z korálu yoriku, ale zjevně byl vyztužený jakýmsi lesklým černým pancířem. „Loď vyřazená z boje?“ hádala Mara.

„Možné to je,“ řekl Luke s pohledem upřeným ne na obrazovku, ale z průzoru. „Já ale cítím něco jiného…“

„Vesmírná mina?“

Luke zavrtěl hlavou. „Prázdné místo v Síle.“

Leia a Mara se natáhly v Síle a zjistily, že prázdnota, která upoutala Lukovu pozornost, tam skutečně je. Luke chtěl něco říct, když vtom se komunikační panel znovu probral k životu.

„Velvyslankyně Solo,“ ozval se Jorlen, „právě se s námi spojila Queen of Empire. Útočníci nám dali ultimátum. Pokud se všechny novorepublikové jednotky nestáhnou, začnou vyhazovat cestující ze vzduchových uzávěrů.“

„Jemináčku!“ roztřásl se C-3PO.

R2-D2 zacvrlikal a pak zakňoural.

Leia zděšeně vytřeštila oči. „Co jste jim na to řekl, kapitáne?“

Jorlenovi chvíli trvalo, než odpověděl. „Nová republika s piráty nevyjednává, velvyslankyně. Mrzí mě, že je váš manžel na palubě, ale bitva pokračuje. A pokud útočníci opravdu přiletěli nabrat zajatce, jejich výhrůžka je planá, protože cestující z Queen už jsou stejně odsouzeni ke smrti.“

„To je malá útěcha, kapitáne.“

„Je mi líto, velvyslankyně. Ale dokud je zde yuuzhanvongská loď, vyjednávání nepřipadá v úvahu.“

„Tak bychom s tím měli něco udělat.“

Sotva Leia ukončila spojení, Luke řekl: „Ať už je ten objekt cokoli, pomáhá nějak koralskipperům.“

„Válečný koordinátor?“ tipla si Leia.

Luke odtrhl oči od průzoru a pohlédl na sestru. „Dovin basal.“ Leia nasadila odhodlaný výraz a usadila se za řízením. „Živý. Ale ne na dlouho.“

*

Paluba Queen se otřásala explozemi. Han nahlédl za roh chodby k průlezu vedoucímu do hangáru. Dveře hlídali dva muži s blastery a paralyzačními sítěmi. Han zvažoval, že vytáhne blaster, který měl dosud ukrytý v cestovní tašce, ale pak si uvědomil, že zásobník ještě nestačil dobít.

„Je to špatný,“ oznámil Dromovi a yuuzhanvongské dezertérce v nových šatech. „Přístup je hlídanej.“ Ustoupil, přitiskl se zády k přepážce a rozhlédl se doleva a doprava. „Potřebujeme nějakou díru, kde se schovat. Vzhledem k tomu, co se děje venku, nepotrvá dlouho, než se Mírová brigáda vzdá nebo pokusí o útěk.“

Zavedl je k soustavě sestupných trubic a opatrně pohlédl přes okraj nejbližší šachty. Hluboko dole se rýsovala podlaha nákladového prostoru.

„Jestli sis toho nevšiml,“ ozval se Droma, „šachty byly deaktivovány.“

„Tak najdeme nějaký lano,“ řekl Han. „Dolů je to jenom necelejch padesát metrů.“

Droma se zatvářil skepticky. „Stejně propastná vzdálenost jako odsud na Coruscant.“

Jejich dilema rychle ukončily zvuky blížících se kroků. Všichni čtyři odstoupili od šachet a vklouzli do příčné chodby, kde je přivítaly zvuky dalších kroků spolu se sborem podrážděných hlasů. Pospíšili si za další roh a neustále hledali, kde se schovat.

Rázné kroky přicházející zleva byly stále hlasitější. Majitelé podrážděných hlasů se vzápětí ukázali na křižovatce. Han si prohlédl jednoho útočníka po druhém. Recka Deshe poznal po všech těch letech snadno – podle arogantního držení těla a tetování, které mu pokrývalo paže jako rukávy. Doprovod mu dělalo pět ukázkových exemplářů po zuby ozbrojených lumpů z Mírové brigády a vytáhlý, v dlouhém plášti zahalený ničema, ze kterého by byl dokonalý Yuuzhan Vong, pokud jím ovšem opravdu nebyl.

Reck nechal jednoho ze svých mužů na křižovatce na stráži a pokračoval dál.

Han cítil, jak se mu krev hrne do hlavy, a slyšel, jak mu srdce bije v uších. Pomyslel na Chewieho a také na Lwyll, Rou a Fasga. Cestovní taška mu sklouzla z ruky na podlahu. Dřepl si k ní a vytáhl vybitý blaster.

Droma ho pozoroval s rostoucími obavami. „Myslel jsem, že chceme ukrást raketoplán a zmizet z lodi.“

„To počká,“ zavrčel Han. „Tohle je osobní.“

„Osobní?“ zašeptal Droma chraptivě. „Rád bych ti připomněl, že tvoje zbraň –“

„Nech si to pro někoho, koho to zajímá,“ skočil mu Han do řeči. Zahleděl se na blaster, zlostně semkl rty, pak se prudce nadechl a vstal. „Co to dělá?“ zeptala se Elan Dromy znepokojeně. Droma odevzdaně pokrčil rameny. „Má už takovou potřebu vyvolávat střety, a to i tehdy, když nejsou vůbec nutné.“

Han se k nim otočil. „Schovejte se někde. Vrátím se pro vás.“

*

Obezřetně a s nepoužitelným blasterem zdviženým se Han přikradl ke křižovatce, kterou před chvílí prošel Reck se svými společníky. Muž, kterého tam Reck zanechal, neměl o Hanovi ani tušení, dokud na krku neucítil vyjednávací konec blasteru.

„Ani hlásku,“ varoval ho Han.

Muž ztuhl a hlasitě polkl.

Han sevřel pravou rukou žoldákův blaster. „Ulehčím ti od zbraně, vojáku.“

Muž přikývl. „Je to tvoje párty, kámo.“ Han se zazubil. „Jseš bystrej.“

„Co teď?“

Han mu přitiskl nabitý blaster k zádům. Svou vlastní zbraň uchopil za hlaveň a zvedl nad hlavu. „Teď to trochu zabolí,“ oznámil. Muž se opatrně pootočil. „Co zabolí –“

Han ho praštil pažbou zezadu do krku a srazil na podlahu. Potom vyrazil chodbou, kterou odešel Reck. Když se přiblížil k další křižovatce, uslyšel před sebou hlasy. Přitiskl se ke stěně, trochu se přikrčil a nakoukl za roh. Reck a potenciální Yuuzhan Vong stáli pouhých deset metrů daleko. Han neměl žádný určitý plán, pouze si chtěl vyřídit účty s Reckem a už se chystal vykročit za roh. Jenže současně za sebou zaslechl jakýsi zvuk a ohlédl se. Podsaditý člověk v kombinéze astráka na něj mířil disruptorovou puškou Tenloss.

Han uskočil doprava a zároveň stačil jednou vypálit. Útočník palbu opětoval, ale také minul. Han zahlédl, jak se k němu Reck obrací, ale to už zmizel v další chodbě a ocitl se přímo na muškách blasterů dalších dvou členů Mírové brigády. Uhnul doleva, naslepo po nich vypálil a potom se nohama napřed vrhl na většího z dvojice. Žoldák zaskučel bolestí, zapotácel se a zbraň mu upadla. Han však dopadl na podlahu tvrději, než zamýšlel, a vyrazil si dech. Než se zvedl do dřepu, menší ze žoldáků už se nad ním tyčil spolu s tím, který byl ozbrojený Tenlossem.

Han se po nich divoce rozehnal, rozhodnutý neprodat svou kůži lacino. Rychle ho však přemohli a znehybnili. Největší útočník mu přišlápl krk a přirazil hlavu tváří k podlaze.

Han z podlahy sledoval, jak se Reck a hubený ničema řítí na scénu.

„Tak fajn, hrdino,“ řekl mohutný útočník, „vstávej.“

Tlak na krku polevil a Han úlevně vydechl. V ústech cítil krev a najednou si uvědomil, že mu v pravé ruce pulzuje bolest. Když se vyhrabal na nohy, ukázal se další útočník, který sem na mušce blasteru přiváděl Dromu, Elan a Vergere.

„Běželi chodbou jako o život,“ hlásil Reckovi.

„Jenom jsme hledali hygienické jednotky,“ uslyšel Han bodře říkat Dromu. „Nikdy nejsou poblíž, když je člověk potřebuje.“

Reck k nim o několik kroků popošel a všechny je přejel pohledem. Hana k jeho překvapení zřejmě nepoznal, ale možná to bylo tím, že Reckovu pozornost zaměstnával Droma.

„Ty jseš… Ryn?“ hádal Reck.

Droma se nepatrně uklonil. „Nepostradatelná položka na jídelníčku každého mrchožrouta.“

Reck si té poznámky nevšímal. Zašilhal na Vergere a zavrtěl hlavou. „U tebe fakt netuším.“

Vergere nasadila stydlivý výraz. „To slýchám často.“

Reck pokračoval podél řady zajatců a zvědavě se zahleděl na Elan. Vzápětí mu za koutky úst zatahal vědoucí úsměv. Otočil se a dal rukou znamení svému vyzáblému spojenci.

Dlouhán mu k nohám položil bytelnou přenosnou bednu a za kůži na ježatém krku z ní vytáhl vzteklé zubaté stvoření, které vypadalo jako kříženec ng’oka a krysobraza. Han zaslechl, jak se Elan ostře nadechla, a když dlouhán zvířeti dovolil, aby si k ní přičichlo, vytřeštila oči. Ve stejném okamžiku jako by se Elan z nosu, tváří a krku odloupla vrstva kůže a zmizela v límci blůzy, kterou jí opatřil Droma. Vrstva kůže se vzdouvala, jak se jí hrnula po těle dolů. Vyvalila se jí zpod sukně, slezla po holých nohou a odplazila se po podlaze do bezpečí, a nechala tam Elan stát v celé její tetované kráse.

Han koutkem oka zahlédl, jak Dromovi v netajeném úžasu poklesla čelist.

„A mám tě,“ rozzářil se Reck.

Dva muži přistoupili k Elan a chopili se jí. Stvoření, které vyčenichalo maskovacího ooglitha, zavrčelo, vyskočilo dlouhánovi z rukou, zuřivě se vrhlo na živoucí převlek, zahryzlo se do něj zuby ostrými jako břitvy a zatřáslo jím, jako by to byl kus masa. Yuuzhan Vong se vymrštil, popadl zvíře a strčil ho i s rozedraným masitým oblekem zpátky do bedny.

Reck snad ani nemohl mít větší radost.

„Nevýhoda maskovacích ooglithů,“ řekl čerstvě odhalené Elan. „Dají se vyplašit stejně snadno jako…“

Reckova slova se vytratila do ztracena, když spočinul pohledem na Hanovi. Potom vytřeštil oči i on, a to způsobem, v němž se mísilo příjemné překvapení s náhlým neklidem.

„Hane?“ vyrazil ze sebe. „Hane, jseš to ty, že jo? Šedivější a břichatější, ale ať se propadnu, jestli nemáš pořád stejně křivou hubu a kukuč, co funguje jak lepidlo na ženský.“

„Nazdar, Recku.“

Reck se široce usmál a ukázal Hanovi na bradu. „Tu jizvu si nepamatuju.“

„Mohl jsem si ji nechat odstranit, Recku, ale připomíná mi, že moje minulost byla skutečná.“

Reck se zatvářil nechápavě, ale pak se rozesmál, jako by ho to opravdu pobavilo. „Han Solo.“ Zakroutil hlavou a otočil se ke svým komplicům. „Je to možný? Han Solo.“ Ale než se otočil zpátky k Hanovi, úsměv na jeho tváři vystřídala mrzutost. „To jsem si mohl myslet, že ty dvě svěřej zrovna tobě.“

„Bylo to trochu jinak, Recku.“

„To určitě.“ Ukázal na Yuuzhan Vongovu bednu. „Co říkáš našemu demaskéru?“

„Asi jenom to, že nenecháváš nic náhodě.“

Reck si odfrkl. „Yuuzhan Vongové mi to ani nedovolej.“

„Podíval ses z okna, Recku? Jak daleko myslíš, že se dostaneš?“

„Stačí, když se dostanu na tu yuuzhanvongskou loď.“

„Bejt tebou, pořádně bych si svoji loajalitu rozmyslel.“

„Loajalitu?“ řekl Reck v předstírané hrůze. „Jakou cenu má loajalita na volným trhu?“ Zasmál se znovu, tentokrát jízlivě. „Z lidí jako ty je mi nanic, Hane. Spekulanti, který nemaj koule na to, aby změnili stranu, si najednou říkaj vlastenci. Mně je jasný, kdo bude mít v týhle válce navrch, a udělám všechno pro to, abych mohl žít šťastně až na věky.“

„Podle mě je to obyčejná zrada, Recku.“

„To je moje druhý jméno, příteli.“

Han přemáhal nutkání praštit Recka hřbetem ruky do hrdla. „Pamatuješ se na Chewbaccu?“

„Na Wookieeho? Jasně že jo. Nejlepší z nejlepších.“

Han polkl. „Tví noví zaměstnavatelé ho zabili. Shodili na něj měsíc.“

Reckova obočí vylétla vzhůru. „Wook byl na Sernpidalu?“ Prudce vydechl a rázně zavrtěl hlavou. „To mě mrzí, Hane – vážně. Ale já s tou operací neměl nic společnýho.“

„A co operace na Atzerri, Recku? Roova žena Lwyll umřela kvůli tomu, co tam rozpoutala Mírová brigáda.“

„Roova žena?“ Reck překvapeně zamrkal a pak začal vrtět hlavou, jako by se chtěl bránit. „Ta operace neměla skončit tak, jak skončila.“

Han ho propaloval očima. „Takhle to omlouváš před svým svědomím?“

Reck se zamračil. „Chlap se musí nějak živit.“

Han se na Recka vrhl, ale sotva ho popadl za krk, někdo ho srazil na podlahu.

