Tak dlouho žili v neustálém ohrožení života, bojovali v bitvách doslova desítky let a prchali před námezdními lovci a vrahy, vždyť už tenkrát, když se Han a Leia poprvé setkali na Hvězdě smrti, visel jejich život na vlásku! Zdálo se to být už tolikrát, co jeden nebo více z nich mělo zemřít.

A tak se nějakým zvláštním způsobem stalo, že neustálé zahrávání si se smrtí v Hanovi vyvolalo dojem, že jsou všichni nezranitelní. Dokázali uhnout každému výstřelu, přistát na asteroidu nebo se vyškrábat z drtiče na odpadky, nebo…

S tím byl však konec. Teď už ano. Ochranná bublina praskla.

Hanu Solovi už galaxie nepřipadala zdaleka tak bezpečná jako dřív…

– z Prvotního vektoru, prvního svazku série Nový řád Jedi

www.egmont.cz

EGMONT

FANOUŠKŮM HVĚZDNÝCH VÁLEK

VAŠE ZASVĚCENOST A ODDANOST ČINÍ Z PSANÍ TĚCHTO KNIH VÝZVU. VAŠE NADŠENÍ PRO TENTO VESMÍR JE ZA NĚ TOU NEJVĚTŠÍ ODMĚNOU. NĚKDY PŘÍŠTĚ NA SHLEDANOU…

© 2000 Lucasfilm Ltd. & ™, All Rights Reserved.

Used Under Authorisation.

Translation copyright © 2008 Lucasfilm Ltd.

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí byt reprodukována, archivována nebo přenášena v jakékoli formě jakýmikoli prostředky, ať už elektronicky, mechanicky, fotograficky, zvukově nebo jinak, bez předchozího písemného svolení majitele autorských práv.

vydalo nakladatelství EGMONT CR, s.r.o.,

v Praze roku MMVIII jako svou 2022. publikaci

Ilustrace na obálce John Harris

Mapa galaxie Daniel Wallace a Chris Barbieri

Z anglického originálu Star Wars – The New Jedi Order. Dark Tide. Ruin přeložili Jana Zejmanová a Milan Pohl Odpovědný redaktor Stanislav Kadlec

Technická redaktorka Alena Mrázová

Sazba Art D – Grafický ateliér Černý, s.r.o. První vydání Tisk Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

ISBN 978-80-252-0904-2

Navštivte také www7tarwars.com a www.egmont.cz

Poděkování:

Tato kniha by nemohla vzniknout bez úsilí celé řady lidí. Autor si přeje poděkovat následujícím osobám, bez jejichž přispění by tato kniha neexistovala:

Sue Rostoniové, Lucy Autrey Wilsonové a Allanu Kauschovi z Lucas Licensing Ltd.

Shelly Shapirové z Del Rey.

Ricii Mainhardtové, své agentce.

R. A. Salvatorovi, Kathy Tyersové a Jimu Lucenovi – podařený start. Bobe; předávám ti štafetu, Jime.

Peetovi Janesovi, Timothymu Zahnovi, Tishe Pahlové a Jennifer Robersonové.

A jako vždy také Liz Danforthové, že mi toleruje, když na celé měsíce mizím do předaleké galaxie.

Osoby

Wedge Antilles; generál, eskadra Rogue (muž, člověk)

Gavin Darklighter; plukovník, eskadra Rogue (muž, člověk)

Corran Horn; rytíř Jedi, eskadra Rogue (muž, člověk)

Traest Kre’fey; admirál Nové republiky (muž, Bothan)

Deign Lian; válečník (muž, Yuuzhan vong)

Gilad Pellaeon; admirál Imperiálního zůstatku (muž, člověk)

Shedao Shai; velitel (muž, Yuuzhan vong)

Luke Skywalker; mistr Jedi (muž, člověk)

Mara Jade Skywalker; mistryně Jedi (žena, člověk)

Anakin Solo; rytíř Jedi (muž, člověk)

Jacen Solo; rytíř Jedi (muž, člověk)

Jaina Solo; rytířka Jedi, poručík, eskadra Rogue (žena, člověk)

Leia Organa Solo; velvyslankyně Nové republiky (žena, člověk)

kapitola

1

Shedao Shai stál ve své komnatě hluboko v útrobách živoucí lodi Věčné utrpení. Yuuzhanvongský válečník, vysoký a štíhlý, s dlouhými končetinami vybavenými háky a ostny na zápěstích, loktech, kolenou a na patách, se vztyčil do své plné výše a široce rozpřáhl paže. Na hlavě měl kognitivní kuklu, která byla tenkou masitou šňůrou spojena s jeho lodí. Tenoučký kabel se vinul vzhůru po stěně z korálu yoriku, za kterou ústil do nervové soustavy lodi.

Shedao Shai viděl, co vidí loď, a věděl, co ví loď. Nacházel se na oběžné dráze Dubrillionu, obklopený pouze vzduchoprázdným vesmírem. Pod nohama se mu pomalu otáčela modrozelená koule Dubrillionu, nad hlavou se mu v pohyblivém oblouku klenul místní pás asteroidů. Vzdálený hnědý svět Destrillion se jako ostýchavý nápadník vznášel opodál v téměř prázdné temnotě.

Takové je být bohem. Shedao Shai na okamžik zaváhal, sotva na dobu jednoho úderu srdce, a nechal v sobě vyklíčit strach, že se dopustil rouhačství. Pak ten strach opět zadusil, neboť věděl, že Yun-Yammka, bůh známý jako Ničitel, by mu tuto domýšlivost prominul a odměnil ho tak za to, že úspěšně připravil nevěřící už o tolik světů. Kněží Yuuzhan Vongům oznámili, že jejich nový domov je zde, v říši, kterou nevěřící nazývali Novou republikou; a Shedaovi Shaiovi připadla strašlivá odpovědnost vést útok, jenž promění věštby kněží ve skutečnost.

Shedao využíval smyslů lodi, jako by byly jeho vlastní. Unikl omezením a potřebám svého těla a rozprostřel svůj intelekt nad vším, co viděl. Dalekou cestu urazili Yuuzhan Vongové ve svých obrovských světolodích, když hledali tento nový domov. Zvědové objevili tuto galaxii před více než padesáti lety a hlášení těch, kteří přežili, proměnilo proroctví nejvyššího vládce v realitu: nový domov byl konečně nadosah. Později sem nasadili agenty. Zprávy a údaje proudily zpátky do světolodí a celá generace byla vycvičena, aby očistila galaxii od nevěřících.

Když se Shedao Shai zadíval dolu na Dubrillion, usmál se. Jedna z nejstarších válečných pravd zněla, že ani ten nejpečlivěji připravený plán nepřežije srážku s nepřítelem; a tak se stalo i zde. Nom Anor, yuuzhanvongský agent provokatér, se spiknul se svými bratřími z kasty správců a pokusil se uzurpovat roli válečníků. Jeho předčasný útok Nová republika potlačila, třebaže se to pro ni neobešlo beze ztrát. Shedao Shai musel své počáteční útoky zaměřit na světy, kde byli Yuuzhan vongové odraženi, aby dokončil jejich poslání a smazal z yuuzhanvongské cti hanbu porážky.

Yuuzhanvongský velitel sevřel pravou ruku v pěst a jeho úsměv se ještě rozšířil. Smět tak vlastnoručně sevřít tvé hrdlo, Nome Anore, mé potěšení by neznalo mezí. I když se válečník neráčil obtěžovat představou, jakým způsobem kněží nebo jiní správci činy Noma Anora ospravedlní, byl si jistý, že bohové ho potrestají. Až dospěješ k příští Proměně, Nome Anore, zjistíš, že se ti za tvou věrolomnost dostalo zasloužené odplaty.

Shedao Shai sáhl svou myslí do souboru vzpomínek uložených ve Věčném utrpení, vybral si paměť otroka, který byl nasazen jako voják při probíhající pacifikaci Dubrillionu. Malí podsadití plazí humanoidi Chazrachové Yuuzhan vongům v jejich válkách dobře sloužili a někteří se dopracovali dokonce takové slávy, že jim bylo umožněno dosáhnout nejnižší úrovně kasty válečníku. Když si Shedao Shai stáhl paměť otroka a zahalil se do ní jako do maskovacího ooglitha, připadal si zvláštně, neboť tvor byl mnohem menší než on. Na nepříjemný pocit, že se ocitl v cizí kůži, si ovšem rychle zvykl a začal prožívat Chazrachovu misi dole na planetě.

Jak už to na podobných misích chodilo, ani tato nebyla příliš náročná. Tento Chazrach a jeho četa dostali za úkol vyčistit jedno z doupat, které si nevěřící vytvořili mezi troskami hlavního města Dubrillionu. Každý Chazrach byl vyzbrojen kufejem – velkým dvoubřitým nožem – a dvojholí z plemene kratšího, než bylo to, které používali yuuzhanvongští válečníci. Nejenže se k nižšímu vzrůstu Chazrachů lépe hodilo, ale také bylo z větší části neohebné, jelikož otroci podle všeho nebyli geneticky způsobilí švihat dvojholí jako bičem, a nedokázali tedy beze zbytku využít všechny její možnosti.

Shedao Shai neklidně zahýbal rameny. Cizí tělo mu zdaleka nevyhovovalo, ale dovolil své mysli vnořit se do vypůjčené paměti hlouběji. Chazrachovýma očima sledoval, jak vojáci vstupují do úzké, tmavé chodby. Do nozder ho udeřil nakyslý zápach a Chazrachovi se rozbušilo srdce rychleji. Dva z jeho kolegu do sebe v rozšiřujícím se tunelu naráželi a spěchali vpřed. Chazrach sevřel dvojhůl a zvedl ji do výše, aby kolem něj mohl proklouznout další otrok.

Z temnoty vyšlehla rudá energetická střela, na okamžik rozptýlila stíny a vpálila se do formace Chazrachů. Jeden z otroků se popadl za sežehlou, doutnající tvář a s kvílením se zhroutil na zem. Shedaův Chazrach se zdviženou dvojholí obešel svého zraněného druha a vzhlédl, když ho křísnutí kovu o kámen a jiskra upozornily na nové nebezpečí.

Na římse nad ústím chodby se skrýval nevěřící. Rozehnal se těžkou železnou tyčí, která zajiskřila o strop síně. Tyč zasvištěla a snášela se dolů na Chazrachovu hlavu, ale otrok ji odrazil dvojholí a pak špičatým koncem své zbraně bodl vzhůru. Hůl propíchla masitou část mužovy nohy, a když z ní otrok dvojhůl vytrhl, z končetiny vytryskla slaná krev.

Muž se zřítil za dvojholí, ve vzduchu se převrátil a dopadl tvrdě na záda. Kosti zapraskaly a dolní polovina mužova těla znehybněla. Z rány na noze mu stále tryskala krev a on se za ni chytil oběma rukama. Nevěřící vzhlédl k otrokovi. Strachy vytřeštil oči natolik, až se zdálo, že mu ty bílé koule vybuchnou v lebce. Z úst se mu řinula slova, halená do žalostných tónů. Vzduchem však zavířila dvojhůl a zploštělou špičkou mu proťala krk, umlčela jeho hlas a ukončila jeho život.

Všude kolem Shedaova Chazracha útočili a bojovali ostatní vojáci-otroci. Další energetické střely ozářily hlubší zákoutí doupěte. Otroci padali, svíjeli se na zemi, rukama svírali krvácející zranění. Nevěřící, křičící v posledním tažení, se hroutili jako krvavé hroudy masa. Otroci překračovali mrtvoly – ostatních Chazrachů i nevěřících – a hrnuli se proti zbývajícím nepřátelům. Z přepadu se stal masakr. Nevěřící se chtěli obrátit na útěk, ale lavina Chazrachů jim to znemožnila.

Potom Shedao Shai pocítil uklidňující bodnutí bolesti. Vniklo mu do zad těsně nad pravou kyčlí a mířilo do břicha. Cítil, jak se Chazrach snaží bolest potlačit a otáčí se od ní pryč, směrem doleva. To umožnilo zbrani, která ho bodla, vyklouznout z rány. Bolest trochu ustoupila, avšak panika vzrostla, když si Chazrach uvědomil, že utrpěl vážné zranění.

Když se Chazrach otočil, zvedl dvojhůl do výše a téměř minul svého nepřítele. Nevěřící, jenž ho bodl, byla žena, rozhodně ještě nedospělá. Uder, který by dospělému nepříteli proťal hrdlo, ji zasáhl do tváře ve výši očí. Zbraň drtila kosti a párala mozek. Nevěřící sebou škubla, když jí zbraň vylétla z hlavy, a rozbité ferobetonové stěny doupěte zkropila krev. Žena padla na zem jako odhozený vlhký plášť, avšak vibročepel, kterou předtím rozťala otrokovi bok a kterou dosud svírala v ruce, stále bzučela v nechutné nápodobě života.

Shedao Shai nahrbil hřbet a strhl si kognitivní kuklu z hlavy. Chazrachovy reakce na zranění, upadnutí do šoku a zhroucení, se nebál. Shedao Shai něco podobného předtím prožil už mnohokrát. Tentokrát se však odmítal špinit dojmy zbabělce. Nedovolím, aby mě poskvrnil.

Yuuzhanvongský velitel rozpřáhl paže a zhluboka se nadechl, opět v dutině v srdci Věčného utrpení. Věděl, že někteří by jeho štítivé odmítnutí Chazrachových posledních dojmu považovali za přetvářku. Deign Lian, jeho bezprostřední podřízený, rozhodně ano. Klan Lian měl ovšem slavnější historii než klan Shai, alespoň donedávna. Historie úspěchů z nich učinila neohrabance a slabochy. Lian mi byl svěřen, abych mu vštípil pravé vášně válečníka.

Shedao Shai věděl, že to, co cítil v Chazrachovi, by mnozí vnímali jako nepodstatnou drobnost, avšak Shaiové neměli ve zvyku nechat se poskvrnit. Když otroka zasáhla vibročepel – rouhačská zbraň, jež pokazila nevinnou bytost a vrhla ji do války – Chazrach svou bolest odmítl. Otrokovi se nabízela cesta ke spáse, ale přesto se od ní odvrátil.

Bolest se neměla odmítat, ale přijímat. Shedao Shai považoval bolest za jedinou konstantu skutečnosti. Zrození provázela bolest, smrt provázela bolest, veškerá změna si žádala bolest. Odmítat bolest znamenalo popírat samotnou podstatu vesmíru. Osobní slabost tvory od bolesti vzdalovala. Neměli se jí vyhýbat, ale vítat ji, protože jen tak mohli přesáhnout své smysly a vědomí a proměnit se k obrazu samotných bohů.

Shedao Shai přistoupil k hrbolaté stěně kajuty a pohladil perleťovou kouli, která do ní byla zapuštěna. Stěna se odbarvila, jako když voda odplaví černý písek, a zprůhlednila se. Za ní, uspořádány v pyramidální hierarchii, spočívaly ostatky klanu Shai. Byl zde uložen pouze jejich zlomek. Tak cenná sbírka nemohla být v žádném případě svěřena jediné osobě, a už vůbec nesměla být na palubě plavidla jako Věčné utrpení. Tyto ostatky vybrali stařešinové klanu speciálně proto, aby jejich potomka inspirovaly.

Shedao Shai přejel rukou po přepážce mezi ním a uzavřenými kostmi a zastavil se pouze u prázdného místa v levém dolním rohu. Měl v úmyslu uložit tam ostatky Mongeie Shaie, svého děda, udatného válečníka, jenž zahynul při průzkumné výpravě na planetě, kterou nevěřící znali jako Bimmiel. Mongei tam dorazil společně s výzvědným týmem v době příprav invaze. Odvážně na planetě zůstal, aby posílal informace ostatním členům skupiny, vracejícím se k čekající flotile. Jeho smysl pro povinnost a sebeobětování měly za následek jeho smrt, která přinesla klanu Shai velkou čest. Díky tomu bylo možné – ne, nutné – aby tuto invazi vedl právě Shedao.

Shedao Shai vyslal dva své příbuzné, aby ostatky vyzvedli, jenže oba při svém poslání selhali. Neiru a Dranae Shaie skolili jeedaiové – ti nejzáhadnější nevěřící, o kterých Nom Anor Yuuzhan vongům poslal informace. Tito jeedaiové o sobě tvrdí, že jsou bratry a pány života, a přitom jim za odznak slouží světelný meč – zbraň, která dokáže snadno ničit jak život, tak i mechanické zvrhlosti. Vyvyšují se nade vše živé a používají mystickou Sílu, aby zamaskovali svou zálibu v mechanistickém rouhačství.

Yuuzhanvongský velitel potlačil zachvění, odvrátil se od stěny s ostatky a přešel na druhou stranu síně. Přejel dlaní po rudém pruhu na stěně. Konec síně se začal měnit a stěna z korálu yoriku utvořila nakloněnou plošinu. Rozbalilo se z ní šest ohebných ramen. Shedao Shai se otočil zpátky k ostatkům a zvedl ruce do výše.

Z horních dvou ramen vyrašila kožnatá chapadla, která mu omotala zápěstí a pevně je utáhla. Ze spodních čtyř výběžků vyrazily popruhy, které mu spoutaly kotníky a stehna. Ucítil, jak je za zápěstí zvedán do výše. Jeho předloktí se napnula. Klouby mu zapraskaly, rukama otřásly drobné výbuchy bolesti a zabrnělo ho v prstech. Pak jeho nohy opustily podlahu. Zvedly se mu nad hlavu a přinutily ho ohnout krk dozadu, aby viděl na ostatky, zalité zlatavým světlem shora.

Oční důlky nejvrchnější lebky vypadaly v tom světle jako černé díry. Shedao Shai zíral do té levé, méně pravidelné, a pohledem opisoval okraj očnice. Ačkoli se s touto ženou nikdy nesetkal a sotva si pamatoval, před kolika generacemi vlastně žila, dokázal si představit, že její chladný pohled byl zaživa stejně nemilosrdný jako výraz jejích prázdných důlků po smrti.

Shedao Shai, pevně usazený v Náruči bolesti, začal zápasit s popruhy. Končetiny živého stvoření se smrštily, zkroutily Shedaovi ruce a ohnuly mu páteř. Bolest narůstala pomalu, a tak se Shedao Shai začal vzpírat ještě úporněji, tahal a tlačil a škubal rukama. Stvoření, které sloužilo jako Náruč bolesti, mu utáhlo končetiny a přetočilo se tak, že ramena se mu ohnula jedním a pánev druhým směrem. Když se ohlédl přes levé rameno, viděl si na pravou patu. Ale ještě ji nevidím celou.

Zápolil s Náručí stále usilovněji a dovolil, aby rudé stopy bolesti, jež mu projížděly tělem odshora dolů, zaplavila stříbrná agónie. Prahnul po bolesti, okoušel ji, vychutnával ji, snažil se ji změřit a popsat, ale přesto se potají vyžíval v tom, že je příliš silná, příliš velká, než aby se mu to kdy mohlo podařit. I když věděl, že tento úkol je nad jeho možnosti, přiměl se znovu vzepřít Náruči a sebrat síly na poslední výbušný akt vzdoru.

Náruč znovu změnila polohu a zkroutila mu zápěstí dozadu za krk. Shedao Shai roztáhl prsty, chytil se za konečky vlasů a zvrátil si hlavu dozadu, aby mohl znovu upřít pohled na ostatky. Zachvátila ho čirá muka, bolest mu spalovala každý nerv v těle. Vůbec si nedokázal v duchu utřídit, co všechno cítil. Bylo to příliš mnoho, přišlo to příliš rychle, a stále se to stupňovalo, dokud…

…dokud nebudu nic než bolest.

Když dosáhl svého pravého cíle, ohrnul rty a vycenil křivé zuby. Nevěřící dělali všechno pro to, aby se takovéto bolesti vyhnuli. Odloučili se od veškeré skutečnosti. Právě proto jsou tak zvrácení a je třeba od nich galaxii očistit. To, že nevěřící tu byli první, ho nezajímalo; záleželo pouze na tom, že bohové Yuuzhan Vongům dali tuto galaxii a poslání, aby ji těchto bezvěrců zbavili.

Shedao Shai, prostoupený agónií téměř nepředstavitelnou, se znovu soustředil na svaté poslání, které bylo Yuuzhan Vongům svěřeno. Přišli jsme jim zvěstovat Pravdu. Ti, kteří ze sebe smyjí své hříchy při zkoušce bolesti, ti šťastnější, dojdou před svou smrtí spasení. Ti ostatní – V myšlenkách se odmlčel, když mu páteří do lebky vystřelila palčivá bolest a explodovala v ní. – Ti ostatní se stanou stejně neživými jako stroje, s nimiž obcují, a bohové se zaradují, že se náš osud naplnil.

kapitola

2

Lukovo prudké nadechnutí zaniklo v syčení a praskotu čepelí světelných mečů narážejících na sebe. Sledoval, jak další úder zatlačil Maru Jade Skywalker dozadu a jak klopýtla. Luke cítil, jak kolem ní a skrz ni proudí Síla. Jako by na ni útočily nerovné, zubaté čáry a podtrhly jí nohy. Natáhl ruku, připraven vyhladit ostré čáry do jemných křivek.

Ještě než to stačil udělat, Mara využila setrvačnosti svého ústupu. Překulila se na pravý bok, pak se otočila a modrou čepelí sekla v širokém nízkém oblouku. Když pohnula hlavou ze strany na stranu, rusé vlasy se jí zaleskly odraženým světlem, v zelených očích jí rovněž plálo světlo, které ladilo s divokým výrazem jejího obličeje, a nebyla v nich ani stopa po nemoci, která ji oslabovala.

Protivník přeskočil její meč, ačkoli zdaleka ne tak ladně, jak by to učinil jiný Jedi. Corran Horn dopadl zpátky na podlahu, přehodil si stříbrný světelný meč do levé ruky a bodl jím dolů. Když zachytil Mařin zpětný úder, vylétly jiskry. Corran se otočil na levé patě a kopem do strany mířil na Mařinu hlavu. Uhnula, provedla kotoul vzad a opět stála na nohou.

Zvedla čepel do střehu vysoko nad pravé ucho. Corran stál proti ní, svůj meč svíral oběma rukama ve výši pasu a čepelí mířil krok před sebe. ve světle čepelí se jejich pot duhově leskl, viditelný na Mařině tváři, holých rukou a Corranově vlhkém trupu. Uklonili se jeden druhému, oba ustoupili a střídavě útočili. Luke žasl nad spletitostí proudů Síly kolem nich. Už viděl velkolepější ukázky Síly – před lety, než jsem porozuměl jemnostem Síly – a plynulejší ukázky šermířského umění, ale souboj, jemuž právě přihlížel, byl úplně jiný. Mara a Corran, dlouholetí přátelé, se snažili zahnat jeden druhého na hranici možností a spoléhali přitom na svou lstivost, obratnost a sílu. Střídavě útočili a bránili se pestrou škálou technik. Cílem nebylo toho druhého zranit, ale přimět ho zranění předejít.

Nejpozoruhodnější na tom všem bylo, že ani jeden z nich nebyl po zdravotní stránce úplně v pořádku. Mara bojovala s nemocí, která jí ubírala sílu, a vzdorovala Lukovým snahám o pomoc. Věděl, že by mohlo být hůř: ze stovky lidí, u nichž se toto onemocnění projevilo, přežila pouze ona. Síla ji udržela při životě a v boji se Mara nechává Sílou prostoupit.

Corran teprve nedávno ukončil léčbu nebezpečných zranění, která utržil v boji s Yuuzhan Vongy na Bimmielu. I když se už ze svých zranění včetně dlouhodobých účinků biotoxinu zotavil, dostat se zpátky do kondice a stát se opět bojeschopným nebylo snadné. Luke viděl, že Corran je zadýchaný, a usmál se. Žádný z nás už není nejmladší.

Mara udeřila čepelí do Corranovy a přinutila ho ustupovat. Corranovi se zvrtnul kotník a Jedi upadl na podlahu tělocvičny. Udělal kotoul vzad a zvedl se na pravé koleno, natočený k Maře levým bokem. Zdvihl jílec meče k pasu, načež otočil pravou rukou. Nastavení zbraně se změnilo, délka čepele se více než zdvojnásobila a získala sytě fialovou barvu.

Mara se hlasitě zasmála a švihla čepelí proti úzkému pruhu fialové energie před sebou. Délka Corranovy čepele mu sice umožňovala na ni dosáhnout, ale jediný úder by jeho zbraň smetl na stranu a Mara by pak mohla vyrazit vpřed a prostým výpadem Corrana probodnout. Corranova překvapivá taktika s prodloužením čepele na nepřátele už několikrát zabrala, ale Luke věděl, že to Mara musela čekat a dávno vypracovala strategii, jak si s tím poradit.

Švihla modrou čepelí po Corranově fialové, aby ji odrazila do strany, ale nezajiskřilo se ani se neozvalo zasyčení jako při srážce čepelí. Mocné švihnutí Maru otočilo, a když otočku dokončila, její modrá čepel opsala ve vzduchu před ní ležatou osmičku. Ustoupila o dva kroky dozadu, vypnula světelný meč, uklonila se Corranovi a potom klesla na kolena se zpocenými pramínky vlasů přilepenými ke tváři.

Luke povytáhl na Corrana obočí. „Jak dlouho jsi čekal, než tu taktiku použiješ?“

Corran vypnul svůj meč a vrátil jeho nastavení do původní polohy. S nataženou pravou nohou sklouzl do sedu a se zkříženýma nohama se posadil na zem. „Na ten nápad mě přivedli Vongové. Necítíme je v Síle, takže nevíme, kde jsou. Proto je obtížné se jim bránit.“

Mara si odfrkla. „Takhle vypnout meč uprostřed boje je pěkná hloupost.“

„Já vím, ale mohl jsem stejně tak snadno přehodit délku, když jsi mi odrazila čepel do strany. Takový výpad je proti blížícímu se nepříteli velice účinný, pokud ovšem víš, že se blíží. Došlo mi, že budeš muset co nejrychleji zaútočit. Zdvojnásobil jsem délku čepele a poskytl ti možnost vyřadit mou zbraň ze hry, a potom, když ses chystala moji čepel odrazit, vypnul jsem ji. Stačilo jen znovu stisknout tlačítko a bylo by po tobě.“

Luke cítil, jak mu po zádech přeběhl mráz. vzpomněl si na svého učitele, Obi-Wana Kenobiho, který v pozdravu zvedl svůj meč a potom vypnul čepel a Darth Vader ho zabil. Tehdy to byla také taktika. Nejvyšší oběť v zájmu konečného vítězství.

Mistr Jedi se usmál, rozevřel dlaně a kráčel doprostřed tělocvičny. Nad sebou a kolem sebe za transpariocelovou kopulí viděl uspořádaný proud vzdušných spídrů a vznášedel pohybujících se po coruscantské obloze. Život venku vypadal tak přirozeně a normálně, a přesto pod kopulí v hlavním sídle Jediů všechno vřelo jako bouřková mračna na obzoru.

„Vzhledem k okolnostem jste si oba vedli skvěle.“

Mara se přinutila vstát. „Máme na víc. Musíme ze sebe vydat víc. Jdeme na to.“

Corran potřásl hlavou a z hnědých vlasů a vousů mu odletovaly krůpěje potu. „Myslím, že jedno kolo ještě zvládnu.“

Luke se zamračil. „Ne, prozatím máte oba dost.“

Klenutým průchodem za zády těch dvou vstoupil rázným krokem do tělocvičny Jedi ve vlajícím plášti. Štíhlý Jedi s ostře řezanou tváří a spalujícím pohledem. Horní ret měl pohrdlivě zkroucený. Obezřetně a chladně se usmál. „Dobré odpoledne, mistře Skywalkere.“ Způsob, jakým vyslovil „mistře“, zbavoval ten titul veškeré úcty a výjimečnosti.

„Dobré odpoledne i tobě, Kype Durrone.“ Luke udržoval svůj hlas klidný, i když se mu nelíbil Kypův tón. „Myslel jsem, že dorazíš později.“

Kyp se zastavil vedle zpocených bojovníků. „Přesvědčil jsem ostatní, aby si pospíšili.“ Mávl rukou v rukavici zpátky ke vchodu. „Jsme připraveni okamžitě svolat válečnou radu.“

Luke pomalu zvedl bradu. „Tohle není válečná rada. Jediové neválčí. Jsme ochránci a obránci, nikoli útočníci.“

„Se vší úctou, mistře Skywalkere, to je jen slovíčkaření.“ Kyp si sevřel ruce za zády. „Yuuzhan Vongové jsou zde a chystají se dobýt když ne celou, tak aspoň část naší galaxie. Jako obránci už jsme selhali, ale jako útočníci jsme měli úspěch. Ganner Rhysode s Corranem na Bimmielu zaútočili a vrátili se s kořistí. Na Dantooinu jsme se bránili a byli jsme zahnáni na útěk.“

Corran si povzdechl. „Bimmiel teď patří Vongům taky, Kype, pokud sis toho náhodou nevšiml. A s Gannerem jsme jen chránili pár lidí, které zajali. Nic víc.“

Kyp se na Corrana zamračil s neskrývanou rozmrzelostí. „Opět jen slovíčkaření. Zaútočili jste na Yuuzhan Vongy a zabili je, což byl jediný způsob, jak jste mohli uspět a osvobodit zajatce. Nicméně jsou tady se mnou i ostatní. Čekají dole v aule. Co jim mám říct, mistře?“

Luke na okamžik zavřel oči a potom unaveně kývl. „Řekni jim, že si cením jejich rychlého příchodu. Chci, aby si odpočinuli. Měli by se dnes večer věnovat rozjímání o Síle. S jejich návrhy naložíme s úctou a důkladně je zvážíme. Sejdeme se zítra.“

„Zítra? Rozumím a poslechnu, mistře.“ Kyp se jednou krátce uklonil, otočil se na patě a pečlivě odměřeným krokem odkráčel. Luke si všiml, že Corran se za ním dívá a palcem si pohrává s černým aktivačním tlačítkem na světelném meči. Mara se po Kypovi ani neohlédla, ale zlost z ní sálala jako radiace z pulsaru.

„Vím, že vás štve…,“ řekl Luke.

Corran se při zvuku Lukova hlasu otočil. „Štve? Buď své pocity dobře skrývám, anebo jsi až moc taktní. Mít jen trochu talentu pro telekinezi, uškrtil bych ho jeho vlastním pláštěm.“

„Corrane!“ Mara se na něj zamračila.

„Promiň, nejspíš se mi to moc nepodobá –“

„Ta okatost se ti nepodobá.“ Mara přimhouřila zelené oči. „Musíš si počínat mnohem rafinovaněji. Najdi v jeho mozku poloucpanou cévu a pak ji jen přiskřípni. Plác! Padne na zem a hotovo.“

Corran se usmál. „Teď mě ale vážně mrzí, že tu telekinezi neovládám.“

„Nechte toho, oba.“ Luke zavrtěl hlavou. „Problém, který s Kypem a jeho frakcí máme, se vtipkováním jenom zhorší. Vyrostli v postimperiální době. Vždycky snili o tom, že z nich budou Jediové, kteří porazí největší zlo, jaké jsme kdy poznali. Co jsem udělal při boji s Impériem, co jsem musel udělat – tak bychom podle nich měli potírat veškeré zlo. Při prosazování spravedlnosti má poslední slovo světelný meč. Sami vědí, že tak je to špatně. Jenže Yuuzhan Vongové nejsou cítit v Síle, a to vede k domněnce, že nám k vyřešení problému s nimi nic jiného než použití světelného meče nezbývá.“

Corellianský Jedi si vytřásl z vousů kapky potu. „Zabití těch dvou vongů na Bimmielu je toho dojmu asi nezbavilo, co?“

„Neměl jsi na vybranou, Corrane, a málem jsi na Bimmielu zemřel.“ Luke si zhluboka povzdechl. „Z toho se Kypova frakce taky nepoučila. Byl jsi zraněn a oni se teď na tebe dívají jako na slabocha, vůbec neberou na vědomí, jak jsou Yuuzhan vongové dobří. A protože si Kypovi přívrženci myslí, že jsou něco víc, domnívají se, že když jsi vongy porazil ty, oni to dokážou levou zadní.“

Mara přikývla. „A Anakin jich na Dantooinu zabil ještě víc, což některé vedlo k tomu, že Yuuzhan Vongy silně podceňují. Lekce na Dantooinu byla hrozivá. Yuuzhan Vongům víc záleží na splnění své povinnosti než na vlastním přežití. Ti Jediové, kteří používají strach a hrozby, aby udrželi nepřátele na uzdě, by se měli děsit nepřítele, který se nebojí zemřít.“

Luke si přitiskl bříška prstů na spánky. „To mi působí největší starost: strach, hrůza, bolest, závist a pohrdání. To všechno patří k temné straně.“

„Ano, ale musíme být realističtí, mistře.“ Corran si připnul meč na opasek. „Vongové jsou hroziví a nemají slitování. Nedokážeme je vycítit v Síle. To připravuje většinu Jediů o schopnosti, na které spoléhají. Ztráta naší výhody s sebou musela přinést strach.“

„Ne, Corrane, mýlíš se.“ Luke zaťal pravou ruku v pěst a udeřil se s ní do hrudi. „Rytíře Jedi z nás dělá to, čím jsme. Není to naše moc ani zbraně. Nepřestávám být Jedim, ani když mě o Sílu připraví ysalamiri. Ostatní se kvůli svému strachu této základní pravdě vzdalují. Sloužíme Síle, ať už jsou naši nepřátelé její součástí nebo ne.“

Corran svraštil čelo, jak nad tím chvíli přemýšlel, a potom přikývl. „Vím, jak to myslíš, ale nejsem si jisty, jestli to pochopí i oni. Řekněme si to na rovinu, normální reakcí na strach je zaútočit na to, co nás děsí.“

„Nebo.“ dodala zlověstně Mara, „se k tomu lísat v naději, že budeme ušetřeni.“

Luke sykl. „Tohle se mi nelíbí, Maro.“ Na Belkadanu viděl bytosti, které Yuuzhan Vongové zotročili, přemýšlel však, jestli některé z nich nepřijaly tu roli dobrovolně. Strach může lidi dohnat k různým nerozumným činům. I když na to, že by někdo raději bojoval s Novou republikou než s Yuuzhan Vongy, nechtěl Luke ani pomyslet.