„Nevaděj mi lidi, který měněj kabát, Recku,“ vzhlédl k němu Han, zatímco se zvedal na nohy, „ale druhořadý přeběhlíky nemůžu vystát. Kazíš žoldákům pověst.“

Reck se pouze ušklíbl. Vytáhl svůj osobní komlink a palcem ho zapnul. „Máme je,“ oznámil do mikrofonu. „Vyrážíme zpátky na loď.“

„To vám k ničemu nebude,“ odpověděl mrzutý hlas z komlinku. „Nemůžeme se odpojit od vzduchovýho uzávěru. Všechny systémy, dokonce i podsvětelnej pohon a repulzory, jsou mimo provoz. Dovin basal vůbec nereaguje. Jako kdyby byl v nějaký stázi.“

Reck se otočil k dlouhánovi s demaskérem, který se zatvářil zmateně.

„Zkoušeli jste se spojit s yuuzhanvongskou lodí?“ řekl Reck do komlinku.

„Bez odpovědi.“

Reck zaklel. „Tak dobře,“ řekl po chvíli. „Zavezu jim je ve svým raketoplánu.“

Muž na druhém konci spojení se zasmál. „Tam venku vypuklo hotový peklo, Recku. Budeš mít štěstí, když se ti vůbec podaří vyletět bez úhony z hangáru.“

„Jsou zbraně funkční?“

„Potvrzuju.“

„Tak mi s nima vyčistíte cestu. Dokud máme několik tisíc uprchlíků jako rukojmí, Nová republika se neodváží zasáhnout. Jakmile budu na yuuzhanvongský lodi, postarám se o to, aby tam přepravili i vás ostatní.“

Reck vypnul komlink. Otvíral ústa, aby něco řekl, když vtom na scénu dorazila další tlupa Mírové brigády. Gauneři spěchali do hangáru. Dva z nich podpírali zraněného Rodiana, který musel být Capo.

„Máte bejt na můstku,“ zařval Reck.

„Tohle je tvoje operace, Recku,“ odpověděl největší z nich. „Jestli tady chceš zůstat a vysypat uprchlíky do kosmu, posluž si. Ale my mizíme.“

Muž, který objevil Hana a Dromu, začal zvedat disruptorovou pušku, ale Reck mu zadržel ruku.

„Nech toho. Zabíjení vlastních lidí nám nepomůže. Sbalíme raketoplány a vyrazíme na yuuzhanvongskou loď.“

Han se uculil. „Příslovečnej droch v mazivu, co, Recku?“

Reck dal dvěma mužům znamení, aby se chopili Vergere, a otočil se k Hanovi. „Víš, větší starosti než ty stíhačky mi děláš ty, Hane.“

Vytasil blaster a nařídil Hanovi, aby přešel k nejbližší sestupné šachtě. Droma ho mlčky následoval. Blaster přinutil Hana ustoupit na samý okraj trubice. Natáhl nad ni ruku.

„Vzdušnej proud je tu nějakej slabej,“ upozornil pro jistotu Recka.

Reck se zazubil. „Tys byl vždycky vtipálek, Hane.“

Han pokrčil rameny. „Říká se, že vtip je nejlepší pomsta.“

Reck se rozmýšlel. „Kdybysme se potkali někde jinde, mohli bysme teď spolu popíjet ledově vychlazený gizery. Jenže ti nemůžu dovolit, abys nás sledoval nebo nás prásknul svejm novorepublikovejm kámošům. Máš moc velkou kliku. Vždycky to tak bylo.“

„Vypadá to, že tentokrát mě štěstí opustilo,“ řekli Han a Droma současně.

Reck pohlédl z jednoho na druhého a pak se krátce zasmál. „Vy jste teda dvojka. Škoda že vás musím rozdělit.“ Zvedl hlaveň blasteru. „Šup dolů, Hane. Příští zastávka: nákladovej prostor.“

Han polkl. „No tak, Recku, vykašli se na to. Kvůli starejm časům.“

„Nemám na vybranou, kamaráde.“ Znovu pokynul blasterem. „Nekaž to. Nenuť mě tě zastřelit.“

Han utáhl popruh cestovní tašky v naději, že by snad mohla ztlumit jeho pád. Potom narovnal ramena a prudce vydechl. Přimhouřil oči na Recka a pozadu skočil do propasti.

Droma zavyl bolestí a celý ztuhl šokem.

kapitola

25

Zuřivé boje na odlehlejším okraji soustavy Bilbringi vysílané signálním villipem do soustavy Obroa-skai se v reálném čase odvíjely před veliteli Malikem Carrem a Tlou, taktikem Raffem a Harrarem na palubě knězovy fasetové lodi.

„Korveta Mírové brigády učinila několik pokusů o navázání spojení,“ ohlásil villip Noma Anora, „my jsme však každou žádost o pomoc odmítli.“

V temnotě kosmu za průzorem fregaty, který se ve vizuálním poli signálního villipa nacházel za Nomem Anorem, blýskalo a proudilo světlo. Co chvíli prolétla kolem průzoru stíhačka se štíhlým nosem a vypálila oslepující koule zapouzdřené energie. Většinu okamžitě spolkly černé díry, ale některé střely s drtivou silou vybuchly na povrchu plavidla a villipův přenos zkreslily zvlněné čáry interference, pokud ho úplně nepřerušily.

„Se vší úctou, veliteli Maliku Carre,“ pronesl Tla, „ani trochu se mi nelíbí opustit spojence – třebaže si ve své pomýlenosti předsevzali zachránit infiltrátory vykonavatele Noma Anora. A ještě více mě dráždí, že naše jednotky musejí skákat kolem, místo aby se s nepřítelem utkaly, jak se sluší a patří.“

Harrar se postavil přímo před vysílacího villipa. „Trápí vás, že by někdo mohl vaše činy považovat za zbabělé?“ zeptal se Noma Anora.

„Vím, že jednám v zájmu větší věci, takže mě to netrápí.“

Tla se zlostně zamračil. „Vaše názory nejsou podstatné, vykonavateli.“

Velitel Malik Carr chvíli Tlu sledoval a pak se otočil k vysílacímu villipovi. „Vzdal byste se velení, abyste utišil starosti velitele Tly, vykonavateli?“

Nom Anor se tomu nápadu vysmál. „Dokonce ani já bych nevyměnil menší nedůstojnost za větší.“

Do řeči se vložil podřízený, kterému byl svěřen můstek fregaty. Stál mimo vizuální pole, takže nikdo na palubě Harrarovy lodi ho neviděl. „Vykonavateli, nepřátelská loď zaměřila dovin basala, kterého jsme umístili do sondy. Dovin basalovi se nedaří útok odvrátit. Reaguje, jako by byl omámen.“

„Ukažte nám tu loď,“ přikázal Nom Anor.

Přijímající villip na palubě knězovy lodi zobrazil šedobílé plavidlo ve tvaru talíře s kusadlovitou přídí a zbraněmi o neobyčejné palebné síle.

Villip Noma Anora pohlédl na taktika. „Studoval jste villipové nahrávky našich předchozích bitev s jednotkami Nové republiky. Poznáváte tu loď?“

Raffův vylepšený mozek se pustil do práce. Konečně taktik přikývl. „Ta loď byla přítomna u Helsky,“ oznámil těm ve velitelském středisku i těm na palubě fregaty. „Zapamatovaly si ji villipové bóje, které tam zanechal prefekt Da’Gara.“

„U Helsky,“ opakoval Malik Carr překvapeně. „Jediové?“ otázal se Noma Anora. „Nemohli prohlédnout váš záměr?“

Nom Anor rozhodně zavrtěl hlavou. „Nepravděpodobné. I kdyby to opravdu byli jediští piloti, soustředí se na to, aby oklamali dovin basala a zvítězili v této bezvýznamné šarvátce, takže si neuvědomí, o co tu opravdu jde.

Podřízený,“ pokračoval, „dovin basala v sondě se nesnažte chránit. Pokud se té lodi podaří ho zničit, přikážete pilotům koralskipperů, aby předstírali náhlou paniku a zmatek.“

Promluvil taktik Raff. „Rád bych připomněl, že zničení dovin basala umožní odstartovat menším lodím, které přistály na palubě linkové lodi.“

„Dovin basal byl zničen,“ oznámil podřízený.

Villipové pole ukázalo Yuuzhan Vongům na palubě Harrarovy lodi talířovité plavidlo. Bylo obrácené na bok a uhánělo od zničené sondy pryč.

„Linkovou loď opustily tři raketoplány,“ hlásil podřízený Nomu Anorovi. „Dva z nich mizejí za linkovou lodí a míří k planetě. Třetí míří přímo k nám.“

Můstek se na okamžik ponořil do ticha. „Skoro se zdá, že se Mírové brigádě podařilo získat Elan,“ řekl po chvilce velitel Malik Carr bez obalu. „Obávám se, že se ji pokoušejí dopravit domů.“

„Jejich korvetu dosud držíme u linkové lodi,“ opáčil Nom Anor. „Možná u nás chtějí pouze najít útočiště, nic víc.“

Veliteli Tlovi se nedařilo skrýt svou samolibost.

„Raketoplán neničte,“ řekl Harrar nakonec, „ale držte si ho od těla.“

„A pokud je kněžka Elan skutečně na palubě?“ zeptal se Malik Carr.

Harrar pohlédl na villipa Noma Anora, který odpověděl za kněze. „Elan už si poradí.“

Droma pořád ještě kvílel, když se Han konečně vysoukal po jeho ocase nahoru. Han se složil na palubu v bezpečné vzdálenosti od deaktivované sestupné šachty a ztěžka při tom oddechoval.

Droma okamžitě padl na všechny čtyři, poodlezl od šachty a rozplakal se bolestí.

Han popadl dech a přispěchal k Rynovi. „Můžu nějak pomoct?“

„Ano,“ zaúpěl Droma a zamračil se na něj uslzenýma očima, „nauč se padat pomaleji. Nauč se padat obratněji.“

Han si sedl a položil ruce na vztyčená kolena. „Tobě se to mluví, když máš ocas.“ Chvíli byl zticha a pak se zazubil. „Zachránils mi krk, Dromo. Nezapomenu ti to.“

Droma si odfrkl. „Nemohl jsem tě nechat spadnout. Jak jsi říkal, na smrt jsi moc známý.“

„To si piš.“ Han ho poplácal po zádech a pomohl mu na nohy. „Hejbni kostrou, možná je ještě chytíme.“

Droma popuzeně vydechl. „Ty to nikdy nevzdáš, co?“

Han se na něj přes rameno pousmál. „Díky tobě jsem popadnul druhej dech.“

„Příště už tu chybu neudělám,“ mumlal si Droma pod vousy.

Han se řítil chodbou k průlezu do hangáru a Ryn se belhal za ním. Už z dálky ale bylo zřejmé, že mechanismus, který otvíral průlez, byl vyřazen z provozu dobře zacíleným blasterovým výbojem.

Han přesto zkusil poklop otevřít a pak se zamračeně otočil k Dromovi. „Reck nevynechá žádnej trik.“

Uháněli chodbou zpátky, několikrát zahnuli a ocitli se před dalším poklopem – také zataveným blasterovou palbou. U každého průlezu, který vedl do hangáru z této části Queen, to bylo stejné. Ale než se ve smyčce vrátili k prvnímu průlezu, chodbou se šířil ostrý zápach tavící se plastoceli a v poklopu byl vypálený úhledný půlkruh.

„Řezačka trupu,“ vyhrkl Han.

Han a Droma poodstoupili, zatímco řezačka dokončovala svou práci. Okamžik nato z poklopu vypadl masivní slitinový disk. Zaduněl na palubě a kutálel se několik metrů, načež se zatočil jako mince a konečně zůstal ležet na podlaze. Z díry se vyvalily chuchvalce bílého kouře, rozvířené změnou tlaku, a pak se z ní vyřítil tucet příslušníků novorepublikových speciálních jednotek v černých helmách a bojových kombinézách A/KT a s puškami BlasTech E-15A a granátomety.

Han s Dromou se přikrčili ve výklenku na chodbě. Když se vojáci, kteří si patrně nebyli vědomi toho, že většina Mírové brigády už opustila loď, prohnali kolem, Han pobídl Dromu ke kruhovému otvoru v poklopu. Štíhlé útočné plavidlo, které přineslo vojáky na palubu, sedělo v prostorném hangáru za poklopem spolu se dvěma X-wingy.

Jeden ze stíhacích pilotů právě vylézal z kokpitu, když k němu Han přiběhl a zeptal se ho, jestli neviděl nějaké lodě odlétat z hangáru.

Pilot si sundal helmu a odhrnul si dlouhé vlasy z tváře. „Prej odstartovaly tři raketoplány, ale já žádnej z nich neviděl.“ Pak na Hana s Dromou nedůvěřivě pohlédl. „Co jste zač?“

Han přemítal, které jméno by mu nejsnáze umožnilo zabavit stíhačku, když vtom průhledným silovým polem prolétla do hangáru další loď a poddala se umělé gravitaci linkové lodi.

Hanovi chvíli trvalo, než mu došlo, že to opravdu je Falcon.

Droma posměšně zahýkal. „Co to sem vletělo za šrot?“

Han se k němu otočil, obočí svraštěná a ústa protažená do podlouhlého O. „Pozor na jazyk, to je moje loď.“

Droma pohlédl z Hana na Falcon a zase zpátky. „Tvoje loď?“

Han se neobtěžoval s vysvětlováním a pospíšil si k přistávací ploše. Falcon mezitím vysunul široké přistávací vzpěry a dosedl na palubu hangáru. Když se v průlezu objevili Luke, Mara a Leia, Han už čekal pod spuštěnou rampou. Jako poslední se ukázali R2-D2 a C-3PO. Jakmile protokolární droid spatřil Hana, zvedl ruce a málem zakopl, jak k němu pospíchal.