„Přesto má Corran pravdu. Kyp svolal tuhle válečnou radu a to je jasným znamením, že chce proti Yuuzhan Vongům tvrdě udeřit.“ Luke si přejel rukou po čele. „Jako Jediové máme jednoduchý úkol. Musíme se vydat na pohraniční planety a pomoct s evakuací bezmocných. Pustíme se do koordinace obrany. Dantooine je sice jen chabou ukázkou toho, jak něco takového může dopadnout, ale umožnili jsme uniknout některým lidem, kteří by jinak nepřežili.“

Mara prudce vzhlédla. „A co průzkumné mise? Ta tvoje na Belkadan měla význam. Hodně jsme se toho od tebe dozvěděli. Corran s Gannerem zase přivezli užitečné informace z Bimmielu, včetně těch vzorků biotechnologie, kterou Yuuzhan Vongové používají, a toho mumifikovaného Yuuzhan Vonga. Čím víc údajů o Yuuzhan Vonzích nashromáždíme, tím lépe si s nimi dokážeme poradit.“

„Souhlasím, ale nezapomínejme, že útok hrozí stovkám světu a Jediů máme jen necelou stovku. Jak naše lidi rozdělíme?“

Corran přikývl. „No, myslím, že je jasné, že z politického hlediska to nemůžeme vyhrát. Když na nějaké planetě, kterou vongové napadnou, nebude žádný Jedi, všichni z té porážky obviní nás. Když tam bude příliš málo Jediů, aby vongy zastavili – a na to můžeme vzít jed –, zase prohrajeme. Neříkám, abychom nic nepodnikali, ale musíme si uvědomit, že ti, kterým nemůžeme pomoct, s námi nikdy nebudou spokojení.

Na druhou stranu, Mara má taky svým způsobem pravdu: jediná místa, o kterých víme, že tam vongy s určitostí najdeme, jsou planety, které už zabrali. Můžu znova projít údaje o dobytých světech a zjistit, jestli by se nám nějak nepodařilo na ně proniknout. Nebude to žádná legrace.“

„Nic z toho nebude legrace, Corrane.“ Mistr Jedi se natáhl a sevřel Marinu levou ruku ve své pravici. „Jen se musíme postarat, abychom jako Jediové udělali pro splnění svého úkolu vše. Víc než kritiky zvenčí se obávám toho, že náš neúspěch otřese řádem Jedi zevnitř. Jestli k tomu dojde, Yuuzhan Vongové se už nesetkají s žádným odporem.“

kapitola

3

Jacenu Solovi připadal návrat do bytu, kde trávil většinu svého času na Coruscantu, velmi zvláštní. Dalo by se říct, že zde vyrostl, ale věděl, že to není tak úplně pravda. S rodiči cestoval po celé Nové republice a poté strávil spoustu času na akademii Jedi.

Byt se příliš nelišil od jeho vzpomínek. Jacenův pokoj se nacházel v chodbě a pokoje rodičů o poschodí výš. Stále se tu ochomýtal C-3P0, ženoucí se z jedné domnělé krize do druhé. Zastavil se pouze na tak dlouho, aby Jacenovi sdělil, jak rád ho zase vidí. Potrhlost zlatého protokolárního droida, byť únavná, k tomuto důvěrně známému místu prostě patřila a právě to Jacena z nějakého důvodu znervózňovalo.

Trápilo ho, že na něj byt tak působí. Jeho mladší bratr Anakin stál u transpariocelového okna a sledoval proudy spídrů, jež si razily cestu oblohou. Jacen téměř necítil Anakina v Síle, jako by jeho bratr byl celé parseky daleko. To málo, co z něj dokázal vycítit, byla zasmušilost a částečně i bázeň.

Jaina, Jacenovo dvojče, na rozdíl od Anakina překypovala šťastnými pocity. Když ji uviděl, s tmavými vlasy svázanými do pevného copu a rozzářenýma tmavýma očima, musel se usmát. Její nadšení, že se dostala do eskadry Rogue, bylo nakažlivé, a Jacen roztáhl tvář do širokého úsměvu. Jako dvojčata si vždycky byli blízcí a měli hodně společného; přesto ho překvapilo, jak se Jaina této nové role zhostila.

Ale příjemné.

Když vstoupila do rozlehlého obývacího pokoje, Jacen ji sevřel v objetí. „Chyběla jsi mi. Eskadra ti nedopřeje oddychu, co?“

Jaina ho také pevně objala a pak bratra políbila na tvář. „To nedopřeje. Nabíráme nové piloty a já pomáhám s jejich tříděním. Sleduju jejich reakce, když jim ukazujeme, jak Yuuzhan Vongové bojují. Snažíme se oddělit zrno od plev na základě jejich výkonu a podobně.“

Jacen se usmál. „Jediské smysly se na něco takového hodí.“

„Já vím, ale úžasné je na tom tohle: Po všech simulacích a pohovorech shromáždíme naše hlášení, která všichni připravujeme nezávisle na sobě. Wedge Antilles s Tychem Celchuem nám pomáhají. Je to zvláštní, ale oni vždycky označí za nevyhovující stejné lidi jako já, i když nepoužívají Sílu. Léta zkušeností jim slouží stejně dobře jako mně Síla.“

Anakin se krátce zasmál: „Myslím, že léta zkušeností skálou nepohnou.“

Jaina se na něj káravě zamračila. „Vždyť víš, jak to myslím.“

Jacen sestru obešel a posadil se na pohovku. „Zkušenost se hodí každému, i Jedimu. Poučí se a neopakuje stejné chyby.“

Anakin přikývl a opět se zahleděl z okna. „Ještě že se některé chyby nedají opakovat.“

Jeho sestra si povzdechla a zamířila k němu. „Anakine, ty za to nemůžeš –“

Anakin zvedl ruku a zarazil ji. Nepoužil k tomu Sílu, ale Jacen vycítil, že by to udělal, kdyby Jaina nezmlkla a nevzdala to. „Všichni mi to pořád opakují a já to hluboko v sobě cítím také. Ale i když mě z toho nikdo neviní, neznamená to, že se necítím částečně odpovědný. Možná jsem ho nezabil, ale nemohl jsem udělat něco pro jeho záchranu?“

Jaina zavrtěla hlavou. „To už se nikdy nedozvíme.“

Anakin se otočil a podařilo se mu ovládnout alespoň natolik, že se netvářil tak uštvaně, jak se cítil. „Jestli je to, jak říkáš, Jaino, tak jsem ztracený. Musím věřit, že se to dozvím, abych příště –“

Jacen se naklonil dopředu. „Svoje ,příště’ už sis prožil, Anakine. Zachránil jsi Maru.“

„Jasně, až na to, že nás oba jste pak zachránili ty a strýček Luke. Neboj, nestěžuju si.“ Anakin v úsměvu zvedl koutek úst. „Dovedli jste mě na půl cesty k odpovědi. Ale zbytek té cesty už musím ujít sám.“

Jacen přikývl. Neuniklo mu, že Anakin nevyslovil Chewbaccovo jméno. Smrt Wookieeho je všechny strašlivě a hluboce zasáhla. Vždycky patřil do jejich života, a když o něj přišli, uvědomili si, jak nesmírně a do jaké hloubky byl jeho součástí. Chewbaccova smrt otevřela ránu, která se u Jacena ještě ani nezačala hojit.

Všichni tři zmlkli a pohroužili se do sebe. Anakin opět zíral z okna, ale jeho oči hleděly do příliš velké dálky, než aby sledovaly něco konkrétního. Jaina si založila ruce na hrudi a hodila sebou na pohovku vedle Jacena. Vraštila čelo a Jacen jí mohl málem číst z mysli vzpomínky na Chewbaccu. On sám vzpomínal na hebkost Wookieeho srsti a něžnou sílu paží, na jeho smysl pro humor a nekonečnou trpělivost s lidskými dětmi nadanými v Síle.

„Haló? Co že je tam takový ticho…“

Jacen vzhlédl a na schodech spatřil stát muže. Chvíli mu trvalo, než si uvědomil, že je to jejich otec. Poznal ho po hlase, ale zadrhnutí na konci věty, jeho syrovost, ho překvapila. Oblečení na jejich otci volně viselo a místo bronzového opálení se jeho plet’ vyznačovala sinalým nádechem. Han Solo si odhrnul vlasy z očí, ale měl je delší, než si kdy u něj Jacen pamatoval. Jejich délka zakryla část šedin, ne však docela, obzvláště ne na spáncích.

Co však na jejich otci oproti tomu, nač byli zvyklí, křičelo nejvíc, byl způsob, jakým jeho úvodní poznámka vyzněla do ztracena. Jacen ho slyšel pronášet tutéž větu nejméně stokrát, obvykle když se situace nevyvíjela příznivě a rodina potřebovala nějak odlehčit napětí. Otec se vždycky usmál, rozpřáhl ruce a prohlásil: „Tady je ale ticho. Umřel snad někdo?“ Že to nedokážeš znovu vyslovit, otče, mi říká, jak zlé to s tebou doopravdy je.

Jacen se zvedl z pohovky. „Rád tě zas vidím, tati. Přišel jsem co nejdřív, jakmile mi Threepio doručil vzkaz.“

„Já vím, že jo.“ Han na něj přívětivě kývl a začal sestupovat ze schodů. „Zlatovočko, tys jim nepřinesl nic k pití.“

„Tedy, pane Solo, obvykle je zvykem –“

„Obvykle je zvykem? Tohle jsou moje děti.“ Han se usmál. „Co si dáte?“

Jaina zavrtěla hlavou. „Nic, díky, tati.“

„Jacene, ty musíš mít na něco chuť.“ Han se otočil k protokolárnímu droidovi. „Myslím, že si dám –“

„To je dobrý, tati, nic nechci.“ Han se zamračil. „No, nebudu přece pít sám.“

Anakin zvedl levou ruku, a aniž se otočil od okna, mávnutím odmítl jakýkoli nápoj.

Nejstarší Solo rozpačitě a prkenně pokrčil rameny, jako by potřeboval promazat klouby. „No, myslím, že chvíli vydržím bez pití.“

Jaina pohlédla na otce. „Ten vzkaz zněl dost naléhavě. Co se děje?“

Han se zhluboka nadechl a pak ze sebe vyrazil dlouhý povzdech. Svalil se do křesla a pokynul Jacenovi, aby se taky posadil. Potom Han pohlédl na Anakina a chtěl na něj mávnout, aby si k nim přisedl, ale nakonec to neudělal, protože Anakin by gesto neviděl.

Han chvíli čekal, jestli se Anakin pohne, a když se tak nestalo, jen se předklonil a lokty se opřel o kolena. „Podívejte, nevím, jak vám to mám říct. Není to snadný…“ Upíral zrak na své sepnuté ruce a třel si je o sebe. „Ztráta Chewieho…“ Hlas se mu zlomil a Han ztěžka polkl.

„To je v pořádku, tati, my víme.“ Jaina se na otce povzbudivě usmála. „Všichni jsme měli Chewieho rádi.“

Han si rukou přejel po tváři. „Víte, jeho ztráta mě přiměla uvažovat o tom, co dalšího bych mohl ztratit. To mě vyděsilo jako nikdy nic předtím. Chci říct, vyděsilo to mě, Hana Sola.“

Anakin zvedl bradu. „Pro nikoho není snadné to přiznat.“

Jejich otec krátce kývl. To gesto provázel zášleh hněvu a žalu, ze kterých Jacena bodlo u srdce.

Jacen vstal, postavil se otci po pravici a nejistě ho poklepal po rameni. „My to chápeme, tati, vážně.“

Ale otec ho nenechal pokračovat. „No jo, na tom není nic k chápání.“

Jacen si povzdechl. Možná se nám podaří Yuuzhan Vongy porazit, ale vydrží ten boj naše rodina?

kapitola

4

Leia Organa Solo pomalu vstala z křesla v nevelké instruktážní místnosti. Předklonila se a pažemi se opřela o okraj stolu. Když se poddala bolesti v ramenou, hlava jí na okamžik klesla, ale rychle ji zase zvedla. Věděla, že ostatní v místnosti musejí být stejně unavení jako ona, ale vzhledem k vývoji událostí si nikdo z nich nemohl odpočinek dovolit.

Nad holoprojekční deskou zabudovanou uprostřed stolu se vznášelo vypodobnění okrajové části Nové republiky. Světy Nové republiky a prostor mezi nimi zářily světle zlatou barvou. Po Leiině levici tonul v odstínech šedi Imperiální zůstatek a jeho světy připomínaly malé černé perly. Do Nové republiky se jako vibročepel zařezávaly hnědě zbarvené světy a vesmírný prostor. Jejich sled pronikal do Nové republiky jako klín těsně míjející hranice Zůstatku.

„Stále přicházejí nové údaje. Mlčení Belkadanu, Bimmielu, Dantooinu a Sernpidalu by nemělo nikoho překvapit, protože ty světy byly Yuuzhan Vongy dobyty a také neměly velkou populaci. Z Dubrillionu nám stále ještě přicházejí nějaké zprávy, ale je jich čím dál méně a jsou mezi nimi větší odmlky. Zdá se, že na Dubrillionu si Yuuzhan Vongové zřídí svoje velitelství, přinejmenším na nějaký čas. O Garqi mnoho informací nemáme, ale vše nasvědčuje tomu, že tam Yuuzhan Vongové přistáli, ovládli planetu a uskutečňují plány, jejichž cíl neznáme.“

Admirál Traest Kre’fey, mladý Bothan, si přihladil sněhobílou hřívu a ve fialových duhovkách očí se mu zaleskly zlaté skvrnky. „Uprchlíci postupují přes Agamar poměrně rychle. Vyslýcháme důvěryhodné svědky, ale všechny zprávy se skoro navlas podobají vašemu vlastnímu hlášení o tom, co se přihodilo na Dantooinu. Yuuzhan Vongové zřejmě využívají na většinu likvidačních nebo bezprostředních útočných operací náhradní vojáky. Máme zprávy o otrocích a pár zvěstí o kolaborantech, ale to druhé zatím nebylo potvrzeno.“

Borsk Fey’lya, prezident Nové republiky, zlostně zkřivil tvář. „To se dá čekat, že někteří ohnou hřbet a poplazí se za tím nejsilnějším. Za Impéria už jsme takových případů viděli.“

Leia zavrtěla hlavou. „Yuuzhan Vongové jsou mnohem horší než Impérium.“

„Z vašeho pohledu ano, Leio. Impérium nakládalo s nelidmi stejně bezcitně, jako podle vašeho popisu tihle Yuuzhan Vongové nakládají s lidmi. Teď máte alespoň představu, čemu jsme museli čelit.“

Leia se krátce a hlasitě zasmála a potom Bothana obdařila dravčím úsměvem. „Impérium zničilo můj domovský svět, Borsku.“

„Ach, ovšem, jak jste nám opět ochotně připomněla…“

Uštěpačná poznámka odumřela Borsku FeyTyovi na rtech, když Caamasi Elegos A’Kla natáhl ruku a položil ji bothanskému prezidentovi na předloktí. Leia viděla, jak Elegosovi na paži vystoupily svaly, a Fey’lya sebou polekaně trhnul.

Caamasi promluvil klidným hlasem: „I když se kvůli únavě přestáváme ovládat, nesmíme zapomínat na svou povinnost.“ Kývl směrem k dalšímu člověku v místnosti. „Vidím, že generál Antilles má datapad plný poznámek.“

Wedge Antilles vzhlédl, zamrkal hnědýma očima a potom se usmál. „Dívám se na všechno stejným způsobem, jako jsem se díval na techniku a postupy Impéria, a mám pár zásadních otázek, které si žádají odpověď.“

Borsk FeyTya si třel uvolněné předloktí. „Jako například?“

„Tak pro začátek Sernpidal. Strhli na planetu její měsíc a rozpoutali strašlivou katastrofu. Víme, že jsme nezachránili z té planety všechny. Když se zeptáte planetárních fyziků, dozvíte se, že tamní civilizace bude úplně zničená, a pokud nebyly všechny živé bytosti úplně vyhlazeny, živoří mezi troskami.“

Fey’lya si odfrkl. „Impérium zničilo Alderaan, jak nám Leia několikrát připomněla. Sernpidal měl pro nás být vzkazem.“

Wedge zavrtěl hlavou. „Takhle to vůbec nedává smysl. Nezapomeňte, že ke stržení toho měsíce z oběžné dráhy použili nějakého tvora. Zdroje na vypěstování zvířete takových rozměrů musejí být nepředstavitelné.“

Elegos zvedl prst porostlý zlatavou srstí. „Jak si tím můžete být tak jistý, generále?“

„Máme hlášení o lodích a zbraních, které používají. I když jsou jejich pohon a obranné prostředky závislé na tvorech schopných různými způsoby manipulovat s gravitací, žádný z nich zdaleka nedisponuje silou nutnou ke stržení měsíce z oběžné dráhy. Kdyby bylo vypěstování takového tvora snadné, jejich lodě a obrana, které jsme viděli, by byly mnohem silnější.“

Wedge s lokty opřenými o stůl si přitiskl ruce bříšky prstů k sobě. „Víme, že tvor na Sempidalu byl před pádem měsíce zabit. Té kolizi neunikl, a protože po narušení oběžné dráhy byla kolize nevyhnutelná, můžeme klidně předpokládat, že Yuuzhan Vongové s návratem toho tvora nepočítali. Považovali výsledek za odpovídající ceně prostředků nutných k jeho stvoření. To mi říká, že mají se Sernpidalem ještě nějaké jiné úmysly.“

Traest se zamračil. „Chápu vaše vysvětlení, Wedgi, ale váš předpoklad vychází z toho, že se jim jejich investice nějak vrátí. Co když takhle neuvažují? Co když toho tvora kvůli tomu, co udělal, považovali za nečistého? Možná se pro něj nevrátili, protože by je poskvrnil.“

„To je možné.“ Wedge pokrčil rameny. „Pokud je to opravdu tak a jejich myšlení se zcela vymyká tomu, co známe, potom nebudeme schopni předvídat jejich postup a připravit se na něj.“

Leia se poškrábala za krkem. „Rozhodně je důležité rozšířit si ohledně Yuuzhan Vongů obzory. Ale pěstírny, které můj bratr objevil na Belkadanu, naznačují, že skutečně potřebují využívat zdroje zabraných světů, aby doplnili nebo posílili to, co už jsme jim zničili. Proto by mě zajímalo, co dělají se zbytky Sernpidalu. Některá z hlášení zmíněných Wedgem jsem četla a pro většinu bytostí, kromě Givinů, by ten svět byl v jeho současné podobě neobyvatelný. Kdybychom zjistili, že tam Yuuzhan Vongové mohou žít, rozšířilo by to naše vědomosti o nich.“

Borsk Fey’lya seděl opřený ve svém křesle a světlo z mapy mu vrhalo na srst zlaté odlesky. „Dobře si uvědomuji hodnotu informací, které bychom o našem nepříteli mohli získat, ale mým prvořadým zájmem coby prezidenta Nové republiky je učinit této invazi přítrž. Předpokládám, admirále, že jste už přiměřeně rozmístil vojenské jednotky, aby tyto Yuuzhan Vongy zastavily.“

Traest s Wedgem si vyměnili zmatené pohledy a potom mladší Bothan přikývl. „Ano, udělal jsem, co bylo v mých silách. Operační základnu máme na Agamaru, odkud vysíláme hlídky podél známých dopravních tras, aby posbíraly případné uprchlíky. Organizujeme je do konvojů, které doprovázíme na Agamar, a plně obsazené je posíláme do Jádra. Zatím jsme se nesetkali s žádnými dalšími yuuzhanvongskými útoky, ale naše hlídky jsou dobře vyzbrojené a měly by se jim ubránit. Také měníme charakter hlídek – jejich harmonogram, složení a podobně – aby se Yuuzhan Vongům obtížněji plánovalo přepadení a nevyvázli z něj lacino.“

Borsk přimhouřil fialové oči. „Říkal jste, co bylo ve vašich silách?“

„Ano. Hovoříme zde o nesmírně rozsáhlém prostoru. Počítač nám sice dokáže k rozboru načrtnout velmi uspokojivou a úhlednou mapu, toto grafické znázornění však ve skutečnosti nemá s realitou vesmíru nic společného.“ Traest stiskl několik tlačítek na vlastním datapadu a mapa se radikálně změnila.

Světy a jejich barvy zůstaly na svém místě, ale místo stínu kolem nich z každého světa vyrašily úponky, které je spojovaly s dalšími světy. Některé byly dlouhé a klikatily se, jiné byly krátké a přímé. Jak je Leia pozorovala, některé blikly a zmizely, jiné se protáhly a nové vznikaly. Nejvíc ji ohromilo, jak jsou ty světy propojené a že hranice na předchozí mapě nic neznamenají.

Traest ukázal na novou mapu. „Toto jsou trasy, které tyto světy spojují. Mění se, protože pohybem planet po oběžné dráze dochází ke změnám délky letu mezi jednotlivými světy. Na trasách se objevují překážky, které je potřeba obletět v normálním prostoru. A to jsou pouze trasy vedoucí z jedné soustavy do druhé. Pokud by chtěl někdo skočit do hlubokého vesmíru a zase se z něj vynořit, mohl by skočit odkudkoli téměř kamkoli – to by trvalo dlouho, což je z vojenského hlediska nepraktické. Rozmístit naši armádu tak, aby dokázala zastavit yuuzhanvongské jednotky a zahnat je, není proveditelné.“

Borsk se zlověstně zamračil. „Takže vy tvrdíte, že je nemůžeme nijak zastavit?“

Wedge důrazně zavrtěl hlavou. „Ale kdepak, prezidente Fey’lyo. My organizujeme systém obrany na místech, kde si myslíme, že udeří. Naším cílem je dostatečně zpomalit jejich útoky, abychom přiletěli s větší silou a zahnali je. Všichni víme, že armáda zaměřená na dobytí planety je nejzranitelnější při přesunu z vesmíru na povrch. Pokud je dokážeme nahoře zdržet a tento přesun zpomalit, budeme mít dost času dorazit s dostatečnou palebnou silou. Tak je zastavíme.“

„Chystáte jim návnadu?“

„Ano, líčíme jim pasti, ale bez návnady. Nevíme, co chtějí, takže si nemůžeme žádnou návnadu dovolit.“ Wedge si povzdechl. „Tím se vracíme k předchozímu tématu, že toho o nich víme málo. Víme, že používají otroky, víme, že nenávidí stroje, víme, že jejich zbraně jsou kompletně organické, a víme, že si libují v bolesti, ale význam žádné z těchto věcí nedokážeme posoudit.“

„Jen klid, Wedgi,“ poplácala ho po ruce Leia. „Vím, jak tě to trápí. Můžeme vyčlenit jednotky, které se pokusí zjistit co nejvíc. Jsem si jistá, že nám Luke půjčí pár Jediů, kteří tajně proniknou na obsazené planety, jako to udělali na Belkadanu a Bimmielu.“

„Ne, žádní Jediové.“ Borsk Fey’lya zavrtěl hlavou. „Nechci, aby se do toho pletli.“

Leia na něj pohlédla. „Cože?“

Fey’lyův výraz se změnil v nehybnou masku. „Nemyslete si, že neznám hodnotu Jediů, Leio. Pamatuji si, jak jste vy a váš bratr odvrátili krizi, která by zničila Bothawui, ale lidé už si jich neváží. I když mi má interpretace hlášení z bitvy o Dantooine říká, že nebýt Jediů, celý kontingent uprchlíků by byl zmasakrován, není to zdaleka jediná interpretace těch hlášení. Ten nejméně příznivý výklad naznačuje, že Jediové byli bezmocní a nedokázali zabránit masakru stovek lidí.

Navíc Yuuzhan Vongové už jednoho Jediho zabili. Nejrnocnější z Jediů – váš bratr – byl nucen opustit Belkadan a zanechat tam neznámý počet otroků. Podle jednoho ze studentů zachráněných na Bimmielu tam Jediové vypustili geneticky upravené živočichy, kteří jsou schopni navždy změnit ekosystém na té planetě a sterilizovat ji. Přidejte k tomu šeptandu o tom, že schopnosti Jediů v Síle na Yuuzhan Vongy nestačí, a pochopíte, proč se Jediům příliš nevěří. Pokud je nasadíme na klíčové operace, bude nás veřejnost považovat za blázny a otřese to důvěrou v nás. Způsobíme paniku.“

Leie pulzovala ve spáncích bolest. Zaslechla různé zprávy pocházející od studentů z Bimmielu a přeživších z Dantooinu a dokonce i rozhovory s několika rytíři Jedi ohledně jejich střetů s Yuuzhan Vongy. I když by osobně dala přednost informačnímu embargu, dokud nebudou lépe chápat, co se děje, udržovat veřejnost v nevědomosti představovalo mnohem hůře zvladatelný problém. A protože se únik informací nedal zastavit, oficiální popírání těchto informací by podkopalo důvěryhodnost vlády a vyvolalo paniku. Jenže mít informovanou veřejnost znamenalo, že se mohla vyjadřovat ke všem záležitostem, například i k působení Jediů. Politici jako Fey’lya se co nejvíc snažili řídit se vůlí lidu.

Leia se opřela a složila hlavu do dlaní. „Když Jedie odmítneme, připravíme se o neocenitelný zdroj. Jediové, které tam venku máme, jsou lidé, co hodně cestovali a diskrétně a pružně řešili krize. Jsou dokonalými agenty pro úkoly na místech, jako jsou Garqi či Dubrillion. Hlavně si však myslím, že nemůžeme Lukovi bránit posílat své Jedie na pomoc lidem. To si snad uvědomujete.“

„Ale ovšem, Leio, to si rozhodně uvědomuji.“ Fey’lya vycenil zuby v dravčím úsměvu. „Pouze se obávám, že nesmíme být přistiženi, že jejich činy schvalujeme. Budou se muset obejít bez naší podpory.“

Wedge povytáhl obočí. „Takže když zachytíme nouzový signál od Jediho za yuuzhanvongskými liniemi, nemáme podle vás nic podnikat?“

„Pokud to pro nás nebude mít nějaký důležitý strategický nebo operační význam, tak ne, generále, nevím, proč byste měli.“

Traest pohlédl na Wedge. „Myslím, že to znamená, že musíme naplánovat vlastní operace a použít vlastní lidi.“

„Nemáme na vybranou.“

Leia na okamžik zavřela oči a potom si povzdechla. „Pokud nemůžeme spolupracovat s Jedii, pak předpokládám, že i moje mise na Bastion se zamítá?“

Fey’lyův úsměv se rozšířil. „Ach, ale vůbec ne. Pokud chcete letět za Pellaeonem a přemluvit ho, aby použil maximum palebné síly a svého personálu a porazil Yuuzhan Vongy, tak vám tleskám. Přeji vám na vaší misi hodně štěstí a zdaru, Leio, a to z celého srdce.“

Leia pohlédla na Elegose a vyměnili si kývnutí. Když diskutovali o myšlence požádat o pomoc Imperiální zůstatek, probrali spolu různé scénáře, a nehledě na to, který posuzovali, vždycky to přineslo politickou výhodu Borsku Fey’lyovi. Kdyby Leia uspěla a Zůstatek přišel Nové republice na pomoc, klidně by ji mohli označit za kolaborantku s reakcionářským režimem, zatímco Borsk by se mohl stavět do role strážce tradic Povstání. Kdyby Zůstatek pomoc odmítl, na hlavy jeho představitelů by se snesly urážky a na Leiinu rovněž, protože prokázala špatný úsudek, že se s nimi vůbec pokoušela domluvit. Všechno ostatní mezi tím by vyvolalo stejný dojem: Leia se hodlala spojit s nepřítelem.

„Těší mě, že to schvalujete, Borsku. Senátor A’Kla a já vyrazíme na Bastion za dva dny.“

„Senátor A’Kla?“ Fey’lya zavrtěl hlavou. „Obávám se, že senátor bude mít naléhavé povinnosti zde na Coruscantu, Leio. Nepoletí s vámi.“

„Jestli si myslíte –“

Elegos zvedl ruku se třemi prsty a uťal Leiinu odpověď. „Má pravdu, Leio, nepoletím s vámi. Ale nebudu ani zde, Borsku.“ Leia zamrkala. „Cože? Kde tedy budete?“

Caamasi vzdychl, opřel se a zahleděl se na tmavý strop. „Všechny jsem si vás poslechl, vaši diskusi a vaše argumenty. Myslím, že se při řešení tohoto problému ubíráte správným směrem. Vzali jste v potaz všechny aspekty až na jeden: co Yuuzhan Vongové chtějí. Mám v plánu odletět na Dubrillion a zeptat se jich.“

„Ne, to nejde.“ Leia neoblomně zavrtěla hlavou. „Už jsme na Dubrillionu byli a snažili jsme se s Yuuzhan Vongy komunikovat. Oni nemají o komunikaci s námi zájem.“

Traest souhlasně přikývl. „Nemáme žádný důkaz, že vůbec rozumějí pojmu příměří. Rozhodně nezacházejí dobře se zajatci – a o tom máme pádné důkazy. Vystavujete se smrtelnému nebezpečí.“

„Vy a vaši vojáci snad ne?“

„Je to naše práce, senátore.“

„Není to ve skutečnosti i moje práce?“ Caarnasi se naklonil dopředu. Jeho tělo a dlouhé končetiny se pohybovaly s klidnou plavností. „Jako senátor nesu odpovědnost za miliony lidí. Nechci je vidět umírat. Je mou povinností udělat vše, co je v mých silách, abych této válce zabránil. Víte, že mí lidé jsou pacifisté, a přesto jsem s vámi na Dantooinu bojoval a bojoval jsem už i dříve. Nechci bojovat znovu, a proto musím letět na Dubrillion.“

Leia na něho upřeně hleděla a stahovalo se jí hrdlo. Roztřásl ji chlad. Chlad, který chtěla připisovat vyčerpání, ale nemohla. Věděla, že Síla dokáže sesílat záblesky budoucnosti. Hrůza, kterou cítila narůstat ve svém nitru, se zdála tak silná, až doufala, že to neznamená, že je Elegosův úkol odsouzen k nezdaru.

„Elegosi, vezměte.si s sebou aspoň nějakého Noghriho, aby vás chránil.“

„To je laskavý návrh, přítelkyně Leio, ale Noghriů bude zapotřebí jinde.“ Elegos naklonil hlavu mírně doprava a usmál se na ni. „Tuto misi musí někdo podstoupit. Pokud uspěji, všichni budeme zachráněni.“

Borsk si odfrkl. „Vážně jste tak naivní a myslíte si, že můžete uspět?“

Caamasi se na Bothana na okamžik zahleděl zpod přivřených očí. „Šance jsou mizivé, možná nulové, ale řekněte mi, cožpak to riziko nestojí za pokus, pokud se tím dá tahle válka zastavit?“

Leia se zachvěla. „A co když neuspějete?“

„Potom, má milá, vzhledem k závažnosti toho, co přijde, na mém osudu nezáleží.“

kapitola

5

Luke vešel do auly a hned mu bylo jasné, že se dopustil taktické chyby, když ponechal uspořádání na Kypovi. Stoly a židle stály na pódiu otočené do hlediště, v němž seděli Jediové. Oba stoly byly postavené kolmo k sobě a tvořily klín s řečnickým pultem uprostřed. Nalevo seděli Kyp Durron, Ganner Rhysode, Wurth Skidder a Twi’lečka Daeshara’cor. Její přítomnost mezi nimi Luka překvapila; vždycky se mu zdálo, že Kypovy názory považuje za extremistické.

U druhého stolu stály pouze tři židle. U dvou z nich spolu rozmlouvali Corran Horn a Kam Solusar. Luke čekal, že na třetí židli usedne Mara, potom však vycítil, že za ním nejde. Ohlédl se nahoru na schodiště a všiml si, že zůstala stát v přítmí v rohu auly.

Luke se usmál. To je celá ona. Sleduje, kdo je se mnou a kdo ne.

Mistr Jedi bez okolků vystoupil po schodech na pódium. Nahoře se zastavil a kývl na Kypa. Mladší mistr Jedi na Luka mávl pravou rukou a vyzval ho, aby šel za řečnický pult, ale Luke se místo toho otočil a uklonil se šedesáti sedícím Jediům. „Vítám vás. Před nedávnem jsme se sešli a teď nás události opět svádějí dohromady.“

Kyp zašel za řečnický pult upravit mikrofon a místností se rozlehlo hlasité zapískání ozvučovací techniky. „Mistře, tady vzadu budete lépe vidět i slyšet.“

Luke se krátce zasmál a přikývl, potom se posadil na pódium a nohy si opřel o schody. „To je možné, Kype, ale těm, kdo znají Sílu, lépe poslouží, když se spolehnou na její vjemy, než na svůj zrak a sluch.“

Kypa to překvapilo, ale ihned se vzpamatoval. Ze zadní části auly na Luka kývla Mara. Napravo od něj Kam s Corranem došli k okraji pódia a seskočili dolů, aby byli níž než on. To přimělo Kypa a jeho společníky, aby následovali jejich příkladu. Daeshara’cor se však posadila na okraj pódia a svá lekku ovinula kolem sebe jako šál.

„Děkuji, že jste se ke mně připojili. Na přípravu tohoto setkání jste vynaložili spoustu úsilí, ale já jsem opravdu nechtěl, aby to bylo tak formální. Příliš to působilo jako válečná porada. My potřebujeme schůzku inteligentních bytostí, které rozhodnou, jakým směrem se bude ubírat naše budoucnost.“

„Mistře, vy jste první mezi rovnými.“ Kyp se Lukovi uklonil. „Vaše moudrost nás povede.“

Ach, Kype, jak by ses divil, kdybych toho využil a nařídil všem, co mají dělat. Luke vycítil, že Corran větří rychlé vítězství a vybízí ho v Síle, aby Kypa lapil do jeho vlastní sítě, Luke však zavrtěl hlavou. „Moudrost, kterou Síla propůjčuje, nepatří jen mně.“

Wurth Skidder se obezřetně usmál. „Řekl jste, mistře, že toto není válečná porada. My se však přesto nacházíme ve válce s nelítostným nepřítelem, který vtrhl do Nové republiky. Není to právě obrana proti takovýmto hrozbám, k čemu byl vytvořen řád Jedi?“

„Ano, to je naším cílem. Je však třeba projednat, jak toho dosáhneme.“ Luke přitiskl ruce dlaněmi k sobě a na okamžik se odmlčel. „Jediové mají ochraňovat a bránit obyvatele galaxie. Rozdíl mezi ochránci a válečníky je rozhodující, abychom se vyhnuli pokušení temné strany.“

Skiddera zastínil Ganner Rhysode, vysoký snědý Jedi s modrýma očima a přísným pohledem. „Naše pochyby, mistře, možná pramení z toho, že útok může být někdy obranou. Například preventivní úder je jen aktivní obrana.“

Corran si nejdříve přejel rukou ústa a potom promluvil. „To je slovíčkaření, Gannere. Podle toho, jak to podáváš, nebereš v potaz plný rozsah operací, o nichž mluvíš. V taktické situaci, kdy znemožnit nepříteli zareagovat zajistí ostatním bezpečí, máš pravdu, jedná se o obranný úder. Na druhou stranu zahájení planetárního útoku s cílem vykořenit Vongy dřív, než se rozšíří a ovládnou další světy, je v podstatě jasný útok.“

„Corrane, tvé argumenty mi hrají do ruky: jaké faktory určují, kde končí obrana a začíná útok? Já sleduju cíl, ty sleduješ rozsah. Všechny tyhle proměnné musí být samozřejmě v rovnováze a já myslím, že všichni usilujeme o to určit rozumnou hranici těch dvou věcí.“

„Velmi dobrá připomínka, Gannere.“ Luke se na něj usmál a potom pohlédl na shromážděné Jedie. Lidé a jiné bytosti obou pohlaví vyzařovali dychtivý zájem poznamenaný starostí. Mistr Jedi zamyšleně sklonil hlavu, ucítil, jak ta starost odplouvá, a potom vzhlédl.

„Bod rovnováhy nastane, je-li nebezpečí soustředěné. Yuuzhan Vongové dobyli několik světů. Mnoho bytostí je teď v nebezpečí, ale toto nebezpečí je nesoustředěné. Dokud se ohrožení nezmění z všeobecného na konkrétní, nemůžeme proti němu použít taktiku aktivní obrany. Corranův příklad ukazuje, že na taktické úrovni je určení ohniska nebezpečí mnohem snazší než v nějakém větším měřítku.“

Zelené Twi‘lečce zaškubalo v hlavových ocasech. „Takže tvrdíte, že dokud toto ohnisko neodhalíme, nemůžeme nic dělat?“

Luke zvedl ruce. „To vůbec netvrdím. Máme co dělat. Musíme být tam venku na frontě, abychom byli připraveni zareagovat, až se ohnisko objeví. Musíme pomáhat uprchlíkům, dodávat jim odvahu.“

Kyp se zamračil. „Ale mistře, když nebudeme bojovat s Yuuzhan Vongy přímo, jak můžeme někomu dodávat odvahu? Nebudou se na nás dívat jako na slabochy, kteří se nepřítele bojí stejně jako uprchlíci?“

„Právě tyto otázky. Kype, odkazují na pokřivený obraz Jediů.“ Luke si povzdechl. „Je to má vina, protože jsem z Povstání vyšel s aurou válečníka, který sám zničil obě Hvězdy smrti, Dartha Vadera i císaře. Pozdější mise ten mýtus ještě přiživily. Když si lidé mohli vybrat mezi nájemným lovcem a Jedim, zavolali raději Jediho, protože jsme pracovali zadarmo a brali ohled na nevinné přihlížející.“

„Mistře, ten dojem jste nevytvořil jen vy sám.“

„Ne, Kype, ale měl jsem tu chybu vidět a zjednat nápravu. Je opět jen mojí chybou, že se to nepodařilo. Nyní více než kdy jindy musíme ukázat rytíře Jedi ve správném světle. Musíme v lidech vzbudit naději.“

Daeshara’cor seskočila z pódia a svižně přistála v podřepu. Pomalu se narovnala a pak se Lukovi poklonila. „Při vší úctě, mistře, myslím, že se mýlíte.“

Mistr Jedi se nenechal vyvést z míry. „Prosím, vysvětli nám to, Daesharo’cor.“

Černooká žena se pomalu rozhovořila hlubokým hlasem, který přitáhl pozornost všech v aule. „Tolik se toho za temných času Impéria ztratilo, mistře, že zdaleka nevíme o Jediích všechno. Ale to, co víme, odporuje tomu, co říkáte. Obi-Wan Kenobi a mistr Yoda vás vycvičili jako válečníka. Třikrát jste se utkal s Darthem Vaderem a přežil jste nebo ho porazil. Když tvrdíte, že Jediové nejsou válečníci, popíráte svůj úspěch a úsilí, které přineslo svobodu miliardám bytostí.“

Pohlédla na bělovlasou ženu ve třetí řadě. „Tionne neúnavně shromažďovala veškeré jediské dějiny, které vypátrala. A co v nich nacházíme: balady a příběhy opěvující slavná vítězství Jediů. Máme nepopiratelně válečnickou tradici, mistře, a myslím, že právě z této tradice musíme opět čerpat, abychom Yuuzhan Vongy porazili.“

Bělovlasý a nakrátko ostříhaný Kam Solusar zkřížil ruce na prsou. „Tvá logika má velkou díru, Daesharo’cor. Říkáš, že jsme o mnoho údajů přišli, a potom vystavíš svou teorii na tom málu, co máme. Pravdou je, že za každou velkolepou bitvou, kterou Jediové vybojovali, mohly být tisíce drobných vítězství. Přesně takových vítězství, jaká podle mistra budeme potřebovat k poražení Yuuzhan Vongů.

A navíc má naprostou pravdu s tím ohniskem. To je nám všem jasné. Kyp v boji s Yuuzhan Vongy málem zemřel. Miko Reglia zemřel. Proč? Protože se utkali s Yuuzhan Vongy, když o nich ještě nic nevěděli.“

„Ale Corran měl výhodu mých znalostí a svých vlastních zkušeností s Yuuzhan Vongy a ocitl se smrti ještě blíž než já,“ zavrčel Kyp.

Corran přikývl. „Ano. Na Bimmielu bylo nebezpečí silně soustředěné, a přesto jsem málem zemřel. Když budeme mít dostatek informací k zahájení správných akcí, budeme mít větší šanci na úspěch. Mnohem větší než při sérii nesoustředěných útoků a nahodilých pokusů o porážku Vongů.“

Luke zvedl ruku. „Měli bychom se uklidnit. Nechceme žádné prudké emoce a nestojíme ani o to, aby se nám to vymklo z rukou. Bez ohledu na to, jaké kdo upřednostňuje postoje, všichni si uvědomujeme, že je důležité vypořádat se s Yuuzhan Vongy, až bude nebezpečí soustředěné, že? Jak řekl Corran, jakmile budeme mít ohnisko, můžeme plánovat a využít své schopnosti k odstranění hrozby co nejlépe. Souhlasíte?“

Většina Jediů přikývla, včetně Kypa – což dodalo Lukovi trochu klidu. Možná nesouhlasí, jakým směrem se budou věci ubírat, ale souhlasí s tím, že ten směr vyžaduje nějaké hranice, a to je vítězství, které rád přijmu. Daeshara’cor byla jediný výrazný odpůrce, ale v minulosti se vždy chovala rozumně.

Mistr Jedi se pousmál. „Mám pár špatných zpráv. V našem snažení budeme trochu omezeni. Včera jsem se od své sestry dozvěděl, že Nová republika neschválí a nepodpoří žádnou jediskou operaci v invazním koridoru.“

„Cože?“ vybuchl jako supernova překvapený Kyp. „To je úplně šílené. Jsme jejich největší naděje, a oni nám nedovolí s nimi spolupracovat?“

Octa Ramis, mohutně stavěná žena z planety s vysokou gravitací, zavrtěla hlavou. „To nedává žádný smysl. Proč by to dělali? Na druhou stranu, jestli to vláda vidí takhle, možná nebude úplně nejhorší, když na nich budeme nezávislí.“

Ganner se zamračil. „Musíme je přimět, aby si to rozmysleli. Musejí přijít k rozumu.“

Luke nad jeho poznámkou mávl rukou. „Ve skutečnosti mě to rozhodnutí docela potěšilo.“

„Proč, mistře?“

Luke si povzdechl. „Octa byla blízko k pravdě. Žádné schvalování, žádná podpora, žádné zodpovídání se politikum. Při řešení problému se budeme moct řídit svým vlastním úsudkem.“

Ganner si přejel rukou bradku. „Ale odřízne nás to od zdrojů, které by se nám mohly hodit.“

„Tak budeš muset být o něco vynalézavější, ne?“

Daeshara’cor zavrtěla hlavou. „Jak nás mohli takhle hodit přes palubu? Po všem, co jsme udělali?“

„Je to tak lepší.“ Luke rozpřáhl ruce. „Je nás asi sto. Sto Jediů. Kdyby se na nás Nová republika spoléhala, vrhla by nás do bitvy a čekala by, ze se o všechno postaráme. Dělala to tak už i dříve, častěji, než mi bylo milé.“

Položil ruce na pódium. „Přiznejme si to, v poslední době jsme nijak nezazářili. Například ta záležitost na Rhommamoolu a dokonce ztráta Dantooinu. Jak poznamenala Leia, politici nemohou Jedie podporovat. To však neznamená, že tam venku budeme úplně sami. Armáda nám nebude moct otevřeně pomáhat, ale má pro nás pochopení.“

Kyp si odfrkl. „Jaké překvapení, že válečníci mají v oblibě válečníky.“

Luke zavrtěl hlavou. „Velení ví, co se doopravdy děje. Když se postaráme o civilní záležitosti, uvolníme tím vojákům ruce, aby mohli dělat to, co umějí ze všeho nejlépe.“

„Takže my budeme hlídat uprchlíky a ostatní budou bojovat?“ reptal Skidder.

„Budeme je chránit a pomáhat jim. Pokud se objeví nějaké nebezpečí, podnikneme patřičné kroky.“

Kyp Durron si prsty pročísl tmavé vlasy. „A nic víc dělat nebudeme? Nedostaneme žádné důležité úkoly? Nikdo se nevypraví na yuuzhanvongské území?“

Luke neklidně pohnul rameny. „Jeden úkol tady je. Corran poletí na Garqi.“

„Nepřekvapuje mě, že sis vybral jeho.“

„Vlastně jsem si ho nevybral, Kype.“ Luke se opatrně usmál. „To rozhodnutí učinil někdo jiný.“

„Cože?“

Do Síly proniklo Corranovo pobavení nad Kypovým překvapením. „Dříve jsem létal s eskadrou Rogue a před pěti lety jsem odešel. Zůstal jsem v záloze a teď mě prostě povolali.“

Luke přikývl. „Plukovník Horn povede na Garqi šestičlenné komando a dva civilní pozorovatele, aby tam zkoumali Yuuzhan Vongy, sladili svou činnost s případným odbojem a zahájili přípravy na záchranu lidí z planety.“

Ganner si dal zaťaté pěsti v bok. „Půl tuctu vojáků proti planetě plné Yuuzhan vongů?“

„Jsou to Noghriové, Gannere,“ pokrčil Corran rameny. „Navíc se mi podařilo prosadit si tě jako jednoho z mých civilních pozorovatelů. Říkal jsem si, že vydáš za další tucet Noghriů. Nebo snad ne?“

Gannerův nevrlý výraz zmírněl. „Noghriové. Možná ta mise nebude až tak beznadějná.“

Corran pohlédl do hlediště. „Jacene, mluvil jsem s mistrem Skywalkerem a on souhlasil, že můžeš být druhým pozorovatelem. Máš zájem?“

Luke vycítil, že se v Jacenovi svářejí protichůdné emoce, ale zdráhavý smysl pro povinnost nakonec zvítězil.

Mladík vstal. „Je mi ctí, že jste mě vybrali. Pokud myslíš, že bych měl jít, mistře, tak půjdu.“

„Dobře, Jacene, věděl jsem, že s tebou můžu počítat.“ Luke tleskl. „Pro vás ostatní také připravuju úkoly. Měl bych je mít hotové do konce týdne. Už čekáme jen na rozpis letů. vím, že co po vás žádám, není zrovna to, co považujete za nutné udělat. Možná máte pocit, že je to plýtvání vašimi schopnostmi. Uvědomuji si to, ale tyto úkoly je třeba splnit.“

Daeshara’cor sálala zlostí. „Takže celé tohle setkání byla jen fraška?“

Luke se zamračil. „Ale vůbec ne.“

„Ale jestli jste všem připravoval úkoly, tak už jste si všechno rozmyslel předem, věděl jste, co nám řeknete. Nebyl jste ochotný připustit, že se mýlíte.“

„Tak to vůbec není. Rozkazy se dají snadno změnit. Kdyby tu zazněl pádný argument, že je tento postup špatný, změnil bych je.“ Luke k ní natáhl ruku. „Snažila ses skvěle, jenže ti chyběla dostatečná opora, abys mě přesvědčila.“

„Ale Kamův protiargument neměl vůbec žádnou oporu, vždyť v podstatě tvrdil, že naprostý nedostatek důkazů proti mému tvrzení je důkazem, že můj argument neplatí.“ Zaťala ruce v pěst. „To je chyba a vy se mýlíte. Jestli budeme takhle pokračovat dál, Yuuzhan vongové přijdou až sem na Coruscant. vím to. Cítím to.“

„Možná máš pravdu, Daesharo’cor. Já jen doufám, že ne.“ Lukova tvář zpřísněla. „Ale kdybychom se řídili tvým návrhem, stali se válečníky a přešli do útoku, Yuuzhan vongové by byli naší nejmenší starostí.“

Přimhouřila oči. „Nikdy by nás neporazili.“

„Ne, ale místo nich by tady bylo něco horšího.“ Lukův hlas přešel do chraptivého šepotu. „Místo nich bychom tu měli stovku Darthů Vaderů a toho by ses měla obávat mnohem víc než čehokoli, proti čemu stojíme teď.“

kapitola

6

Jacen Solo seděl sám v meditační místnosti na Ralroostu. Kajutě umístěné na zádi bothanského útočného křižníku dominovala transpariocelová klenba, která poskytovala volný výhled na světelný tunel hyperprostoru. Jacen ta světla vídal celý svůj život, takže to pro něj už nebylo nic mimořádného, přesto mu však působilo potíže se soustředit a utřídit si myšlenky.

Minulý týden měl nabitý, ale nebylo to jen balení, loučení, instruktáž a výcvik, co ho zaměstnávalo. To všechno dělal i dávno předtím – ačkoli si musel přiznat, že když má namířeno do tak vážného nebezpečí, byl velký rozdíl v tom, co své matce, otci a mladšímu bratrovi řekl.

„Tušila jsem, že tě tady najdu.“

Jacen se otočil a usmál se na Jainu. „Přidáš se?“

„Jasně.“ Objevila se ve vstupu do kajuty jen jako silueta. Když se dveře zavřely, místnost se opět ponořila do zádumčivé temnoty. Jaina k němu připlula jako duch a posadila se vedle něj. „Císařovy černé kosti, Jacene, ty vážně potřebuješ chvíli meditovat, co? Myslím, že jsem tě ještě nikdy nezažila takhle rozrušeného.“

„A zřejmě jsi nezažila ani to, že bych tak mizerně zvládal své emoce.“

Jaina se zasmála a Jacena ten známý zvuk potěšil. „Jsme dvojčata, Jacene. Měli jsme ve vzájemném čtení svých emocí náskok, než jsme poznali někoho dalšího. Ale máš pravdu, teď se tak docela neovládáš. Co se děje?“

„Nejsem si jistý. Asi na mě dolehl plný rozsah toho, co děláme.“ Pohlédl na svou sestru. „Máma s tátou bojovali s Impériem, které bylo hodně velké a mocné. No a naším Impériem jsou Yuuzhan Vongové a na první pohled jsou mnohem mocnější než to, čemu čelili máma s tátou.“

Jaina přikývla. „Předtím Síla vždycky vychýlila rovnováhu v náš prospěch. Teď musíme být jen sami sebou a snažit se ze všech sil. Já na to mám ovšem skvělé vzory.“

„Plukovníka Darklightera?“

„Ano, jeho a ostatní z eskadry Rogue, generála Antillese, plukovníka Celchua. Nikdo z nich neovládá Sílu, ale jsou to špičkoví piloti. Tím jsem chtěla jen říct, že zatímco já si skoro nedokážu představit život bez Síly, tihle lidé dělají velké věci i bez ní.“

Jacen se zasmál. „Nemít Sílu je jako být barvoslepý, ale na ně to tak nepůsobí.“ Zvedl ruce a sevřel je v pěst. „A právě to mi nedopřává klidu, Jaino. Jsou tu všichni tihle lidé, ochotní riskovat své životy, věřit svým vůdcům, tradicím, kterými se řídí, svému vlastnímu smyslu pro dobro a zlo, své odvaze. Je jich celá armáda, vydávají se bránit lidi na planetách obíhajících kolem hvězd, které tito vojáci ze svých domovských světů ani nevidí. My Jediové to považujeme za svou práci, ale…“

Jacenova sestra sklopila zrak a pohrávala si se svými nehty. „Myslím, že když se na to díváš v takhle širokém měřítku, může tě to ohromit.“

„Jak to, že s tebou to nic nedělá?“

Upřela na něj pohled. „Zhodnotíš situaci, převezmeš zodpovědnost za to, co zvládneš, a spolehneš se na ostatní, že oni zas ponesou svoje břímě. Jsem jedna pilotka z eskadry. Jsem zodpovědná za svou wingmanku. Zodpovídám se plukovníku Darklighterovi. Plním své rozkazy, jak nejlépe umím. Kdybych nad tím moc přemýšlela, rozptylovalo by mě to a pak bych nebyla nikomu k užitku.“

„Ale Jaino, ty jsi v eskadře Rogue. Celá ta tradice – jak to, že tě nesvazuje?“

„Nemám na to čas, Jacene. Soustředím se na to, co musím dělat teď, a nezabývám se minulostí nebo tím, co se může stát v budoucnu.“ Otočila k němu tvář a světlo z průzoru jí v pruzích přebíhalo po pravé straně obličeje. „Docela mě překvapuje, že to na tebe všechno dolehlo tak náhle. Nebo spíš, že tě to nezasáhlo už dřív.“

Jacen se zamračil. „Jak to myslíš?“

„Vždycky ses díval dál, Jacene. Vždycky ses ptal, jestli jsi vším, čím můžeš být, nebo jestli máš na víc. Otázka nezní, jestli je pohár poloplný nebo poloprázdný, ale jestli je to správný pohár a v něm správný obsah.“ Jaina pokrčila rameny. „A protože jsi chytrý a nadaný, vždycky se ti podařilo překonat většinu problémů a přitom se stále zabývat těmito většími věcmi. Ve skutečnosti se přes většinu problémů přeženeš, aniž bys o nich přemýšlel.“

„To není pravda.“

„Ovšemže je. Na Belkadanu ses vydal osvobodit otroky, aniž by sis dělal sebemenší starosti o své vlastní bezpečí. Proč? Protože tam šlo o něco většího, a sice jestli ti Síla seslala vizi budoucnosti, nebo ne. A přestože to dopadlo zle, tebe nezajímala vlastní zranění, ale proč tě ta vize zradila.“

Zavrtěl hlavou. „Pochopila jsi to špatně.“

„Jacene, jsem tvoje sestra. Znám tě.“ v sedě se opřela o ruce. „I Jedi může hledat něco víc. Nejdřív ses choval, jako kdyby být Jedi znamenalo totéž co být hrdina. Neznamená, všichni ti lidé tady nejsou kvůli hrdinství. Jsou tady, aby dělali svou práci.“

Jacen vstal a přešel k průzoru. „Já to vím a respektuju to.“

„Ale pořád hledáš něco víc. Nevíš jistě, jestli to, co ses o úloze Jediho naučil, je totéž, co ses naučit měl. Chceš najít způsob, jak se stát dokonalým Jedim.“

„A ty snad nepochybuješ o tom, co nás učili? Ty se nechceš posunout někam dál?“

„Kam dál, Jacene?“

Ta otázka ho vyvedla z míry. „Ehm, já vlastně ani nevím.“

„Takže hledáš něco, co možná ani neexistuje.“ Jaina vstala. „Podívej, já každou práci beru tak, jak přijde. Teď jsem pilotka s jediskými schopnostmi. Chci v tom být co nejlepší. Až se mi to podaří – jestli se mi to podaří – pak se můžu poohlédnout po něčem dalším.“

„v tom je ten problém, Jaino. Já momentálně žádnou práci nemám, a proto něco hledám.“

„Ne, Jacene.“ Natáhla ruku a vlepila mu škádlivý pohlavek. „Ty máš práci. Jsi Jedi a čeká tě úkol.“

„Já vím. Jsem na něj připravený. Prošel jsem výcvikem. Nastudoval jsem si informace o Garqi. Jsem připravený.“

„Je to stejné, jako když jsi byl mladší, Jacene. Připravil ses na tu práci, ale ještě jsi ji neudělal. Už přemýšlíš o něčem dalším a velkém a ta drobnost, co máš před sebou, tě možná zničí. Yuuzhan vongové nejsou jedním z našich dřívějších drobných dobrodružství. Jsou vážnou hrozbou, a jestli ji budeš přehlížet, nepřekonáš ji.“

Jacen se otočil a na okamžik se na Jainu zahleděl, rozhodný výraz její tváře a tón hlasu ho přesvědčily, že to myslí smrtelně vážně. Což znamená, že mám hodně o čem přemýšlet. „A ty si myslíš, že mi zkušenost na Garqi pomůže, abych se jako Jedi zdokonalil?“

„Může ti to pomoct ve zdokonalení sebe sama. Budou tam s tebou dva velmi rozdílní Jediové: Corran a Ganner. Můžeš se od nich hodně naučit – o tom, co dělat i co nedělat. Trochu zpomal. Uč se. Dopřej si možnost učit.“

„Rozhodně mi to poskytne prostor k soustředění.“ Vzdychl. „Teď mi řekneš, že jsi tohle všechno věděla, protože dívky dospívají rychleji než kluci.“

„Ženy, Jacene, ženy dospívají rychleji než kluci.“ Snažila se zachovat si přísný výraz, ale dlouho to nevydržela. Sevřela svého bratra v objetí. „Podívej, nikdo z nás už nehraje žádnou dětskou hru. Musíme být co nejostražitější, nebo budeme mrtví. A spolu s námi spousta dalších lidí.“

„Já vím. Máš pravdu.“ Přitiskl se k ní, jako by to bylo naposledy, co se spolu vidí. „Koukej lítat rychle a střílet přesně, Jaino. Ať tě nedostanou.“

„A ty si koukej pamatovat, že v tom údajném purpurovém botanickém ráji na Garqi se skrývají nebezpeční tvorové.“ Odtáhla se od něj a usmála se. „Dávej na sebe pozor, Jacene. Ať je s tebou Síla.“

„Díky, Jaino. Určitě bude.“ Ovinul jí paži kolem ramen. „Pojď, ještě máme čas na jedno kafe, než nám začnou mise. Já budu skvělý Jedi a ty budeš skvělá pilotka, ale teď bychom snad mohli být ještě chvíli prostě jen sourozenci.“

*

Jaina seděla s Jacenem v lodní jídelně. Náhle zvedla zrak, pohlédla mu přes rameno a ztuhla. Jacen se otočil, a to, co spatřil, mu smazalo úsměv z tváře. „Potřeboval jsi mě? Myslím, že mám zapnutý komlink, nebo ne?“

Corran Horn se nenuceně usmál. „To nic, Jacene. Rád vás vidím, poručíku Solo.“

„Díky, plukovníku.“ Jaina se natáhla a odstrčila od malého stolu, kde s bratrem seděli, jednu židli. „Jestli si k nám chcete přisednout…“

Corran si přejel rukou po čerstvě oholené bradě. „Ne, jen jsem si sem přišel pro trochu kafe. Vypadá to, že až přistaneme na Garqi, žádné další se k nám hned tak nedostane. Pěstuje se tam dostatek bobů, ale nikdy z nich neuměli uvařit pořádné kafe. Aspoň před dvaceti lety to tak bylo.“

Jacen pohlédl na svůj poloprázdný hrnek. „Jestli je tohle kafe ve srovnání s Garqi dobré…“

„Pozdě, Jacene, z téhle mise už se nevyvlékneš.“ Corran ho poplácal po rameni a potom pohlédl na Jainu. „Slyšel jsem, že se ti v eskadře Rogue daří.“

„Ano, pane, moc se mi v ní líbí.“

„Je to trochu jiná zodpovědnost než být Jedi, ale o nic méně důležitá. Plukovník Darklighter navrhl, abych si proti tobě po návratu z Garqi dal nějakou simulaci a zjistil, jak jsi dobrá.“

Jaina zrudla. „Tak to vás zklamu, plukovníku. Generál Antilles a plukovník Celchu mě při cvičeních pravidelně rozpráší.“

Corran pokrčil rameny. „No, u mě se jim to taky ještě daří. Možná bychom si měli dát společnou simulaci proti nim a uštědřit těm starým vojnám pár lekcí.“

„Budu se na to těšit, pane.“

Jacen zvedl ke Corranovi zrak. „Jsi radši zase voják než Jedi?“

„Potěšilo mě, že mi ta uniforma ještě pořád padne, a líbí se mi ta další frčka. Dokonce jsem se oholil.“ Corran se zazubil. „Ale v téhle uniformě nejsem o nic méně Jedi než ty nebo Jaina. Je to šikovná záminka k tomu, abych udělal, co je potřeba. Dal bych přednost opaku, ale jestli musíme pro záchranu životů něco předstírat, klidně budu tu hru hrát taky.“

Corran postavil prázdný hrnek na stůl. „Ačkoli mise na Garqi rozhodně nebude žádná hra.“

„Já vím. Prostudoval jsem si tamní terén a okolí, přírodní zdroje, komunikační sít’, dopravní spojení a trasy, generátory energie a rozvodné soustavy.“ Jacen se při vypočítávání jednotlivých věcí na prstech zamyšleně mračil. „Taky jsem si v simulaci vyzkoušel všechno naše základní vybavení a zacházet se skenerem na vzorky už umím i poslepu.“

„Dobře. Nic míň jsem od tebe ani nečekal. Ještě jedna velmi důležitá věc – něco, o čem jsem přesvědčený, že se tvá sestra naučí u eskadry Rogue: budeš se muset řídit rozkazy, vím, že vaše společná nezávislá akce na Helsce 4 zachránila Danni Quee. Také vím o tvém nevydařeném pokusu osvobodit otroky na Belkadanu. Teď jsi součástí týmu, všichni jsme na sobě vzájemně závislí, takže žádné jednání na vlastní pěst jenom proto, že si myslíš, že víš, co se má stát. Já nikdy žádný návrh nezamítnu jen tak pro nic za nic. Bude-li dávat smysl, zvážím ho. Jasné?“

Jacen kývl. Cenil si toho, co mu Corran říká, a neunikl mu ten otcovský tón v hlase staršího muže. „Ano, pane, jasné.“

„Dobře. Jednu věc bys měl asi vědět: vybral jsem si tě pro tenhle úkol kvůli tvé zkušenosti s vongy a pro tvou odvahu, kterou jsi při střetnutí s nimi prokázal. Moje vlastní zkušenost s nimi nebyla vůbec příjemná, a kdybych si mohl vybrat, nebyl bych tady. Tvá ochota opět se s nimi střetnout je obdivuhodná.“

Jacen upřel pohled na svůj hrnek. „Díky.“

„Když si povedeme dobře, dostaneme se na planetu i zpátky a vongové si ani nevšimnou, že jsme tam byli. Neočekávám nic, co by vyžadovalo ten druh ztřeštěného hrdinství, kterým je vaše rodina proslulá.“ Corran se laskavě usmál. „Na druhou stranu vědomí, že máme pořádnou dávku corellianského štěstí jištěnou bojovými schopnostmi Noghriů, mi bohatě stačí, abych věřil, že naše šance na přežití jsou poměrně vysoké.“

Jaina povytáhla obočí. „A co Ganner?“

„Ganner je z Teyru – ten by nerozeznal šance od kance.“ Corran zvedl ze stolu svůj hrnek. „Ale umí dobře bojovat, a když jedná s rozmyslem, dokonce je i chytrý. A taky pohledný, jak sis už nejspíš všimla.“

Jaina opět zrudla. „No, toho si nejde nevšimnout.“

„Je to nepřehlédnutelné už jenom proto, jak to neustále vystavuje na odiv.“ Corran mrkl na Jacena. „Ale to si nejspíš necháme pro sebe. Je to trochu mimo parametry mise.“

„Rozumím.“

„No, tak já půjdu. Rozluč se se sestrou a pak si pořádně zkontroluj výstroj. Do nasazení nám zbývá ještě pár dnů, ale být připravený dřív nikdy neškodí.“

„Provedu, Corrane.“

Jaina kývla. „Ráda jsem vás viděla, plukovníku.“

„Já vás taky, poručíku. Nenech pověst eskadry Rogue upadnout, ano?“

„Ano, pane.“

Jacen počkal, dokud Corran neodešel, a pak na sestru povytáhl obočí. „Byla jsi tak strašně formální.“

„Familiárnost v armádě proudí směrem dolů, Jacene, ne naopak.“ Usmála se. „Myslím, že teď hrajeme každý podle jiných pravidel.“

„Stejný cíl, různé cesty.“ Jacen si povzdechl. „Což by mě mohlo přivést na myšlenky překračující současnou misi, ale já odolám. Jedno po druhém. Nejdřív dokončit jednu věc a teprve potom se starat o budoucnost.“

„A přesně to, brácho,“ pronesla Jaina, když si přiťukli hrnky, „je strategie vítězů.“

kapitola

7

Leia Organa Solo mlčky seděla v prostoru pro cestující na palubě raketoplánu Chandrila Moon třídy Marketta. Její dva noghrijští tělesní strážci, Olmahk a Basbakhan, seděli v úzké kabině hned za ní. Leia cítila z obou Noghriů pouze klid, což se nedalo říct o ženě sedící v řadě před ní. Z Danni Quee sálal strach podobně, jako z ohně sálá teplo.

Leia se přinutila k hlubokému nádechu a pomalému výdechu, aby se zbavila napětí. Alespoň částečně. Cesta z Coruscantu na Bastion probíhala za nejpřísnějších bezpečnostních opatření. Hvězdný destruktor Protector třídy Victory se držel daleko od frekventovaných tras, letěl k cíli po spletitém kurzu, a potom, když dorazil do soustavy Bastion, zastavil na jejím okraji se sklopenými štíty a vypnutými zbraněmi.

Bastion zareagoval pohotově, vyslal Relentless – hvězdný destruktor třídy Imperial – aby se dotázal Protectoru na úmysly Nové republiky. Leia naznačila, že má informace, které potřebuje sdělit admirálu Giladu Pellaeonovi. Loď Imperiálního zůstatku se na dvě hodiny odmlčela a pak Leie oznámila, že ona, její osobní doprovod a dva piloti mohou v jediném raketoplánu pokračovat do nitra soustavy.

Admirál Aril Nunb z Protectoru Leiu naléhavě varoval, že pokud uposlechne, vydá se tím do rukou nepřítele. Leia musela připustit, že má pravdu. Mnoho obyvatel Zůstatku stále ještě lpělo na zašlé slávě, kterou zažili za Impéria. Od smrti císaře už stačila dospět celá nová generace a vše, co jí scházelo, dávala za vinu Rebelii. Leia, někdejší vůdkyně Rebelie a prezidentka Nové republiky v dobách všech bitev se Zůstatkem až na ty poslední, se stala terčem značné nevraživosti. Lidé ze Zůstatku se pokusili překazit svatbu Luka a Mary, a bylo by pošetilé předpokládat, že tady budu v bezpečí.

Ale pokud měla být potlačena větší hrozba Yuuzhan Vongů, bylo nutné Zůstatek informovat o tom, co se děje, a přesvědčit ho, že jeho osud a osud Nové republiky jsou spojeny. Leia znovu přemluvila Danni, aby vystoupila jako svědek yuuzhanvongského pustošení. Doufala, že na Imperiály zapůsobí Danni stejně přesvědčivě jako na lid Agamaru.

Leia se natáhla dopředu mezi sedadla a poklepala Danni na rameno. „Dobře to dopadne, Danni.“

„Díky.“ Mladší žena přikryla Leiinu ruku svou vlastní. „Pokaždé, když se začnu litovat, připomenu si, kam letí senátor A’Kla, a znovu si uvědomím, že moje cesta je ta snadnější.“

„Bojím se, že máš pravdu.“ Leia se opřela v křesle. Vzpomínala, jak se s Elegosem loučila před jeho misí na Dubrillion. Překvapilo ji, že navzdory rizikům, která ho čekala, z něj nezachytila sebemenší strach. Když se mu o tom zmínila, humanoid se zlatou srstí se pousmál.

„Pravda je taková, že žádný strach necítím.“ Zamrkal svýma velkýma očima. „Vím, že mi tato mise může přinést smrt, ale ve srovnání s hrozící válkou, v níž zahyne spousta bytostí, mi tato starost připadá malicherná. Navíc se musím přiznat, že jsem na Yuuzhan Vongy nesmírně zvědavý. Předpokládáni, že oni jsou zvědaví zase na naše zvyklosti, což znamená, že si máme co nabídnout. Díky tomu bude vyjednávání možné, a jak doufám, také úspěšné.“

Leia ho objala. Byla ráda, že kolem sebe cítí jeho silné ruce. „Nemusíte letět, Elegosi. Jsou tu i jiné způsoby.“

Odtáhl se od ní na délku paže. „Opravdu, Leio? Yuuzhan Vongové nenávidí stroje, takže kdybychom poslali droida nebo jiné mechanické zařízení, aby jim od nás vyřídilo pozdrav, brali by to jako urážku. Z Anakinových zkušeností na Dantooinu víme, že si váží smělosti, a proto tato mise. Když se vrátím, možná se podaří předejít dalšímu krveprolití.“

„A když se nevrátíte?“

„Pak budou vaše znalosti Yuuzhan Vongů o to větší.“ Věnoval jí prostý úsměv. „Znám riziko, které podstupuji, ale kdybych se o to nepokusil, neměl bych klid. Vy byste se také nedokázala vzdát své odpovědnosti k druhým. Prostě ji jen vykonáváte moudřejšími způsoby než já.“

Leia tehdy souhlasila, ale teď, když obrazovka v přední části kabiny ukazovala čím dál větší Chimaeru a ještě větší celní stanici Bastionu, začala o tom pochybovat. Naposledy tu loď viděla, když se podepisovala mírová smlouva mezi Zůstatkem a Novou republikou. Její soustředění na vnitřní záležitosti Nové republiky a následný odchod z vlády ji od kontaktů mezi Zůstatkem a Novou republikou odřízly. Zjistila, že se v současné situaci Zůstatku příliš nevyzná, což znamenalo, že nevěděla, jak obtížné pro admirála Pellaeona bude nabídnout pomoc.

Dokonce ani informační dokumenty, které si prostudovala cestou, ji do politiky regionu nezasvětily tak důkladně, jak by si přála. Třebaže do Zůstatku uprchla spousta ortodoxních Imperiálů, kteří s sebou vzali ohromné bohatství, ekonomický rozvoj regionu pokračoval pomalu. Pouze několik málo kapes si mohlo dovolit komfort Coruscantu a byla tu i místa, kde lidé žili v příšerné chudobě. Dostupnost levnějšího zboží z Nové republiky zničila několik průmyslových odvětví a v souvislosti s jeho dovozem se šířily zprávy o násilných nepokojích.

Na diplomatické rovině zůstávaly vztahy mezi oběma národy srdečné. Leia to do velké míry připisovala úsilí Talona Karrda. V čase míru navrhl a vytvořil agenturu, která mezi těmito dvěma říšemi zprostředkovávala výměnu zpravodajských informací. To utišilo paranoiu většiny konzervativců na obou stranách, ačkoli určitá podezřívavost nezmizela nikdy. Podle souborů, které Leia dostala, nebyly Karrdovi ani Zůstatku poskytnuty žádné nebo téměř žádné údaje o Yuuzhan Vonzích, takže i když mohli vědět, že se něco děje, neznali podrobnosti.

Pokud to obnovilo jejich paranoiu, tato mise může být odsouzena k neúspěchu, ještě než začne.