„Díky Výrobci, že jste naživu!“ vykřikl droid. „Nevím, co bych si počal, kdyby mé činy přispěly k vašemu zániku!“ Otočil se ke svému společníkovi. „Tak vidíš, Artoo. Ať už je nepřízeň osudu sebevětší, vždycky se nad ní dá zvítězit.“

Leie se rozzářila tvář. Pokusila se vběhnout Hanovi do náruče, ale on se jí obratně vyhnul.

„Když jste přilítali, neviděli jste odlítat nějaký raketoplány?“ zeptal se. Zavrtěla hlavou. „Ne –“

„Leio, tohle je Droma,“ řekl kvapně a strčil Ryna před sebe. „Dromo: moje žena, Leia.“

Leia zamrkala. „Droma? Kdo –“

„Ta korveta,“ obrátil se Han na Luka. „Je pryč?“

„Ne, Hane –“

„Reck určitě letí na yuuzhanvongskou loď,“ střelil Han pohledem po Dromovi.

„Reck?“ nechápala Leia.

„Mírová brigáda,“ řekl Han jedním dechem. „Zajali dezertérky.“ Luke na něj hleděl s neskrývaným zájmem. „Dezertérky?“ Han se otočil k Lukovi a křehce vypadající Maře a zaťal pěsti, když si vzpomněl, co Elan říkala o nemoci vyvolané Yuuzhan Vongy.

„Na vysvětlování není čas.“ Vyběhl po rampě do lodi.

Droma pohlédl na Leiu. „Rád vás poznávám,“ řekl a vyřítil se po rampě. Ztuhlý ocas se za ním třásl.

Luke pohlédl zmateně na Leiu. „Hane, počkej,“ spustil, ale Leia mu položila ruku na paži a zadržela ho.

„Ne, Luku, nech ho jít.“ Zahleděla se po rampě do průlezu, ve kterém

Han a jeho společník právě zmizeli. „Mám takový pocit, že to potřebuje.“

*

Han setrvačností vlétl do kokpitu a do křesla pilota. Když se dovnitř vřítil Droma, Han už přepínal páčky a mačkal tlačítka.

„Už jsi v nějaký YT-1300 letěl?“ zeptal se Han přes rameno, zatímco mu obě ruce kmitaly po ovladačích.

„V naší karavaně z Korporačního sektoru bylo třináctistovek několik – ačkoli jsme se jimi zrovna nechlubili.“

Han se zakabonil a mávl do křesla druhého pilota. „Připoutej se, zablešenče. Touhle by se chlubil každej.“

Droma se nejistě protáhl mezi zadními sedadly a usadil se do obrovského křesla vpravo od Hana. „To křeslo by beze zbytku vyplnil jedině opravdový velikán,“ poznamenal.

Han přestal s tím, co právě dělal, a pohlédl na Dromu. Na kratičký okamžik v tom křesle spatřil Chewbaccu. Wookiee seděl vzpřímeně, na tváři měl úsměv a obrovské tlapy sepnuté za chundelatou hlavou. Skořicová srst s černými konečky se mu leskla, jako by se právě vykoupal, a zuby mu zářily. Otočil se k Hanovi, vyrazil z hrdla nadšené zahýkání, které rvalo uši, a pak se štěkavě zasmál. Ozvěna smíchu se rozléhala celou lodí.

Hanovi se naplnila hruď hřejivým pocitem k prasknutí a do očí mu vhrkly slzy. Musel polknout, než dokázal znovu promluvit.

„To máš teda recht,“ zamumlal a otočil se k průzoru.

Když Falcon nastartoval a začal se na repulzorech sunout k magnetické bláně a hvězdnaté obloze, Droma kritickým okem zhodnotil kokpit. „Neříkal jsi náhodou, že to táhneš s bohatými lidmi?“

Han napůl zasupěl, napůl se zasmál a bodl palcem přes rameno. „Ten chlap v plášti tam v hangáru – to byl Luke Skywalker.“

Zdálo se, že to na Dromu udělalo dojem. „Ten slavný Jedi?“

„Přesně ten. Moje žena je Leia Organa.“

Droma se poškrábal na hlavě. „Takže tvé skutečné jméno je Han Organa?“

„Solo,“ zavrčel Han popuzeně. „Han Solo.“ Když na něj Droma nechápavě pohlédl, Han ještě dodal: „Chceš říct, žes o mně nikdy neslyšel?“

„Možná ano,“ připustil Droma. „Ale my Rynové potkáváme spousty lidí.“

Han dlouze vydechl a soustředil se na naléhavější záležitosti. V okolním prostoru to stále vřelo palbou a válečnými plavidly, ale skutečné boje se přesunuly daleko od linkové lodi směrem k oválné yuuzhanvongské fregatě, která se urputně bránila přívalům laserových paprsků a protonových torpéd.

Než Leia přistála s Falconem v hangáru, korvetě Mírové brigády se podařilo odpoutat od Queen. Nyní korveta opětovala palbu čtveřice X-wingů a jako o závod se hnala za odvrácenou stranu nedaleké planetoidy. Na přivrácené straně planetoidy, nad kterou visel novorepublikový transportní křižník jako světelný meč, sváděly zuřivou bitvu stíhačky a koralskippery.

„Nastav bojovej identifikátor, aby hledal raketoplány Sienar Fleet Systems třídy Martial,“ poručil Han Dromovi, zatímco posílal motorům víc energie.

Droma našel identifikátor a spustil hledání. „Jeden jsem objevil,“ oznámil téměř okamžitě. „Míří k yuuzhanvongské lodi.“

Han semkl rty. V zápalu boje si piloti Nové republiky neuvědomili, že ten raketoplán je nepřítel. „To musí bejt Reck,“ prohlásil.

„Teď už ho nedoženeme.“

Han na něj úkosem pohlédl. „Nenech se oklamat stářím, parťáku.“

I když byl inerciální kompenzátor nastavený na vysokou hodnotu, náhlé zrychlení Falconu vmáčklo Dromu do křesla. Světácká čapka mu slétla z hlavy a oči se mu rozšířily úžasem. Bujaře zavýskl.

„Juchůůů, tomu říkám loď! To je krása!“

Han se zazubil. „Až popadneš dech, informuj mě o tom raketoplánu.“

„Pořád se blíží k nepřátelskému plavidlu,“ přemáhal Droma nadšení. „Dělej, dělej,“ pobízel Han svou loď.

Zničehonic se zapraskáním ožil komunikační panel. „Millennium Falcone, tady Thurse. Velvyslankyně, mám dojem, že jsem vás žádal, abyste se držela stranou.“

„Velvyslankyně Organa Solo je teď na palubě Queen,“ řekl Han k mikrofonu v konzole.

„To jsi ty, Hane? Tady Mak Jorlen.“

„Maku!“

„Co tady děláš, Hane?“

„Pronásleduju raketoplán, ve kterým je něco, co Nová republika potřebuje. Maku, až ho dopadnu, možná budu potřebovat, abys mi kryl záda.“

„Potvrzuji, Millennium Falcone. A vítej zpátky na bojišti, Hane. Teď už vím, že proti nim máme šanci.“

Han na sobě cítil Dromův pohled.

„Je to čím dál zajímavější,“ prohlásil Droma.

Han zapnul automatické zaměřování horního čtyřhlavňového laseru, za který by se nemusela stydět žádná válečná loď. Usadil prchající raketoplán doprostřed kříže na displeji a pravou rukou se natáhl po páce se spouští.

Už se chystal vystřelit, když vtom Falcon jakoby zavadil o gravitační anomálii. Han jen taktak stačil zadat zpětný chod, aby se nestřetl se svou kořistí nejhorším možným způsobem.

Raketoplán totiž prudce zpomalil a zůstal téměř viset v prostoru. „Jako by vlítnul do repulzorovýho pole,“ poznamenal Han, zatímco rychle upravoval rychlost a směr letu.

Droma přikývl. „Vypadá bez energie.“

Když vzdálenost mezi Falconem a raketoplánem klesla na pár kilometrů, Han si odepnul bezpečnostní popruhy a zvedl se z křesla.

„Převezmi řízení,“ nařídil Dromovi. „Naveď nás vedle raketoplánu. Když to bude potřeba, můžeš použít tažnej paprsek. Já připravím lodní hák a přechodovej tunel na levoboku.“

„Ty chceš vstoupit k nim na palubu?“ vyjekl Droma a přihlouple na něj civěl. „Yuuzhan Vongové musejí vědět, co ten raketoplán veze. Co když nás jejich loď zaměří?“

Han pohlédl průzorem ven. Fregata, osvětlována zářivými kulovitými výbuchy zuřícího boje, byla poměrně daleko.

„V tom případě si budu muset pospíšit,“ řekl Han a vyrazil z kokpitu.

*

Na můstku yuuzhanvongské fregaty si Nom Anor prohlížel villipův zvětšený záběr raketoplánu se sklápěcími křídly, zastaveného a zjevně také poškozeného palubním dovin basalem. Tatáž talířovitá loď, která předtím zničila dovin basala v sondě, se s ochromeným raketoplánem spojila a ti na palubě – ať už to byli nebo nebyli Jediové – nepochybně získávali kněžku od Mírové brigády zpátky.

Soustředit se na jediný aspekt bitvy bylo kvůli salvám, které decimovaly koralskippery a bombardovaly osobní loď velitele Malika Carra, pro Noma Anora velice obtížné. Ale jak už předtím zdůraznil Harrar, neexistoval žádný důležitější aspekt než ten, aby Elan znovu upadla do zajetí.

Obrátil se na podřízeného: „Dopřejte novorepublikové lodi několik okamžiků s raketoplánem, než ji začnete pronásledovat. Musíme ji přesvědčit, aniž bychom ji dostihli. Tou dobou už budou naše koralskippery skoro zničené a náš útěk z téhle frašky bude alespoň vypadat věrohodně.“

Pohlédl průzorem do víru bitvy. „Sláva vám, válečníci,“ zašeptal tiše k pilotům koralskipperů.

*

Han si oblékl skafandr, ozbrojil se blasterovou puškou a vstoupil do výsuvného vzduchotěsného tunelu, který magneticky spojoval vzduchový uzávěr na levoboku Falconu s přechodovou komorou na pravoboku raketoplánu. Ve stavu beztíže proplouval tunelem a odrážel se při tom od kruhových držadel, kterými byl tunel vybaven.

U průlezu do raketoplánu se zastavil, aby přes komlink v helmě naposledy promluvil s Dromou. „Nějaká odpověď?“

„Nic,“ odvětil už poněkolikáté Droma. „Raketoplán asi utrpěl větší škody, než se nám zdálo. Skafandr nech zapnutý.“

„Jasně, díky,“ řekl Han.

Odjistil pušku, natáhl ruku v rukavici k tlačítku, které odblokovalo vnější průlez, a vplul do přechodové komory raketoplánu. Jakmile se průlez znovu uzavřel a v přechodové komoře se obnovil tlak, zvedl pušku k pasu a odblokoval vnitřní průlez.

Za poklopem na něj nikdo nečíhal,

„Jsem uvnitř,“ oznámil Dromovi. „Tlak, gravitace, atmosféra, všechno v normálu. Nejdřív se podívám do oddělení pro cestující.“

Otevřel poklop dokořán a vstoupil dovnitř. Pod nohama mu zakřupala jakási zrnitá černá látka pokrývající každou vodorovnou plochu včetně podlahy. Han se sehnul, prsty v rukavici trochu té látky nabral a zvedl ji těsně k průzoru v helmě. „Na zemi je tu nějakej černej sajrajt,“ řekl do komlinku. „Něco jako hodně drobný skořápky.“

„Vidíš někde Recka?“

Han pokračoval uličkou mezi křesly, a když dorazil do přední řady, polekaně sebou trhl. Na křeslech leželi zhroucení tři Reckovi kumpáni, tváře měli strašidelně zkroucené a košile nasáklé krví, která jim vytekla z očí, uší a nosů.

„Co se děje?“ zeptal se úzkostlivě Droma, když Han tlumeně vykřikl. „Tři mrtví – naprosto netuším, co jim to způsobilo. Vypadá to na mohutný krvácení.“

„Určitě raketoplán nepřišel o tlak?“

„I kdyby jo, nic podobnýho jsem ještě nikdy neviděl.“ Han pohlédl k otevřenému přednímu průlezu. „Jdu do kokpitu.“

Uvnitř objevil stejnou černou drť a také Recka, Capa a toho, kterého pokládal za Yuuzhan Vonga – všichni byli mrtví a zbrocení krví. Bedna nepřátelského agenta ležela otevřená a převržená na podlaze. Poblíž ležela zdechlina zuřivého dravce, který předtím vyplašil Elanina maskovacího ooglitha.

„Reck je mrtvej,“ řekl Han do komlinku. „A všichni ostatní taky.“

„I dezertérky?“

„Po těch není nikde ani památky. Pokud nejsou v nákladovým prostoru.“

Han naposledy pohlédl na Recka. „Pozdravuj v pekle,“ zamumlal si pro sebe.

Prošel oddělením pro cestující k nákladovému prostoru na zádi a odblokoval dveře. „Našel jsem je,“ oznámil Dromovi, ještě než se poklop odsunul.

Na velkém čtverci mřížované podlahy ležely Elan a Vergere – v bezvědomí, ale nezraněné. Černé skořápky v nákladovém prostoru nebyly. Han provlékl Elan paži pod rameny a jemně ji zvedl ze země. Její pronikavé modré oči zamžikaly, otevřely se a pak se rozšířily děsem. Začala sebou v jeho náruči házet a její náhlé pohyby probraly k životu i Vergere.

„To jsem já – Han!“ řekl přes externí reproduktor skafandru.

Elan se trochu uklidnila. „Omámili nás,“ hlesla a pak se ve zlé předtuše rozhlédla. „Kde jsou? Co se stalo? Proč jste ve skafandru?“

Pomohl jí na nohy a pomalu ji odvedl do oddělení pro cestující. Sotva se chodidly dotkla černé drti, zalapala po dechu a zůstala stát jako zkamenělá.

„Bo’tous!“ vyhrkla – Han usoudil, že v yuuzhanvongštině. „Biologická zbraň – šíří se vzduchem a krví!“

„Ty černý skořápky jsou bo– jak jste to říkala?“

Elan zavrtěla hlavou. „To, co vidíte, jsou pozůstatky bo’tousu – neškodné zbytky.“ Pokynula k předním křeslům. „Zabilo je to, co vdechli.“

Vergere vystoupila z nákladového prostoru a přidušeně vyjekla.

„Všichni kromě vás dvou jsou mrtví,“ řekl Han.

Elan na něj nechápavě hleděla. „Ale kdo to udělal?“

„To bych taky rád věděl. Mohla mít trochu tý… látky Mírová brigáda?“

„Ano, možné to je. Měli dovin basala a demaskéra. Docela dobře mohli mít i bo’tous.“ Pohlédla na Hana. „Možná ho chtěli použít proti cestujícím na palubě linkové lodi.“

„Jak to, že vám ta látka nic neudělala?“

„Po startu z Queen of Empire nás zavřeli do oddělení, ve kterém jste nás našel.“ Hleděla mu přímo do očí. „My Yuuzhan Vongové jsme proti bo’tousu v každém případě imunní.“

Han neurčitě kývl a aktivoval komlink. „Dromo, přijď nám naproti k přechodovýmu tunelu. Přesouváme se na palubu.“

„Radši si pospěšte,“ odpověděl Droma chvatně. „Ta válečná loď se žene přímo na nás!“

kapitola

26

Millennium Falcon uháněl zpátky k nehybné linkové lodi. Střely z yuuzhanvongské fregaty mu bušily do štítů a vybuchovaly napravo, nalevo, nahoře i dole. Hlavní baterie Thurse metaly na fregatu modré světelné paprsky, ale bez viditelného účinku.

„Chceš říct, že ve zlomku vteřiny skočila až sem?“ křičel Han na Dromu, zatímco se usilovně snažil stabilizovat svou loď.

„Přesně tak! V jednom okamžiku byla ještě daleko, v následujícím přímo nad námi!“

Hanovy ruce se rozlétly po konzole v kokpitu. „Zesil zadní deflektory! Jestli jim nemůžeme utýct, můžeme aspoň zkusit zůstat v jednom kuse!“ Pohlédl přes rameno na Elan a Vergere. „Jděte do předního sálu a sedněte si do akceleračního gauče!“

Droma počkal, dokud nebyly pryč, a pak řekl: „Vergere není z jiné galaxie, Hane. Nevím, co je to za druh, ale už jsem ho někdy viděl.“

Han na něj pohlédl. „Co mi tím chceš naznačit? Že je to podvodnice?“

„Nejsem si jistý. Snad jen, že se mi na těch dvou něco nezdá.“

„Nevěříš jim?“

„Ty snad ano?“

Han se zamyslel a pak zavrtěl hlavou.

„Jedno mi nejde na rozum. Proč by Yuuzhan Vongové posílali Mírový brigádě válečnou loď jenom jako zálohu? Když věděli, že je Elan na palubě Queen, proč se o ni nepostarali sami? A ještě něco: pokud na palubě raketoplánu opravdu unikla nějaká yuuzhanvongská biologická zbraň, pořád to nevysvětluje, proč raketoplán najednou tak zabrzdil.“

„Pokud ho Yuuzhan Vongové úmyslně nezpomalili.“

Han stiskl rty do úzké linky. „Přesně to jsem si taky říkal. Pamatuješ, jak Reckovi hlásili, že má korveta poruchu – že se nemůžou odpojit od Queen?“

Droma přikývl. „Korveta vytáhla Queen z hyperprostoru, ale pak se od ní najednou nemohla odpoutat.“

„A přesně to by se stalo, kdyby Yuuzhan Vongové nařídili dovin basalovi na palubě korvety přimknout se ke Queen.“

Falcon se otřásl, když ho zasáhl projektil. Han a Droma sebou trhli, ale desítka dalších střel se prohnala nalevo a napravo od lodi.

„Jsem v pokušení zjistit, co by se stalo, kdybysme přestali uhejbat.“

„Doufám, že to pokušení není moc velké,“ řekl Droma znepokojeně.

Han zavrčel. „Já už jsem s yuuzhanvongskejma loděma bojoval. Uměj střílet o dost přesnějc, než nám tady předváděj. Jako kdyby se nás snažili za každou cenu přesvědčit, že chtěj zpátky, co jim patří –“

„– zatímco ve skutečnosti chtějí, aby Elan a Vergere zůstaly tam, kde jsou.“

Han se poškrábal na tváři. „Ale proč ta lest?“

„Něco neodhaleného,“ připomněl mu Droma. „Královna vzduchu a temnot.“

Han se zakabonil. „Kartám nepřikládám tak velkej význam.“ Droma pokrčil rameny. „Když jsem tě viděl hrát sabacc, skoro bych si myslel, že ano.“

Han chvíli mlčel, pak se natáhl pro tašku a vyhrabal z ní pouzdro s blasterem. Zvedl se, připnul si blaster k boku a utáhl malý popruh na stehně. „Převezmi řízení,“ přikázal Dromovi.

Pospíšil si do předního sálu, kde seděly Elan a Vergere vedle sebe na akceleračním gauči.

„Dokážeme té válečné lodi uletět?“ zeptala se Elan tak, aby to znělo bezelstně.

„Nejspíš ne,“ odpověděl. „Ale vaši lidi nás zkoušej přesvědčit, že jo.“ Tázavě na něj pohlédla.

„Začínám mít dojem, že vás nechtěj získat zpátky. Že celá tahle záležitost – vaše zběhnutí, možná dokonce i tahle bitva – je součást nějakýho raíinovanýho plánu, kterej vymysleli vaši nadřízený.“

„Vám je jedno, že mám důležité informace pro rytíře Jedi?“ zeptala se hrubým, ale pečlivě ovládaným hlasem.

Han přecházel po místnosti sem a tam a potýkal se s nejistotou. „Nevím, co si mám myslet.“ Prudce se zastavil a změřil si je pohledem. „Asi vás vezmu zpátky na Queen, ať o vás rozhodne mistr Jedi Skywalker.“

„Ano,“ řekla Elan rychle, „musíte udělat alespoň to.“

Han ji slyšel. Jeho pozornost však upoutal výraz překvapení, který se mihl Vergere po exotické tváři. Jako by si náhle cosi uvědomila.

„Máte pravdu,“ řekl nakonec. „Asi jsem jenom přehnaně podezřívavej.“

Otočil se, jako by chtěl zamířit do kokpitu, ale pak se zarazil a zeptal se: „To zvíře, co na palubě Queen rozsápalo vašeho maskovacího ooglitha – poslouchá jenom yuuzhanvongskýho pána, nebo si časem zvykne na každýho?“

„Jenom Yuuzhan Vonga,“ odpověděla Elan.

Hanovi neuniklo, jak ztuhla, byť nepatrně. „Říkala jste, že proti biologický zbrani, co unikla v raketoplánu, jsou Yuuzhan Vongové imunní.“ Tvář se jí napnula nenávistí a kývla. A Han se pousmál.

„Právě jste si vzpomněla, že jsem v kokpitu našel mrtvýho páníčka tý šelmy – yuuzhanvongskýho páníčka. Biologickou zbraň jste vypustila z bezpečí nákladovýho prostoru. Když se toxin rozptýlil, vyšla jste ven a převrátila bednu se zvířetem, protože jste věděla, že přitáhne mou pozornost. Nikdo vás neomámil. Byla to součást vaší lsti.“

Han se přestal usmívat a strčil hlavu do chodby na pravoboku. „Dromo! Otoč loď. Nastav kurz přímo k yuuzhanvongský fregatě!“

Dromovo „Cože?“ sice znělo na tu dálku tlumeně, ale přesto v tom byla jasně slyšet nevěřícnost.

„Slyšels mě. Nevystřelej na nás – ledaže bych se šeredně plet.“ Vytasil blaster a pokynul Elan a Vergere, aby vstaly z pohovky. „S váma dvěma nehodlám riskovat.“

„Děláte velikou chybu,“ řekla Elan.

„Nebylo by to poprvý, děvenko. Vstávat a pohyb.“

Ukázal jim do chodby na levoboku a na mušce blasteru je odváděl do hlučného oddělení na zádi Falconu. Mezi podlahou a výfukovým potrubím řvoucího energetického jádra a na obou stranách od přístupové šachty, kterou kdysi jezdil nákladní výtah, se nacházely záchranné moduly.

Byly to moderní, prostorné moduly, které měly tvar koule, vypouštěly se ze spodní strany lodi pomocí výbušných separačních náloží a svědčily o tom, že Falcon je nyní především rodinným vozidlem. Pyšnily se takovými vymoženostmi, jako byly vypolštářované gravitační pohovky, sofistikovaná senzorová, komunikační a řídicí soustava, automaticky aktivovaný nouzový maják, manévrovací trysky, repulzorové cívky pro měkké přistání a tolik potravin a nouzového vybavení, že by to dvěma až třem lidem vystačilo na poměrně dlouhou dobu.

Hana napadlo, že by mohl falešné dezertérky v jednom z modulů uvěznit, ale hned si to zase rozmyslel. Nemohl vědět, jestli by jeho loď nedokázaly zamořit stejně jako Reckův raketoplán.

Přistoupil k nejbližšímu modulu na levoboku a udeřil dlaní do tlačítka, které odblokovalo vstup. Když se široký kruhový průlez otevřel jako duhovka, Han pokynul dovnitř. „Poletíte zpátky tam, kam patříte, dámy – s nálepkou ,vráceno odesílateli’.“

Zamával blasterem a Elan obratně vlezla do modulu. Vergere se chystala vlézt za ní, když vtom ji Elan zničehonic odstrčila stranou, popadla Hana a po hlavě ho vtáhla do koule. Odhodila ho proti zakřivené stěně, začala pozadu ustupovat k průlezu, který se ještě nezavřel, a pomstychtivě otevřela ústa.

Han si z hlavy vytřásl hvězdičky, zvedl blaster a zmáčkl spoušť. Teprve pak si uvědomil, že zásobník je pořád ještě vybitý. Zíral na nepoužitelnou zbraň a cítil, jak mu klesá brada.

„Neopatrné,“ poznamenala Elan, zatímco ustupovala k průlezu. „Ale neboj se, ráda tvé trápení ukončím.“

„Ech?“ zeptal se omámeně.

Zlomyslně se usmála. „Jeden výdech pro tebe, zbylý pro Jedie. Dýchej zhluboka, Hane.“

Přikrčila se, připravená vyskočit z průlezu, a z plných plic vydechla. Potom se otočila a vrhla se k průlezu. Jenže Falcon, uhýbající před nepřátelskou palbou, sebou hodil na levobok a průlez se začal zavírat. Han padl na záda a znovu si vyrazil dech. Elan ve stejném okamžiku narazila do zavírajícího se průlezu a spadla zpátky do modulu.

Vytřeštila oči strachem, vyškrábala se na nohy a zoufale se snažila průlez otevřít. Zaťala ruce v pěst a vší silou tloukla na okénko. Potom ho zkoušela vykopnout a nakonec se proti němu vrhala celou svou vahou, jenže průlez nepovoloval.

Han ležel napůl omráčený na zemi a pořád se mu nedařilo popadnout dech, když vtom zaslechl dvě slova: otrávený vzduch. Nedokázal určit, komu ten hlas patřil, ani jestli to byl cizí hlas nebo jeho vlastní myšlenka jako reakce na to, čeho byl svědkem v raketoplánu.

Jeho ruka jakoby vedena vlastní vůlí popadla trosečnický nástroj, který mu visel za pasem. Han zoufale zápasil se zabudovaným dýchacím přístrojem. Konečně se mu podařilo miniaturní přístroj se dvěma nádržkami vysunout, vložit si ho mezi rty, skousnout lopatkovitý náustek a spustit tak proud kyslíku. Okénkem modulu zahlédl na okamžik Vergere, ale nedokázal poznat, jestli se pokouší průlez otevřít, nebo ho ještě více zajistit.

Elan se od průzoru v hrůze odvrátila, rty pevně semknuté a tvář zhyzděnou rudými skvrnami. Upřela pohled na Hana a rozehnala se po něm, jenže Han stačil uhnout a podrazit jí nohy. Elan se zřítila na ruce a kolena, vrhla přes rameno pohled plný zášti, každou buňkou v těle Hana proklínala a pak se sípavě nadechla.

Tělo jí ztuhlo. Zakašlala a z úst jí vytryskla krev. Zvedla hlavu a zavyla bolestí. Krev už jí tekla i z očí, uší a nosu. Han zkřivil ústa kolem dýchacího přístroje, který mu právě zachránil život. Ustoupil od Elan, přitiskl se k oblé stěně a odvrátil pohled. Před očima se mu tvořily tmavé tečky a myslel si, že omdlí. Potom se tečky rozvířily a začaly šíleně kroužit modulem.

Černé pozůstatky Elanina toxického výdechu ho celého obsypaly. Doklopýtal k průlezu a marně uhodil dlaní do otevíracího tlačítka. S očima vytřeštěnýma hrůzou přispěchal ke komlinku modulu, jenže spojení nefungovalo, zřejmě kvůli yuuzhanvongskému projektilu, který pronikl oslabenými štíty Falconu. Zběsile ze sebe setřásal droboučké formy života a zašlapával je na podlaze. Každým dupnutím jich rozdrtil desítky.

Z trosečnického nástroje zazněl varovný tón. Rychle mu docházel vzduch. S vypoulenýma očima bušil pěstmi do polštářovaného poklopu a okénka. Už mu zbýval pouze vydýchaný vzduch, který měl ve tvářích, když vtom se duhovkovitý průlez najednou otevřel a Han po hlavě vypadl na podlahu zadního sálu.

Hltaje vzduch vzhlédl a uviděl nad sebou stát Dromu.

„Co tě přimělo zajít sem dozadu?“ zeptal se Han mezi dvěma nádechy.