Kabinou se rozezněl pilotův hlas. „Máme povolení přistát v hlavním hangáru celní stanice. Odhadovaný čas přistání za tři minuty.“

Danni se otočila v křesle, zvedla se na kolena a zadívala se na Leiu. „My se opravdu setkáme s tím admirálem Pellaeonem?“

„Možné to je, a pokud ano, bude to velice povzbudivé znamení.“ Leia si povzdechla. „Diplomacie je někdy hra, Danni. Když jsme letěly na Agamar a žádaly, abychom směly promluvit před Agamarskou radou, skutečnost, že jsem bývala prezidentkou Nové republiky, prakticky zaručovala, že mě vyslechnou. Když jsem je oslovila, vnímali to jako čest.“

Přimhouřila oči. „Pellaeon má nejspíš v Zůstatku frakce, které jsou proti Nové republice, a pokud jsou dostatečně silné, sejít se se mnou by pro něj byla politická sebevražda. V takovém případě povede předběžná vyjednávání nějaký funkcionář. Pokud to bude pouhý úředník, naše poslání je odsouzeno k nezdaru. Jestliže to bude někdo významnější – zástupce státního tajemníka, což je zhruba můj protokolární protějšek –, pak máme šanci v naší věci dosáhnout příznivého výsledku.“

Danni se usmála. „Myslím, že astrofyzika je snadnější než diplomacie nebo politika.“

„No, já nevím. I v politice máme černé díry, pulsary, tělesa, která vydávají víc žáru než světla.“ Leia se na Danni usmála. „Kam moje paměť sahá, politika byla vždycky součástí mého života. Mám štěstí, že mi tak přirostla k srdci. Přiznám se ale, že odchod do ústraní byl příjemný, a už se na něj zase začínám těšit.“

Raketoplán s tichým zabzučením složil křídla a vzápětí se ozvalo zadunění, když dosedl na palubu celní stanice. Výstupní průlez zasyčel a otevřel se – zasyčení bohatě stačilo k přehlušení tichých kroků Basbakhana, který mířil na přistávací rampu, aby předešel případnému útoku. Olmahk se postavil mezi průlez a Leiu a čekal, až mu dá jeho společník znamení, že všechno je v pořádku. Pak teprve kývl na Leiu, že může jít.

Leia prošla kolem obou humanoidů s šedou kůží. Nebýt divokých rysů v tvářích, vypadali by Noghriové se svými drobnými postavami téměř jako děti. Leia však z vlastních zkušeností věděla, jak silní a smrtelně nebezpeční mohou být, ať už beze zbraně nebo s noži, které nosili. Noghriové byli mrštní a odhodlaní ji chránit.

Yuuzhan Vongové na Dantooinu zabili Bolpuhra a to je důvod, proč mě teď doprovázejí dva Noghriové. Po zádech jí přeběhl mráz. Před dvaceti lety si nedokázala představit, že by mohli existovat hrozivější tvorové než Noghriové, ale yuuzhanvongský válečník zabil Bolpuhra holýma rukama.

Leia sestoupila po přistávací rampě. Potěšilo ji, když spatřila dvě čety stormtrooperů seřazené podél bílého chodníku namalovaného na palubě. Formálnost a obřadnost uvítání působila slibně. Na konci chodníku stáli tři činovníci v imperiálních uniformách, ačkoli jedna z nich, žena, neměla žádné označení hodnosti. Leia nechala Basbakhana, aby šel uličkou stormtrooperů jako první, a pak se zastavila a počkala, až jí někdo z hostitelů vykročí vstříc.

Civilistka, žena pouze o málo vyšší než Leia, tak učinila. „Vítejte, konzulko. Jsem Miat Temm. Toto je plukovník Harrak a major Pressin.“

Leia si postupně se všemi potřásla rukama a pak představila Danni. „Tohle je Danni Quee, má pobočnice.“

Imperiálové pozdravili Danni kývnutím hlavy, načež Miat ukázala k turbovýtahu. „Tudy, prosím. Admirál čeká.“

Zatímco jeli mlčky výtahem vzhůru, Leia se nenápadně pokusila přečíst Imperiály Sílou. Z obou vojenských důstojníků zachytila nejistotu maskovanou nadutostí a také zmatek ohledně toho, proč přiletěla a proč dostali za úkol se jí věnovat. Z Miat nevycítila téměř nic. Ona mě blokuje! Leia potlačila úsměv a přemítala, jestli někteří Pellaeonovi nepřátelé vědí, že Temm má schopnosti v Síle.

Dveře výtahu se otevřely a Miat je uvedla do velké přijímací síně s transpariocelovou stěnou skýtající výhled na Chimaeru. Leia to považovala za velice dobré znamení. Za Chimaerou čekala její loď a pod nimi planeta Bastion, a vše vypadalo zcela mírumilovně.

Admirál Pellaeon, oděný v bílé uniformě velkoadmirála, stál na druhém konci bílého stolu. Neměl u sebe žádné stráže ani žádné zbraně. Když vstoupili, usmál se a pokynul Leie do křesla po své pravici.

„Rád vás zase vidím, konzulko Organo Solo. Prosím, posaďte se a povězte mi, za co vděčím vaší návštěvě.“ Kývl na své vlastní lidi a naznačil jim, že jejich místo je na druhé straně stolu. „Potřebujete-li občerstvení, můžeme to zařídit. Máte komlink, že ano, majore Pressine?“

„Ano, admirále.“

Leia se usmála. „Zatím nic, děkuji.“ Potřásla Pellaeonovi rukou a oplatila mu úsměv. Pak představila Danni jako svou pobočnici.

Pellaeon ji pozdravil úklonou bělovlasé hlavy. „Posaďte se, prosím.“

Leia si sedla a všimla si, že když k ní Pellaeon otočil své křeslo, obrátil se ke svým asistentům zády. Zdálo se, ze Miat to nevadí, ale oba důstojníky to zjevně rozčililo. Pellaeon je chce vyvést z míry i ze střehu, ale proč?

Leia se naklonila k Pellaeonovi, rozhodnutá využít jeho otevřenosti. „Přišla jsem napravit problém se sdílením informací, který jsme spolu v minulosti měli. Stalo se něco velice důležitého, něco, co může rozhodnout o budoucnosti Nové republiky i Zůstatku.“

Pellaeon pomalu kývl. „Mluvíte o pádu Dubrillionu.“

Leie se podařilo skrýt překvapení, ale Danni ne. „Jak to víte?“

Kůže okolo admirálových tmavých očí se napjala. „Dubrillion i další novorepublikové světy, které hraničí s naším prostorem, nás zajímají. Jistě vás nepřekvapí, konzulko, že jsme měli na Dubrillionu agenty. Zprávy, které se jim podařilo odeslat, sice neobsahovaly mnoho informací, ale i tak jsme pochopili, že se něco děje. Jejich definitivní odmlčení potvrdilo, že se jedná o vážný problém.“

Zvedl bradu. „A také vám řeknu, že vím o Danni Quee. I na Belkadanu, v projektu ExGalu, jsme měli agenta. Zajímáme se o všechna stanoviště založená za účelem shromažďování informací. Od našeho agenta jsme delší dobu nedostali žádné zprávy, což nás vedlo k domněnce, že základna byla zničena.“

Danni zamžikala. „Kdo to byl?“

Pellaeon zavrtěl hlavou. „Nechme mrtvé spát, ano?“

Leia přikývla. „O něčem z toho, co se stalo, už tedy víte. Mám datakartu, která vám doplní technické podrobnosti, ale ve stručnosti je to takhle: humanoidní cizinci z jiné galaxie napadli nebo zničili půl tuctu světů na Okraji. Vyznačují se extrémní technofobií, jsou nemilosrdní v boji, berou otroky a zacházejí s nimi bez slitování. Nazývají se Yuuzhan Vongové a dosud jsme s nimi nenavázali přímý diplomatický styk. Danni strávila nějakou dobu v jejich zajetí a ze všech našich lidí s nimi byla v nejbezprostřednějším kontaktu.“

Admirál se opřel, propletl si prsty a podepřel si jimi bradu. „Přišla jste nás požádat o pomoc proti těmto Yuuzhan Vongům?“

Leia přikývla. „Sám nejlépe víte, jak těžké je bojovat s nepřítelem, který muže udeřit kdekoli. Upřímně řečeno, vnitřní nepokoje v Nové republice zatím nedosáhly bodu varu, ale novorepublikových vojenských sil je zapotřebí při urovnávání rozbrojů. Současně se v populaci ozývají hlasy, které se s ohledem na mírovou smlouvu domnívají, že vojsko by se mělo stáhnout a demobilizovat a že na obranu už by z rozpočtu neměly jít žádné další peníze. Pokud neučiníme yuuzhanvongské invazi přítrž, mohla by sice všechny sjednotit, jenže ta jednota by přišla příliš pozdě. Musíme je zastavit hned teď. Máme síly, které by docela dobře fungovaly jako kovadlina, ale ještě potřebujeme kladivo.“

Koutky Pellaeonových úst se roztáhly v pochmurném úsměvu. „Čekal bych, že vaším kladivem budou Jediové.“

„Jak se dozvíte z datových souborů, Yuuzhan Vongové jsou vůči Síle imunní. Jediové dělají, co mohou, ale je jich příliš málo, než aby problém tohoto rozsahu zvládli sami.“

Pellaeon pohlédl přes rameno na oba vojenské důstojníky. „Vaše žádost není zcela neočekávaná, konzulko. Tito muži mě upozornili, a to několikrát za sebou, že každá vojenská spolupráce s Novou republikou bude past. Odlákáte naše lodě od našeho domova, zničíte je a pak dobudete i zbytek imperiálního prostoru. Tento konkrétní scénář sice přímo nepředpokládali, ale přesto není snadné mávnout nad jejich varováním rukou. Podle nich je tato hrozba jeden velký podfuk.“

Leia se na oba muže chladně usmála. „Vaše zpravodajské týmy už musejí vědět, že moje dcera, moje šestnáctiletá dcera, vstoupila do eskadry Rogue. Učinila tak na Dubrillionu, a vaše zdroje vám musely hlásit i to, že eskadra právě doplnila více než polovinu pilotů. Kdybych Yuuzhan Vongy nepovažovala za vážnou hrozbu, myslíte, že bych svému dítěti dovolila vstoupit do armády?“

Plukovník Harrak si zajel prstem mezi krk a límec uniformy. „Vaše děti jsou Jediové.“

„A jak jsem už řekla, Jediové mají proti Yuuzhan Vongům pramalou výhodu.“

Pellaeon zvedl prst a zarazil Harrakovu odpověď. „Dobrá, konzulko. Prostuduji si materiály, které jste nám přinesla. Pro vaši ožehavou situaci mám pochopení a stejně jako mnoho dalších v Impériu cítím za lid Nové republiky odpovědnost. Oni možná zavrhli nás, ale my jsme nezavrhli je. Půjde-li to, pomůžeme.“

Leia kývla. „Víc od vás nemohu žádat.“

„Ale mohla byste, konzulko, mohla byste.“ Pellaeon jí kývnutí oplatil. „Doufejme, že to bude stačit.“

kapitola

8

Luke Skywalker se spojil se Sílou, aby z ní načerpal energii. Proudila do něj a působila mu mravenčení na kůži. Usmál se a užíval si teplo, které ho zalévalo. Moc často už Sílu takhle nepoužíval, dával přednost pasivnímu přijímání jejích darů, ale teď byl vyčerpaný. Neměl čas se prospat, takže tu dávku energie potřeboval.

Pohlédl na datapad na stole. Připravit úkoly pro všechny Jedie nebylo tak snadné, jak doufal. Zdálo se, že Jediové vyslaní na samostatné mise přemýšlejí, proč je vyslal samotné. Ti, kteří cestovali ve dvojici nebo ve větší skupině, zase hloubali nad tím, jestli Luke pochybuje o jejich schopnostech, případně jim bylo na obtíž dohlížet na dalšího Jediho. Ozývaly se protesty vůči povaze samotných úkolů nebo způsobu jejich řešení – filozofický rozkol mezi Jedii přerostl z drobných rozporů v něco úplně nového.

Mechanickou rukou se promnul za krkem. „Tak, Artoo, myslel jsem si, že zachraňovat galaxii je dřina. Uředničina je ještě horší.“

R2-D2 otočil hlavu a houkl na něj. Droid byl připojený k počítači a pomáhal Lukovi sledovat odlétající Jedie. Jak od nich přicházely údaje, R2D2 aktualizoval jejich složky a informoval Luka, jestli jsou jeho lidé na cestě tam, kam je třeba.

Ve dveřích kanceláře se objevila Mara. „Luku, asi máme problém.“

„Jaký?“

Vešla dovnitř a mávla za sebe na Anakina. „V podstatě na to narazil Anakin. Vysvětlí ti to.“

Hnědovlasý mladík se usmál. „Ke zlepšení plánování budoucích misí jsem vytvořil počítačový program, který analyzuje užívání naší datové knihovny.

Když zjistíme, které soubory byly vyžádány po přidělení úkolů, zjistíme, jaké informace Jediové ke splnění svých úkolů potřebovali. V budoucnu bychom tyto soubory mohli rovnou připojit k jejich pověřením a ušetřit tak nějaký čas. Dostávali by je na datakartách a pak už by potřebovali jen aktualizace.“

Mistr Jedi se široce usmál. „To je velmi dobrý nápad.“

„Díky,“ usmál se potěšené Anakin. „Program právě vyhodnotil žádosti o informace. Nikdo nevěděl, že program běží. Když jsem ty požadavky podrobně procházel a vzájemně porovnával svoje údaje s kontrolním registrem, narazil jsem na problém.“

Luke povytáhl obočí. „A co je to za problém?“

„Můj program zaznamenal o patnáct požadavků víc, než uvádí oficiální kontrolní registr.“ Mladík pokrčil rameny. „Těch patnáct nezaznamenaných požadavků by mohlo představovat potíže. Artoo, mohl bys vytáhnout ten soubor s odlišnostmi a poslat ho strýčkovi Lukovi na datapad?“

Droid tiše hvízdl. Luke pohlédl na displej a uviděl na něm nabíhat výčet patnácti souborů a jejich popisků. „Stanice Chřtán, Hvězda smrti, Drtič sluncí, Temný meč, Oko Palpatinovo… To jsou všechno superzbraně a místa, kde byly sestrojeny.“

Mara přikývla. „Ty soubory obsahují jejich kompletní technická data. To je hromada údajů a my nemáme tušení, co hledali, když si je vytáhli. Ale nekouká z toho nic dobrého.“

Luke se posadil za stůl a upřeně hleděl na seznam souborů. „Těch patnáct souborů se v kontrolním registru neobjevilo z toho důvodu, že ten, kdo si je vyžádal, záznam o svém hledání vymazal, je to tak? Zahladil stopy?“

„Ano.“ Anakin zavrtěl hlavou. „Zkoušel jsem to znovu projít a zjistit, jestli by se mi nepodařilo vytáhnout údaje o žadateli z paměti, ale odpovídající paměťové úseky byly dvakrát přepsány. Ať už to udělal kdokoli, je velmi dobrý.“

Luke si povzdechl a pohlédl na svou ženu. „Podezíráš někoho?“

Pomalu přikývla. „Prošla jsem naše záznamy. Několik Jediů má potřebné počítačové znalosti. Ihned jsem vyloučila Anakina a Tionne. Většina těch dalších mi starosti nedělá, ale Octa Ramis by mohla představovat problém.“

Luke si v duchu vybavil tmavovlasou ženu. „Nebyla si blízká s Mikem Regliou?“

„Tionne říkala, že na akademii spolu měli vztah. Myslela si, že po ukončení akademie se jeden druhému vzdálili a každý z nich si šel svou vlastní cestou, jenže jejich cestovní deníky nasvědčují tomu, že se několikrát setkali.“ Mara pokrčila rameny. „Nevzpomínám si, že by byla při smutečním obřadu na Mikovu památku na Yavinu 4 nějak zvlášť rozrušená, ale nebyla jsem tehdy zrovna v nejlepším stavu.“

„Já jsem byl myšlenkami jinde. Ty sis něčeho všiml, Anakine?“

„Neplakala, ani na ní nebylo na první pohled nic nápadného, ale moc pozornosti jsem jí nevěnoval. Je mi líto.“

„To nic. Není to tvoje povinnost.“ Luke kývl. „Myslíte, že si ty soubory stáhla proto, aby se pokusila sestrojit zbraň proti Yuuzhan Vongům? To mi nedává smysl.“

Mara zavrtěla hlavou. „Postavit další Hvězdu smrti by trvalo celé roky. Nejrychleji by se dal postavit Drtič sluncí, ale zařízení, které je k tomu potřeba, už neexistuje. Nedovedu si představit nikoho sebevíc sklíčeného zármutkem, kdo by se s ním stavěl a pak proměnil hvězdy v novu, jen aby se zbavil Yuuzhan Vongů.“

„Ano, to by bylo dost krajní řešení.“

„Ale neudělal právě tohle Kyp?“ zamračil se Anakin. „Zničil Caridu, aby se Imperiálům pomstil za smrt svého bratra.“

„Ano, a zjistil, že jeho bratr vůbec není mrtvý, ale zemřel až při zničení Caridy.“ Luke si zhluboka povzdechl. „Účel nikdy nesvětí prostředky. Už jsi prověřila Octu?“

„Nastoupila na svou loď a je na cestě.“

Luke se opřel a rukou si promnul bradu. „Zajímavé. S kým se stýkala?“

Mara se usmála. „Na spoustě misí byla s Daesharou’cor.“

„Jenže Daeshara’cor je na palubě Durastaru a letí na Bimmisaari. Artoo mi sice hlásil, že se Durastaru poškodil pohon, a tak musel opustit hyperprostor o něco dříve, ale z Corellie prý posílají lodě, aby dopravily pasažéry k cíli.“

Droid při Lukově poznámce pronikavě hvízdl na souhlas.

Mara přikývla. „Když si prohlédneš standardní hlášení připojené k žádosti o pomoc, objevíš jednu docela podstatnou věc. Na seznamu pasažérů není žádná twi’lecká žena.“

„Cože?“

Anakin se usmál. „Hádám, že se nalodila, podstrčila personálu pár falešných vzpomínek a potom loď opustila ještě před odletem. Seznam pasažérů byl sestaven na základě osob, které se přihlásily při evakuaci lodi.“

„A jeden by řekl, Luku, že Jediho bude v takové mimořádné situaci velmi těžké přehlédnout.“

Mistr Jedi zavřel oči. „Něco tu nedává smysl. Octa pátrající po superzbraních smysl dává. Yuuzhan Vongové zabili Mika. Chápu, že touží po pomstě, i když pomsta zavání temnou stranou. Ale jaký motiv má Daesbara’cor? Byli si snad někdy s Mikem blízcí?“

Mara pokrčila rameny. „To nevím, ale myslím, že motiv je teď podružný. Musíme zjistit, kam letěla.“

Anakin se zasmál. „To by mělo být snadné. Neexistuje přece mnoho míst, kde by se dala postavit superzbraň, ne? Loděnice na Kuatu…“

Mistr Jedi vstal. „Konstrukce superzbraně už se nedá tak snadno utajit a potřebné zdroje nejsou volně k mání. Jde jí o něco jiného.“

Pohlédl na droida. „Artoo, vyhledej informace o doku, z kterého odstartoval Durastar. Chci seznam lodí – a cílů jejich tras – které z toho doku odletěly v rozmezí čtyř hodin před nebo po Durastaru.“

„To mohou být desítky lodí, Luku.“

„Já vím, Maro, ale někde začít musíme.“ Luke si vzal ze stolu světelný meč a připnul si ho na opasek. „Nestojíme o to, aby nám tady pobíhala zbloudilá rytířka Jedi, zvlášť ne taková, která pátrá po ničiteli planet.“

*

Vzdušný spídr je poměrně rychle dopravil do doku 9372. Rozlehlý prostor přímo kypěl aktivitou. Nakladače přesunovaly náklad, cestující se v dlouhých řadách proplétali vším tím zmatkem, zahálející dělníci se scházeli nad skleničkami, smáli se a oddávali se hazardu. Mara s Anakinem se rozdělili, aby obešli předprodej letenek na komerční raketoplány, které přepravovaly lidi z povrchu na lodě čekající na oběžné dráze. R2-D2 se napojil na místní terminál, aby pro Luka získal požadované údaje.

Luke se otevřel Síle a procházel se dokem. Zalil ho proud emocí. Usmál se nad malicherným hašteřením jednoho páru, jehož představy o tom, co znamená přijít včas, se zásadně lišily. Míjel lidi úzkostlivě se snažící vybavit si, jestli si nezapomněli přibalit to či ono. Kýval na kapitány lodí propočítávající s každou naloženou nebo vyloženou bednou z jejich lodí svůj zisk. Široce se usmíval nad vzrušením lidí mířících poprvé do kosmu a vášeň jednoho páru odlétajícího na líbánky mu vehnala ruměnec do tváře.

Kráčel dál a co nejlépe se pokoušel vcítit do uvažování Daeshary’cor. Zajímala se o superzbraně a měla přístup k vysoce důvěrným souborům. Věděla, že má být za pět dní na Bimmisaari. Víc času na to, aby mohla něco podniknout, než vypukne poplach, neměla. To snížilo její možnosti při výběru cíle cesty.

Luke okamžitě vyloučil cestu do Chřtánu poblíž Kesselu. Durastar by ji dopravil na Bimmisaari, odkud to bylo na Kessel jen kousek. A navíc soubory, do nichž získala přístup, podávaly zcela jasný důkaz, že admirál Daala laboratorní komplex zničila. Bylo sice možné, že některé jeho části se dosud vznášely ve vesmíru, ale pravděpodobnost, že by tam zůstalo něco užitečného, byla mizivá.

Než stačil Luke přijít na to, co Daesharacor hledala, ucítil v Síle něco nepatřičného. Začalo to jako zvědavost, ale okamžitě to přerostlo ve strach. Kázeň ten strach ihned zakryla, ale moc se jí to nedařilo. Luke pohlédl doprava a uviděl muže spěšně si přetahujícího kapuci svého pláště přes hlavu a odvracejícího se od něj.

Mistr Jedi lehce pohnul rukou. „Počkej, neodcházej.“

Muž v plášti se uprostřed kroku zastavil, jako by přimrzl na místě. Ačkoli se bránil Lukově sugesci, jeho tělo se otočilo, zvedl hlavu a nechal kapuci sklouznout na záda. „J-já?“ zakoktal muž.

Luke pomalu přikývl, usmál se a došel až k muži. „Myslím, že mi můžeš pomoct.“

„Já nic nevím.“

„Možná.“ Luke klidně pokrčil rameny. „Pravdou je, že jsi tady často, a vyděláváš si na živobytí odhalováním potřeb a jejich naplňováním, je to tak?“

„Já, eh, já… já jsem nic neudělal.“

K Lukovi a muži v plášti přistoupil bezpečnostní důstojník. „Dělá vám Chalco nějaké potíže, mistře Skywalkere? Vyřídím to s ním, sepíšu hlášení.“

Luke nedbale mávl rukou. „Děkuju vám, to nebude nutné. Není tu nic k hlášení.“

Bezpečnostní důstojník zamrkal a pokračoval v cestě, prošel mezi Lukem a překvapeným návštěvníkem doku.

„Co tady, Chalco, děláš, mě zrovna teď nezajímá. Ale myslím, že bys mi mohl pomoct.“

Podsaditý muž si rukou přejel lysou hlavu. „Jak?“

„Všímáš si věcí. Před dvěma dny tady byla twi‘lecká Jedi. Měla odletět na Durastaru, ale nenastoupila na palubu. Viděl jsi ji, viď?“

Muž pomalu přikývl. „Považuju za užitečný koukat se po Jediích, víte, ehm, pro případ, že by se jim hodila moje pomoc.“

„To je od tebe velice pozorné.“

„No, takže když přiletěla, všimnul jsem si jí. Nastoupila do lodi, ale vůbec jsem ji neviděl vystoupit.“ Muž se poškrábal na neoholeném hrdle. „Potom pozdějc jsem ji viděl, jak mluví s prvním důstojníkem na jednom frachťáku. Udělala tu věc s rukou jako prve vy a ten důstojník se od ní jen odvrátil, jako by tam vůbec nebyla. V ten moment jsem se otočil, protože jsem nechtěl, aby mě viděla a udělala mi to co jemu, však víte. Slyšel jsem ty historky o ztrátě rozumu a tak.“

Luke přimhouřil oči. „Jak se ten frachťák jmenoval?“

„Lucky Star II. Trampovej frachťák, zastavuje všude možně. Polovina těch zastávek ani není na letovým plánu. Myslím, že mířil na Ord Mantell, ale krk za to nedám.“

„Výborně, díky.“

Muž rozevřel dlaně. „Hele, pomohl jsem vám. Uděláte pro mě taky něco?“ Luke zkřížil ruce na prsou. „Co bys chtěl, abych pro tebe udělal, Chalco?“

Muž pokrčil rameny. „Já nevím, třeba byste mohl přinutit všechny ty chlápky od přístavní bezpečnosti, aby zapomněli, co tady dělám. Víte, přimět je, aby mě pustili z hlavy?“

„I kdybych to udělal, tak tady pořád budou bezpečnostní holokamery.“ Luke si muže otevřeně změřil od hlavy až k patě. Všiml si, že i když je Chalco v pase trochu obtloustlejší a není příliš vysoký, pořád je to mohutně stavěný muž. „Zkusíme to takhle. Myslím, že se mi při hledání té Jedi bude hodit něčí pomoc. Když poletíš se mnou a podaří se nám ji najít, přimluvím se za tebe na úřadech.“

Chalco zaváhal. „To byste udělal?“

„Ano, promluvím s nimi.“

„Ne, myslel jsem, vy byste mi věřil a vzal mě s sebou?“ Muž přimhouřil hnědé oči. „Víte, co jsem zač. Vydělávám si, jak se dá.“

„A teď máš možnost vydělat si něčím prospěšným.“ Luke jednou kývl. „Takže ano, věřím ti. Sejdeme se tady všichni za hodinu sbalení a připravení k odletu.“

Chalco vteřinu přemýšlel a pak přikývl. „Budu tady.“

Když Chalco odešel, za Lukem přišla Mara. Pohlédla na svého manžela. „Nabíráš tuláky?“

Mistr Jedi na ni úkosem pohlédl. „Matka Daeshary’cor byla tanečnice a často cestovala. Mladá Daeshara’cor strávila hodně času v docích a vesmírných přístavech. Vyzná se v nich a my budeme potřebovat pomoc, abychom ji našli. Kdyby byl Han ve své kůži, požádal bych o pomoc jeho. Takhle budeme muset věřit tomuhle člověku.“

Mara přikývla. „Daeshara’cor se pravděpodobně bude mít na pozoru před námi a jeho si nejspíš ani nevšimne. Rozumím. V pokladně, kde jsem se vyptávala, neprodali letenku nikomu, kdo by odpovídal jejímu popisu.“

„Ani nemohli. Chalco si všiml, že se tu jen tak potulovala. Pravděpodobně nastoupila do frachťáku, který má namířeno na Ord Mantell, ale staví i na jiných místech.“

„Takže může být kdekoli.“

„Pochybuju. Moje paměť na hvězdné mapy není dokonalá, ale tím směrem leží jedna planeta, která Daeshaře’cor pomůže.“ Luke se na svou ženu usmál. „Musíme si sehnat loď. Poletíme na Vortex.“

„Na Vortex?“ Mara vzala Luka za ruku. „Tam nic není, jenom Katedrála vichrů. To tam Daeshara’cor letí poslouchat hudbu?“

„Ne.“ Luke se usmál a políbil svou ženu na tvář. „Letí si tam promluvit s někým, kdo pomáhá hudbu tvořit.“

kapitola

9

Shedao Shai se otočil na patě dřív, než v ulici dozněl pronikavý chraplavý výkřik. Otrhaný lidský otrok s tělem pokrytým prachem a s rozježeným vousem opustil své místo v pracovní četě a rozběhl se proti němu. Zpoza hrudkovitých korálových výrůstků na tváři otrokovi planuly oči, když pozvedl kus durabetonu, aby jím srazil yuuzhanvongského vůdce k zemi.

Dva mladší válečníci opožděně zareagovali a chtěli útočníka zastavit, ale Shedao vyštěkl přísné varování a oba muži se stáhli. Yuuzhanvongský vůdce oděný v pancíři kraba vonduuna a s velitelskou holí tsaisi obtočenou kolem pravého předloktí měl pramalý důvod k obavám ze zranění. Plavně se pohnul vpřed, těžiště svého těla udržoval co nejníže, a potom se vymrštil a pravou rukou sevřel otroka pod hrdlem. Bez potíží muže zvedl do vzduchu a kus durabetonové suti levou rukou odhodil.

Otrok chytil Shedaa za pravé zápěstí. Když na něj tsaisi výhružně zasyčela a napřímila se, připravena k útoku, otrok vytřeštil oči. Muž s divokým zavrčením ohrnul rty a pak vzdorovitě pohlédl Shedaovi do očí. Neschopen promluvit, neboť mu ruka drtila hrdlo, muž jednou prudce kývl, jako by od yuuzhanvongského vůdce požadoval smrt.

Shedao přitiskl muži palec na čelist, klouzal jím podél jejího okraje až těsně za ucho. Oba zápasící se vzájemně měřili, věděli, že pouhým přitlačením Shedao Shai zlomí muži vaz a zabije ho. Muž se rty potřísněnými slinami stékajícími Yuuzhan Vongovi na rukavici opět kývl, vyzývaje Shedaa, aby ho zabil.

Yuuzhanvongský velitel zavrtěl hlavou a pak odhodil muže ke dvěma válečníkům, kteří dohlíželi na pracovní četu. „Odveďte ho ke kněžírn. Ať ho připraví. Jestli přežije, bude užitečný.“

Válečníci se uctivě poklonili, chytili muže každý pod jednou paží a vlekli ho ulicí pryč.

Shedao Shai je nechal odejít deset kroků a pak dodal: „A až tam budete, požádejte kněží o kázání pro neschopné válečníky.“

Válečníci se opět poklonili a vyrazili, tentokrát však o poznání rychlejším krokem.

Deign Lian, jeho přímý podřízený opět zaujal své místo po Shedaově levici o půl kroku za ním. „Bylo to moudré, můj pane?“

„Přinejmenším stejně moudré jako tvé zpochybňování mého úsudku zde na ulici.“ Shedao Shai byl rád, že maska skryla jeho škodolibý úsměv, když sebou Deign při té poznámce škubl, „válečníci se vrátí napravení, poučení a budou ve službě mnohem horlivější.“

„Nemluvil jsem o nich, veliteli, ale o tom otrokovi. Pokusil se vás zavraždit a vy jste ho poslal s nimi. Ostatní otroci budou na jeho přežití a povznesení nahlížet jako na souhlas k dalšímu pokusu o vaši vraždu.“

Shedao Shai kráčel dál širokou dubrillionskou ulicí beze slov, neboť věděl, že mlčení dolehne na jeho pobočníka tíživěji než jakákoli výtka. Zkáza způsobená dobytím Dubrillionu nebyla naprostá, velká část budov města se zachovala a pracovní čety v odklízení trosek značně pokročily. Brzy se otroci naučí, jak používat na menší opravy grichy, a na stavbu pořádných yuuzhanvongských domů přivezou gragrichy.

„Domnívám se, Deigne z klanu Lian, že přehlížíš to důležité a zabýváš se podružnostmi. Tvá otázka vychází z předpokladu, že ten otrok přežije vštěpování. To my nevíme. Ano, vybral jsem ho, protože měl odvahu. Nebál se bolesti. A hlavně chtěl, abych ho zabil. Přijal svou bezvýznamnost, což znamená, že naše vštěpování mu může přidat na důležitosti. Je nádobou připravenou k naplnění kosmickou pravdou. Pokud si uchová, co se naučí, bude pro nás velmi užitečný.“

„Tomu rozumím, veliteli Shedao z klanu Shai,“ řekl Deign a poklonil se.

Použitím Shedaova úplného oficiálního titulu – napodobuje tak Shedaovu formálnost – uznal svůj podřízený stav. Shedao věděl, že toto uznání je upřímné přinejlepším jen z poloviny. Klan Lian toužil po návratu ke své dřívější slávě a Deign byl jeho největší nadějí. Pro Shedaa jeho pobočník představoval dravou dvojhůl přisátou k jeho hrudi a Shedao si uvědomoval, že její kousnutí pocítí v okamžiku, kdy si to bude moct nejméně dovolit.

„Pak tedy snad nerozumíš tomu, že navzdory dílu našich agentů, jako je Nom Anor, našeho nepřítele skoro vůbec neznáme. Tato Nová republika je, co se týče válčení, velice zvláštní.“

„V srdci jsou to zbabělci, můj pane.“

„Vyslovit takový chladný odsudek, Deigne Liane, znamená popřít, že se máme mnoho co učit.“ Shedao pohlédl nalevo a postřehl v očích svého pobočníka jiskru zášti. „Vědění je vždycky užitečné a my potřebujeme o těchto lidech vědět mnohem, mnohem víc.“

Deign začal cosi tlachat o Shedaově moudrosti. Shedao Shai si toho nevšímal. Nová republika a její reakce na yuuzhanvongskou invazi ho mátla. Nom Anor jim poskytl stručnou analýzu vnitropolitické situace Nové republiky, na jejímž základě zvolili invazní koridor Zasáhli Novou republiku v místě, kde byla nejslabší, podél hranice s Imperiálním zůstatkem. Byla to ryze vojenská strategie: každá armáda byla nejslabší tam, kde se střetávalo dvojí velení. Zůstatek nezareagoval a nezaútočil na křídlo, což uvolnilo jednotky, které Shedao pro tento případ vyčlenil.

Nová republika dosud útok neopětovala a to Shedaa Shaie mátlo. Věděl o galaktické občanské válce a napadla ho možnost, že někteří lidé se nechtějí znovu vrhnout do konfliktu. Přesto čin toho otroka dokazoval, že tito lidé jsou schopni vést válku. Nezdálo se tedy, že se invazi celkově podrobí, a to ho vedlo k podezření, že se jedná o nějaký úskok.

Byl také ochoten připustit, že z dobytých světů měl skutečný význam pouze Dubrillion. Ostatní světy byly jen řídce osídlené a značně zaostalé, jejich ztráta tedy pro galaxii žádný význam neměla. Garqi, kam vyslal Kraga Vala dohlížet na okupaci a transformaci, produkovala mnoho potravin, ale její ztrátu nebude těžké nahradit, neboť většina jejích produktů byla určena pro horní vrstvy obyvatelstva, nikoli pro lidové masy.

Při dosavadních vojenských střetnutích byly novorepublikové jednotky pokaždé zahnány na ústup. Shedao Shai odmítal uznat zničení yuuzhanvongské základny na Helsce 4, protože to byla operace Praetorite Vongů. Když si politici začnou hrát na vojáky, musí to skončit katastrofou. Opět pohlédl na Deigna. Opačně to taky nemusí dopadnout zrovna nejlépe.

Shedaovi Shaiovi připadali jeho protivníci svým způsobem obdivuhodní. Nebylo pochyb, že jsou zkažení a slabí. Jejich závislost na odporných strojích poukazovala na jejich morální úpadek, ale zručnost, s níž své stroje používali, na něj zapůsobila. Vojenská reakce Nové republiky na počáteční střety s yuuzhanvongskou biotechnologií neutralizovala výhodu útočníků, takže se z jejich stíhaček stali rovnocenní soupeři.