„Předtucha,“ odvětil Droma.

Han slabě mávl rukou k modulu. „Hmyz…“

Droma spatřil Elaninu zkrvavenou mrtvolu a na okamžik ztuhl. Potom průlez rychle uzavřel a rukama a chodidly začal zabíjet maličké uprchlíky. Několik zbývajících tvorečků pošlo samo od sebe a zanechalo po sobě schránky lehké jako pírko.

Han se opřel o přepážku a setřel si pot z čela. „Už ti dlužím dva životy.“

„Připíšu ti to na účet,“ těžce oddechoval Droma.

Lodí otřásla exploze, která Hana uvedla do stavu naprosté ostražitosti. „Kde je Vergere?“

Droma se rozhlédl kruhovou chodbou a bezradně zavrtěl hlavou.

„Vrať se do kokpitu,“ řekl Han. „Najdu ji.“

Další mohutný otřes obrátil Falcon na bok. Z chodby na pravoboku vylétla Elanina společnice a narazila do Hana, právě když se zvedal na nohy. Srážka ho odhodila proti uzavřenému záchrannému modulu a otevíracímu tlačítku. Průlez se znovu otevřel. Vyskočilo z něj několik posledních potvůrek a přichytilo se Hanovi zepředu na košili. Polekaně vyjekl a rychle je ze sebe smetl. Pak obrátil pozornost k Vergere, která se postavila doprostřed sálu, paže spuštěné podél boků a nohy s klouby obrácenými dozadu napnuté a připravené k akci. „Nekomplikuj to,“ varoval ji Han.

Loď zasáhla další střela s takovou silou, až v ní zapraštělo. Z interkomu v přepážce zakvílel Dromův hlas. „Hane, jsi si jistý, že je Yuuzhan Vongové nechtějí zpátky? Protože jsou strašně přesvědčiví!“

Han nespouštěl zrak z Vergere a zaujal bojový postoj. „Bude jim muset stačit polovina,“ ucedil.

Vergere před sebe natáhla pravou ruku, aby Hanovi ukázala čutoru, kterou zjevně vzala v palubní kuchyni. Pak čutoru zmáčkla a přiložila si ji k pravému oku, jako by ji chtěla naplnit přetékajícími slzami.

Han se na ni vrhl, ale Vergere mu hbitě uskočila z dosahu a pak provedla ladný přemet, který ji zanesl přímo do záchranného modulu. Han skočil k modulu, ale Dromův úhybný manévr znovu otočil loď na bok a Han prolétl kolem modulu do chodby na levoboku. Než znovu získal rovnováhu a vpotácel se zpátky do zadního sálu, Vergere už odjistila separační nálože modulu. Han se za ní natáhl do průlezu, jenže ona jeho ruce odrazila.

„Děkuji ti, Hane Solo, žes mi umožnil vrátit se ke svému lidu,“ pronesla a bez varování mu hodila zavřenou čutoru. „Postarej se, aby to dostali Jediové.“

Han čutoru reflexivně chytil a pak ji odhodil. Vrhl se k zavírajícímu se průlezu, ale pozdě. Varovný systém modulu se s blikajícím světlem a zvukovým odpočtem probral k životu.

Han se co nejrychleji stáhl do zadního oddělení. Sotva zalehl na mřížovanou podlahu, modul s třaskavým zahřměním, ze kterého mu luplo v uších, odstartoval.

„Kruci!“ zařval, když vyskočil na nohy.

Vtrhl do kokpitu a zjistil, že Droma pořád ještě kličkuje přímo proti yuuzhanvongské fregatě.

„Otoč loď, otoč loď!“ zaječel Han, když se složil do křesla pilota. „Tak už se rozhodni!“ křikl Droma.

Han přebral řízení a strhl Falcon do stoupavého loopingu v naději, že při následném klesání zahlédne vypuštěný záchranný modul. Na chvíli dostal kapsli do zaměřovače, ale hned ji zase ztratil, když se před přídí Falconu prohnala yuuzhanvongská střela.

Hořící projektil se zaměřil na modul jako dravec, který zvětřil krvácející kořist. Oslepující exploze přiměla Hana odvrátit zrak, a když se tím směrem podíval znovu, modul byl pryč. Vzápětí mu však připadalo, že ho koutkem oka zahlédl, jak se řítí k noční straně planetoidy s povrchem zbrázděným krátery. Ale stejně tak bylo možné, že dovin basal fregaty už modul zajal a vtáhl na palubu.

Z komunikační konzoly se ozval rozčilený hlas. „Hane, co to sakra vyvádíš? Myslel jsem, že chceš, abychom tě kryli.“

„Chci, chci!“ odpověděl Han Maku Jorlenovi. „Nakopni to, Dromo!“

Falcon provedl prudký obrat a sudový výkrut, aby se vyhnul přívalu střel, a plnou rychlostí vyrazil k Thurse. Transportní křižník, jehož palebný úhel byl konečně volný, spustil kanonádu a ochromil yuuzhanvongskou loď iontovými a turbolaserovými salvami. Několik málo zbývajících bojeschopných koralskipperů se pokusilo o sebevražedný útok na Thurse, ale křižník je rychle rozmetal na prach. Bezbranná fregata přestala Falcon pronásledovat. Namířila si to pryč a skočila do hyperprostoru.

Han vyrovnal loď a Droma ubral rychlost. Člověk i Ryn se zhroutili do křesel, jako by jim někdo vyrazil vzduch z plic.

„Jsme z toho venku?“ zeptal se Droma po chvíli.

Han kývl. „Prozatím ano.“

Droma pohlédl na Hana a krátce se zasmál. „Skoro bych věřil, že tyhle věci děláš celý život.“

Han se narovnal v křesle a lišácky se na něj zazubil. „Proč myslíš, že to tak není?“

kapitola

27

Daleko od zběsilého tempa coruscantských výšin, hluboko ve vertikálním zářezu v městském panoramatu neformálně známém jako Propast, nervózně seděla u dlouhého stolu v zabezpečené místnosti bez oken smíšená skupina deseti bytostí. Místnost se nacházela v srdci sídla zpravodajské služby Nové republiky a přístup do ní měly pouze nejvyšší šarže. Ve sterilní říši umělého osvětlení a slunečního světla zprostředkovaného šachtami a zrcadly působil listnatý keř v rohu jako úplná oáza, a místnosti se proto přezdívalo Fata morgana.

Ode dveří se ozvalo pípnutí na znamení udělení přístupu a veškerý hovor ustal, jako když utne. Do místnosti vkráčel ředitel Dif Scaur, pod paží měl štos durapapírových dokumentů a optických listů a v patách ocelově šedého protokolárního droida. Než dorazil do čela stolu, všichni už stáli; zjevný projev úcty se však setkal pouze s jeho zachmuřeným pohledem a ředitel na ně mávl, aby si zase sedli. Někdejší admirál Čtvrté flotily Scaur byl vysoký a šlachovitý, s vodnatýma modrýma očima a vysokými skráněmi.

„Celé dopoledne jsem jednal s velitelským sborem Obranných sil,“ začal mrzutě, „a Vládní rada očekává úplné hlášení ještě dnes odpoledne. Takže čím dříve to vyřídíme, tím lépe.“

Scaur zlobně pohlédl na svou náměstkyni pro operace. „Plukovníku Kalendo, vy jste se tohoto fiaska účastnila od samého začátku. Rád bych, abyste mi ze všeho nejdříve řekla, které části hlášení Hana Sola lze považovat za fakta a které lze přičíst zjevnému případu vesmírné demence. Popravdě řečeno mi není jasné ani to, jak se dezertérky vůbec ocitly v jeho rukou.“

Belindi Kalenda se na své židli ošila. „Pane, jakmile majora Showoltera a jeho pomocný tým přepadli členové Mírové brigády, Showolter se spolu s dezertérkami vydal hledat zálohu, která na palubě Queen of Empire měla být. Když major uviděl Sola, předpokládal, že Solo je do celé operace zapojen –“

„Copak Han Solo někdy s naší agenturou spolupracoval?“

Kalenda si odkašlala. „Ehm, pane, během krize se stanicí Centerpoint jsem využila jeho pomoci.“

Scaur si odfrkl. „To bylo před sedmi lety, plukovníku.“

Kalenda jeho pohled opětovala. „Major Showolter byl ve špatném stavu, pane.“

Ředitel se zatvářil o něco mírněji. „Jak se mu daří?“

„Má ošklivě popálený hrudník, ale dostane se z toho.“

Scaur kývl a rozhlédl se po ostatních za stolem. „Rád bych vyjádřil soustrast všem, kdo znali důstojníky Jodea Teeho a Saigu Bre’lyu nebo doktora Yintala z výzvědné služby flotily. Jejich smrt a smrt Showolterových záložních agentů – ze kterých zřejmě žoldnéři dostali hesla mučením – přidala k této pohromě ještě tragédii.“ Znovu se otočil ke Kalendě. „Tak se dezertérky ocitly v držení Sola, který je následně vydal Mírové brigádě.“

„Mírová brigáda měla způsob, jak identifikovat tu, která se jmenovala Elan. Ji i její společnici Vergere vzali na palubu svého raketoplánu a zřejmě se ji snažili dopravit na yuuzhanvongskou válečnou loď, jenže Elan celou posádku otrávila.“

„Mám zato, že svými výdechy.“

„Ano, pane. Solovi se podařilo získat Elan a Vergere zpátky, ale záhy dospěl k přesvědčení, že obě byly součástí rafinovaného plánu na zavraždění co možná největšího počtu Jediů. Jak víte, žádaly o setkání s Jedii a tvrdily, že jim poskytnou podrobnosti o chorobě, kterou vyvolali yuuzhanvongští agenti. Zjistili jsme, že Elan pravděpodobně mluvila o molekulární nemoci, která si v uplynulém roce vyžádala zhruba stovku životů – ačkoli spojitost mezi Jedii a touto nemocí je momentálně neznámá.

Solo v každém případě usoudil, že lákavá nabídka byla součástí lsti, a chystal se vystřelit dezertérky ze své lodi, načež málem padl Elan – totiž jejím výdechům – za oběť i on sám. Pane.“

Scaur na ni dlouhou chvíli upíral zrak, než odpověděl. „Na jakém základě dospěl Solo k závěru, že jsou to vražedkyně a nikoli politické uprchlice?“

„Jak už jsem řekla, pane, Solo pojal podezření, že Elan zabila členy Mírové brigády, aby jim zabránila vrátit ji Yuuzhan Vongům. Pozůstatky, které jsme nalezli v raketoplánu Mírové brigády, jsou shodné s těmi na palubě Solovy lodi. Pitvy zavražděných mužů – včetně yuuzhanvongského agenta – odhalily, že zemřeli na hemorrhagický šok způsobený vdechnutím puchýřotvorného toxinu – krevního činidla neznámého typu.“

Scaur zalistoval v dokumentech, které si přinesl s sebou. Když nalezl Solovo hlášení, zběžně ho prolétl očima a zabubnoval na něj prsty. „Solo tvrdí, že to, co vy nazýváte pozůstatky, bylo v jednu chvíli živé. Popisuje ta stvoření jako nějaké roztoče, kteří se zničehonic zhmotnili ve vzduchu.“

Kalenda semkla rty. „Pane, nebudu předstírat, že rozumím povaze toxinu nebo způsobu jeho šíření. Vím jen, že Solo měl zřejmě zemřít.“

„Jenže tahle Elan nakonec podlehla toxinu sama.“

„Podle všeho ano. V záchranném modulu, který následně Elanina společnice použila ke svému útěku.“

„Víme, co se s tím modulem stalo?“

„Zatím ne. Planetoidu jsme prohledali, ale nic jsme nenašli. Je možné, že tam ten modul někde je, třeba v nějaké puklině nebo jeskyni, ale stejně tak mohl být vyzvednut nepřátelskou fregatou nebo zničen v boji mezi fregatou a transportním křižníkem Thurse.“

„Pořád nechápu, proč si Solo umínil vrátit je nepříteli na vlastní pěst,“ zamručel Scaur. „Vlastně ne, beru to zpět. Mohu-li soudit, Solovy činy byly plně konzistentní s jeho zbrklou povahou.“

„Na obranu Solových činů je třeba podotknout, pane, že ho pronásledovala nepřátelská válečná loď.“

„Ano, ale nepřítel o dezertérky zjevně nestál.“

„Solo byl přesvědčen, že Elan už jednou zabila a udělá to znovu – a že možná zabije i jeho, aby ochránila své tajemství, a o to se nakonec skutečně pokusila. Kdyby Solo zemřel a Elan pronikla mezi nás, kdoví, co by napáchala. A navíc, pane, bylo toto zběhnutí podezřelé od samého počátku. Velitel křižníku Soothfast to dosvědčí.“

Scaur přikývl. „Dejme tomu, plukovníku. Budeme-li předpokládat, že Solovy činy byly oprávněné, pak musíme přehodnotit jak úspěch Nové republiky v sektoru Meridian, tak vítězství u Ord Mantellu.“ Lítostivě zavrtěl hlavou. „Měli jsme to nechat vojenské zpravodajské službě. Uvědomujete si, jak teď vypadáme?“

„Pane?“ zeptala se Kalenda.

„Velitelský sbor je přesvědčen, že jsme tuhle operaci zpackali. Přestože Elan představovala hrozbu, mít ji v zajetí mohlo být velice přínosné. A to není všechno. Zdá se, že někdo s přístupem k přísně tajným informacím uvědomil Mírovou brigádu o plánovaném přesunu Elan na Coruscant.“

Scaur vytáhl z hromádky další durapapírový dokument a krátce na něj pohlédl. „Šest členů vojenské zpravodajské služby, čtrnáct našich důstojníků, půl tuctu senátorů, kteří tvoří Bezpečnostní a zpravodajskou radu… Někdo ty informace vyzradil – buď přímo Mírové brigádě, nebo nějakému prostředníkovi.“ Rozhlédl se po ostatních. „Vypadá některá z těchto osob jako pravděpodobný zdroj informačního úniku takového významu?“

„Všichni měli přístup ke stejným informacím,“ ozvala se Kalenda. „Ale ať už to byl kdokoli, nejenže se spojil s Mírovou brigádou, ale také se mu podařilo nabourat se do naší sítě a přerušit dohled nad tou skupinou. Zjišťujeme, jestli po sobě hacker nezanechal nějaké stopy.“

„To je všechno hezké,“ prohlásil Scaur, „my bychom se však měli ptát, zda v našem středu nemáme zrádce nebo špeha – nepřátelského agenta?“

„Někoho v maskovacím ooglithovi?“ zeptal se moncalamarský důstojník z opačného konce stolu.