Pozemní bitva na Dantooinu rovněž ukázala, jak hroziví mohou válečníci Nové republiky být. Když si Shedao Shai procházel hlášení o ztrátách ve dvou oddílech cvičených válečníků, kteří pronásledovali dvojici uprchlíků, ucítil, jak se mu stahuje žaludek. Vzhledem k tomu, že ti dva stíhaní byli jeedaiové, nějaké ztráty se daly čekat, jejich únik však nikoli. Klan Lian při tom z nerozvážnosti ztratil čtyři válečníky, což jen částečně ztlumilo bolest klanu Shai nad ztrátou dvou válečníků v souboji s jeedaii na Bimmielu. Ve svém zdráhavém obdivu k nepříteli se Shedao Shai musel v duchu ptát, zda jejich váhání s protiútokem nepramení ze stejného problému, jaký měl on: že toho Nová republika o Yuuzhan Vonzích neví dost, aby dokázala vyvinout spolehlivou strategii. Jestli potřebují další informace, na dobyté světy nám zkusí nasadit výzvědné jednotky. Prozkoumali Belkadan a nejspíš vědí, že tam vyrábíme koralskippery. Na co dalšího tam ještě přišli, si nedokážu představit, ale budu muset předpokládat, že vědí všechno.

Shedao Shai vystoupal po schodech do budovy, v níž si zřídil svůj úřad. Budova ho dráždila i uklidňovala zároveň. Podrážděnost v něm vyvolávala převaha rovných linií, ostrých hran a nechráněného potrubí, jež mu byly popsány vulgárním slovem průmyslové. Ta budova neměla víc elegance než velká kamenná krabice a jednotný odstín šedi, jímž byla omítnuta, to nijak nevylepšil.

Za svůj hlavní stan si ji vybral kvůli účelu, k němuž sloužila. Budova fungovala jako dubrillionské akvárium a byla plná transpariocelových nádrží, v nichž se to jen hemžilo mořskými živočichy z Dubrillionu i jiných světů. Budově dominoval ústřední sloup naplněný vodou, v němž plavala pestrobarevná směsice ryb, včetně obrovských smaragdově zelených žraloků.

Shedao Shai rázně vešel do budovy, aniž by vzal na vědomí stráže stojící u dveří. Vystoupal po schodech napravo a potom zahnul doleva, do centrálního sálu. Ryby pozvolna pluly sloupem ve spirálách nahoru a dolů a zastiňovaly tři postavy, jejichž obrysy zkreslovala voda. Dvě vyšší postavy byli jeho vlastní lidé, ale ten zlatý jehlan mezi nimi vzbudil jeho zájem.

Obešel místnost po pravé straně a uviděl, že na zemi sedí tvor s dlouhými končetinami pokrytý zlatým chmýřím. Tvor seděl s dlouhýma nohama zkříženýma na podlaze, s rukama složenýma v klíně a rovnými zády se opíral o durabetonovou zeď. Od koutků očí a přes ramena se mu táhly fialové pruhy. Na sobě měl jednoduchou fialovou bederní roušku staženou v pase zlatou šňůrkou.

Když tvor spatřil Shedaa Shaie, vstal, aniž by se rukama dotkl země. Strážní se jen o zlomek vteřiny opozdili, než po něm sáhli, aby ho zadrželi; zjevně jeho čin neočekávali. Ukolébal je do bezstarostnosti, což svědčí o tom, že se sem nechal přivést bez odporu. Pružnost jeho těla a lehkost, s níž setřásl ruce strážců ze svých ramen, z něj zároveň dělala potenciálně nebezpečného nepřítele.

Yuuzhanvongský velitel dvěma dlouhými kroky zkrátil vzdálenost mezi nimi na polovinu. „Jsem velitel Shedao z klanu Shai.“ Promluvil nejdříve svým rodným jazykem a potom se znovu představil v kostrbaté mlaskavé řeči, jíž se hovořilo v této galaxii.

Tvor zamrkal velkýma fialovýma očima. Promluvil pomalu, ale hlasitě, aby mu Shedao dobře rozuměl. „Já jsem senátor Elegos A’Kla z Nové republiky.“ Na okamžik sklonil hlavu. „Omlouvám se, že neovládám váš jazyk.“

Shedao pohlédl na dva strážné, mezi nimiž Elegos stál. „Odejděte.“ Deign mu věnoval tázavý pohled. „Veliteli?“

Shedao promluvil jazykem Nové republiky. „Nemám se od vás čeho obávat, Elegosi?“

Caamasi rozevřel ruce se třemi prsty a ukázal prázdné dlaně. „Mé zdejší poslání je mírové.“

Yuuzhanvongský vůdce pomalu přikývl. Neříká, že bych se ho neměl obávat, jen že mi z jeho rukou nehrozí žádné násilí. To je rozdíl, který Deign zcela přehlédl. „Vidíš, Deigne?“

„Ano, můj pane.“ Podřízený se uklonil. „Nechám vás o samotě.“

„Počkej.“ Shedao zvedl ruku a přejel jí po krabu vonduunovi, který tvořil jeho helmu a obličejovou masku. Tvor povolil a Shedao si mohl helmu stáhnout a odkrýt si hlavu i obličej. Shedao potřásl hlavou, uvolnil si hřívu černých vlasů a zkropil potem Deignovu zbroj.

Podal helmu svému pobočníkovi. Ačkoli Deignův obličej halila maska, šok, který pocítil, když spatřil svého velitele, jak ukazuje nechráněnou tvář nepříteli, nedokázal skrýt. „Odnes to do mé rozjímací komnaty a pak přines občerstvení. Pospěš si.“

„Ano, veliteli.“ Z Deignových slov čišela nevěřícnost a odpor. Hluboce se poklonil a pak couval dozadu, dokud ho Shedaovým očím neskryl sloup s rybami.

Yuuzhanvongský velitel opět obrátil svou pozornost k Elegosovi. Chvíli ho pozoroval a pomalu formuloval slova nepřátelského jazyka. „Byl jsem informován, že jste se objevil v malé lodi na okraji této soustavy. Použil jste villipa a požádal jednu z našich lodí o přesun sem. Proč?“

Elegos zamrkal. „Prý považujete stroje za něco ohavného. Nechtěl jsem vás urazit.“

„Oceňuji, že na naši citlivost berete ohled.“ Shedao Shai přistoupil ke sloupu. Stáhl si rukavici z levé ruky a přitiskl dlaň na transpariocel. Teplo vody mu pomalu pronikalo do kůže. „S jakým posláním jste sem přišel?“

„Přišel jsem, abych napomohl vzájemnému porozumění. Abych zjistil, jestli směr, jímž se naše národy vydaly, je tím jediným možným, nebo jestli se společné můžeme pustit jiným.“ Caamasi přitiskl ruce dlaněmi k sobě. „Byl jsem na Dantooinu. Nechci, aby se to opakovalo.“

„A já jsem viděl následky bitvy na Dantooinu. Byl jsem i na místě, jež znáte jako Bimmiel.“ Pohled Shedaových tmavých očí ztvrdl. „Je toho mnoho, co naše národy rozděluje. Mnoho, co hovoří v neprospěch jakéhokoli míru mezi námi.“

„Možná je to vzájemná neznalost našich povah a zvyků, co způsobuje, že se řítíme do černé díry konfliktu.“ Elegos zvedl bradu a odhalil štíhlý krk. „Chtěl bych vás zasvětit do těch našich a poznat ty vaše.“

Shedao se usmál a zahlédl v transparioceli odraz svého vlastního pokřiveného vzhledu. „Víte vůbec, o co žádáte a co navrhujete?“

„Podle vás zřejmě ne.“

Yuuzhan vong pohnul pravou rukou k Elegosovi. Tsaisi mu vklouzla do dlaně a poté ztvrdla v čepel o délce Shedaova předloktí, „víte, že bych vás mohl usmrtit, kdykoli se mi zlíbí. Byl bych zahrnut chválou, že jsem vás zabil za to vaše obcování s ohavnostmi. Podle některých z nás nemá váš druh nárok na spásu.“

Elegos sklonil hlavu. „Už teď se učím. Ano, věděl jsem, že svým příchodem dávám svůj život v sázku. To mě však neodradilo.“

„Oddanost poslání i za cenu vlastního života – tomu rozumím. Toho si vážím.“ Shedao otočil hůl v ruce a švihl jí dozadu, takže mu pleskla o předloktí. Tsaisi se ohnula a stočila se mu kolem vonduunového chrániče zápěstí. „To, co jste ochoten mě naučit, mi neposkytne žádné užitečné taktické informace.“

„Nejsem vojenský stratég, ani nejsem zasvěcen do jejich taktických porad.“ Elegos si ho pozorně měřil. „To, co bych se naučil já od vás, by bylo rovněž nepoužitelné.“

„Copak může být vědění neužitečné?“

„Ne, a to je další věc, na níž se shodneme.“

Shedao Shai pozvolna přikývl. „Umístím vás pod svou ochranu. Budu vás učit a budu se učit od vás. Porozumíme jeden druhému.“

„A nalezneme jinou cestu, jak naše národy spojit?“

„Snad. Zjistíte, jestli je to možné, až nás lépe poznáte.“

Elegos sepnul ruce za zády. „Jsem připraven se učit.“

„Dobře,“ přikývl Shedao Shai. „Vaše učení započne ihned. Následujte mě. Chcete-li nám porozumět, existuje pouze jediné místo, kde začít. Uvedu vás do Náruče bolesti.“

kapitola

10

Corran Horn zvedl oči od datapadu. „Prošli jsme celý seznam. Myslím, že můžeme letět.“

Admirál Kre’fey pomalu přikývl a doprovodil Corrana přes palubu Ralroostu. Z hangáru odstranili všechny stíhačky, takže v něm zbyl jen zvetšelý frachťák. „Mí technici mě ujistili, že Lost Hope zvládne vyletět ven z lodě. Ale jak dlouho vydrží potom, to už si netroufali odhadnout.“

„Rozumím, admirále. Všichni jsme od začátku věděli, že to bude riskantní podnik.“ Corran si povzdechl a strčil datapad do kapsy na stehně své letecké kombinézy. „Když to vyjde, skvělé. A když to nevyjde, tak se aspoň postarejte, aby se z naší chyby poučili ostatní.“

„Ovšem.“

Problém, jak dostat průzkumný tým na nepřátelskou planetu, trápil vojenské stratégy už celé věky. Lodě se často snažily maskovat jako vesmírné trosky, padaly k planetě jako meteority, a jakmile byly těsně nad zemí a senzory je nemohly zaměřit, nastartovaly motory a vyhnuly se kolizi. Nepřítomnost srážky nepřítele sice upozornila, že tu něco nehraje, ale průzkumníci už byli dávno pryč a v bezpečí, zatímco vyšetřovatelé si marně lámali hlavu, kam se poděli.

V případě Yuuzhan Vongů to bylo o něco složitější, protože novorepublikoví stratégové si nebyli jisti technickými možnostmi jejich skenerů. Skutečnost, že Yuuzhan Vongové používali biologické nástroje, dávala tušit značná omezení. Jenže dokud to nevěděli najisto, neexistoval žádný zaručený způsob, jak na planetu vklouznout bez povšimnutí. Protože se to nemuselo podařit, rozhodla se Nová republika vyzkoušet opačnou krajnost, totiž postarat se, aby Yuuzhan Vongové nade vši pochybnost věděli, že došlo k narušení vzdušného prostoru planety.

Corran vstoupil na palubu Lost Hope a zasunul vstupní rampu. Vešel na můstek v přední části lodi a zamával na admirála. Na nic raději nesahal. Protože Yuuzhan Vongové nepochybně přijdou místo havárie prošetřit. Nová republika věděla, že v lodi bude zapotřebí stopového množství biologických látek, které by nepřítele přesvědčily, že posádka přistání na Garqi nepřežila. Biologické látky nasyntetizovali a postříkali jimi všechna logická místa, takže případné vyšetřování odhalí spoustu údajů, z nichž půjde zrekonstruovat zesnulá posádka Lost Hope.

Zamířil dozadu do hlavního nákladového prostoru a vlezl do mnohem menší lodi, jednoho z maličkých raketoplánů, jaké se obvykle nacházely na luxusních linkových lodích. Vzadu bylo namačkáno a připoutáno všech šest Noghriů. Ganner tam seděl s nimi, vypadal vedle nich velký a neohrabaný, protože měl pod chodidly nacpané vybavení a kolena přitažená k bradě. Corran se protáhl kolem Jacena a zaujal své místo v předním z obou křesel v kokpitu. Připnul si bezpečnostní pásy, pak si nasadil přilbu a otevřel komunikační kanál na Ralroost.

„Tady Lost Hope. Jsme připraveni.“

„Rozumím, Hope. Dvě minuty do opuštění hyperprostoru.“

Corran zahájil startovní sekvenci. Oba podsvětelné motory se zapnuly, ale ten na pravoboku běžel pouze na 75 procent běžného výkonu. „Jacene, mohl bys zvednout výkon pravého motoru Hope aspoň o 10 procent?“

„Rozkaz.“

Starší Jedi zmáčkl na svém panelu tlačítko. Hlášení ohledně Lost Hope zmizela a nahradily je údaje Best Chance, malého raketoplánu v nákladovém prostoru frachťáku. Corran zapnul motory raketoplánu a každý hlásil stoprocentní výkon. Repulzory také hlásily, že jsou funkční. Zmáčkl tlačítko, které utěsnilo Chance a učinilo ji schopnou letu vesmírem.

„Motory Hope už jsou vyrovnané.“

„Díky, Jacene. Nálože jsou v pořádku?“

„Ano, připraveny k odpálení na tvůj rozkaz.“

„Výborně, všechno dokonalé.“ Corran se přinutil k úsměvu. Plán byl poměrně jednoduchý. Lost Hope vyletí z Ralroostu, zamíří na planetu a poté utrpí katastrofální poruchu motorů. Až vnikne do atmosféry Garqi, rozpadne se na kusy. V dešti trosek Best Chance nepozorovaně odletí a přistane. Než Yuuzhan Vongové posbírají všechny části Hope a zjistí, že se něco děje, průzkumný tým už bude zpátky v Nové republice.

Jediný Hutt, který kazil tuhle párty, byla nepřítomnost hyperpohonu na Best Chance. Bez hyperpohonu mohl tým opustit soustavu jedině tak, že se setká s větší lodí, třeba Ralroostem. Nouzové stažení z mise bylo kvůli tomu velmi obtížné. Corran však věděl, že pokud budou potřebovat z Garqi rychle zmizet, budou v takovém maléru, že by nejspíš stejně nedostali šanci do hyperprostoru uniknout.

Corran zapnul interkom a oslovil Gannera a Noghrie. „Připravte se na divoký let. Sice za to neručím, ale s trochou štěstí to přežijeme.“

*

Jainin X-wing vylétl z magnetické bubliny, držící vzduch ve spodním hangáru Ralroostu. Mladá pilotka zadala kurz, který ji zanesl do formace eskadry Rogue nad planetou Garqi. Za Jainou letěla její wingmanka Anni Capstan, označená Rogue Dvanáct, a formaci uzavíral Rogue Alfa, průzkumný X-wing pilotovaný generálem Antillesem.

Z komunikačního kanálu se ozval klidný a zvučný hlas plukovníka Gavina Darklightera. „Letka dva, letíte se čmuchalem; letka jedna nahoře, letka tři dole. Křídla do útočné pozice.“

Major Alinn Varth doplnila Gavinovy rozkazy rychlou poznámkou. „Letko tři, za mnou. Vrať se do formace, Páčko.“

Jaina potlačila úsměv. Protože byla Jedi a nosila světelný meč a protože používala k ovládání X-wingu řídicí páku, její kolegové jí dali volací znak Páčka. Brala to jako důkaz, že ji přijali mezi sebe, což bylo báječné, jelikož byla o dost mladší než ostatní piloti v eskadře a neměla ani zlomek jejich zkušeností. Oni se však na ni nejenže nedívali skrz prsty, ale dokonce se s ní vychloubali před některými novými rekruty.

„Rozkaz, Devítko.“ Jemně pohnula pákou doleva, čímž se zařadila na řádné místo ve formaci. Jaina se ohlédla na jednotku R5, usazenou vzadu v X-wingu. „Sparky, jestli zase vyklouznu z formace, hned pípni.“

Droid zatrylkoval na souhlas.

Z vysílačky se ozval hlas plukovníka Celchua. „Eskadro Rogue, tady letová kontrola. Z Garqi se blíží deset skipů. Záchytný kurz jsme spočítali, právě ho posíláme.“

Jainin primární monitor zaplavily údaje a Sparky zatútal, zatímco je vstřebával. Skipy – přesněji koralskippery – byly jednomístné stíhací letouny, účelem podobné X-wingům. Ale konstrukcí zcela odlišné. Na rozdíl od X-wingů, které byly vyrobené uměle, byly skipy vypěstované a žily v symbióze s různými dalšími tvory, kteří tvořili trup, pohon, navigační soustavu a zbraně těchto kamenných lodí. Pilot komunikoval se stíhačkou pomocí zvláštní kukly, která mu zprostředkovávala její vjemy, a stíhačka zase přijímala pilotovy rozkazy čtením jeho mozkových vln.

Jaina se otřásla. Její strýc už jednu z těch kognitivních kukel vyzkoušel a zažil spojení s nepřátelskou stíhačkou. Ona zatím tu příležitost nedostala, ale asi by ji ani nevyužila. Jako Jedi si vypěstovala odpor k jakýmkoli nahodilým vjemům cizích myšlenek, a ještě při tom mít hlavu uzavřenou v želatinové membráně – o tom odmítala byť jen uvažovat.

Pohlédla na monitory, právě když ze spodního hangáru bothanského útočného křižníku vylétla Lost Hope. „Devítko, dva skipy se oddělují od skupiny a vyrážejí za Hope.“

„Rozumím, Páčko. Ty a Dvanáctka je máte na starosti.“

Anni dvakrát zmáčkla spínač vysílačky, takže v kanálu zaznělo dvojité cvaknutí na potvrzení rozkazu. Jaina vylétla z formace, přitáhla páku k sobě a provedla ostrý obrat. Potom strhla X-wing šikmo doprava dolů, aby zahájila první nálet na skipy.

„Mám toho vepředu. Dvanáctko.“ Jaina zmáčkla palcem tlačítko přepínající zbraně a nastavila lasery na čtyřnásobnou palbu. Pohnula pákou a spočinula zaměřovačem na oválném obrysu vedoucího skipu. Podržela tlačítko, které měla pod prostředníkem, a lasery spustily rychlou střídavou palbu rudých energetických šípů.

Šarlatové paprsky letěly přímo na cíl, ale deset metrů od skipu se stočily k sobě. Dovin basali, kteří využívali gravitačních polí k pohybu stíhačky, ji rovněž chránily vytvářením gravitačních anomálií. Tato malá prázdná místa pohlcovala světlo podobně jako černé díry.

Jaina nepřestávala střílet a zaměřovačem pohybovala sem a tam. Aby dovin basal ochránil celý skip, musel miniaturní černou díru přesouvat, což jej vyčerpávalo stejně jako vstřebávání střel. Několik zbloudilých paprsků konečně proniklo skrz a zbrázdilo černý kamenný trup. Poté Jaina stiskla hlavní spoušť a poslala do skipu čtveřici laserových střel o plné síle.

Černá díra jednu z nich zachytila, ale zbývající tři zasáhly skip do zádě. Korál yorik na některých místech začal bublat a odpařovat se, na jiných místech se roztavil na kaši. V mrazivém vakuu vesmíru ztuhla minerální schránka téměř okamžitě na rampouch, trčící za yuuzhanvongským letounem. Roztavený kámen spálil dovin basaly a sežehl nervová spojení, která zajišťovala ovládání lodi, a vedoucí skip se roztočil a začal padat dolů ke Garqi.

Druhý skip se ukázal být obtížnějším cílem. Stoupal, klesal a náhodně uhýbal doleva i doprava. Střely ho úplně míjely, místo aby byly pohlceny dovin basalem. Pilot se očividně poučil, že obratnost je při vesmírném boji přinejmenším stejně důležitá jako štíty. Díky manévrování se mu dařilo X-wingům unikat a neustále se blížil ke svému cíli.

„Kryj mě, Páčko.“

„Rozumím, Dvanáctko.“

Anni Capstan se vrhla se svým X-wingem vpřed, pak jím smýkla ostře doleva a zaútočila na pravou část zádě koralskipperu. Pokropila skip laserovými šipkami, pomocí éterického kormidla ho držela v zaměřovači a yuuzhanvongský pilot konečně musel použít dovin basal, aby se vyhnul její palbě. Vypálila čtveřici střel o plné síle, ale černá díra všechny paprsky vsála, a potom se skip stočil prudce vzhůru, nad Anninu dráhu letu.

Jaina viděla, jak se nos Annina X-wingu zvedl, a vteřinu přemítala, proč nevypálila další salvu. Napadlo ji, že Anniny lasery se možná dobíjejí, protože právě vystřílela s malým účinkem velké množství energie. Skip vyrazil plnou rychlostí vpřed a začal se od X-wingu vzdalovat. Jaina si pomyslela, že Anni setřese, protože dovin basal, kterým se kryl, nyní mohl použít k většímu zrychlení.

Potom z obou stran štíhlého nosu X-wingu vyšlehl oheň.

Od počátku vesmírných bojů se vedly debaty o tom, zda je efektivní používat protonová torpéda proti jiným stíhačkám. Nebylo pochyb, že torpéda by hvězdnou stíhačku zničila. Ty zbraně byly navržené k boji proti mnohem větším lodím. Použít je proti stíhačce bylo jako zabíjet brouka vibrosekerou – strašné plýtvání energií.

Ale dá se v boji o něčem takovém vůbec mluvit?

Jaina si nebyla jistá, jestli si yuuzhanvongský pilot uvědomil, že Anni s odpálením torpéd čekala, dokud nenabral rychlost, nebo jestli zemřel s domněnkou, že měla prostě štěstí. Pokusil se nastavit torpédům další černou díru, jenže se ta objevila příliš pozdě a pouze lehce změnila kurz druhého torpéda. To první zasáhlo cíl plnou silou, udeřilo do skipu zespodu. Vybuchlo v zášlehu stříbřitého ohně, který zachvátil celou stíhačku jako roj blesků. Tříštící se koralskipper se Jaině před očima rozpadl na kusy, ještě než druhé torpédo prolétlo srdcem exploze a vybuchlo o sto metrů dál.

„Pěkná rána, Dvanáctko.“ Jaina se usmála, když pohlédla vzhůru na Lost Hope. Na palubě cítila svého bratra. Teď už jsi v bezpečí, Jacene.

Potom levobok frachťáku roztrhla strašlivá exploze a ochromená loď začala padat ke Garqi.

*

Ještě tvrději než otřes po explozi zasáhl Jacena Jainin šok a bolest. Snažil se na to připravit, ale zármutek a pocit ztráty, který tryskal Sílou, byl příliš syrový a silný. Chtěl se k ní natáhnout v Síle a říct jí, že je všechno v pořádku, ale nemohl.

Místo toho se stáhl do sebe a utlumil svou přítomnost v Síle. Vůbec se mu nelíbilo klamat svou sestru ohledně způsobu, jímž se s pomocí Lost Hope dostanou na Garqi, ale bylo to nutné. Nikdo nevěděl, kolik toho Yuuzhan Vongové mohou zachytit, pokud jde o komunikaci a emoce. Nemůžeme předpokládat, že když nedokážeme vnímat v Síle my je, nedokážou vnímat ani oni nás. Jediné když si lidé na lodi a ve stíhačkách budou myslet, že jejich frachťák se řítí do záhuby, mohli si být jisti, že jejich komunikace a emoce budou skutečné.

„Jacene, podle mojí obrazovky je vadný spoj u J-14. Špatný spínač, nebo –“

„Okamžik, Corrane.“ Jacenovy prsty se rozlétly po panelu. „Vypadá to, že exploze zasáhla vnitřek lodi. J-14 je zlomený a předčasně se uvolnil. J-13 a J-15 ještě drží, ale tlak už přesáhl bezpečnou hranici.“

„K Sithu.“ Corran se pootočil v křesle a pohlédl na Jacena. „Připrav sekundární nálože k odpálení. Na můj povel je odpálíš v pořadí číslo dva. Soustřeď se. Teď si nesmíš dělat starosti o sestru.“

„Ano, pane.“ Jacen si vyvolal diagram s druhým sledem explozí. Šest z osmi náloží svítilo zeleně, ale dvě zbývající byly červené. Ty, co jsou nejblíž J-14. „Máme problém, Corrane. Nálože kolem J-14 jsou špatné.“

„Rozumím.“

Jacen se přes hlavu pilota podíval na holografický obraz, vyplňující čelní průzor Best Chance. Holokamery na trupu Hope umožňovaly pilotovi vidět, co se děje, zatímco se odepsaný frachťák řítil k planetě. Frachťák právě vstupoval do svrchních vrstev atmosféry. Části trupu začaly žhnout a lak se v drobných záblescích odpařoval.

Corran zapnul komlink. „Gannere, podívej se ven průzorem na pravoboku. Vidíš ty dvě nálože na podpěře? Blikají červeně.“

„Vidím je.“

„Dokázal bys pomocí Síly stlačit nálože tak, aby vybuchly?“

„Ještě nikdy jsem to nedělal.“

„No, tak teď musíš. Pokud nezvládneš obě, soustřeď se jenom na tu horní. Na můj povel.“

„Rozumím.“

„Jacene, připrav se. Jakmile vybuchnou ty jeho, odpálíš svoje.“

„Rozkaz.“

Frachťák se otřásal, zatímco atmosféra houstla. Corranova ruka tančila po řídicím panelu. Poslal energii do repulzorů, které loď částečně izolovaly od otřesů demolujících Hope. Chance se trochu chvěla a v některých dalších konektorech, které držely obě lodě u sebe, vzrůstal tlak, ale žádný další nepovolil.

Frachťák se otočil na levobok, když rozervaný trup začal nabírat vzduch. Corran obratu vzdoroval a pokusil se loď přeorientovat na jednoduchou trajektorii, a potom plácnul do tlačítka, které zastavilo motory Hope. Celá loď se otřásla a vzápětí se začala převracet, bičovaná atmosférou.

„Všichni se držte. Tohle nebude žádná legrace.“ Corran zmáčkl několik tlačítek na panelu. „Gannere, odpal nálože, teď!“

Za Jacenem se shromáždila Síla a soustředila se kolem výbušnin. První vybuchla snadno a zmizela z Jacenovy obrazovky. Mladý Jedi nečekal, až vybuchne i druhá, a v rychlém sledu odpálil ostatní nálože. Řetěz explozí rozdrtil zadní část trupu.

Corran stiskl tlačítko a všechny konektory držící Best Chance uvnitř Lost Hope se uvolnily. Menší loď vypadla ze schránky, která ji zanesla do atmosféry. Corran se nijak nepokoušel upravovat směr letu nebo ho stabilizovat; nechal loď, aby se chovala jako ostatní kusy trosek. Když se loď otočila, Jacen na okamžik zahlédl, jak se Hope řítí v plamenech dolů na Garqi.

Výškoměr zabudovaný v Jacenově panelu odčítal metry závratnou rychlostí. Šest kilometrů se rychle scvrklo na čtyři, potom na tři a na dva. Jacen si vybavil, že jejich bezpečnou hranicí měl být jeden kilometr, a když loď tuto mez překonala, zapátral v Corranovi po známce úzkosti.

Žádnou neobjevil a bezděčně se pousmál. V pilotním křesle si snadno dokázal představit svého otce, jak čeká a čeká, než přepne loď na plný výkon, a nedbá na bezpečnostní limity, které považoval za přehnaně velkorysé. Jacen si nemyslel, že tato ochota podstupovat rizika byla vlastní pouze Corellianům; spíše se jednalo o pozůstatek z dob Povstání. Piloti tehdy museli provádět šílené kousky, aby dobyli pro celou galaxii svobodu. Před opatrností u nich měla přednost efektivita.

Pět set sedm metrů nad povrchem Garqi, porostlým deštnými pralesy, poslal Corran plnou energii do repulzorů. Jejich sestup se tím částečně zpomalil, ale loď se přesto zanořila do stromoví, urážela větve, tříštila dřevo a vyplašila pestrobarevný oblak ptactva. Best Chance se prořítila svrchním i prostředním stromovým patrem, než repulzory konečně nalezly dostatečný odpor v povrchu planety a odrazily Chance zpátky do výše.

Corran nechal malou loď viset ve vzduchu, zatímco fialové listy a sukovité větve, kterými byl přední průzor posetý, začínaly na rozpáleném trupu doutnat a kroutit se. „Všichni v pořádku?“

„Já ano.“ Jacen se ohlédl na ostatní a všichni potvrdili, že jsou nezraněni.

V reproduktorech to zapraskalo. „Ralroost všem stíhačkám, vraťte se na palubu. Zahájen odpočet do evakuace oblasti.“

„Tady Rogue Jedenáct. Přišli jsme o frachťák!“

„Jsme si toho vědomi, Rogue Jedenáct. Loď se rozpadla. Žádné známky života.“

Jacenovi přejel mráz po zádech. Senzory Jainina X-wingu nebyly dost silné, aby dokázaly zachytit na takovou vzdálenost známky života, takže si musela myslet, že je mrtvý. Užuž se chtěl otevřít Síle, aby jí dal najevo, že je naživu, ale zarazil se.

Corran se otočil a kývl na něj. „vím, že to pro ni i pro tebe musí být těžké, Jacene, ale jakmile se ‘Roost stáhne, řeknou jí pravdu.“

Jacen zavrtěl hlavou. „Nepamatuju se, že bych jí někdy něco takového udělal – ani nikomu jinému.“

„Bylo by příjemné, kdybys už víckrát nemusel, ale někdy ti malá krutost může ušetřit spoustu větší bolesti. Je to smutná součást dospívání.“ Corran mu věnoval povzbudivý úsměv.

„Rozumím.“ Jacen stiskl tlačítko na svém panelu a navolil specifickou frekvenci. „Na kontaktní frekvenci jsem našel polohový maják. Směr dvajedna-devět.“

Corran obrátil loď tím směrem a poslal energii do motorů. Malá loď začala klouzat pralesem. Větve se odíraly o trup a chlupatí antropoidi prchali v hrůze pryč. Pokračovali dál a dál, dokud je fialový svět Garqi nespolkl a neskryl je i jejich poslání před zraky Yuuzhan Vongů.

kapitola

11

Jakmile Pulsar Skate opustila hyperprostor a zahájila sestup k Vortexu, ucítil Luke Skywalker, jak ho vorský klid omývá jako vlny pobřeží. Odešel ze společenské místnosti uprostřed dlouhého štíhlého frachťáku do kokpitu a usmál se. Mara seděla v křesle kopilota a R2-D2 se usadil do bezpečnostního úchytu za ní. Zelenobílý droid R2 naproti němu zaujal podobnou pozici za křeslem pilota.

Mirax Terrik Horn s dlouhými černými vlasy spletenými do copu se otočila na Luka a měřila si ho klidným pohledem svých hnědých očí. „Dokázali jsme to. Díky navigaci Hvízdala a Artoo jsme si ušetřili velký kus cesty –“

Oba droidi svorně potěšeně zahoukali.

Mistr Jedi se usmál. „Jsem vážně moc rád, že jsi nás vzala na palubu právě ty.“

Mirax pokrčila rameny. „Nechávám Hvízdala pravidelně sledovat žádosti o spěšnou přepravu. Všechno, co souvisí s Jedii, má pro mě nejvyšší prioritu. A kromě toho, když se Corran toulá někde tam venku, děti jsou na akademii a můj otec má zase svoje starosti, nebudu přece sedět doma.“

Mara se usmála. „Něco dělat je lepší než jen čekat.“

„Čekání je hrozná nuda.“

Luke povytáhl obočí. „Nějak si nevzpomínám, že bych kdy zaslechl slovo nuda, když vy dvě podnikáte něco společně. Vlastně si vzpomínám. Že –“ Mara zvedla ruku. „Byly jsme zproštěny viny.“

„A my jsme mohly být během těch let na vaší akademii místo toho, abychom se vydávaly za vlastními dobrodružstvími. Vaši studenti by takové rozptýlení zbožňovali,“ přikývla Mirax. „A následky navíc nikdy nebyly tak ničivé.“

Mistr Jedi se usmál. „Myslím, že Vorové jsou, co se týče ničivých následku, poměrně citliví.“

„Souhlasím. Máme povolení přistát v hlavním hangáru jejich katedrály. Po té nešťastné nehodě admirála Ackbara a Leiy zřídili Vorové kolem katedrály dvoukilometrovou bezletovou zónu, aby do ní už nikdo další nezabořil stíhačku.“ Mirax se otočila a vyhlédla průzorem ven. „Za patnáct vteřin vletíme do atmosféry. Zapněte si pásy, jestli se nechcete otlouct.“

„Řeknu to i ostatním.“ Luke se otočil a odešel chodbou dozadu do společenské místnosti, kde seděli Anakin s Chalcem. Hráli spolu hru na holostolku, ale skončilo to dohadováním, kdo z nich podvádí. To urazilo Anakina, který jen zčásti přijal Chalcovo vysvětlení, že u stolů, u nichž obvykle hrál, se podvádělo tak často, že jediný způsob, jak vyhrát, bylo podvádět lépe než ten druhý.

„Protože vyhráváte a já jsem podvádět nemohl, dospěl jsem k závěru, že určitě podvádíte,“ namítl Anakin.

Luke se usmál. „Připoutejte se. Vstupujeme do atmosféry.“

Anakin ho poslechl, ale Chalco jen pevně sevřel opěrky křesla, až mu zbělely klouby. Luke zavrtěl hlavou, přešel k sedačce a připoutal se. „Chalco, nemusíš všechno dělat drsnějším způsobem.“

Podsaditý muž pokrčil rameny a málem spadl z křesla, když se Skate otřásla. „Já vím, že vy Jediové máte schopnosti, ale to není všechno, víte? My normální lidi taky nejsme neschopný,“ vysvětloval a bodal se prstem do hrudi.

Loď se znovu otřásla a Chalco napůl vyletěl z křesla. Luke ho chtěl pomocí Síly usadit, ale zjistil, že Anakin už se o to postaral. A udělal to tak jemně, že si to Chalco nejspíš ani neuvědomil. „Prosím, Chalco, připoutej se.“

Muž slabě zavrčel na protest, ale sáhl po bezpečnostních pásech. „No, trochu to hází. Chci říct, když jste se vy Jediové připoutali, tak co bych se taky nepřipoutal, že jo?“

Luke s Anakinem se usmáli a mistr Jedi pokýval hlavou. „Ale ovšem. Až přistaneme, Mara a já si půjdeme s někým promluvit. Místní kosmoport není nic zvláštního, takže vy dva zůstaňte raději na Skate.“

Anakin se zatvářil mrzutě. „Ale já jsem doufal, že –“

Luke zvedl ruku. „Zapátrej v Síle, Anakine. Cítíš tady Daesharďcor?“

Mladík na okamžik zaváhal a pak zavrtěl hlavou. „Ne.“

„Přesně tak.“

Chalco se zamračil. „Vy jste nečekali, že ji tady najdete?“

„Ne, pokud se neděje něco velmi neobvyklého. Myslím, že sem přiletěla pro informace.“ Mistr Jedi se předklonil tak daleko dopředu, jak mu to jen bezpečnostní pásy dovolily. „Zjistíme, co se dozvěděla, a poletíme dál. A potom tě budeme potřebovat, Chalco.“

„A co já?“ zeptal se Anakin.