„Ne nutně. Služby Mírové brigády si Yuuzhan Vongové nejspíš koupili. O donašeči, který Mírové brigádě předal ty informace, to může platit rovněž. Není vyloučené, že někteří novorepublikoví senátoři kolaborují s nepřítelem.“

„Ale pokus vrátit Elan Yuuzhan Vongům šel proti celému yuuzhanvongskému plánu,“ namítl bothanský náměstek pro zpravodajství.

Scaur se zatahal za spodní ret. „Náš zrádce nejspíš věděl pouze o zběhnutí, nikoli o celém plánu. Naše zdánlivé vítězství u Ord Mantellu ho přesvědčilo, že je třeba získat Elan zpět, než dezertérka způsobí další škody.“

„Možná jen zkoumal terén,“ přemítala Kalenda. „Spojil se s Mírovou brigádou, aniž by byl s Yuuzhan Vongy ve styku.“

„Taky je možné, že Mírová brigáda na zrádce něco měla,“ nadhodil jeden lidský důstojník. „Zrádce možná jen vyrovnával dluh.“

Scaur se opřel lokty o stůl. „Od zajatých členů Mírové brigády jsme se nic nedozvěděli?“

„Ve vazbě jich máme celkem třináct. Dva z nich trvají na tom, že jediná osoba, která měla se zrádcem nějaký kontakt, byl Reck Desh, který zemřel na palubě raketoplánu Mírové brigády. Oba tvrdí, že zdroj se spojil s Deshem prostřednictvím komlinku a jediná schůzka mezi nimi proběhla na Kuatu, kde se Desh údajně setkal s jakýmsi telbunem.“

Scaur se zašklebil. „S telbunem?“

„Ten telbun mohl být vyslancem osoby, kterou hledáme,“ řekla Kalenda. Scaur zasupěl. „Jinými slovy, jsme zcela beze stop.“ Kalenda přikývla. „Díky Elan si Reck Desh vzal své tajemství s sebou do hrobu.“

*

V coruscantských výšinách – ačkoli ne tak vysoko, aby se mrakodrapy, obelisky a věže vzpíraly perspektivě a rozumu – netrpělivě čekali moncalamarská Jedi Cilghal, ithorianský léčitel Tomla El a ho’dinský lékař Ism Oolos, až laborant MD-1 dokončí analýzu slz, které Vergere údajně uronila do čutory na palubě Millennium Falconu.

Droid vzdáleně připomínající člověka zakrátko zobrazil výsledky jako animované hologramy chemického složení tekutiny a její interakce s buňkami vytřenými zevnitř tváře Mary Jade Skywalker.

„Chemická struktura je víceméně taková, jaká by se dala od slz čekat,“ prohlásil Tomla El, když se na obrovských pilířovitých nohou naklonil vpřed. „Nemáme ovšem žádný způsob, jak určit, zda jsou tyto slzy skutečně pro Vergeřin druh typické.“

„Ano, ale podívejte se na tohle,“ ukazoval Oolos vzrušeně na interakční hologram. „Vidíte, jak buňky tu substanci přitahují, skoro jako by ji nasávaly. A podívejte, jak na ni reagují! Jako na živinu!“

Oolos byl vyšší než Wookiee, ale hubený jako tříska. Měl široká bezretá ústa a na hlavě klubko tlustých červovitých vlasů lesknoucích se rudými a fialovými šupinami. Stejně jako Tomla El měl na sobě dlouhý bílý plášť, kontrastující s prostou tunikou a kalhotami barvy jemného písku, které nosila Cilghal.

„Viděl bych to optimisticky,“ řekl Oolos dalším dvěma bytostem v laboratoři. „Pojďte se podívat sami.“

Luke a Mara přistoupili ruku v ruce k holografickým projekcím droida a předstírali, že si je prohlížejí se stejným vědeckým zaujetím, jež projevovali Ithorian a Ho’Din. Luke si bezděčně uvědomil, že jedno z Cilghaliných vypouklých očí není namířeno na hologramy, nýbrž na Maru.

Tomla El otočil zahnutou hlavu k Lukovi a oběma ústy řekl: „Mně se to moc nezdá.“

Všichni vyčkávali, až bude pokračovat.

„Kněžka Elan měla za úkol vyvraždit rytíře Jedi. Proč bychom se měli domnívat, že Vergere nebyla jejím komplicem, který měl stejné poslání? Han Solo očividně věřil, že jím byla, jinak by se ji nesnažil nepříteli vrátit.“

„Han si nebyl ohledně Vergere jistý,“ odpověděla Cilghal za Luka.

„Proč by Elan přechovávala smrtonosný jed, zatímco její vlastní společnice skrývala protilátku na Marinu nemoc?“

„Možná Vergere nebyla tím, čím se zdála,“ řekl Luke. „Možná ji tak dobře neznala ani Elan.“ Nakrátko se odmlčel a pak dodal: „Han se mi přiznal, že byl v pokušení čutoru zničit, dokud se nezamýšlel nad tím, co mu Vergere řekla, než se katapultovala v záchranném modulu. Poděkovala mu, že jí umožnil vrátit se ke svému lidu.“

„Přirozeně,“ řekl Tomla El v jakémsi zpěvavém stereu. „K Yuuzhan Vongům.“

„Ale Han říkal, že Vergere při zaslechnutí mého jména zareagovala, jako by ho poznala. A Droma tvrdil, že se s příslušníkem Vergeřina druhu kdysi setkal v Korporačním sektoru.“

„To ještě nic neznamená,“ zavrtěl hlavou Tomla El. „Yuuzhanvongští agenti poprvé pronikli do naší galaxie už před padesáti standardními lety. Vergeřin druh by mohl být extragalaktický národ sloužící Yuuzhan Vongům.“

„Tomla El má v jednom pravdu,“ řekl Oolos a odvrátil se od hologramů. „Nemůžeme si být jisti, zda tento údajný dar není součástí plánu, který nám má dodat falešné sebedůvěry a způsobit Maře ještě větší újmu.“

Všechny oči spočinuly na Maře. Přestože během pouhých pár týdnů příšerně zeslábla, stále projevovala nespoutanou odvahu a vzdor. „Je pro mě dost těžké uvěřit, že by Yuuzhan Vongové vynaložili takové úsilí na zabití jediného Jediho – jmenovitě mě – když nás Elan měla zabít všechny.“

Oolos nařídil droidovi MD, aby deaktivoval hologramy; potom se na chvíli hluboce zamyslel. „Měli bychom postupovat opatrně.“ Pohlédl na čutoru. „Nevíme ani to, jestli se tekutina má podávat vnitřně, zevně, nebo nitrožilně.“

„Máme nápovědu,“ řekl Luke. „Vergere slzami ošetřila blasterové zranění, které utrpěl důstojník zpravodajské služby na palubě Queen of Empire. Nanášela je rukou.“

„Zevně,“ upřesnil Oolos.

Cilghal se na něj zahleděla jedním okem. „Ale Mařina nemoc není zevní. Zasahuje celé tělo.“

Luke si přivolal Sílou čutoru do ruky. Otočil ji dnem vzhůru, přiložil ji ke rtům a chystal se vymáčknout z ní kapku na jazyk. Ale Mara mu ji pohotově vyškubla, a než ji mohl Luke zastavit, nakapala si několik kapek do úst.

„Maro!“ řekli Oolos a Tomla El jednohlasně.

Ale Maře se nepřitížilo. Prudce se nadechla a otevřela oči dokořán. „Ach, Luku,“ řekla, jako by ji naplnila bázeň. „Nedokážu ti vysvětlit, jak se cítím. Jako bych se po dlouhé žízní konečně napila vody.“ Pohlédla na své ruce – nejprve na dlaně, pak na hřbety – a sáhla si na tvář. „Brní mě prsty a obličej.“

Luke od ní čutoru převzal a kápnul si trošku na jazyk. „Já nic nepociťuju,“ řekl po chvíli.

Mara si čutoru vzala zpátky a přitiskla si ji k hrudi. „Není důvod, proč bys měl něco pociťovat.“

Luke pohlédl své ženě přímo do očí. „Maro, měla bys vědět ještě něco: podle Showoltera je hojivý účinek pouze dočasný. Řekla mu to Vergere, když mu přišla na pomoc. Sotva našel Hana, upadl do šoku.“

„To neznamená, že slzy tak zapůsobí i na mě,“ řekla Mara pevně. „Navíc ráda přijmu i krátkodobou úlevu.“ Zhluboka se nadechla a vzala Lukovu dlaň do svých rukou. „Musíš mi to dovolit, Luku. Vím, že ty a Cilghal jste se mě snažili léčit v Síle, a vím i to, že uzavíráním se do sebe jsem vám to moc neusnadňovala. Ale tuhle nemoc mám v sobě už víc než rok. Stala se mým nepřítelem a já s ní bojovala, jak jsem nejlíp uměla. Přesto nade mnou vyhrává, Luku. Vyhrává.“

Zvedla čutoru do výše očí. „Pokud se to tímhle zhorší, prostě budu muset bojovat ještě usilovněji. Ale celou svou bytostí cítím, že to se nestane. Rozumíš mi?“

„Alespoň nám dovolte, abychom vás monitorovali,“ žádal Tomla El. „Pokud se začne dít něco zlého, mohli bychom podniknout příslušné kroky.“

„Ne,“ řekl Luke s pohledem upřeným do Mařiných očí. „Uděláme to tak, jak si přeje Mara.“

Stiskla jeho ruku pevněji, pak ji pustila a přešla k nedalekému pultu a opatrně si nakapala několik slz do pravé dlaně. Jenže než ji mohla zvednout ke rtům nebo ke tváři, průzračná tekutina zmizela.

„Moje ruka ty slzy vstřebala,“ řekla užasle a ukázala svou dlaň ostatním.

Oolos k ní přistoupil a shlížel na ni ze své nesmírné výšky. „Maro, alespoň nám řekněte, co cítíte.“

Přerývaně se nadechla. „Nejsem si jistá. Závrať, nevolnost. Světlo je najednou tak ostré –“ Polekaně sebou trhla. „Něco se ve mně spustilo! Můžu –“

Maře se roztřásly paže a nohy. Zaklonila hlavu, jako by se usilovně snažila nadechnout. Kdyby ji Luke nezachytil, možná by upadla. „Rychle, Luku, přeneste ji na stůl,“ řekl Oolos.

Luke ji odnesl k diagnostickému stolu a položil ji na záda. Mara zavřela oči, zaúpěla a tiskla ruce k třesoucímu se tělu.

„Za okamžik budeme mít údaje,“ řekl Tomla El od kontrolního panelu diagnostického stolu.

Luke z Mary nespouštěl oči. „Maro,“ zašeptal jí Luke do ucha. „Maro…“

Znovu zaúpěla a potom sebou trhla a vytřeštěnýma očima pohlédla na Luka. „Nevím,“ zachraptěla. „Nedokážu vysvětlit, co cítím. Rozhodla jsem se špatně, lásko moje?“ Na tváři se jí objevil prosebný výraz. „Podívej se na mě, Luku. Podívej se na mě…“

Její hlas se vytratil a upadla do částečného bezvědomí. Luke zapátral v očích Cilghal, Tomly Ela a Oolose po povzbuzení, ale žádné nenašel. Znovu upřel zrak na Maru a natáhl se k ní v Síle.

Sotva to udělal, její paže sebou přestaly křečovitě škubat a celé její vzezření se začalo proměňovat. Tvář se jí uvolnila a z koutků očí jí kanuly slzy. Luke cítil, jak mu do tváře stoupá teplo, a oči mu zvlhly úlevou a opatrnou radostí.

Mara pomalu otevřela oči a slabě se usmála. „Myslím, že to zabírá,“ řekla tiše a olízla si rty jazykem. Znovu oči zavřela, jako kdyby si to, co prožívala, vychutnávala. „Cítím, jak mi to proudí tělem. Jako by se každá moje buňka koupala ve světle.“ Poslepu nahmatala Lukovu ruku a přitáhla si ji k sobě. „Asi se uzdravuju, Luku. Určitě se uzdravuju.“

„Ó, Maro,“ rozplakala se Cilghal radostí, přešla ke stolu a položila ruku s plovacími blánami Maře na rameno.

Luke zahlédl, jak si Tomla El a Oolos vyměnili skeptické pohledy, ale nic na to neřekl. Raději se znovu podíval na Maru v Síle a nalezl ji zářivou.

Tvář mu rozzářil úsměv plný nevýslovné radosti. Podložil své ženě paží ramena a jemně si ji zvedl do náruče. Ovinula mu paže kolem krku, přimkla se k němu a tiše, šťastně se rozplakala.

„Vítězství je naše,“ zašeptal Luke.

kapitola

28

Leia vyběhla z hlavních dveří bytu na visutou terasu. Nemohla se dočkat, až Hanovi s Anakinem řekne dobrou zprávu o Maře, ale také je nechtěla rušit v důležitém rozhovoru.

„Jedno mi pořád není jasný,“ říkal právě Han, „a sice kde se mi vzalo v hlavě, že je Elanin dech vražednej. Zdálo se mi, jako by mě varoval nějakej hlas. A pak jsem se natáhnul pro tenhle nástroj od tebe.“

Han upíral zrak na druhou stranu městského kaňonu. Jednu nohu měl zvednutou na zábradlí terasy a v pravačce svíral trosečnický nástroj. Cestovní taška mu ležela u nohou. Když Anakin dlouho neodpovídal, Han se k němu otočil a krátce se zasmál.