„I ty jsi nepostradatelný, Anakine, tím jsem si jistý.“ Anakinovi se rozjasnila tvář. „Co budu dělat?“

„To ještě nevím. Síla mi občas něco naznačí a to je všechno. A teď mi právě naznačuje, že máš zůstat na Skate.“

„To říkáš jenom proto, že je to snazší než mi říct, abych zůstal, protože jsi můj strýc, viď?“

Luke na něj povytáhl obočí. „Anakine!“

Interkom ve společenské místnosti zapraskal a pak se z něj ozval hlas Mirax. „Blížíme se k cíli. Čeká na nás landspídr. Za minutu přistaneme.“

Luke se usmál. „A jestli všechno půjde dobře, za hodinu zase odletíme.“

*

Vortex, planetu s mírným podnebím a téměř stejnou rozlohou pevniny jako oceánu, pokrývaly především rozlehlé pláně modrozelené trávy, která se vlnila ve větru. Samotní Vorové byli humanoidi savčího původu, vorové měli duté kosti, kožnatá křídla, díky nimž se mohli nechat unášet teplými vzdušnými proudy stoupajícími z plání, a neuvěřitelný cit pro harmonii v rámci vlastního druhu i světa. Právě tato jejich harmonická podstata je inspirovala k vybudování Katedrály vichrů.

Když se landspídr blížil ke katedrále a proplétal se mezi dvěma rozlehlými koloniemi doškových obydlí, Luke si uvědomil, že katedrála je na jednu stranu s tímto světem pevně spjata a zároveň je v něm čímsi úplně cizím. Ačkoli vorové podle všeho plně ovládali zpracování dokonalejších materiálů – jinak by nikdy nemohli vztyčit vysoké křišťálové věže – budovali tímto způsobem výhradně výjimečné stavby. Jejich příbytky byly z hlíny a v hlínu se zas promění, zatímco skleněné věže měly být čímsi trvalejším a působivějším.

Když do katedrály zadul vítr, prohnal se jejími dutinami a zavířil jejími průzračnými komorami. Tenké stěny vibrovaly a plnily vzduch sílícím a slábnoucím zvoněním. Průsvitné lamely se napojovaly na soukolí, které bylo zase spojeno s hřídelemi, jež pomáhaly lamely zvedat a spouštět, aby zvuk zněl buď hlasitě, nebo tiše. Samotná stavba působila skoro jako živá bytost a hovořila tisíci hlasů. Mistr Jedi věděl, že během Koncertu vichrů vorové svými těly zvuk mění a přetvářejí tak představení ve skutečně živou symfonii.

Mirax zpomalila a zastavila. Mara s Lukem vystoupili pět set metru od vysoko se tyčící katedrály. S křišťálovou stavbou za zády stála před oběma Jedii vysoká žena modré pleti. Měla tmavomodré šaty, které zvýrazňovaly barvu její pleti, a hedvábné perleťové vlasy. Kdysi ji Lukovi jeden známý popsal jako éterickou a zde u Katedrály vichrů mu ten popis připadal výstižný. Štíhlá až křehká, působila jako přelud stvořený melodií, která Luka zaplavovala.

Když k ní kráčel, usmál se na ni a trochu ho zmátlo, když jeho úsměv neopětovala. „Dobrý den, Qwi Xux.“

Kývla na něj. „Dobrý den, mistře Skywalkere. Dlouho jsme se neviděli. Mrzí mě, že jste musel podniknout tak dalekou cestu. Nemohu vám pomoci.“

Mara se zamračila. „Jak to můžete vědět?“

Křehká Omwaťanka se vědoucně usmála. „Vím toho hodně, Maro Jade. Vím, že když jsme tady s Wedgem pomáhali napravit škody, udělala jsem něco dobrého. Když jsem Wedge opustila, uvědomila jsem si, že tohle je jediné místo, kde jsem nalezla klid. Vrátila jsem se a uprosila Vory, aby mě tady nechali dál pracovat. Doufám, že ve větrných písních budou moci všechny mé oběti vyprávět o svém utrpení. Jakmile se tak stane, snad konečně dosáhnu naprostého klidu.“

Luke vážně přikývl. „Touze po klidu rozumím.“

Qwi si povzdechla. „To jen málokdo. Tady mám možnost vytvořit něco krásného a vynahradit tím hrůznosti, které jsem stvořila předtím.“

Luke s Marou si vyměnili zachmuřené pohledy a potom Luke promluvil. „Mrzí mě, jestli ve vás moje přítomnost vyvolala starou bolest. Přeji vám při hledání klidu hodně štěstí. Kdybych vám mohl nějak pomoct…“

Na okamžik se jí roztáhla tvář úsměvem. „Doufala jsem, že by sem mohl přiletět Kyp Durron. Nevím, jestli ho minulost pronásleduje tak jako mě, ale doufala jsem, že zde uslyší zpěv lidí z Caridy.“

„Rád mu vaše přání vyřídím.“ Luke na chvíli upřel pohled do země. „Kypovi by se trochu klidu hodilo.“

Mara si přehodila proud svých rudozlatých vlasů přes ramena. „Proč myslíte, že jsme tady?“

„Hledáte twi’leckou Jedi. Byla tady.“ Hlas Qwi zněl napjatě. „Přišla se mě vyptávat na superzbraně. Věděla o nedokončené třetí Hvězdě smrti ve Chřtánu. Chtěla vědět, jestli neexistuje ještě jedna nebo další Drtič sluncí či snad jiné ohavnosti, o nichž vím jenom já. Podotkla, že císař si jen zřídkakdy nechával vyrobit od něčeho jen jeden kus.“

Luke přikývl. Vždyť i první hvězdný superdestruktor Executor měl svého času dvojče. Bylo pokřtěno Lusankya a stalo se hračkou Ysanne Isard, zatímco Executor dostal Darth Vader. Vždycky jsem si myslel, že někde čeká na objevení víc těchto děsivých hraček.

Mara se zamračila. „Takže druhý Drtič sluncí existoval?“

Qwi zavrtěla hlavou. „Pokud vím tak ne. Ten pancíř byl zásadní objev. Něco z kvantové krystalické technologie se použilo i tady k přestavbě katedrály. Pokud neměl císař někde ještě jednu stanici jako ve Chřtánu, nemohl vyrobit další. Kdyby taková stanice existovala, o ničivých výsledcích její činnosti už bychom se dozvěděli. I tak Chřtán vyprodukoval tolik strašných zbraní, že císař nemusel cítit potřebu další stanice.“

Luke zvedl hlavu. „Nic jiného neexistovalo?“

Qwi se na chvíli zamyslela. „No, existovalo. Oko Palpatinovo. Po selhání jeho mise císař víc podporoval Chřtán. Možná má Oko dvojče. Daeshara’cor si zřejmě myslí, že ano.“

„Neptala se vás na plány nějakých dalších věcí, které ještě nebyly vyrobeny?“ zeptal se Luke.

„Nebo jestli nevíte o nějakých zmenšených prototypech nebo o čemkoli, co by se dalo použít jako zbraň?“ dodala Mara.

„Ptala a já jsem jí řekla, že všechny mé vzpomínky z té doby zničil Kyp Dunon.“

Mistr Jedi přimhouřil oči. „Ale právě jste řekla, že jste na katedrálu použili technologii pancíře Drtiče sluncí. Poznala by, že lžete.“

Žena se krátce a hořce zasmála. „Kyp mi vzal vzpomínky, ale stále mám základní údaje, podle nichž bylo všechno postaveno. Znovu jsem si prošla archivy, experimentovala a teď znám, co jsem znala tehdy. Chápu, jak jsem co udělala. Nelhala jsem, takže mě nemohla při žádné lži přistihnout. Bez ohledu na to už nikdy nevytvořím nic, co by mrzačilo a zabíjelo. Už nikdy.“

Mara zasykla. „Nikdy neříkejte nikdy, Qwi. Stojíme proti hrozbě, k jejímuž odstranění možná budeme potřebovat něco jako Drtič sluncí nebo Hvězdu smrti.“

Žena s modrou pletí zavrtěla hlavou. „Na tom nezáleží. Stojím si za tím, co říkám, nehledě na cenu.“

Mara zaťala ruce v pěst. „Jak to můžete říct? Vaše dílo by mohlo zachránit miliardy životů.“

„Jak? Povražděním jiných miliard životů?“ Qwi si přitiskla ruku k hrudi. „Vy jste hrdinové. Asi už jste někoho zabili, ale bylo to v boji, v sebeobraně. Já jsem stvořila zbraně, které zničily světy a zahubily miliardy v jediném okamžiku. Zahynuli nevinní. Možná jste to cítili v Síle, ale já jsem to cítila při studiu světů, jež jsem zničila. Znám jména, tváře a s těmi pracuji, abych poskytla zmařeným životům hlas. Dělám všechno pro to, abych těm lidem umožnila přispět k místní kráse.“

Její pohled zpřísněl. „Vím, že upínat se k něčemu takovému možná vypadá jako nepříčetnost, ale někdo to udělat musí. Kdybych nepřijala zodpovědnost a nerozhodla se napravit, co jsem spáchala, mohla bych uvěřit, že to všechno vlastně nebylo až tak zlé. Kdybych udělala to, co říkáte, stvořila bych pouze ticho. To bych radši zvolila smrt.“

Mara prudce zamrkala. „Z filozofického hlediska pacifismus chápu, ale přijmout ho za stanovisko tváří v tvář drtivému zlu, to prostě nemohu…“ Pomalu rozvírala a zatínala pěsti.

Luke položil své ženě ruku na rameno. „Je lepší, že přijala pevnou zásadu a bude ji hájit vlastním životem, než kdyby se stala nástrojem těch, kteří by její práci zneužili ke zlým účelům.“

„Ale Luku, co když neexistuje jiný způsob, jak Yuuzhan Vongy porazit?“

„Potom se, má drahá, musíme ptát, jestli mají být zastaveni, nebo jestli jsme přehlédli nějaké jiné řešení.“ Luke se na svou ženu povzbudivě usmál. „Nelíbí se mi, když nemám moc na výběr, ale ani se mi nelíbí mít kdykoli k dispozici zbraně, které dokážou zničit planety a hvězdy. Na něco se tě zeptám, protože jsi znala císaře. Měl by jen jednu loď pojmenovanou Oko Palpatinovo, nebo by měl císař oči dvě?“

Zatímco Mara přemýšlela, silný vítr vyloudil z katedrály táhlý nářek. „Jestli měl i druhé a použil ho ve stejnou dobu, možná se ztratilo kvůli stejnému problému.“

Luke se usmál. „Tím problémem byl pár Jediů.“

„A tehdy se kolem potulovalo hodně párů Jediů,“ pokrčila rameny Mara. „Možná existuje další Oko.“

Qwi přitiskla ruce se štíhlými prsty k sobě. „Pokud existuje druhé Oko, tak doufám, že ho najdete, než ho někdo použije. Dávat hlas mrtvým je vznešený cíl, ale doufám, že jednou už to nebude potřeba.“

„To je i mé přání, Qwi,“ povzdechl si Luke a narovnal ramena. „Ale mám takový pocit, že ten den je ještě hodně daleko.“

kapitola

12

Anakin sledoval, jak jeho strýc, Mara a Mirax uhánějí v landspídru pryč. Nelíbilo se mu, že ho nevzali s sebou, ale snažil se s tím vyrovnat. Zlobit se je dětinské a já se nechci chovat jako dítě. Chystal se usadit v křesle kopilota a prohlédnout si řízení Skate, když ho zašoupání bot o podlahu přimělo otočit se.

Chalco na okamžik ztuhl jako zvíře v záři reflektoru. Potom se zazubil, narovnal se a snažil se působit sebejistě, čímž se mu téměř podařilo zamaskovat překvapení, že byl přistižen. „Jenom jsem se šel ven porozhlídnout.“

„Mistr Luke nám řekl, že tady máme zůstat.“

„Je to tvůj mistr, kluku, ne můj.“ Chalco položil ruku s tlustými prsty na ovládací tlačítko výstupní rampy. „Ty tady zůstaň, jak ti řekl.“ Anakin zkřížil ruce na prsou. „Nemáte chodit ven.“

„Myslíš si, že mě dokážeš zastavit?“

„Myslíte, že nedokážu?“

Chalco přimhouřil tmavé oči a tlustá kůže kolem nich se mu svraštila. „Víš jistě, že to chceš zkusit?“

„Mistr Yoda mému mistrovi řekl, že není žádné zkusit, jenom udělat, nebo neudělat.“ Anakin potlačil okamžitou touhu použít Sílu a přirazit muže k přepážce. O používání Síly k úkonům, jež to nevyžadovaly, mu Mara nedávno promluvila do duše. A protože se Anakinovi podařilo udržet Chalca při vstupu do atmosféry v křesle, věděl, že by muži snadno dokázal zabránit v pohybu.

A protože vím, že to dokážu, nemusím to udělat. Určitě existuje jiné řešení.

Anakin nenuceně pokrčil rameny a nechal ruce volně podél těla. „Uvědomte si, že když nebudete při odletu na lodi, uváznete tu. Tady to není jako na Coruscantu, co se týče lodí, cestování a obživy. Vorové jsou z cizinců značně nesví, takže vás zařadí do pracovní čety. Ale dělejte si, co chcete.“

Chalcův zamračený výraz vystřídal nefalšovaný zmatek. „Ty si vážně myslíš, že mě dokážeš zastavit?“

„Záleží na tom? Jestli chcete jít ven a trávit čas drcením trávy, předením vláken a tkaním látek, proč bych vám měl bránit?“ Vzpomněl si na rozhovor, který vedl s Marou na Dantooinu. „Spousta lidí si myslí, že Jediové jen tak přijdou a zachrání je před jejich vlastní hloupostí. Kdyby to byla pravda, ani chvíli bychom si neodpočinuli.“

„Tak ty si myslíš, že jsem hlupák?“

Anakin si nevšímal dvojího droidího zapískání. „Kdybyste byl hlupák, mistr Luke by vás s námi nevzal. Řekl bych, že jste asi jako spousta jiných lidí. Žijete jenom přítomností a budoucnost vás nezajímá. Tak se ale nikam nedostanete.“

„Tohle si myslíš, kluku?“ Znělo to dost podrážděně, ale Chalco se uvolnil a opřel se o přepážku, a tak Anakin usoudil, že to řekl jen proto, aby se tak lehce nevzdal, než z opravdové zlosti.

Mladý Jedi pokrčil rameny. „Neznám vás moc dlouho, ale myslím, že máte stejný problém jako někteří Jediové. Zajímá vás, jaký dojem děláte na ostatní a co si o vás myslí. Vaše pověst pro vás hodně znamená. Není pro vás stejnou zátěží jako někdy pro Jedie?“

Zavalitý muž si přejel rukou po neoholené bradě. „No, občas možná jo. Jasně, že je to únavný. Lidi pořád zkoušej, co vydržíš. Jednou máš nějakou pověst a lidi si z ní chtěj kus urvat.“

„To jo, já vím.“ Anakin otočil křeslo kopilota a posadil se na okraj. „Můj otec se s tím musel vyrovnávat celý život. A my Jediové, no, každý na nás vyvíjí tlak, aby viděl, co v nás je. Jiní se nás zase bojí a drží se od nás dál. Ostatní se bojí a dotírají, jen aby si dokázali, že strach nemají. Taková spousta promrhané energie.“

Chalco přikývl. „Tvůj táta je Han Solo, viď?“

„Ano.“

„Párkrát jsem ho poslední dobou viděl. Byl kapku rozhozenej ze smrti svýho parťáka.“

Anakin pomalu přikývl a snažil se ubránit automatickému – a už dobře známému – pocitu viny z Chewbaccovy smrti. „Silně ho to zasáhlo.“

„Museli to bejt dobrý přátelé.“ Chalco se otřásl krátkým smíchem. „Já nikdy neměl s Wookieema moc do činění. Ani nevím, jestli jsem si byl někdy s někým tak blízkej.“

„Hodné toho spolu zažili. Chewie byl v našem životě jistotou. Vždycky byl s námi a teď už není.“ Anakinem projel osten bolesti a stáhlo se mu hrdlo. Otevřela se před ním hluboká propast, kterou po sobě Chewieho smrt zanechala.

Chtěl něco říct, ale nemohl. Zvedl na vteřinu ruku a setřel si slzu. „Promiňte,“ zachraptěl.

Chalco strnule pohnul rameny. „Hele, kluku, já, ehm, možná nemám žádnyho takovýho přítele, ale trápení rozumím. Na lidi kolem sebe si zvykneš. Vidíš je na kosmoportu, ve vedlejší cele a tak. A jednoho dne se probudíš a zjistíš, že je propustili na podmínku nebo něco takovýho. Nevíš, jestli ještě někdy uvidíš je nebo kredity, co s tebou prohráli v sabaccu. Chci říct, hele, já se neumím zrovna dobře vyjadřovat, ale…“

Anakin přikývl a cítil, jak muže zaplavila úleva. „Díky, rozumím. Když někoho poznáte, bolí vás, když náhle odejde. Je to velká a silná bolest. Chewie, no, on tady pro nás vždycky byl, usmíval se, žertoval a nikdy si nestěžoval, když jsem po něm lezl nebo se mu pletl pod nohama. Byl jako skála a ta když se zřítí…“

„Ale nebyla to jediná skála ve tvým životě, kluku.“ Chalco kývl směrem ke Katedrále vichrů. „Ještě máš strejdu, mámu a tátu.“

„No, viděl jste mýho tátu. Je, ehm, mimo.“ Anakin si povzdechl. „Máma má plné ruce práce. Podporuje nás, ale nestrávili jsme spolu moc času. Strýček Luke je bezva, jenže má taky plno práce. Ale to je v pořádku, protože tak už to ve světě dospělých chodí a já si na to musím zvyknout.“

„Nesnaž se dospět moc rychle, kluku,“ pokrčil malý muž smutné rameny. „Ale vyrůst musíš. Když to neuděláš, stane se z tebe to co ze mé. Možná že vyrůst rychle není zase až tak špatný.“

„No, hlavní je asi dospět, jestli rychle, nebo pomalu, to už je jedno.“ Anakin pohlédl na ovládání výstupní rampy. „Ještě se vám chce jít ven?“

Chalco se na okamžik zamyslel a potom zavrtěl hlavou. „Ne že bych se bál trochy dřiny.“

„To mě ani nenapadlo.“

„Ani mě ne.“ Muž se zvolna usmál. „Ale začínám si říkat, že pomáhat Jediům vystopovat jinýho Jediho je taky pěkná dřina. Větší fuška než co jsem kdy dělal, a už je na čase, abych se začal trochu snažit. Koneckonců, to přece dospělí dělaj.“

*

Admirál Gilad Pellaeon vysedávání ve velkém křesle na stupínku v Radě moffů nesnášel. Jen čtyři moffové se dostavili osobně; ostatní byli přítomni jen jako hologramy, přičemž jejich vysílání stálo víc, než jakou měl podle admirála cenu jejich přínos do diskuse. Vše, co jim potřeboval sdělit, mohl klidně poslat v depeši, ale moffové žárlivě lpěli na myšlence, že jejich rady mají nějakou hodnotu.

Moff Crowal z planety Vale VII vzdorovitě vystrčila bradu, ale na své holografické nohy se nezvedla. Vale VII byl imperiální svět, který těsně sousedil s Neznámými oblastmi, a nacházel se tak od yuiizhanvongské hrozby nejdál. Avšak vzdálenost od nebezpečí mu podle jeho představitelky neskýtala žádnou ochranu a moff Crowal jako vždy horlivě požadovala, aby její zapadlý svět dostal víc zdrojů, než na kolik měl nárok.

„Jestli se jedná o vážnou hrozbu, admirále, tak žádáme, abyste naše světy bránili. Pokud je to past, tak si rovněž přejeme, aby naše lodě zůstaly v imperiálním prostoru.“

Admirál přitiskl bříška prstů k sobě. „jak už jsem vám všem řekl dříve, není to past. Hrozba pro Novou republiku je skutečná. Jejich žádost o pomoc je rovněž skutečná.“

Moffu Flennicovi se vzteky třásla brada. „Měli bychom je nechat padnout. Kdyby nezničili Impérium, tahle hrozba by nic neznamenala. Císař by se s ní v mžiku vypořádal.“

Moff Bastionu, Saireti, se naklonil vpřed, a ač byl ještě mladý, pronesl s moudrostí odpovídající vyššímu věku: „Nechápu, jak můžete něco takového tvrdit, Flennicu. Nová republika Impérium porazila a teď jí dávají zabrat Yuuzhan Vongové. Je rozumné předpokládat, že by porazili i Impérium.“

Flennic pohrdavě zkřivil tvář. „Saireti, zeptám se vás na tohle: pokud je vaše analýza správná, proč bychom posílali naše vojska bránit Novou republiku, když jsou podle vás naše jednotky zřejmě slabší?“

Sarreti pomalu přikývl, čímž logiku té otázky uznal. „Měli bychom to udělat, protože je to správné.“

„Správné?“ vybuchla Crowal. „Poskytnout pomoc a ulehčit těm, kteří z nás sedřeli kůži, zničili naši ekonomiku a zaplavili naše světy předměty, které rozežírají naši kulturu? Ó, tohle je past a vy jste do ní spadli až po uši.“

Sarreti pomalu vstal a Pellaeon věděl, že každý jeho pohyb a gesto, bez ohledu na to, jak nenuceně působí, jsou dobře promyšlené. Mladý moff přitiskl ruce dlaněmi k sobě a prsty si položil na rty. Upřel oči do dálky, jako by se ztratil v nějaké červí díře myšlenek, a pak spustil ruce podél boků. Promluvil hlubokým, tichým hlasem, téměř vábivým.

„Moudrost mých služebně starších kolegů má pro mě velkou váhu, když si mám rozmyslet něco tak důležitého, jako je tato záležitost. Vaše zkušenosti z doby před smrtí císaře, přes éru válečných lordů až doteď, kdy udržujete toto nové křehké Impérium pohromadě, mají velkou cenu. Mé vlastní zkušenosti jsou ve srovnání s tím malé, protože když císař zahynul, byl jsem ještě velmi malý. Dospěl jsem během Rebelie. Když Imperiální Centrum padlo, moje rodina ho opustila a nakonec dorazila sem, kde jsem vstoupil do služby.

Snad právě proto, že jsem konflikt začal vnímat až po rozpadu Impéria, vidím vše jinak. Zrak mi nezastírá hněv, žal nad ztrátami ani stesk po věcech minulých. Vidím, co Nová republika dokázala, a i když si stejně jako vy myslím, že ne všechno se jí podařilo, nezavírám oči před tím, čeho dosáhla. Nezapomínejme, že kdyby před šesti lety chtěla, mohla nás rozdrtit. Bylo to tohle Impérium, které ji zradou málem roztrhalo na kusy, a přesto nás za činy několika málo jednotlivců nepotrestala všechny. Nabídla nám čestný mír a důkazem toho je i skutečnost, že disponujeme vojenskými silami, o jejichž pomoc může žádat.“

Napřímil se do plné výšky a rukou s dlouhými prsty mávl k Pellaeonovi. „Tato žádost, kterou admirálu Pellaeonovi předložili, není žádná past ani hrozba. Je to čestná žádost, kterou nevyslovili kvůli tomu, jak se na ně díváme my, ale jak nás vidí oni. Požádali nás, nedomáhali se. Vidí v nás rovnocenné partnery, a pokud slepě odmítneme tuto žádost vyslyšet, pak jsme velmi krátkozrací a pošetilí a nezasloužíme si nic lepšího, než aby nás celé pohltili oni nebo tito Yuuzhan Vongové či někdo jiný.“

Slova mladého moffa přiměla jeho kolegy hojně souhlasně pokyvovat. Pellaeon se na něj usmál, přikývl a potom sáni vstal. Sevřel ruce v pěst, založil si je v bok a vážně pokýval hlavou.

„Jako vždy, moji moffové, považuji vaše komentáře a rady za užitečné, ale musím vám připomenout, že jsem to já, kdo velí imperiálnímu prostoru. Svolal jsem vás ne proto, že bych potřeboval vaši radu, ale abych naopak poradil já vám a varoval vás. Pokud dovolíme, aby se lidé dozvěděli, co se v Nové republice děje a jak na to odpovíme, mnozí z nich budou reagovat podobně jako vy. Nebudou chápat, proč pomáháme těm, v nichž vidí nepřátele. Očekávám, že je dokážete přesvědčit o opaku. Děkuji moffu Sarretimu za jeho výmluvnost a doporučuji vám řídit se jeho příkladem.“

Flennicův hologram povytáhl obočí. „Vy jim pošlete na pomoc naše vojska bez ohledu na náš názor?“

„Zdá se, že vás to překvapuje, moffe Flennicu.“ Pellaeon se usmál a zářivě bílý knír se mu roztáhl. „Dostal jste příležitost vyslovit svůj nesouhlas, ale sám víte, že vaši kolegové moffové tento tah vcelku podporují. Chtěl jsem vás všechny informovat, že vydám povel k mobilizaci, který uvede v činnost všechny záložníky a povolá některé z těchto jednotek do aktivní služby. Také nechám povolat všechny naše tajné síly jak v Impériu, tak i mimo něj, aby nám přišly na pomoc. Ačkoli někteří z vás možná doufali, že nám naše skryté jednotky jednou umožní získat galaxii zpět, yuuzhanvongskou hrozbu je třeba zničit. Budeme potřebovat všechno, co dokážeme shromáždit, a možná ještě víc.“

Pellaeon se ohlédl ke svému pobočníkovi. „Všem vám posílám kódy, jaké používají vracející se jednotky. Nebudete je cestou nijak zdržovat. Na oplátku nepovolám vaši osobní ochranku a nechám vám v používání záložních jednotek na udržení pořádku volnou ruku.“

Crowal zavrtěla hlavou. „Myslíte si, že odvrátíte naši pozornost, když nám dáte vojáčky na hraní?“

„Jestli se domníváte, že to je můj záměr, tak ano, považuji vás za tak povrchní, že vás to rozptýlí.“ Pohled admirálových očí ztvrdl. „Pochopte: pokud Yuuzhan Vongové dokáží Novou republiku porazit, my proti nim nemáme šanci. Radím vám, abyste využili čas, který pro nás získám bojem s nimi, k co nejlepšímu zabezpečení našich světů. Pokud selžu, pokud je vám souzeno pohrát si s vašimi vojáčky, doufám, že se výsledků nedožiju. Pellaeon konec.“

Hologramy moffů zmizely. Sarreti přešel k Pellaeonovi, zatímco zbývající tři moffové v hloučku opouštěli místnost. Admirál si všiml, že mladý moff neodešel s ostatními a stojí pod stupínkem, takže si oba muži mohli hledět z očí do očí.

Sarreti se přátelsky usmál. „Moc jste je za jejich špatné vychování nepokáral.“

„Kdybych to udělal, mohlo by to v nich vzbudit dojem, že mě ty jejich šaškárny zajímají.“

„To je pravda.“ Mladší z obou mužů si založil ruce za zády. „Vojska Bastionu se k vám s radostí připojí. Já jsem ještě záložník. Kdybyste potřeboval mé služby, moje administrativa si určitě poradí i beze mne.“

„Velice rád bych vás měl s sebou, Ephine, ale myslím, že se mi budete hodit jako krotitel ostatních moffů.“

„Dokud se proti vám nevzbouřím?“

Pellaeon přikývl. „Raději bych, aby lidé drželi s námi než proti nám. Ale jestli si povedu tak špatně, že se proti mně budete muset vzbouřit, dal bych přednost tomu, abyste to vedl vy než Crowal nebo Flennic.“

„Věřím, že taková situace nenastane.“

„To doufám,“ povzdechl si Pellaeon. „Teď už jen kdyby nám Yuuzhan Vongové vyšli vstříc, lehli si a umřeli a vojáci jako já mohli pomalu zmizet ze scény a vložit budoucnost do rukou budovatelů, jako jste vy. Pak by byla alespoň nějaká budoucnost.“

kapitola

13

„Poručík Solo se hlásí podle rozkazu, plukovníku.“ Jaina Solo stála v pozoru před otevřenými dveřmi do kajuty plukovníka Darklightera na palubě Ralroostu. Poslal pro ni Emtreye, vojenského protokolárního droida M-3PO patřícího eskadře, a Jaina netušila proč. Byla však ráda, že si s ním muže promluvit. Ještě teď se jí svíral žaludek z celého toho incidentu s jejím bratrem, který se odehrál minulý týden. Když jsem ho považovala za mrtvého…

„Prosím, pojď dál. Jaino, a posaď se.“ Gavin kývl na pohovku u zdi. Sám seděl u malého stolku připevněného k protější stěně kajuty. Na stolku měl datapad, několik datakaret a malou holokrychli, na které se střídalo několik obrázků jeho rodiny. Díky holokrychli nebylo prostředí kajuty tak neosobní – navzdory bílým stěnám a šedé podlaze.

Když se posadila, otočil se k ní čelem. Ačkoli to byl stále ještě mladý muž, na skráních už začínal šedivět a z koutků očí mu vybíhaly tenoučké vrásky. Velení eskadry Rogue převzal krátce poté, co Nová republika uzavřela mír s Imperiálním zůstatkem, avšak téměř dvě desítky let, které v ní strávil ještě předtím, se na něm nemohly nepodepsat. Pro Jainu byl jedním z hrstky legendárních hrdinů, kteří v eskadře Rogue přežili a ten život jim dokonce prospíval.

„Jaino, měl jsem si o tom s tebou promluvit dřív. Co se stalo u Garqi, bylo nešťastné. Ale také to bylo nutné. Bezpečnost operace vyžadovala, abychom nikomu v soustavě neprozradili, že Lost Hope mají strávit plameny.“

Jaina přikývla. „Bylo mi řečeno, že pouze admirál Kre‘fey a technici, kteří připravovali loď – a operační skupina – věděli, co se stane. Vím, že vy jste to nevěděl, a tak jste mě nemohl varovat.“

„Ano, informovali mě, že jsi ve své laskavosti předpokládala, že bych ti o tom řekl, kdybych to věděl. Ve skutečnosti bych ti to ale neřekl.“ Pohlédl jí přímo do očí a ona se zachvěla. „Rozhodnutí tu informaci utajit vyšlo od mých nadřízených. Respektoval bych bezpečnostní požadavky a zachoval bych mlčení. Vím, že bys nedala ani náznakem najevo, že víš, co se chystá, ale opakuju, o tom, zda to riziko podstoupit, bych nerozhodoval já –“

Jaina se musela pevně chytit okraje pohovky. Jeho slovy se cítila zrazena, z velké části proto, že ho považovala za laskavějšího, než o sobě nyní tvrdil. Důvěřovala mu, a on jí právě řekl, že si tu důvěru nezaslouží. A přestože z jeho hlasu čišela upřímnost, v podstatě jí naznačoval, že by zachoval mlčení bez ohledu na to, o koho nebo o co by šlo.

Překvapilo ji, jak ji ten poslední postřeh rozhněval. Jaina by si nikdy nemyslela, že si zaslouží zvláštní zacházení, ale její hněv dával tušit, že ano. Byla koneckonců Jedi, stejně jako její bratr, a to by se mělo počítat. Ostatní se pletli do záležitostí Jediů a to nebylo správné. A navíc, po tom všem, co její rodina pro Novou republiku udělala, neměli by se její představitelé přinejmenším snažit jí neubližovat? Nedlužila jí Nová republika alespoň tohle?

Rychle v sobě ten výbuch zlosti zadusila. Uvědomila si, že její pohoršení nad zásahy do záležitostí Jediů nebezpečně hraničí s arogantním přístupem Kypa a jeho následovníků. My Jediové máme schopnosti, které druzí nemají, ale proto ještě nejsme lepší než všichni ostatní. A kromě toho, když sloužím u eskadry Rogue, jsem především pilotka a až potom Jedi.

To ji přivedlo k zamyšlení, co jí vlastně Nová republika dluží. Mí rodiče u ní možná mají nesplacený dluh, ale já ne. Nová republika mi bude něco dlužit teprve tehdy, až si to zasloužím. Ve srovnání s tím, co vykonali mí rodiče, jsem zatím nedokázala vůbec nic.

Plukovník Darklighter se naklonil vpřed. Lokty měl opřené o kolena a ruce sepnuté před sebou. „Mlčel jsem úmyslně. I když jsem ti mohl trápení ulehčit, myslel jsem si, že lepší trocha bolesti teď než hromada bolesti později. Když jsem zhruba ve tvém věku vstoupil do eskadry, neměl jsem to vůbec snadné: Biggs Darklighter byl můj bratranec, takže celá pověst Darklighterů spočinula najednou na mně. Stejně jako ty jsem byl dost mladý na to, abych věřil, že dokážu všechno. Měl jsem štěstí, ostatní piloti v eskadře mě přijali mezi sebe, pomáhali mi a umožnili mi dostát cti mé rodiny.

Ty to máš ještě těžší, a to i v jiném ohledu. Narodila ses do privilegované rodiny, kdežto já vyrůstal na zvlhčované farmě. Mí rodiče ničím neprosluli; tví zachránili galaxii a dodnes jí slouží. Během té služby si nadělali nepřátele a sama dobře víš, že jakmile tvoje matka odstoupila, její nepřátelé začali podkopávat jak její pověst, tak pověst Jediů.“

Jaina přikývla. „Občas potkávám lidi, kteří mě považují za rozmazleného jediského spratka. Snažím se jim dokázat, že nemají pravdu.“

„To je vidět na první pohled a my v eskadře jsme opravdu rádi, že tě tu máme. Na téhle lodi i v ostatních jednotkách jsou ale i takoví, kteří tě nevnímají stejně jako já.“ Povzdechl si. „Smyslem toho, co se stalo, bylo také ukázat jim, že nikomu nenadržujeme. Není tu jediný člověk, který by nelitoval smrti tvého bratra, a nikdo z nich by nechtěl být ve tvé kůži, když Lost Hope vybuchla. Všichni vědí, jak moc tě to muselo bolet. A když se dozvěděli, že tví nadřízení ti úmyslně nedali vědět – nikomu v eskadře Rogue nedali vědět –, uvědomili si, že toho s námi mají společného víc, než tušili. Uvědomili si, že problém Yuuzhan Vongů je natolik vážný, že Nová republika nikomu nenadržuje: ani eskadře Rogue, ani Jediům, ani Solovým.“

Mladá pilotka zavřela oči a promnula si čelo. Když to podal takhle, všechno dávalo smysl. Jaina zjistila, že po svých rodičích zdědila zaslepenou víru, že úlohou její rodiny, její vlastní úlohou, je zachraňovat galaxii. Jejich činy byly opravdu klíčové, ale vítězství, která vydobyli, udržely a zúročily teprve stovky tisíc inteligentních bytostí, které podporovaly Rebelii. Zničení Hvězdy smrti samozřejmě odstranilo galaktickou hrozbu, ale neosvobodilo jedinou imperiální planetu. K tomu bylo zapotřebí usilovné práce spousty ostatních.

A bylo nutné jim ukázat, že usilovná práce bude životně důležitá i zde. Otevřela oči a pohlédla na svého velitele. „Plukovníku, já – usadil jste mě zcela po právu, a to jsem ani nevěděla, že to potřebuju.“

Gavin se srdečně zasmál a pokýval hlavou. „Nepotřebovala jsi to tolik, jak by si možná mysleli ostatní. Nejsi první pilot v této jednotce, který potřeboval trochu zchladit, a pamatuj si, nám všem se dostalo stejného zacházení. Eskadra Rogue je nejlepší jednotka v Nové republice, ale teď naši kolegové vědí, že když dojde na lámání chleba, všichni jsme na tom stejně.“

Zvedl prst. „Je tu ještě jedna věc, kterou si z toho, doufám, odneseš. Během doby strávené v eskadře Rogue jsem viděl spoustu lidí zemřít. Ztratil jsem spoustu přátel, lidí, kteří mi byli blízcí, a někteří mi byli blízcí opravdu hodně. Prostřednictvím tvého bratra a Corrana nám všem admirál Kre’fey připomněl, že nikdo z nás není nesmrtelný. Připomněl nám, že se od nás možná budou žádat oběti, které nebudeme chtít přinést. A to je jediné dobře. Kdybychom si mysleli, že jsme nezranitelní, začali bychom se chovat jako hlupáci. Hlupáci umírají a až příliš často s sebou berou i své přátele.“

„Ano, pane, děkuju vám, pane.“ Jaina už si všimla, že v simulacích po Garqi létala lépe než předtím. Měla lepší postřeh a věděla, že proti Yuuzhan Vongům ho bude potřebovat.

„Výborně, poručíku.“ Napřímil se v křesle. „Běžte za svými kolegy z eskadry a řekněte jim, že za dvě hodiny se máme hlásit ve spodním hangáru. Admirál Kre’fey myslí, že našel způsob, jak minimalizovat yuuzhanvongskou hrozbu, ale stejně budeme ve střehu – pro případ, že se přepočítal. Ať jsou všichni připraveni. Na konci tohohle malého nájezdu chci mít zpátky tolik stíhaček, kolik jich tam pošleme.“

*

Gavin uzavřený v kokpitu svého X-wingu hluboko ve spodním hangáru Ralroostu vůbec neviděl, že bothanský útočný křižník opustil hyperprostor. Jakmile naběhly senzory velké lodi, Gavinův počítač zaplavily údaje o soustavě Sernpidalu. Dostal povolení ke startu, a tak zapnul repulzory a vyrazil vpřed. X-wing vklouzl do startovací šachty, v níž prudce nabral rychlost. Pak vylétl z magnetické bubliny na jejím konci a zamířil na místo setkání.

Gavin zvedl pravou ruku, přehodil páčku, která přepnula křídla do útočné pozice, a pak zkontroloval štíty, lasery a nakonec zaměřovací systém. ,,‘Rooste, tady velitel Rogue. Snímače neregistrují žádnou bezprostřední hrozbu.“

„Rozumím, veliteli. Zahajte průzkum.“

„Rozkaz.“ Gavin přepnul vysílačku na taktickou frekvenci eskadry. „Letko jedna, za mnou. Letko dva, letíte s čmuchalem. Letko tři, vy máte spodek. Zatím je všude klid, ale buďte opatrní.“

Gavin znovu zkontroloval své displeje a na okraji soustavy zahlédl jakýsi pohyb. Data přicházela ze senzorů Ralroostu, které určily vzdálená plavidla jako koralskippery. K Ralroostu se nedostanou dřív než za čtyři hodiny, ledaže by provedly mikroskok hyperprostorem, ale tou dobou už by měl být křižník dávno pryč. A pokud se k němu přece jen dostanou, křižník to má dávno spočítané.

Admirál Kre’fey sdílel názor, že svržení měsíce na Sernpidal nebylo pouze teroristickým útokem. Zdroje, které k tomu byly zapotřebí, dávaly tušit ještě nějaký jiný zisk, protože Sernpidal sotva mohl být považován Yuuzhan Vongy za hrozbu. Těm by se naopak hodil k podobným věcem, které prováděli na Dubrillionu. Proniknout k Sernpidalu a zjistit, co se tam děje, bylo proto nesmírně důležité.

Standardní průzkumná výprava by se obvykle vynořila na okraji soustavy a vypustila sondážní droidy nebo alespoň zapnula senzory dlouhého dosahu. Kre’fey předpokládal, že Yuuzhan Vongové rozmístili kolem soustavy obranná stanoviště, aby této strategii zabránili. Admirál přikázal svým astronavigátorům provést několikanásobnou analýzu dat z počítačů Millennium Falconu. S pomocí těchto údajů vytvořili modely, které ukazovaly, jak se bude planeta postupně rozpadat. Modely jim pomohly určit, jakým způsobem změní pomalu se rozpadající svět gravitační profil soustavy. Velice blízko rozdrcené planety objevili místo, kam mohla loď rychle vletět a zase odletět, avšak Yuuzhan Vongům by se tam z nitra soustavy skákalo velice obtížně.

A tak nás tam Ralroost vysadil a vyrážíme na průzkum. Gavin otočil svou stíhačku a zamířil do labyrintu, vytvořeného troskami Sernpidalu. Padající měsíc sice planetu rozdrtil, ale ne tak důkladně, jako když Hvězda smrti zničila Alderaan. Gavin už kdysi Alderaanským pohřebištěm letěl a ve srovnání s alderaanskými úlomky byly zbytky Sernpidalu mnohem větší.

Před sebou viděl celé kusy planety s čímsi, co kdysi bývalo pobřežím. Tušil, že kdyby přiletěl dostatečně blízko, spatřil by ruiny měst. Takový pohled ho však vůbec nelákal a navíc byl zcela mimo parametry mise. Mým úkolem je dostat se za trosky a zjistit, co dalšího se tam děje, pokud vůbec něco.

Clona koralskipperů na okraji soustavy dávala tušit, že Yuuzhan Vongové něco chrání, ale dokud Gavin neprokličkoval mezi úlomky planetární kůry a neobletěl roztavené pohoří zamrzlé v kosmickém vakuu, vůbec netušil, co přesně tu Yuuzhan Vongové dělají. Jakmile vylétl z trosek do světla sernpidalského slunce, vyschlo mu v ústech.

„Císařovy černé kosti!“

Gavin zaslechl z vysílačky kletbu a málem mluvčího okřikl, když vtom si uvědomil, že ji vyslovil on sám. „Čmuchale, jsi v provozu?“

„Potvrzuju, veliteli. Moduly vysunuty.“

„Výborně, všechno zaznamenej.“

Gavin si nebyl jistý, na co se vlastně dívá. I když už podobné věci viděl, nikdy to nebylo ve vesmíru. Se svou ženou se na její domovské planetě Chandrile často chodil potápět a žasnul nad životem skrytým pod vodní hladinou. Protože pocházel z pouštního světa, ani ve snu ho nenapadlo, kolik různých živočichů může obývat mořské hlubiny. Potápění a zvlášť pozorování hemžícího se života na útesech ve Stříbrném moři si zamiloval.

Na sluncem ozářených stranách úlomků Sernpidalu se drželi tvorové, kteří připomínali hlemýždě, jenže obrovské. Dost velké na to, aby se do nich vešla celá letka X-wingů! Viděl, kudy už někteří z nich prolezli, protože za sebou nechávali hluboké rýhy, jako by požírali skálu. Za nimi lezl bezpočet menších tvorů podobného vzhledu. Ti zřejmě sledovali žíly minerálů, obnažené těmi většími tvory.

Hlemýždi, držící se skály, nebyli jediní, které Gavin spatřil. Další – a byl jich celý mrak – pluli vesmírem k jakémusi ústřednímu bodu, který se nacházel zhruba ve stejné vzdálenosti od většiny úlomků. Tam Gavin rozeznal skalnatou konstrukci vejčitého tvaru dosahující bezmála velikosti malého měsíce. Lezli po ní hlemýždi, jak velcí, tak malí, a kladli na ni vrstvy horniny. Další hlemýždi s jinými ulitami, než měli ti, kteří požírali skálu, byli začleňováni do konstrukce podél páteře i na několika dalších místech. Spojovala je tenká vlákna lesknoucí se ve sluneční záři a při pohledu na ně vytanuly Gavinovi na mysli obrázky nervových soustav.

Pěstují loď, obrovskou loď. Gavin pohlédl na dálkoměr a zjistil, že je stále ještě dobrých čtyřicet kilometrů od kostry. Je velká jako Hvězda smrti.

„Co uděláme, veliteli?“

Gavin uslyšel žádost majora Varth o bojový úkol a okamžitě začal vybírat cíle. Zarazil se, až když mu došlo, jak je to absurdní. Jedno protonové torpédo možná zlikvidovalo Hvězdu smrti, ale tahle věc neměla žádnou výfukovou šachtu. A ani žádný reaktor. Je živá… nebo brzy bude. Dokonce ani přímý zásah všemi protonovými torpédy, která měla eskadra k dispozici, by ji neochromil, pouze by oslabil pracovní sílu.

„Devítko, neuděláme vůbec nic. Jsme jenom pozorovatelé.“ Ta slova chutnala hořce, ale nic jiného říct nemohl. „Eskadro, tohle bude muset rozlousknout někdo chytřejší než já. Doufejme, že to dokáže.“

kapitola

14

Corran Horn klečel na jednom koleni v houštině poblíž místa setkání, které domluvil se svým zdejším kontaktem. Na sobě měl vyztuženou bojovou vestu doplněnou o duraplastové chrániče na pažích a nohou. Chrániče i vesta byly nastříkané rudými, šedými a fialovými šmouhami, aby ladily s vegetací na Garqi. Když se Corran přikrčil ve křoví, díky svému obleku byl téměř neviditelný.

Jeho kontakt měl zpoždění, a přestože Corran necítil ze Síly nic mimořádného, jeho obavy to nijak nezmírnilo. Kdyby se ho Yuuzhan Vongové chystali přepadnout, ze Síly by nevycítil vůbec nic. Proto se Jacen, Ganner a Noghriové rozestoupili v okolí a utvořili hlídkový perimetr. Corran si byl jistý, že kdyby se jim něco stalo a z nějakého důvodu ho nemohli varovat komlinkem, zachytil by alespoň jejich tíseň v Síle a věděl by, že se něco děje.

O takový zážitek ale nestojím. Mise na Garqi trvala už týden a zatím probíhala bez potíží. Best Chance odletěla daleko od místa dopadu a Yuuzhan Vongové buď nedokázali nebo neměli zájem sledovat nezřetelnou stopu, která za ní po útěku zůstala. Přistáli u zemědělské usedlosti asi čtyřicet kilometrů severně od Pesktdy, hlavního města planety, a ukryli loď v jedné z budov, které se kdysi používaly jako skladiště velkých sklízecích droidů.

Vůbec je nepřekvapilo, že Yuuzhan Vongové droidy, kteří na planetě vykonávali veškerou zemědělskou práci, nemilosrdně zlikvidovali. Sklízecí droidi rozličných tvarů a velikostí byli jeden jako druhý seškvařeni na beztvaré hroudy duraoceli, hyzdící ferobetonové chodníky mezi budovami. Brzy nastane čas žní, ale bez obrovských strojů nebude možné všechnu úrodu sklidit. Novorepublikovému týmu se to hodilo, protože díky tomu si bude moct opatřovat potravu mnohem snadněji.

Corran zjistil, že nekompromisní postoj Yuuzhan vongů ke strojům mu proti jeho vůli imponuje. Planeta Garqi nebyla v galaktickém měřítku nijak zvlášť významná, ale dařilo se jí produkovat mnohem více potravin, než dokázala zdejší populace spotřebovat. Za předpokladu, že Yuuzhan Vongové mohou jíst stejnou potravu jako obyvatelé napadené galaxie, byla Garqi jeden velký ovocný koš čekající na to, až někdo přijde a vezme si ho. Kdybych byl zdejší velitel, sklidil bych úrodu a stroje zničil až potom, protože bez nich by značná část úrody přišla nazmar. On ale zřejmě usoudil, že je lepší nechat úrodu shnít, než ji sklidit pomocí nenáviděných strojů. Pozoruhodná zásadovost.

Zbývala otázka, co vlastně Yuuzhan Vongové na Garqi dělají. Když průzkumný tým pomalu postupoval směrem k hlavnímu městu, cestou nenarazil na žádné lidi. V příslušnou hodinu místního času nastavili na komlincích frekvence a šifrovací kódy, které Nová republika kdysi zavedla pro případ, že by na Garqi zaútočil Imperiální zůstatek. Prvních několik nocí neslyšeli nic, ale potom čtvrtého dne zachytili krátký zvukový signál. Když ho stáhli do datapadu a dešifrovali, stala se z něj dlouhá textová zpráva určená případným trosečníkům, kteří přežili pád lodi jižně od Pesktdy. Zpráva obsahovala seznam časů a míst setkání, přičemž na několik z nich to tým neměl daleko.

Ganner i Jacen tvrdili, že ta zpráva je past, ale Corran nesouhlasil. „Pokud Vongové nepoužili stroje ke sklizni úrody, nepoužili by je ani k úkolu s takovým nejistým výsledkem. A kromě toho, Vongové zatím neprojevili sklony ke lstivosti. Ukryjeme se poblíž jednoho místa, budeme ho sledovat, uvidíme, co se stane, a setkání uskutečníme na dalším místě.“

Noghriové se k tomu, zda jde či nejde o past, vůbec nevyjádřili. Corran měl podezření, že všichni Noghriové teď cítí povinnost pomstít svého druha zabitého Yuuzhan vongy, kteří se pokusili zavraždit Leiu Organu Solo. Noghriové se těšili pověsti smrtonosných bojovníků a Corranovi jedině vyhovovalo, že mají na Yuuzhan vongy spadeno.

Ale u nich aspoň vím, že se nevymknou kontrole. U Jacena a Gannera už si tak jistý nebyl. Gannerova nenávist k Yuuzhan vongům pramenila z toho, čeho byl svědkem na Bimmielu. I když si Corran nemyslel, že Ganner bude tak hloupý, aby se po hlavě vrhal do potíží, bylo mu jasné, že udělá všechno pro to, aby dal Yuuzhan vongům za vyučenou. Touha střetnout se s Yuuzhan vongy mohla Gannera dostat do pěkného maléru.

Jacen byl úplně jiný případ. Na Belkadanu ho přemohl a zajal yuuzhanvongský válečník. I když pak Jacen na Dantooinu několik Yuuzhan

Vongů porazil a pobil i spoustu jejich vojáků-otroků, na rozdíl od svého mladšího bratra se dosud nemohl chlubit tím, že se bil s více než desítkou válečníků a mnohé z nich skolil. Corran se nebál, že Jacen rozpoutá jatka jenom proto, aby se bratrovi vyrovnal, ale přesto si netroufal odhadovat, jak se mladík zachová.

Ke Corranovi dolehl skrz Sílu pocit odhodlání, podbarvený úzkostí. Pohlédl na jih a spatřil osamoceného mladého muže, pomalu kráčejícího deštným pralesem. Díky Síle nedělalo Corranovi potíže ho najít, ale mladík se pohyboval pralesem tak nenápadně, že každý jiný by měl s jeho sledováním vážné problémy. Očividně žil na Garqi dost dlouho na to, aby se naučil, jak se ve zdejších pralesech vyhnout odhalení.

Corran shromáždil Sílu a nalevo od muže promítl obraz člověka, rychle se prodírajícího lesem. Muž se v mžiku otočil a obrátil tím směrem blasterovou karabinu. Corran vyklouzl ze svého úkrytu a rychle se blížil k mladíkovi. Mladý muž si přitiskl ruku k pravému uchu – Corran předpokládal, že mu volá někdo další, někdo, kdo zahlédl Jediho pohyb – a potom se mladík otočil a namířil blaster na Corrana.

Z muže vytryskla vlna strachu, ale rychle ji potlačil. „Zelená.“

Corran přikývl. „Žlutá.“

Mladík se usmál, napřímil se a sklonil blaster. Smluveným heslem byla libovolná barva z viditelného spektra a odpovědí byla nejbližší sousední barva. „Jsem Rade Dromath.“

Když k němu Corran přišel blíž, v mužově tváři spatřil cosi známého. Jeho jméno mu bylo také povědomé. „Dromath, to jméno mi něco říká.“

„Můj otec bojoval za Novou republiku. Padl ve válce s Thrawnem.“

Corranovi to pomalu došlo. „Vaše matka pocházela z Garqi.“

Vysoký blondýn přikývl. „Dynba Tese. Utekla z Impéria, potkala mého otce a vzala si ho. Po jeho smrti se sem vrátila.“

Corrana zamrazilo v zádech. „Kdysi jsem ji potkal, na téhle planetě. Jak se jí vede?“

Mladý muž zavrtěl hlavou. „Je mrtvá. Yuuzhan vongové ji dostali při prvním útoku. Protože nezapomněla na staré časy, na boj proti Impériu, a protože jsme blízko Zůstatku, udělala předem jistá opatření. Ne že by tím byla posedlá, prostě pár věcí schovala. Díky její prozíravosti jsme naživu – celé odbojové hnutí.“

„Je mi líto, že zemřela.“ Corran si povzdechl. Na Dynbu Tese se dobře pamatoval. Byla to idealistka. ale aktivní a tak statečná, že vzdorovala Impériu na planetě, kde žádné povstání nebylo potřeba. Její zásadovost ji sice dostávala do potíží, ale pouze díky ní se Corranovi podařilo uprchnout z Garqi a vstoupit do eskadry Rogue. „Vaše matka byla velice výjimečná žena.“

Rade přimhouřil modré oči a přikývl. „Aha, já už vím, kdo jste. Horn – ten pilot, který ji dostal z Garqi.“

„Dostala se odsud svými vlastními schopnostmi. Já ji pouze doprovázel.“

Rade se usmál. „Její idol a životní partner byl můj otec, ale na vás vždycky ráda vzpomínala a byla pyšná na vaše úspěchy.“

Corranem projel osten lítosti. Měl jsem se s ní spojit, mělo mě napadnout něco udělat, když její manžel zemřel. Zavrtěl hlavou. „Pokud bude čas, musíte mi o ní říct víc. Obávám se, že teď na to není vhodná doba ani místo. Zavolám své lidi, vy zavolejte vaše. Máte tu někde bezpečný úkryt?“

„Ano, kilometr na východ. Yuuzhan Vongové se k němu zatím ani nepřiblížili.“

Corran rychle přivolal svůj tým. Jako první dorazili Jacen a Ganner, následováni třemi Noghrii. Corran se nezmínil, že nedaleko jsou ještě další tři Noghriové – věděl, že se zhostí role zadní stráže. Rade měl s sebou tři lidi – dvě ženy a jednoho muže – a jednu Trandoshanku. Společně zamířili na východ. Brzy objevili napůl zakopaný, zarostlý bunkr, který vypadal ještě starší než Impérium.

Jakmile byli uvnitř, Rade jim to vysvětlil. „Když tady založili kolonii, uplatňovali stěhovavé zemědělství. Vymýtili kus pralesa a zasadili plodiny, a když vyčerpali půdu, pokračovali jinam a nechali vše zarůst lesem. V tomhle bunkru byli kdysi uložení agrodroidi.“

Jacen Solo se opřel o zrezivělý nosník, podpírající klenutý ferobetonový strop. „Viděli jsme, co Yuuzhan Vongové s droidy udělali. Ale neviděli jsme žádné známky toho, že by zakládali villipová pole ani nic jiného, s čím jsem se setkal na Belkadanu.“

Ganner přikývl. „Tohle je opravdu plodná planeta. Čekal bych, že tu budou něco pěstovat.“

„Taky že pěstují.“ Rade se otřásl. „Zítra vám to ukážeme. Pěstují armádu.“

*

Před úsvitem vyrazili na dlouhý pochod na západ a poté na jih, na okraj hlavního města. Rade je zavedl na úbočí kopce západně od Xenobotanické zahrady Pesktdy, odkud měli výhled na komplex, který býval součástí Zemědělské univerzity Garqi. Ústřední travnaté prostranství obklopovalo několik hranatých budov. Z bývalých studentských kolejí proudily zástupy vysokých a zdravých žen a mužů. Sešikovali se do řad čelem k vycházejícímu slunci. Kolem nich se hemžila malá ještěří stvoření a štěkala rozkazy.

Jacen sklonil makrodalekohled. „Ti malí ještěři vypadají jako vojáci, kteří proti nám bojovali na Dantooinu.“

Ganner se naklonil vpřed a upřeně se zahleděl na šiky. „Ti lidé mají stejné výrůstky jako otroci na Bimmielu.“

„A jako otroci na Belkadanu, ale tyhle výrůstky jsou pravidelnější.“

Když si je Corran také prohlédl, musel s oběma postřehy souhlasit. Korálové výčnělky – bělejší a hladší než ty, které viděl dříve – vyrůstaly lidem přímo z těla. Jejich nadočnicové oblouky a lícní kosti byly zesílené, zřejmě aby chránily oči, a temena měli porostlá malými růžky. Klouby na rukou jim zakrývaly malé kostěné destičky, zatímco z loktů, zápěstí a kolen jim trčely krátké ostré trny. Tyto výrůstky se šik od šiku lišily jak velikostí, tak umístěním, a dvěma šikům dokonce z hrudi, zad, paží a nohou vyrůstaly pláty kostěného brnění, ve čtvrtém šiku byli lidé, kteří jimi byli obrostlí úplně celí, takže vypadali málem jako stormtroopeři vytesaní ze slonoviny.

Rade si povzdechl. „Tohle je nejnovější generace. Yuuzhan vongové jsou tu už měsíc a za tu dobu stačili vytvořit dvě. vycvičí je a pak je vypustí do částí Pesktdy, zbavených všeho života. Malí ještěři a někteří yuuzhanvongští válečníci je pak loví. Ve městě se jim nepodařilo zničit všechny stroje, a tak jsme se mohli napojit na bezpečnostní holokamery a lov sledovat. Viděli jsme, že někteří Yuuzhan Vongové už otrokům podlehli. Ty šiky se stále zlepšují. Proto si myslíme, že tu Yuuzhan Vongové pěstují armádu. Tohle jsou prototypy, a jakmile najdou nějaký, který se osvědčí, budou moct ve vojáka proměnit úplně každého.“

Corran se poškrábal na bradě a odložil makrodalekohled. „Už je mi jasné, proč nechali některá pole nesklizená. Nahnali lidi na farmy, aby sbírali úrodu ručně. K tomu, aby byli všichni sytí a zdraví, to bohatě stačí. Nejlepší lidi vezmou, promění je a výcvikový prostor mají právě tady.“

„Přesně tak. Já a mí lidé jsme v kontaktu s některými dalšími skupinami odboje. Můžeme zaútočit a osvobodit vězně, ale nemůžeme zastavit ty, kteří už jsou proměněni, a proč si to nepřiznat, nemůžeme ani zabránit Yuuzhan Vongům v opětovném nastolení kontroly.“

Z beznaděje a únavy, které z Radeových slov čišely, se Corranovi sevřela hruď. Pohlédl na druhé dva Jedie. „Nějaké návrhy?“

Jacen se nepřítomně poškrábal pod pravým okem. „Vím, že bychom měli něco udělat, ale naším úkolem je Yuuzhan Vongy pozorovat. Mohli bychom zaútočit na jejich pokusné středisko a všechno zničit, ale nevíme, jestli by je to ochromilo, nebo pouze nepatrně zpomalilo. Následky by ovšem mohly být strašlivé, kdyby se Yuuzhan Vongové rozhodli potrestat místní za něco, co jsme provedli my.“

Ganner si dřepl. I když byl navlečen do strakatého bojového obleku, stále se mu dařilo působit důstojné. „Útok na pokusné středisko je klíčový. Překazíme jejich dílo a odebereme vzorky. Jedině s nimi najdou naši vědci způsob, jak čelit tomu, co se zdejšími lidmi Yuuzhan Vongové dělají. Máme přece sbírat data. Vzorky jsou tvrdá data a data potřebujeme.“

Corran pomalu přikývl. „Myslím, že oba na to jdete správně, ale zničení pokusného střediska by nám nepomohlo. Kdybychom to udělali, co by si Vongové uvědomili?“

Jacen se zamračil. „Ze jsme tu byli. Že víme, co chystají.“

„Přesně tak. Na Bimmielu jsme pomocí genetické manipulace odvrátili jejich hmyzí hrozbu. Musíme tedy vycházet z toho, že vědí nejen to, že používáme stroje, ale i to, že umíme manipulovat soukolím života.“ Corran ukázal zpátky k šikům. „Myslím, že můžeme bezpečně předpokládat, že modifikace každé další generace vycházejí z úprav předchozích. To znamená, že jejich pokusná řada bude pokračovat, dokud se nedozvědí, že máme dostatek údajů, abychom se té řadě dokázali bránit. Pokud se nám podaří získat vzorky, aniž by se to dozvěděli, mohlo by se nám povést vyvinout protilátku. Chci říct, pokud je to s těmihle implantáty jako třeba s bradavicemi, pak by naočkování mohlo zabránit výrůstkům, aby vyrašily.“

Ganner se poškrábal vzadu na krku. „Navrhuješ tajně se tam vplížit a unést několik otroků přímo z postelí?“

„Ne, to by Vongům poskytlo důkaz, že jsme tu byli. Mám jiný nápad.“ Corran se usmál. „Až příště zapojí otroky do válečné hry, budeme tam i my. Popadneme několik otroků a zmizíme. Válčení skryje jak náš ústup, tak skutečnost, že několik těl chybí.“

„A to, že budeme na stejném bojišti jako Yuuzhan Vongové a jejich malí poskoci, ti nevadí?“ Jacen zavrtěl hlavou. „Dost to zvyšuje pravděpodobnost našeho odhalení, ne?“

Ganner se napřímil a položil Jacenovi ruku na rameno. „On to ví, Jacene, ale pravděpodobnost odhalení je už tak vysoká, ať se na téhle hroudě hneme kamkoli. My víme, že tam jsou, ale oni nebudou vědět, že tam jsme i my. A my budeme pryč dřív, než něco zjistí.“

„A co když se o nás přece jen dozvědí, Gannere? Co pak?“

Pohledný Jedi se chladně pousmál. „Zjistí, že i když jejich pokusní vojáci vypadají nebezpečně, s trojicí Jediů se nemohou měřit.“

kapitola

15

Shedao Shai shlížel z okna na Caamasiho se zlatou srstí. Vyslanec Nové republiky oděný pouze v prosté bederní roušce podklesával pod tíhou rozbitých ferobetonových bloků, které přenášel z jednoho konce nádvoří na druhý. Byl to bezduchý úkol, jenž měl Elegosovi poskytnout dokonalou příležitost nemyslet na nic jiného vyjma bolesti, která trýznila jeho ramena a hřbet, svírala mu stehna a spalovala mu chodidla. Tvor zahájil den vzpřímeně, ale s nadcházejícím soumrakem se pod svým nákladem hrbil a každý krok ho stál nezměrné úsilí.

Yuuzhanvongský velitel se odvrátil od okna a kývl na svého podřízeného. „Ano, Deigne Liane, slyšel jsem tě. Vojsku Nové republiky se podařilo prozkoumat naši lodní líheň na Sernpidalu. Nepůsobí mi to zdaleka takové starosti jako tobě.“

„Můj pane, žádám vás, abyste znovu uvážil vše, co jsem vám předestřel.“ Deign Lian se skrýval za maskou a Shedao věděl, že je díky tomu smělejší. I on sám měl masku – na pohled mnohem hrozivější, než byla maska jeho pobočníka – avšak halící tvář, z níž by se Deign rozklepal strachy. „Pane, ta loď, kterou jsme na Sernpidalu identifikovali, byla tatáž jako u Garqi. Tam svůj průzkumný let po našem útoku přerušili, na Sernpidalu však nikoli.“

„Ne, protože jsme nezaútočili.“ Shedao Shai zvedl levou ruku s dlouhými drápy, pomalu ji sevřel v pěst a zaryl si drápy do dlaně. Vazy lahodně zapraskaly a Shedao postřehl, že rameny jeho pobočníka proběhlo krátké zachvění. „Už se nám podařilo zjistit, jak dokázali skočit přímo do srdce soustavy? Jejich lodě přece mají nějaká omezení, ne?“

„Tvárci analyzovali jejich letové vzorce a určili předpokládané parametry. V budoucnu budeme schopni tato místa přesně vyhledat a ubránit je.“

Shedao rozevřel dlaň a palcem si přejel po krvavých konečcích prstu. Rány na jeho ruce už se zatáhly, a tak si krev otřel o pravé rameno a o hruď. „Nebylo by účinnější, kdyby naši tvárci raději zkoumali stroje nevěřících, než aby jen hádali nebo pracovali na základě informací, které nemusejí být úplné?“

Deign vytřeštil oči tak, že jim nepostačovaly oční otvory v jeho masce. „Můj pane, to by je znečistilo. Byli by pošpiněni a poskvrněni. Museli by takové rouhání odčinit.“

„Tak ho odčiní,“ zavrčel Shedao Shai a obrátil se zpět k oknu. „Jak to, že ti, kteří vytvářejí Náruč bolesti, upravují ji a zušlechťují, ji nejsou ochotni používat? Jak to, že se straní věcí, které nás činí čistšími? Příležitost válet se ve špíně nevěřících by měli uvítat, protože řádnou nápravou dosáhnou pevnější jednoty s bohy a získají pro nás znalosti, které náš boj s nimi značně uspíší.“

„Pokud jim to přikážete, pane, poslechnou vás.“

„Radíš mi, abych jim takový rozkaz nedával, Liane?“

„Pane –“ Lian nepatrně ztlumil hlas. „Domnívám se, že váš těsný kontakt s tím cizincem… narušil vaše vnímání nevěřících.“

Shedao Shai se na svého podřízeného ohlédl přes rameno. „Co přesně se mi snažíš naznačit, Deigne Liane?“

„Pane, začíná se mluvit o tom, kolik času s tímto Caamasim trávíte. Vypráví se, že jste mu ukázal Náruč bolesti a předvedl mu Vroucí pohlazení. Věnujete se mu, sledujete ho, mluvíte s ním, učíte ho o nás a odhalujete mu naše tajemství.“

„Aha. A to představuje hrozbu?“

„Pokud by unikl, pane.“

„Mohl by, Liane? Mohlo by se mu podařit toto místo opustit?“

„Ne, pane, to bychom nedopustili.“

Shedao Shai se otočil a dvěma rychlými kroky překonal vzdálenost mezi nimi. Chytil svého pobočníka za ramena a mrštil jím proti zdi, až stěna popraskala. „Nedopustili bychom to? Ty bys to nedopustil? Dospěl jsi snad k závěru, že já bych to dopustil? Že bych dovolil, aby mi vyklouzl? Ze bych se jím nechal přesvědčit a pustil ho? To si myslíš?“ Znovu Lianem udeřil o stěnu a pak ho pustil.

Podřízený Yuuzhan Vong padl na kolena a přitiskl tvář k zemi. „Ne, pane, jen se obáváme – já se obávám – o vaši jednotu s bohy. Váš kontakt s tímto cizincem změní jeho a mohl by změnit i vás.“

„To si opravdu myslíš?“

„Jen se obávám, můj pane, obávám se.“

„Tak své obavy ovládni.“ Shedao Shai se otočil na patě, o krok poodstoupil a potom se opět prudce otočil a přistihl Liana, jak vstává. Vykopl a zasáhl Liana do brady. Kopnutí odmrštilo jeho podřízeného na stěnu už potřetí a Deign Lian zůstal schouleně sedět na zemi, zatímco se na něj sypal prach a omítka.

Shedao Shai na něj namířil chvějící se prst. „Já jsem tvůj pán, ne naopak. Co děláni, abych poznal nepřítele, je jen moje věc. Neopovažuj se má rozhodnutí zpochybňovat. A nenaslouchej klevetám mých podřízených. Jsi zde proto, aby ses ujal úkolů, které jsou pod mou úroveň, a já se mohl věnovat důležitějším záležitostem. Pokud ti to nevyhovuje, najdu ti nějakou planetu, kterou můžeš spravovat.“

„Ne, pane, ne!“ Deign zvedl ruce nad hlavu, ačkoli Shedao Shai si nebyl jistý, zdali proto, aby se chránil před dalším kopancem, nebo aby prosil o odpuštění. „Nechtěl jsem vás urazit, pane, jen vám sdělit, co říkají ti, kteří by proti vám mohli intrikovat.“

„Pokud proti mně někdo intrikuje, Liane, měl ses postarat o jeho likvidaci.“ Shedao Shai si založil ruce na hrudi. „Teď jdi a pošli mi sem Elegose. Budu v místnosti s nádrží.“

„Ano, pane.“ Deign pomalu vstal, zády přitisknuty ke zdi. „Už jdu, pane.“

Shedao Shai počkal, dokud se Deign neodbelhal několik kroků ke dveřím. „Ještě jedna věc.“

„Ano, pane?“

„Sundej si masku, až s ním budeš mluvit.“

„Pane?“ Hrůza v pobočníkové hlase Shedaa dráždila. „Nemůžete –“

„Nemůžu?“ Shedao Shai se pomalým krokem blížil ke svému chvějícímu se pobočníkovi. „Sundáš si masku, pošleš Elegose ke mně a potom se odebereš do Náruče bolesti. Jestli ji opustíš dřív, než vyjde slunce, vlastnoručně tě zabiju.“

„Ano, pane, jak si přejete.“

*

Shedao Shai odložil vlastní masku a jal se pozorovat jednu z obřích dravých ryb líně plovoucích ve vodou naplněném válci. Shedao už rybu důkladně prostudoval, sledoval ji i její družku, jak se vrhají na maso a odtrhávají ho po velkých krvavých kusech. Drobné kousky masa se při jejich krmení pomalu snášely ve vodě dolů, kde je uchvátily jiné ryby. Kosti klesly na dno nádrže a tam je ohlodali šneci a jiní drobní živočichové. Nic nepřijde nazmar. Krvavá žeň přinesla odměnu všem a tak to má být.

Nařídil tvárcům, kteří dohlíželi na fungování akvária, aby přestali ryby krmit lidským masem. I když to byla zábavná podívaná – sledovat živočichy, jak popírají význam bolesti, bylo vždycky zábavné –, Shedao seznal, že dravci přicházejí o svou vznešenost. Nabízet zajatce rybám, které si v přírodě dokázaly poradit i s odolnější kořistí, tyto velké lovce ponižovalo. Podávat jim cokoli, co pro ně nepředstavovalo přirozenou kořist, znamenalo se jim vysmívat.