„Díky.“

Anakinův výraz se změnil ze zadumaného na popletený. „Za co, tati?“

„Žes mi neřekl, že jsem v Síle slyšel Chewieho.“

Anakin se pousmál. „Myslíš, že bych si něco takového dovolil?“

Han zvedl ukazovák. „Ať tě ani nenapadne říct o tom strejdovi. To by mi ještě scházelo, aby si Luke začal myslet, že slyším hlasy v Síle. Je to jenom mezi náma dvěma a tady tím zábradlím, jasný?“ Nepatrně se pootočil k Leie. „Bez urážky, srdíčko.“

Leia ho obdařila nápadně strojeným úsměvem. „Lepší zábradlí než rohožka, srdíčko.“

Han samolibě přikývl, vstal a přiblížil se k Anakinovi. „Chtěl bych ti poděkovat, že ses tehdy ukázal u Roovy lodě.“ Podával mu trosečnický nástroj. „Nebejt tohohle… no, vždyť už víš.“

„Děkuj Chewiemu,“ odpověděl Anakin. „To on to vyrobil.“

Han zavrtěl hlavou. „Chewiemu už jsem poděkoval. Tohle je mezi náma dvěma.“ Chytil Anakina za ramena, přitáhl si ho a pevně ho objal.

Leia myslela, že jí pukne srdce. Zvedla ruku k ústům a přemáhala slzy.

Han od svého mladšího syna poodstoupil, ale ruce nechal položené na jeho ramenou. „Moc mě mrzí, co jsem po Chewieho smrti říkal a jak jsem se choval, Anakine. Na Sernpidalu jsme udělali všechno, co se dalo, a Chewie to věděl. Oba víme, kdo může za jeho smrt. Ale nechci, abys kvůli pomstě udělal nějakou pitomost, rozumíš? Ty, Jacen a Jaina jste pro mě důležitější, než vůbec tušíš.“

Anakin přikývl a skoro se usmál. Oba se znovu objali.

„Už musím jít,“ řekl Anakin po chvíli. „Strýček Luke na mě čeká na Yavinu 4.“

„Ještě jedna věc, než odejdeš,“ řekla Leia s úsměvem. „Vypadá to, že dárek od Vergere zabírá.“ Zalétla očima k Hanovi. „Právě mi volal Luke. Mara rychle sílí, tak silná nebyla už několik měsíců. Ať je v těch slzách cokoli, pomáhá jí to; Oolos a Tomla El vyjádřili naději, že během pár týdnů nemoc úplně zmizí.“

Všichni tři se radostně objali. Z objetí se jako první vymanil Anakin.

„Nejdřív Yuuzhan Vongové otrávili Maru a pak na nás poslali vražedkyni,“ řekl hořce. „Cos mi řekl o pomstě, si zapamatuju, tati, ale tahle válka je pro mě čím dál tím víc osobní.“

Leie potemněly oči obavami. Ještě jednou Anakina objala a na tvář mu dala pusu. „Dávej na sebe pozor.“

„Hej, chlapče,“ zavolal za ním Han, když Anakin vstoupil na visutý chodník. „Nezaměstnaly náhodou Lowbaccu jediský záležitosti natolik, že on a Waroo na dluh života zapomněli?“

„Když jsem s ním mluvil naposledy, tak ne.“

„Kruci,“ zamumlal Han. „Řekl bych, že dřív nebo pozdějc to budu muset nějak řešit.“ Pohlédl na Leiu a usmál se. „Takže Vergere byla přece jenom upřímná.“ Nevěřícně zavrtěl hlavou. „Stejně je zvláštní, jak to dopadlo. Šel jsem hledat něco, a našel jsem něco úplně jinýho. Kdybych byl pověrčivej, skoro bych si myslel, že to bylo zásahem Síly.“

Leia mlčela.

Han přimhouřil oči a pokýval hlavou. „Wookieeové mají takový rčení – pravá kořist každýho lovu je ta nečekaná. Řekl bych, že když je člověk dlouho ze hry, časem na to zapomene.“

Leia v jeho tónu zaslechla cosi jiného, cosi, co ji znepokojilo. Ukázala na jeho cestovní tašku. „Od chvíle, cos přiletěl, jsi ji nedal od těla,“ řekla tak nenuceně, jak dokázala. „Vybalíš si, nebo si ji necháš vycpat a pověsit na zeď?“

Han se shýbl pro tašku. „Ještě nemá smysl vybalovat.“

Leia si založila paže na prsou. „Asi jsem to měla čekat. Takže ty ve skutečnosti nejsi doma.“

„Doma jsem byl poslední dobou až moc často.“ Zazubil se na ni. „Říkal jsem si, že už tě nejspíš omrzelo pořád mě tu vídat.“

Leia se nepohnula. „Nesnaž se to otočit, Hane.“

Ukázal na sebe. „Kdo tady co otáčí? Já jenom říkám, že potřebuju udělat pár věcí.“

„Jako třeba?“

„Jako třeba najít Rou – pro začátek. A pomoct Dromovi najít jeho příbuzný. Vždyť mi zachránil kůži – dvakrát.“

Leia se hořce zasmála. „Neříkej mi, že dlužíš Dromovi život. To by bylo moc, Hane – dokonce i na tebe.“

Svraštil obočí. „Nemůžeš po mně chtít, abych na Rou prostě zapomněl a abych nechal Dromu na holičkách.“

Přistoupila k němu blíž. „Nemají Wookieeové nějaké rčení i o nesmyslném riskování? Před pár minutami jsem tě slyšela varovat Anakina, aby neudělal nějakou hloupost, a teď mi říkáš, že se poženeš za Roou a Dromovými pohřešovanými příbuznými. Tak už se pro něco rozhodni, Hane.“

„Proč by nešlo obojí?“

Leia zasupěla. „Recidiva je kompletní. Pozdrav se se svým bývalým já, Hane.“

„Ale houby recidiva. Jsem pořád stejnej, jako když sis mě brala, srdíčko. A kromě toho, ty máš tak co říkat. Zatímco já jsem se ochomejtal tady, tys byla na Dantooinu, v prostoru Imperiálního zůstatku, všude možně, a podstupovalas ty samý rizika jako já.“

„Takže když já přestanu pomáhat uprchlíkům, ty přestaneš flirtovat se svou minulostí?“

„Flirtovat?“ opáčil. „A jak bys nazvala to, co děláš ty?“

Leia chtěla něco říct, ale pak si to rozmyslela a začala jinak. „Nová republika má potíže, Hane. Tvoje pomoc by se mi opravdu hodila.“

Han zvedl ruce. „To už jsem párkrát slyšel.“

„A většinou jsi poslechl.“

Han došel k zábradlí a zase zpátky, ale do očí jí nepohlédl. „V určitým smyslu už ti pomáhám. Dromovi příbuzní jsou uprchlíci, takže…“

Leia dlouhou chvíli mlčela. Na jednu stranu se jí ulevilo, že se konečně zbavil zármutku, ale zároveň jí neuniklo, že se chystal začít nový život. Od mládí to udělal už několikrát – z opuštěného sirotka se stal imperiálním důstojníkem, z pašeráka povstaleckým velitelem – a pokaždé se přetavil v něco nového. A podle toho mála, co o Dromovi věděla, byl ten Ryn ze stejného těsta. Droma mohl mít o své ztracené příbuzné upřímnou obavu, ale v jádru to byl tulák a gauner závislý na dobrodružství jako narkoman na droze.

Leia se dívala, jak Han přechází po terase sem a tam. „Nechápu, jak jsi to tak dlouho vydržel,“ řekla nakonec.

Zastavil se a pohlédl na ni. „Co jsem vydržel?“

„Vychovávat rodinu. Nechat nebezpečí daleko za sebou.“

„To byl jenom můj ,flirť se stálostí.“ Zkusil svůj pověstný úsměv, ale nezabral. „Hele, prostě musím odletět, jo? Mám svý závazky.“

„A co tvoje závazky k nám?“

„To s tím nijak nesouvisí.“

„Že ne?“ Přistoupila k němu blíž. „Už dávno jsem zjistila, že se nenecháš svazovat tím, co si o tobě myslí ostatní. A přiznávám, že to na tobě miluju. Ale pamatuj si jedno: já nejsem Malla, Hane. Nebudu ti trpět, aby ses tu stavoval jednou ročně a používal náš domov jako základnu pro své eskapády.“

Han zkroutil horní ret. „Křivdíš mi.“

Slabě se usmála. „To se teprve ukáže.“

Han se smutně zamračil a ovinul ji pažemi. „Věř mi.“

Odtáhla se a pochybovačně na něj pohlédla. „To už jsem párkrát slyšela.“

Zvedl jí ruku a políbil ji na dlaň. „Schovej si to do kapsy na pozdějc.“

Sebral tašku ze země a zamířil na visutý chodník. Neohlédl se.

*

Jinde v bytě Solových C-3PO a R2-D2 právě dokončovali aktualizaci svých dat pomocí údajů, pro které se napojili na HoloNet a zpravodajskou síť. Z projektorů HoloNetu stále zářily 3D obrazy, ale oba droidi věnovali větší pozornost svým vnitřním obvodům.

„Nemohlo to dopadnout lépe,“ říkal C-3PO svému podsaditému společníkovi. „Paní Mara se rychle zotavuje, pan Han se vrátil domů a Yuuzhan Vongové utrpěli významnou porážku. Spokojenější bych nemohl být, ani kdybych se právě vynořil z renovační koupele v exkluzivních olejových lázních.“

R2-D2 otočil svou polokulovitou hlavou a vyloudil sérii znepokojeného cvrlikání a melodického hvízdání.

C-3PO na něj chvíli upíral fotoreceptory. „Co tím chceš říct, že bych si měl nechat vyměnit neuroprocesor? Víš snad něco, co já nevím?“

R2-D2 zapískal odpověď.

„Pan Han že se domů nevrátil?“

Astromech zakňoural a nasměroval pozornost C-3PO k obrazovce napojené na bezpečnostní kameru hlavního vchodu. Obrazovka zabírala pana Hana, který kráčel po visutém chodníku k nástupišti veřejné dopravy, a paní Leiu, která si tiskla ruku k ústům a dívala se za Hanem, jak odchází.

„Jemináčku, máš pravdu. Ale možná si jenom potřebuje někam odskočit.“

R2-D2 jedovatě zatrylkoval.

„Jak mám vědět, proč má s sebou cestovní tašku a proč se paní Leia tváří utrápeně? Jsem si jistý, že pro to existuje racionální vysvětlení.“ R2-D2 dlouze a povýšeně zaštěbetal.

„Co to říkáš? Nová republika u Ord Mantellu nezvítězila, pouze si to měla myslet?“ C-3PO si dal ruce v bok. „Nevím, kde ty informace bereš, ale radil bych ti, abys dával větší pozor, co se kolem tebe děje, a netrávil tolik času na HoloNetu.“

R2-D2 otočil kopulku ke zpravodajskému hologramu ze Středního okraje. Ukazoval v reálném čase droidy nejrůznějších typů prchající před rozlíceným davem, který se je chystal zničit.

„Božínku,“ řekl C-3PO zoufale, ale hned nasadil podrážděný tón. „Vidím, že jako obvykle všechno ukazuješ z té nejhorší stránky. Ale já mám pro ty tvoje zasmušilé senzory novinku: ať mým fotoreceptorům pustíš cokoli, už nikdy mě neuslyšíš vyjádřit obavy z deaktivace.“

Zapískání R2-D2 se podobalo posměšnému zasmání.

„Ale ovšemže nerozumíš, o čem mluvím – protože nemáš ponětí, že strach z deaktivace je důsledkem nezdravého lpění na nepřetržité aktivovanosti. Jednou snad zjistíš i ty, že s trochou odstupu všechny obavy zmizí.“

R2-D2 zatútal.

„Dávej si pozor na jazyk, ty jedna bandasko! A co má být, že začínám uvažovat jako lidská bytost? Říkáš to, jako by to bylo něco negativního.“ R2-D2 zahoukal a zatroubil v odpověď.

„Aha, tak ty mi to připomeneš, až nás oba roztaví na náhradní díly, co? Ty si myslíš, že v tu chvíli budeš mít čas někomu něco připomínat? Ale klidně si to zkus. Dovol, abych ti oznámil, že pan Han mi slíbil uložit veškerou mou paměť do databanky, takže v případě zničení mého kovového těla bude možné mé myšlenky a vzpomínky jednoduše přenést do jiné schránky – možná dokonce do novějšího modelu protokolární série s verbomozkem SyntheTech AAA-2.“

R2-D2 ze sebe vydal zabublání, jehož význam byl nade vši pochybnost, a valil se na kolečkách ke dveřím.

„Kam že si mám strčit bezpečnostní pojistku?“ řekl šokovaně C-3PO. „Mám sto chutí pana Luka varovat, že se ti nenapravitelně porouchaly obvody. Jen si jeď,“ křikl za astromechem. „Schválně, kam se beze mě dostaneš. Brzy se vrátíš a budeš škemrat, abych ti řekl všechno, co vím o skutečném lidství.“

Tirádu C-3PO přerušilo náhlé zakolísání energie a droid znepokojeně naklonil hlavu na stranu. Bytosti všech druhů ho často charakterizovaly jako upjatého, popudlivého a puntičkářského a jeho čerstvě nabyté porozumění podstatě existence zjevně zvýraznilo i tyto osobnostní rysy. Pokud mohlo být sebeuvědomění dosaženo pouze za cenu ztráty logiky a objektivity, pak to možná přece jen nebyl až tak žádoucí stav.

„Vůbec se nedivím, že spolu vnímající bytosti válčí,“ pronesl nahlas, když spěchal dveřmi za R2-D2.

kapitola

29

Harrar litoval dne, kdy byl poslán na Obroa-skai. Planeta se z výprasku, který jí před několika týdny uštědřily yuuzhanvongské válečné lodě, dosud nevzpamatovala. Zahalena šedými mraky nehybně visela za průhlednou přepážkou černého knězova plavidla, jako by byla tak těžce poraněná, že už se ani otáčet nemohla. Harrar musel ten výjev přetrpět, zatímco se pokoušel podat vysvětlení, proč jeho a vykonavatelův plán selhal.

„Zatím nevíme jistě, Excelence, zda jsou Elan a Vergere v zajetí, nebo pouze pohřešované.“

„Nebo mrtvé,“ dodal velitel Tla za jeho zády.

Harrarovi nezbylo než přemítat, s jakou přesností asi přijímající villip ukázal jeho bolestivou grimasu těm na druhém konci spojení – jmenovitě veleknězi Jakanovi, otci Elan, klanovému vůdci a poradci nejvyššího vládce Shimrry; Nasu Chokovi, vrchnímu veliteli vlajkové lodě yuuzhanvongské flotily; a prefektu Drathulovi, správci světolodi Hada. Villipy těch tří spočívaly v držácích připomínajících obrovské kalíšky na vajíčka a umístěných mezi Harrarem a výhledem, který mu připadal tak strašlivý. Na Tlovu poznámku zareagoval Jakan.

„Proč jste na Harrarův seznam možných výsledků přidal smrt, veliteli?“ Na villipa byl sice úchvatný pohled, ale přesto se mu nedařilo věrně zachytit zcela přetvořenou a přemodelovanou tvář velekněze se zbytkem nosu a hluboko posazenýma očima.

Tla se otočil k jednomu z vysílajících villipů. „Novorepubliková loď, která měla na palubě Elan a Vergere, se k naší lodi přibližovala – přestože jsme na ni zahájili palbu. Nevěřící nám zjevně hodlali kněžku vrátit. Nejspíš uhodli, že jsme raketoplán znehybnili a Elan zahubila jeho posádku. V posledním okamžiku, než plavidlo změnilo kurz a uprchlo, vypustilo záchrannou kapsli, ale Nomu Anorovi se tu kapsli nepodařilo získat.“

Nom Anor zahýbal čelistmi, ale neomluvil se.

„Takže jste se ji pokusil získat?“ otázal se Jakan.

„Pokusil, Excelence,“ připustil Nom Anor.

„I když jste věděl, že byste tím odsoudil Harrarův plán k nezdaru?“

Nom Anor krátce pohlédl na kněze a potom kývl.

Promluvil villip vrchního velitele Choky, který vyzval velitele Tlu a jeho vyzáblého taktika, aby předstoupili. Tetování na tváři propůjčovalo Chokovi důstojnost, nepatrná stopa po kníru a bradce zase vznešenost.

„Pokud tomu správně rozumím, veliteli, vaší úlohou bylo zařídit Nové republice vítězství a pojistit tak Elanin úspěch.“ Choka upřel šikmé oči, pod nimiž visely velké namodralé pytle, na taktika. „Ale za jakou cenu?“

„Ten podnik nás přišel draho, vrchní veliteli,“ spustil taktik Raff. „Mnoho koralskipperů bylo obětováno a několik malých válečných lodí zničeno. Kdybychom měli dostatek zdrojů, tyto ztráty by byly bezvýznamné. Jenže produkce z Belkadanu a Sernpidalu přestává stačit. Abychom flotile zaručili přiměřenou ochranu, budeme muset některé z našich větších lodí rozebrat a posílit bojové skupiny koralskipperů, nebo odbočit z invazního koridoru a připravit na produkci korálu yoriku nové planety.“

Raff pokynul k Nomu Anorovi. „Vykonavatel Nom Anor nás ujistil, že v blízkém sektoru známém jako huttský prostor se nám dostane vřelého přijetí, neboť vládnoucí bytosti – Huttové – nijak netouží střetnout se s námi v boji.“

„Nom Anor nás ujistil,“ zopakoval Choka opovržlivě. „Pokračujte, taktiku.“

Taktik sklonil hlavu. „Nová republika rozvinula své flotily kolem Jádra, aby ho bránila – nebo aby připravila protiútok. Nepochybuji o tom, že bychom útok dokázali odrazit, ale přesto cítím povinnost zdůraznit, že se pomalu učí, jak oklamat naše dovin basaly a vyzrát na naše zbraně.“

„Lodě rozebírat nebudeme,“ rozhodl Choka mrzutě. „Z naší sernpidalské loděnice brzy přiletím s mladým yammoskem a dalšími jednotkami. Flotila mezitím pod vedením velitele Malika Carra odbočí do huttského prostoru.“

Malik Carr pokročil vpřed a po vojensku svého nadřízeného pozdravil. „Velitel Tla a eminence Harrar jsou tímto povoláni zpět na Vnější okraj.“

Tla i Harrar přijali ten rozkaz mlčky.

Pozornost na sebe upoutal třetí villip, telepaticky spojený s prefektem

Drathulem. „Rád bych si promluvil v soukromí s vykonavatelem Nomem Anorem,“ řekl Drathul.

Když všichni ostatní z velitelského střediska odešli, na prefektově široké tváři s mohutným obočím se usadil hrozivý výraz. „Co se přesně stalo, vykonavateli?“

Nom Anor mávl pohrdlivě rukou. „Všechno je to vina Harrara a Elan. Neprojevili sebemenší talent pro improvizaci.“

„Pomohli vaše plány zmařit Jediové?“

„Možná v tom měli prsty.“

Drathulův villip kývl. „Doneslo se mi, že celé to vyvolali vaši agenti.“

„Snažili se hájit naše zájmy – nic víc.“

Drathul to zvážil. „To doufám, vykonavateli – kvůli vám. Po fiasku Praetorite Vongů v soustavě Helska vám válečný pán Tsavong Lah nebude další selhání tolerovat.“

Nom Anor přikývl. „Rozumím, prefekte. Vytvořil jsem nový plán, který mám v úmyslu spustit, jakmile se flotila přesune do huttského prostoru.“

„Nezklamejte mě.“

„Máte mé slovo. A co víc, možná jsme na Coruscantu našli potenciálního spojence. Někdo zatím neznámý – avšak vysoce postavený v novorepublikovém vojsku nebo zpravodajské službě – se s námi spojil prostřednictvím mých agentů.“

„Zajímavé,“ připustil prefekt Drathul. „Zjistěte jeho totožnost.“

„Provedu.“

„Ještě poslední otázka, vykonavateli. Nepodcenili jsme ty nevěřící?“

Nom Anor se ušklíbl. „Jen jejich nehorázné štěstí.“

*

„Měli jsme kliku,“ zavolal Droma ze střechy Falconu na Hana. „Zadní výfukové trysky jsou mírně ožehnuté, ale trocha laku a plastoceli by to měla spravit.“

„Na to nemáme čas,“ řekl Han z podlahy hangáru 3733. „A krom toho, poškrábanou a nedokonalou mám tu loď rád.“

Falcon stál pevně na zemi, připojený kabely a hadicemi k diagnostickým přístrojům, tlakovým čerpadlům a nádržím s chladicí kapalinou a tekutým kovovým palivem. Na lodi pracovali dva dny v kuse, prohlíželi motor i plášť, a kde to bylo nutné, prováděli opravy a všeobecný úklid. Z Dromy se vyklubal zručný mechanik, ačkoli intuitivní řešení problémů mu šlo o něco lépe než práce s hydroklíči a makrosvářečkami.

„Když o tom tak přemejšlím, novej nátěr by nemusel bejt od věci,“ řekl Han po chvíli. „Po tom, co se stalo u Bilbringi, jsou nejspíš záběry Falconu vylepený v každý yuuzhanvongský válečný lodi a koralskipperu.“

„Jen když ten nátěr dopadne líp než tvoje vousy.“

Han se zamračil a sáhl si na bradu. „Když už je řeč o vousech, jestli ti ty tvý kníry ještě povyrostou, tak si o ně budeš zakopávat.“

Droma slezl ze střechy a mrštně seskočil na podlahu. Han mu hodil hadr a sledoval, jak si do něj utírá dlaně a pak si ježatými hranami rukou čistí sametovou srst.

Droma si uvědomil, že se na něj Han dívá, a zarazil se. „Co je?“ zeptal se.

Han skryl úsměv. „Nic. Co kdybys odpojil vnější kabely, zatímco já si vezmu na starost palivový hadice?“ Droma pokrčil rameny. „Jak je libo.“

„Takže už jsme skoro hotový.“

Droma si ho chvíli zkoumavě měřil. „Přijde tě Leia vyprovodit?“

„Neřekl bych.“

„Škoda. Chtěl jsem se s ní rozloučit.“

„Příště,“ řekl Han a pak rychle dodal: „Ne že by bylo pravděpodobný, že nějaký příště bude.“

„Tak ji ode mě aspoň pozdravuj – až ji příště uvidíš.“

Han se zachmuřil. „Jenom tě upozorňuju, aby sis na křeslo kopilota moc nezvykal.“

„To by mě ani ve snu nenapadlo.“

„Tím chci říct, že je to jenom dočasný. Ty a já. Jenom dokud nenajdeme tvoji rodinu.“

Droma se slabě pousmál. „Co se stalo s tím účtem, který jsem ti začal vést?“

„Hele, kámo, lidi na dluhy života nevěřej. Když nám někdo udělá službu, prostě mu ji oplatíme a tabule se smaže. Pomůžu ti najít tvý příbuzný a pak půjdeme každej svojí cestou, jasný?“

„Samozřejmě že půjdeme. Přece po mně nemůžeš chtít, abych s tebou lítal po galaxii v téhle rachotině.“

Han zasupěl. „Když jsme pronásledovali Recka, mluvil jsi jinak.“

„To bylo ze zdvořilosti. Šacoval jsem tě na chlapa, co má ke své lodi citový vztah.“

„To určitě.“

Zavládlo rozpačité ticho, které přerušil Droma. „Jdu odpojit ty kabely.“ Už byl skoro u zádě, když za ním Han zavolal.

„Hej, Dromo. Tvoji sestru najdeme, to se vsaď.“ Han si dovolil úsměv. „I kdybysme měli prohledat půl galaxie.“

O autorovi

JAMES LUCENO (1947) vystřídal různá povolání, živil se například jako truhlář nebo scenárista. Napsal tři samostatné romány ze světa Star Wars, odehrávající se v době nové filmové trilogie: Cloak of Deception (2001, česky Háv klamu, 2007), Labyrinth of Evil (2005, česky Labyrint zla, 2007) a Dark Lord: The Rise of Darth Vader (2005, český překlad vyjde na podzim 2008). Do série Star Wars: Nový řád Jedi přispěl rovněž třemi knihami: Agents of Chaos I – Heros Trial (2000, česky Agenti chaosu I – Hrdinova zkouška, 2008), Agents of Chaos II – Jedi Eclipse (2000, česky Agenti chaosu II – Zatmění Síly, vyjde na podzim 2008) a The Unifying Force (2003). Lucenovy romány vynikají propracovaným politickým pozadím a rafinovanými intrikami. Díky tomu bývají některé z nich (především Háv klamu) označovány za politické thrillery. Luceno byl blízkým přítelem zesnulého spisovatele Briana Daleyho, se kterým spolupracoval na knižní sérii Robotech (pod společným pseudonymem Jack McKinney). Se svou ženou a nejmladším dítětem žije v Annapolisu ve státě Maryland.

BRZY VYJDE

NOVÝ ŘÁD JEDI SVAZEK 5

JAMES LUCENO:

AGENTI CHAOSU II – ZATMĚNÍ SÍLY

Série drtivých vítězství Yuuzhan Vongů přivedla Novou republiku na pokraj materiálního i morálního zhroucení. Leia Organa Solo, odcizená od svého manžela Hana, dohlíží na evakuaci uprchlíků před nemilosrdnými vetřelci. Luke Skywalker se snaží zachránit Nový řád Jedi před rozkolem, ale jeden z rytířů se přesto pokusí na vlastní pěst proniknout do týlu nepřítele.

Yuuzhan Vongové využívají svého spojenectví s amorálními Hutty a zanechávají střípky informací tam, kde mají jistotu, že budou nalezeny agenty Nové republiky. Jedná se o životně důležité údaje, nad nimiž obránci nemohou jen tak mávnout rukou, totiž o nejbližší vojenské plány vetřelců.

Pak se Han Solo náhodou ocitne v temném srdci zuřící bitvy. Začíná zoufalý závod s časem, v němž bude Han muset použít všechny triky a dovednosti, které zná…

ROMÁNY STAR WARS

V NAKLADATELSTVÍ

EGMONT

Háv klamu (32,5 roku před Ep. IV)

Mezigalaktická výprava (27 let před Ep. IV)

Štěpný bod (21,5 roku před Ep. IV)

Yoda: Temné setkání (19,5 roku před Ep. IV)

Labyrint zla (19 let před Ep. IV)

Trilogie o Hanu Solovi 1: Léčka v ráji (10 let před Ep. IV)

Trilogie o Hanu Solovi 2: Huttský gambit (5 let před Ep. IV)

Trilogie o Hanu Solovi 3: Úsvit rebelů (3 roky před Ep. IV)

Stíny Impéria (3,5 roku po Ep. IV)

Námluvy princezny Leiy (8 let po Ep. IV)

Akademie Jedi 1: Hledání Jedi (11 let po Ep. IV)

Akademie Jedi 2: Temný učedník (11 let po Ep. IV)

Akademie Jedi 3: Nositelé Síly (11 let po Ep. IV)

Ruka Thrawnova 1: Přízrak minulosti (19 let po Ep. IV)

Ruka Thrawnova 2: Vize budoucnosti (19 let po Ep. IV)

Pouť pozůstalého (22 let po Ep. IV)

Nový řád Jedi: Prvotní vektor (25 let po Ep. IV)

Nový řád Jedi: Temný příliv I – Útok (25 let po Ep. IV)

Nový řád Jedi: Temný příliv II – Pád (25 let po Ep. IV)

Nový řád Jedi: Agent chaosu I – Hrdinova zkouška (25 let po Ep. IV)