Shedao Shai se usmál, jak nejlépe svedl. Tvárci, kněží, správci a většina dělníků – to všechno byly třídy yuuzhanvongské společnosti, jež zpohodlněly. Skutečnými lovci byli válečníci. To oni byli Yuuzhan Vongy, kteří nejvíce lpěli na kosmické pravdě. A přesto byl Shedao Shai ochoten si přiznat, že ne všichni byli tomuto pojetí věrni. Deign Lian se od něj odklonil a Shedao se obával, že ani celá noc strávená v Náruči bolesti ho příliš neosvítí.

Když Elegos vstoupil do místnosti, držel se vzpřímeně. Pohyboval se plynule a nepoddával se svému tělesnému utrpení. Shedao Shai viděl, že má bolesti. Pohyby jeho paží byly úsporné. Téměř nepostřehnutelně kulhal, jako by ho při každém kroku kyčelní kost dřela do kyčelní jamky. Přesto se bolesti nebrání, ale učí se ji přijímat. Dělá pokroky.

Shedao Shai odvrátil zrak od ryby a kývl mu na pozdrav. „Dnes jste těžce pracoval, a přesto jste ničeho nedosáhl.“

Caainasi se unaveně usmál, jako by mu i pohyb mimických svalů působil bolest. „Právě naopak, už mnohem lépe chápu vaše přesvědčení, že bolest je jediná konstanta. Můj rozum tuto představu odmítá, ale jen tehdy, když se oprostím od reality svého fyzického já.“

„Uvědomujete si, že je to pošetilé. Proč?“

Caamasi mírně svěsil ramena. „Filozofové se přou, zda jsme či nejsme ryze hmotnými bytostmi, nebo jestli je v nás něco duchovního – něco, co přesahuje naše hmotné tělo a jeho funkce. Důkaz o tom nelze podat, a tak jsme nuceni přijmout skutečnost, že možná nejsme ničím víc než tvory z masa a kostí. Je-li tomu tak, v bolestech se rodíme, v bolestech umíráme a celý náš život je naplněný bolestí. Popírat to znamená vyjadřovat víru v neprokazatelné, což je klam, kterého se sami na sobě dopouštíme. Vy se takového sebeklamu nedopouštíte.“

Shedao Shai vážně přikývl. „Chápete vše lépe než většina mých vlastních lidí. A přesto nejste ochoten tuto pravdu zcela přijmout.“

„Řekl jste mi, že věříte v bohy. Nejsou to snad také nehmotné bytosti? Nenaznačuje jejich existence, že i vaše bytí možná má nějaký duchovní aspekt?“

„O nic víc, než by naznačovala schopnost těchto ryb dýchat ve vodě, že jste k tomu uzpůsoben i vy,“ pokrčil rameny Shedao Shai. „Bohové jsou bohové. Jsou ztělesněním bolesti a vesmíru. Můžeme se k nim přidat, pokud jsme opravdu věrní skutečnosti.“

Elegos zvedl hlavu. „A až nebudete nic než bolest, povznesete se nad svou hmotnou podobu?“

„Ano.“

„Pak se tedy zdá, že musím vydržet ještě víc, neboť jsem se dosud nepovznesl.“

„Jste vyčerpaný a brzy vás nechám odpočívat.“ Yuuzhanvongský velitel poklepal dlouhými drápy na transpariocelové akvárium. „Deign Lian mi doručil zprávy o událostech v našich državách. Zdá se, že váš odhad, že Nová republika po selhání u Garqi stáhne své průzkumné týmy, byl chybný. Stejná loď se objevila u Sernpidalu, aby zjistila, co tam děláme.“

„A podařilo se jí to?“

Shedao Shai se ubránil, aby se na Elegose neusmál. Ano, hraj naši malou hru. Neptej se mě, co na Sernpidalu děláme, pouze si zjišťuj, jestli je ta informace ještě tajná. „Možná že ano. Naše jednotky nebyly dobře rozmístěny a nezastavily je. Prozkoumali soustavu a stáhli se. Je zde samozřejmě možnost, že údaje, které shromáždili, vyhodnotí chybně.“

Caamasi naklonil hlavu na stranu. „Tomu ale nevěříte.“

„Ne. Velitel, který svou loď umístil tak rafinovaně, je příliš moudrý, aby se takové chyby dopustil.“ Yuuzhan Vong zvedl bradu. „Byla to stejná loď jako ta, která pomáhala s evakuací Dubrillionu a bojovala s námi u Dantooinu. Říkal jste mi, že jí velí bothanský admirál.“

„Žádal jste mě, abych vám potvrdil informaci, kterou jste získal při výslechu zdejších vězňů.“ Elegos sevřel rty do tenké linky. „Jsem si jistý, že pokud té lodi stále velí admirál Kre’fey, objeví se znovu tam, kde ji nejméně čekáte.“

„Takže jste mě chtěl svým předchozím odhadem obelstít?“

Caamasi zavrtěl hlavou. „To, že se admirál objevil u Sernpidalu, mě překvapilo stejně jako vás. Na základě tohoto faktu pouze prorokuji, že se i v budoucnosti zachová nepředvídatelně.“

„Aha.“ Shedao Shai se na Elegose usmál a na oplátku se mu dostalo vážného pokývnutí hlavou. „Podle všeho nejste tak hloupý, abyste si myslel, že jsem se z našich hrátek o vašich lidech nic nedozvěděl. Prostřednictvím těchto slovních výměn jsem se dozvěděl něco, o čem jsme ještě nemluvili. Zaskočilo vás to. Dokážu vás překvapit, Elegosi. Stejně jako překvapím vašeho admirála Kre’feye.“

Shedao přitiskl ruku na transpariocelovou tabuli, když kolem proplula velká šedá ryba. „Tento admirál je Bothan. Podobá se v něčem tomu chisskému admirálovi, o němž jste se zmiňoval? Také studuje umění, aby poznal své nepřátele?“

„Ne, nemá Thrawnovy zvyky, ale je považován za velice schopného.“

Yuuzhan Vong přimhouřil oči. „Ale je to Bothan, druh, o němž je toho hodné známo a hodné bylo řečeno. Tito Bothané jsou falešní. Málokdo jim věří a mnozí jim spílají. Vyvraždili váš lid, není to tak?“

„Ano, měli na tom podíl a většině z nich se věřit nedá, to je pravda.“ Elegos strnule pohnul rameny. „Ale soudit admirála Kre’feye podle ostatních Bothanů by byla chyba, které byste se měl vyvarovat.“

„Velmi chytré, Elegosi.“ Yuuzhan Vong zatleskal. „Chcete mě přimět, abych vám buď věřil, nebo předpokládal, že se mě snažíte oklamat, takže uvěřím v pravý opak.“

„Pokud jsem zde, abych se od vás učil a vy zase ode mě, pak by nebylo moudré vás klamat.“ Caamasi sepnul ruce za zády. „Jen jsem vás upozornil.“

„Jsou tací, včetně Deigna, kteří si myslí, že mě vaše slova vyděsí nebo ovlivní, abych jednal proti našim nejlepším zájmům. Domnívají se, že jsem se vámi nechal nakazit.“

„Možná že ano.“

„A co vy? Nechal jste se nakazit mnou?“ Shedao Shai ho bedlivě sledoval. „Poznal jste dost bolesti, abyste se o ni mohl podělit s ostatními?“

„Abych jim ji způsobil? Ne.“ Elegos přivřel fialové oči. „Násilí můj lid strašlivě znepokojuje.“

„Ale vy jste už v minulosti někoho zabil.“

„Jen abych té hrůzy ušetřil jiné.“ Caamasi potřásl hlavou. „Dobrovolně bych bolest nezpůsobil.“

„Ani kdyby po ní oběť toužila?“

„Například připoutat vás k Náruči bolesti? Ne. To bych neudělal.“

„Ani kdyby vám někdo vyhrožoval, že za každou minutu, kterou to neuděláte, zabije jednu osobu?“

Elegosův výraz zkameněl. „Nikoho, nad kým se vznáší takový vrtošivý rozkaz smrti, není v mé moci zachránit. Kdyby nezemřeli v tu chvíli, čekala by je smrt z vašeho rozmaru jindy. Dokud by byli ve vaší moci, nikdy by nebyli v bezpečí. Nechal bych vás, abyste je zabil, s vědomím, že je takovým rychlým činem ušetříte větší bolesti.“

Yuuzhanvongský velitel se pomalu odvrátil a přejel drápy přes průhlednou stěnu, která ho dělila od vody. „Mnohé jste se dozvěděl, Elegosi, a mnohému jste mě naučil. Nejzásadnější z toho všeho je toto: Vaši lidé jsou možná rouhači, kacíři a zatracenci, ale jsou nezlomní, z čehož mohou vyplynout potíže.“

„Měl byste si z toho vzít ponaučení.“

„To vskutku ano, a také tu nezlomnost podrobím zkoušce.“ Shedao Shai se usmál a kochal se pokřiveným odrazem své tváře v transparioceli. „Jen co proti nám Nová republika příště pošle své jednotky.“

Anakin Solo byl sám se sebou nadmíru spokojený. Jakmile se Luke s Marou a Mirax vrátili na Pulsar Skate, rozproudila se debata o tom, kam mohla Daeshara’cor z Vortexu nejpravděpodobněji letět, všichni se shodli na tom, že nejspíš ještě neví, že ji odhalili, a bude proto pokračovat k dalšímu cíli, kde by se mohla dozvědět něco o dvojčeti Oka Palpatinova.

Volba by měla logicky padnout na Belsavis, neboť tam letělo i první Oko. Mělo to však dva háčky. Za prvé, Belsavis byla obydlená planeta, takže kdyby se tam objevilo druhé Oko, vyvolalo by to rozruch. Za druhé, první loď sice měla úkol, který ji zavedl na Belsavis, ale nic nenasvědčovalo tomu, že by druhá loď měla stejné poslání.

Anakin se posadil k palubním počítačům Skate a pustil se do systematičtějšího pátrání. Stáhl si údaje o lodích opouštějících vortex a jejich letových cílech, a pak si ke každému světu vyvolal přehled dostupných impenálních záznamů. Jedna z planet se okamžitě ocitla v čele seznamu: Garos IV.

Garos IV proslul zejména díky univerzitě v hlavním městě Arianě. Garos IV se připojil k Nové republice až po Thrawnově porážce. Zatímco na Coruscantu Ysanne Isard zničila v počítačích mnoho tajných souborů, když planeta padla do rukou povstalců, na Garosu IV se žádné takové ničení nekonalo. Na planetu často létali badatelé, aby využili tajných imperiálních záznamů k dokončení svých studií o Impériu. Anakinovi připadalo vysoce pravděpodobné, že Daeshara’cor jako další krok při hledání zbraně proti Yuuzhan vongům získá přístup do těchto záznamů.

Luke s ním souhlasil, a tak Mirax zadala jednoduchý a krátký skok na Garos IV. Ve skutečnosti byl výpočet kurzu kolem mlhoviny Nyarikan poněkud složitější, ale Hvízdal společně s R2-D2 to zvládli rychle a Skate cestu urazila v rekordně krátkém čase. To zvýšilo jejich naděje, že dorazí dřív, než jim Daeshara’cor unikne. Anakin se těšil, že ji společně se strýcem půjdou na univerzitu zadržet.

Veškeré nadšení z něj vyprchalo, když mu Luke oznámil, že musí znovu čekat na lodi. Když s Chalcem osaměli, Anakin se zamračil a tíha jeho chmur jako by ho vmáčkla hlouběji do křesla kopilota. „To není fér, že tady musím trčet.“

Chalco se zasmál. „No, doufám, že si nestěžuješ na společnost, protože tady Hvízdala by to pěkně namíchlo.“

Mladý Jedi se v křesle mírně nadzvedl a pohlédl na Chalca stojícího v průlezu do kokpitu. „Jenom jsem chtěl něco dělat, víte?“

„Taky že děláš.“

„Jo, jasně, čekám.“

„Čekáme tady, protože máme nejlepší šanci ji chytit.“

Anakin se v křesle napřímil. „Jak vás to napadlo?“

Malý muž se hlasitě zasmál. „Ale no tak, chytrolíne, to ty jsi přišel na to, že poletí sem. Měl bys přijít i na ten zbytek.“

„Tak dobře, letí si pro informace. Jde na univerzitu a pak se vrátí sem, aby odletěla pryč.“ Anakin vzhlédl. „Pořád mě nic nenapadá.“

„No dobře, napovím ti. Proč jsem tady já?“

„Abyste nám ji pomohl vystopovat.“

„Proč?“

„Viděl jste ji na Coruscantu.“

„To i všichni tamější Jediové. Proč jsem tady já?“

Anakinovi klesla brada. „Jste tady, protože se vyznáte ve vesmírných přístavech jako Daeshara’cor. A ona se v nich vyzná, protože na nich strávila spoustu času. A protože se valná část jejího oficiálního výcviku odehrála na akademii Jedi, nebude se na nějaké přelidněné univerzitě cítit ve své kůži.“

Chalco se poškrábal na bradě. „Na univerzitě je spousta lidí, na který by si musela dávat pozor, spousta vzpomínek, který by musela změnit, jestli nechce, aby ji někdo viděl.“

„Správně. Takže tam nepůjde osobně. Přijde na jiný způsob, jak se k univerzitním záznamům dostat.“

Chalco se usmál. „Tak a tvůj strýc řekl, že se máme zdržovat na kosmoportu, ale já myslím, že poblíž je pár míst, kde by se dal sehnat přesně ten typ lidí, který ta Twi’lečka potřebuje. Když rozšíříme naši pátrací oblast, mohli bysme ji čapnout.“

Mladý Jedi přimhouřil modré oči. „Mistr Skywalker byl, co se týkalo jeho rozkazů, dost konkrétní.“

„Byl to opravdu rozkaz, anebo spíš návrh? Chci říct, kdybysme ji tady zahlídli, jak někam jde, tak by od nás očekával, že půjdeme za ní, ne?“

„To je pravda.“ Anakin pohlédl na Hvízdala, který tiše zaprotestoval. „Nepůjdeme daleko. Hvízdale, a budeme mít s sebou komlink, abychom se s tebou mohli spojit. Taky bych mohl zavolat mistru Skywalkerovi a požádat ho o svolení vydat se na průzkum.“

Chalco si propletl prsty a propnul je, až mu zapraskaly klouby. „To bys mohl, ale jestli se pleteme a šla na univerzitu a tvůj strýc se rozhodne vrátit, mine se s ní.“

Anakin úkosem pohlédl na Chalca. „víte, tohle je přesně ten druh zvrácené logiky, který vás tak často dostává do potíží.“

„Dostala mě až sem, kluku, to znamená do situace, ve který vám můžu pomoct srovnat tuhle vaši Jedi zpátky do latě.“ Povytáhl na Anakina jeden koutek úst v úsměvu, který mu připomněl jeho otce – ten se taky vždycky takhle usmíval, když se chystal provést něco hodně riskantního. „Tak jdeme, kluku, hejbni kostrou. Jde se na lov.“

Víš, že bys to neměl dělat, ozval se Anakinovi v hlavě tichý varovný hlásek, ale protože zněl spíš jako hlas Jacena než jeho vlastní, neřídil se jím. Jacen se impulzivně postavil yuuzhanvongskému válečníkovi; Anakin si však říkal, že jeho úkol není zdaleka tak nebezpečný. Jdu jenom ven někoho najít.

Vstal a zahnal pronikavou předtuchu, jež mu hlodala v koutku mysli. „Tak jdeme.“

*

Arianský kosmoport sídlil na okraji tohoto krásného města. Bitva za osvobození Garosu IV byla krátká, takže k žádným velkým škodám nedošlo. A protože byl tento svět do značné míry soběstačný, výkyvy novorepublikové ekonomiky ho příliš nezasahovaly. Příliv badatelů navíc zvýšil univerzitě prestiž. Jak nabírala další a další studenty, podniky pečující o potřeby studentů a učitelů rovněž vzkvétaly. Následoval ekonomický rozmach, který umožnil bezbolestnou přestavbu a jehož výsledkem bylo, že se Garos IV pravidelně objevoval na seznamu světů s vysokou životní úrovní.

Ačkoli planeta prožívala po ekonomické stránce zlaté časy, okolí kosmoportu se vyznačovalo obvyklou směsicí průmyslových zón spolu s přehlídkou mizerných kantýn, kasin, levných hotelů a jiných rozličných míst pochybné zábavy. Křiklavé holografické poutače, špína a hutný zápach linoucí se z uliček – to všechno útočilo na Anakinovy smysly. I když věděl, že takové čtvrtě existují – a že jeho truchlící otec v nich poslední dobou tráví hodně svého času –, nyní se vůbec poprvé střetl s drsnou realitou.

Chalco Anakina před touto odpornou říší nijak nechránil, jak by to nejspíš udělal Lando nebo jeho otec. Nebo Chewie. Muž ho upozornil, že nemůže jít ven v oděvu Jediho, a tak našli na palubě Skate nějaké jiné oblečení. Anakin usoudil, že patří Corranovi, a bylo mu jen o trochu větší. To pro něj ale byla zároveň výhoda, protože potřeboval do bundy z nerfí kůže ukrýt světelný meč. Objevil v ní malé poutko, díky němuž si mohl meč zavěsit pod levou paži.

Vhodně oblečený a s vlasy rozcuchanými Chalcovou drsnou rukou následoval Anakin muže do ulic. Všiml si, že Chalcova chůze se změnila, byla najednou pyšnější. Muž se mírně vypjal, pokyvoval hlavou, pomrkával a cestou ukazoval na lidi, vypadalo to, že na sebe záměrně upozorňuje, a opravdu, jako by to některé z lidí na ulici odzbrojilo. Anakin z většiny lidí cítil strohé odmítnutí nebo línou zvědavost.

Velmi pečlivě kolem sebe udržoval Sílu. věděl, že je v Síle poměrně mocný, ale zdaleka ji plně neovládal. Předpokládal, že Daeshara’cor se také těsně obklopí Sílou, a nechtěl jí poskytnout šanci odhalit ho dřív, než ji najde on. Horší než následovat Chalca na nějakou bláznivou pochůzku by bylo upozornit Daesharu’cor na jejich přítomnost a zavinit, že před nimi začne utíkat doopravdy.

Jak pokračovali v cestě, Anakinův obdiv k Chalcovi zvolna rostl. Muž se poprvé zastavil ve zpravodajské kanceláři, kam si přicházeli vesmírní tuláci stáhnout do svých datapadů novinky z různých světů. Chalco tam tiše položil pár otázek a se širokým úsměvem zase vyšel ven.

„Co teď?“

„Vím o dalším místě, kde můžeme hledat. Tam si s někým promluvím, zjistím další místo a tak budeme pokračovat dál, dokud ji nenajdeme.“

Anakin se bokem protáhl mezi dvěma hřmotnými Ithoriany a dohnal Chalca. „Jak to děláte?“

„Jak dělám co?“

„To, co děláte, v podstatě neděláte nic a daří se vám přežít. Chováte se, jako byste ty lidi znal, ale vsadím se, že jste žádného z nich v životě neviděl. Prostě jste si s tím chlápkem promluvil a on vám něco řekl.“

Chalco se usmál, až se mu naježily vousy. „Přímo tyhle lidi neznám, Anakine, ale vím, co jsou zač. Ten chlápek ve zpravodajský kanceláři toho spoustu zaslechne. Lidi od něj očekávaj, že bude vědět. Obchoduje s informacema. Zeptal jsem se ho na tajný imperiální složky na univerzitě a on mě za někým poslal.“

„Ale vždyť jste mu nic nezaplatil.“

„Jasné že jo,“ pokýval hlavou Chalco. „Řekl jsem mu, že chytrej spekulant na týhle hroudě, kterej skoupí větší množství hotelovejch pokojů, by mohl zakrátko vydělat fůru peněz.“

„Cože?“

Chalco vtáhl Anakina do vedlejší uličky a naklonil se těsně k němu. Hlouběji z uličky se po nich podíval otrhaný Gotal, ale Chalcovo zavrčení ho zahnalo dál od nich na opačný konec. „Co jsem mu řekl, dává dokonalej smysl, Anakine. Tohle je pěknej svět. Spousta lidí by tady chtěla žít. Uprchlíci ze světů, který napadli Yuuzhan Vongové, nakonec přijdou i sem. Budou potřebovat pokoje a někdo jim je zaplatí. Tenhle chlápek si koupí celý bloky – nebo možná tu informaci předá někomu dalšímu, kdo je koupí – a někdo je zas koupí od něj. Za rok zdvojnásobí svoje prachy. Jen jsem vyměnil informaci za informaci.“

„Nikdy mě nenapadlo, že –“

„Ani nemuselo, kluku, ale vsadím se, že tvýho tátu jo.“ Chalco se narovnal a opět pocuchal Anakinovi vlasy. „Jasně, že trochu kradu, ale především jsem obchodník jako tvůj táta nebo Talon Karrde. Svůj inventář si nosím v hlavě. Dívám se na věci kolem sebe, dám si dvě a dvě dohromady a něco z toho vyrazím.“

Anakin se zamračil, když se vrátili zpět na ulici. „Dobře, já tomu rozumím, ale copak vy nevidíte, že si vlastně škodíte?“

„Škodím? Jdi se vycpat.“

„Ne, jen se nad tím zamyslete. Řekněme, že ty pokoje někdo skoupí a zvýší jejich cenu, aby z uprchlíků vyždímal, co se dá.“ Chalco se usmál. „Vláda jim vypomůže.“

„Jistě, ale kde na to vezme vláda peníze?“

„Od daňových poplatníků,“ mrknul na něj muž. „Vím, kam tím míříš, ale hele, kluku, myslíš, že já platím nějaký daně?“

„Ne, ale lidi, které okrádáte, ano. Když budou mít málo peněz, nebudete je vy mít o co obrat. Tak jako tak zaplatíte – bez ohledu na to, jak se z toho pokusíte vybruslit.“

Chalco otevřel ústa a zase je sklapl. „Ty chceš, abych umřel hlady, co?“

„Ne, jenom zvažuju následky vašich činů,“ povzdechl si Anakin. „Když poskytnete informaci spekulantům, kteří díky ní vydělají na jiných spekulantech, doplatí na to jedině ti, jejichž peníze jsou v sázce. Odskáčou to chamtivci, ne lidé, kteří přišli o všechno.“

„Chápu. Takže, co mi zbejvá? Obchodovat s kupními právy? Spekulovat na burze? To by šlo.“ Chalco na Anakina povytáhl obočí. „Hele, tím ,chytrolínem’ jsem předtím nemyslel nic špatnýho.“

„Jo, já vím. Tak jdeme.“

Další zastávka je zavedla do obchodu s kuriozitami. Anakin čekal na Chalca na ulici. Ještě než se muž vrátil, vycítil Anakin, jak z něj sálá potěšení. „Něco vám řekl, viďte?“

„Jo, řekl mi, kam už poslal jinou osobu, která sháněla stejnou informaci.“ Chalco se pousmál a poháněl Anakina ke spěchu. „Říkal, že na to zapomněl, ale krátce před polednem mu z kasy zmizely peníze. Pustil si záznam z bezpečnostní holokamery, která zachytila jeho rozhovor s jistou Twi‘lečkou. Musela mu vymazat paměť, ale na holozáznamu stejně byla, přesně jak říkal tvůj strýc. Mluvila s tím mužem před třema, možná čtyřma hodinama.“

„To znamená, že jsme blízko.“

„Hodně blízko. Chlápek, za kterým ji poslal, bude k zastižení nejdřív za půl hodiny.“

Anakin počkal, až modrý landspídr zahne za roh, a teprve potom přešel ulici. „Za co jste tu informaci získal?“

„Řekl jsem mu, že jsem soukromej detektiv a že ji tajně sleduju. Slíbil jsem mu zpátky jeho peníze plus odměnu,“ pokrčil rameny Chalco. „Jsem si jistej, že jakmile na tu krádež přišel, ulil si stranou ještě víc kreditů, než ukradla ona, takže už vlastně dostal zaplaceno.“

„To zní fér.“

Muž přikývl. „A víš, že jsem měl, abych tak řekl, zvláštní pocit uspokojení z toho, že jsem, ehm, napálil podvodníka? Divný, co?“

„Vůbec ne. V tomhle případě to bylo nejblíž spravedlnosti, jak jen to šlo.“

„No, nikomu to neublíží, pokud ovšem šéf toho chlápka nezjistí, tak jako já, že si jeho podřízenej vybral z kasy svůj podíl.“ Chalco si razil cestu uličkou. „Pojď, tady je to. Fialovej visk.“

Anakin zkoprněle hleděl na vstup do kantýny, vchod tvořila plastika viska s dva a půl metru dlouhými kožnatými křídly klenoucími se nad vstupem a visícími dolů, přičemž samotné dvoumetrové tělo viska spočívalo na vrcholu vstupního oblouku. Z těla mu vyrůstala dvojice paží, zvednutých a připravených uchvátit nějakou oběť. Z hlavy mu trčel skoro půlmetrový sosák ostrý jako jehla. Viskové, kteří se do obecného povědomí zapsali spíše jako krvelační ďasi z Rordaku, se živili výhradně krví a Anakin se musel v duchu ptát, co je to za podnik, když si za symbol zvolil tak odpornou havěť.

Uvnitř, kde to čpělo zteplalým pivem, potem a přehřátou chladicí kapalinou, nevisel v přítmí u stropu žádný visk. Anakin byl přesvědčený, že je to proto, že všudypřítomná tenká vrstva mastnoty by mu nedovolila případnou oběť pevně sevřít. Vklouzl do kóje, k níž ho Chalco nasměroval, a pak si urputně otíral ruce o kalhoty, aby se zbavil mastnoty a špíny.

Sledoval, jak jeho společník nedbale kráčí k baru a dává se do řeči s baragwinským barmanem. Tvor s obrovskou hlavou přikývl a potom ukázal dozadu ke dveřím. Chalco se otočil, mrkl na Anakina a naznačil mu, aby zůstal na místě. Protlačil se davem ke dveřím a zmizel v nich.

Anakin se zamračil a snažil se tvářit lhostejně jako všemožné bytosti, které procházely kolem. Snažil se zahnat pocit, ze ho Chalco nechal na holičkách, ale stejně se mu do hlavy vplížily pochyby. Měl bych něco udělat, protože jestli je tam uvnitř s Chalcovým kontaktem Daesharacor, tak je Chalco v pěkném průšvihu.

Anakin se chystal opustit kóji, když vtom koutkem oka zahlédl u předních dveří nějaký pohyb. Otočil se a zahlédl ve dveřích mizet konec pláště. A taky lekku. Byla to Twi‘lečka a měla barvu kůže jako Daeshara‘cor.

Vyrazil ke dveřím, vyhnul se houfu Jawu a rozhlédl se uličkou doprava a doleva. Daleko nalevo uviděl utíkající zahalenou postavu. Anakin uháněl za ní a srdce mu tlouklo vzrušením. Otevřel se Síle a snažil se Daesharu’cor vycítit.

Podařilo se mu to, ale ten vjem přišel zezadu. Když narazil do cihlové zdi, uvědomil si, že mu do mysli promítla svůj vlastní prchající obraz. Takový starý trik a já jí na něj skočil.

Anakinovi se před očima roztančily hvězdičky. Odrazil se od zdi a tvrdě dopadl na zem. Na okamžik se mu zatmělo před očima a pak se svět opět pomalu mlhavě rozjasnil.

Daeshara’cor stála nad ním a v hlavových ocasech jí nervózně škubalo. „Anakin Solo… Jestli jsi tady ty, tak mistr Skywalker nebude daleko. Takhle jsem si naše setkání nepředstavovala, ne tak brzy.“ Mávla rukou a Anakin ucítil, jak se jeho tělo pomalu zvedá do vzduchu. „Ale ještě není nic ztraceno. Teď, když jsi v mých rukou, mohla bych přece jen vyhrát.“

kapitola

17

Jacen Solo kdysi někde slyšel, že vojenská služba obnáší hodiny nekonečné nudy, přerušované vteřinami naprosté hrůzy. Neměl důvod o tom pochybovat, ale ještě nikdy to nezažil na vlastní kůži. Dokonce ani při bojích na Dantooinu se ani na okamžik nenudil, a co se týkalo hrůzy… Byl jsem tak zaměstnaný, že jsem se ani nestačil bát.

Zato na Garqi, během čekání v rezidenční čtvrti Wlesc na východ od Xenobotanické zahrady Pesktdy, měl spoustu času, aby se do něj zahryzl strach. Jacen i ostatní pronikli do podzemních tunelů určených pro údržbářské droidy a nespatřeni se pohybovali hluboko pod ulicemi. Chodbičkami vedly optické kabely, které původně umožňovaly běžnou komunikaci mezi budovami. Bezpečnostní holokamery stále shromažďovaly obrazy, třebaže Yuuzhan Vongové zničili tolik kamer, kolik mohli.

Neschopnost pochopit technologii Yuuzhan Vongům uškodila a bojovníkům odboje obrovsky pomohla. I když dobyvatelé zlikvidovali mnoho holokamer, kabely nevytrhali. Rade Dromath a jeho lidé jednoduše připevnili ke kabelům nové kamery, načež je napojili na podzemní vedení nebo naladili na komlink, takže mohli obrazy stahovat na dálku. Měli i několik dalších metod, a tak se jim podařilo nahrát hodiny a hodiny yuuzhanvongských válečných her.

Corran přikázal všechny holozáznamy zálohovat a uložit do Best Chance. Když si prostudoval nejčerstvější cvičení, sestavil plán, jak získat vzorky experimentálních vojáků. Yuuzhan Vongové se s prototypy vypořádávali opravdu nemilosrdné, a tak se všichni shodli, že když se jim podaří získat pouze části těl, bude jim to muset stačit. Přesto by však bylo lepší zajmout živého vojáka a zkusit ho propašovat z planety, aby ho vědci mohli prohlédnout a snad i zachránit.

Na bytosti, které Yuuzhan Vongové zotročili, už Jacen narazil na Belkadanu; a to, co z nich vycítil v Síle, ho pořádně zneklidnilo. Jako by slyšel praskat statickou elektřinu v komlinku. Ani trochu se mu to nelíbilo, a čím déle otroci žili, tím to bylo silnější. Jacen si byl jistý, že ať už mají s otroky Yuuzhan Vongové jakékoli plány, ty výrůstky je pomalu zabíjejí.

S malými ještěřími otroky už se Jacen také střetl, na Dantooinu, ale je necítil umírat. Zdálo se, že jejich implantáty s nimi utvořily symbiotický vztah. Nade vši pochybnost bylo zřejmé, že Yuuzhan Vongové dokázali otroky na dálku alespoň částečně ovládat, protože dokud Luke nezničil yuuzhanvongskou obdobu řídicího vozidla, i v nejkrutější řeži zůstávali neuvěřitelně disciplinovaní.

Během čekání na konci přístupového tunelu Jacena znepokojovalo, že upravení lidé na ulicích nahoře působili spíš jako ti ještěři než jako belkadanští otroci. Pokusní vojáci i ještěři měli oslabený obraz v Síle – jako by je cítil z velké dálky, i když věděl, že se pohybují ani ne pět metrů nad ním. Z lidí cítil tlumené emoce, včetně strachu, ale také velkou hrdost a odhodlání. Někteří dokonce vyzařovali sebedůvěru a ti okolo nich se zdáli klidnější.

Posunul si holobrýle, které měl na očích, a prsty v rukavicích při tom zavadil o nepatrnou jizvu pod pravým okem. Když ho zajali Yuuzhan Vongové, pokusili se mu cosi implantovat pod kůži. Dokonce se jim to podařilo, ale jeho strýc mu ten implantát během několika minut vyndal, takže nezačal růst. Kdyby začal… Otřásl se.

Brýle byly napojené na holokameru ukrytou v okně ve druhém patře a namířenou dolů k přístupovému poklopu, pod kterým Jacen čekal. Kamera nebyla pohyblivá, ale přepínáním mezi dalšími kamerami získal výhled na celé náměstí, jež se nacházelo nad jeho hlavou. Ferobetonová plocha byla poseta fontánami a lavičkami. Truhlíky s okrasnými dřevinami, poznamenané spáleninami a krvavými šmouhami z předchozích bitev, ji dělily na několik úseků a vytvářely jednoduché bludiště. Podle záznamů se sem boj většinou přesunul ke konci cvičení a všude vládl naprostý chaos. V určeném okamžiku se měli odbojáři vyřítit z úkrytů, zneškodnit co nejvíce yuuzhanvongských jednotek a odvléct několik vzorků s sebou.

Na jednoduchém plánu se toho mohlo zvrtnout jen málo, ale vstup do bitvy v podstatě zaručoval, že co se může pokazit, to se taky pokazí. Podle Jacena by bylo lepší odebrat vzorky až po bitvě, jenže Corran byl přesvědčen, že jakmile boj skončí, zaplaví náměstí analytické týmy Yuuzhan Vongů.

Ale za jeho rozhodnutím je ještě něco víc. Jacen Corrana sledoval a zjistil, že neustále balancuje na ostří nože. Odbojáři očividné chtěli Yuuzhan Vongům uštědřit úder, a to bolestivý. Jacenovi připadalo, že Rade chce, aby Jediové posvětili všechno, co naplánoval – ani ne tak proto, aby se zbavil odpovědnosti, jako spíš proto, aby s jeho plánem souhlasil někdo, od koho se dalo čekat, že si s problémy dokáže poradit.

Ganner se podle všeho také nemohl dočkat, až se do Yuuzhan Vongu pustí. Starší Jedi nikdy nepřišel za Jacenem a nezeptal se ho, jaké to bylo zabít yuuzhanvongského válečníka, ale poskytl Jacenovi přehršli příležitostí, aby mu o svých bojích s Yuuzhan Vongy mohl vyprávět. Ganner se na něj vždycky usmál a řekl něco jako: „No, ty jsi tu odborník. Jakým způsobem si je podáš?“ Ganner zřejmě hledal ujištění, že proti nim obstojí.

Co tady vlastně pohledávám? Jacen se otřásl. Pamatoval si, jak se cítil bezmocný a pokořený, když ho porazil yuuzhanvongský válečník na Belkadanu. Později se mu na Dantooinu podařilo pár válečníků zabít, ale věděl, že ti byli mladí a poměrně nezkušení. A pak proti nim poslali Yuuzhan Vongové ještěry a s těmi Jacen vlastně nebojoval, spíš je masakroval. Pokud jsem ještě pochyboval, že válčení a zabíjení je ve své podstatě odporné, na Dantooinu vzaly ty pochybnosti za své.

A přesto právě tam, na Dantooinu, dělal to, co Jediové z legend dělali celé generace. Všechny písně, všechny příběhy vyprávěly o Jediích chránících bezbranné, bojujících proti tyranii a obnovujících pořádek. Na Dantooinu se ujal role, kterou od něj všichni očekávali, a dokonale v ní obstál. Třebaže Jediové měli v Nové republice své odpůrce, nikdo z těch, kdo přežili dantooinskou bitvu, mezi ně nepatřil.

Ti všichni v nás viděli zářné příklady Jediů, ale je to skutečně to, co chci? S paradoxem Jediů se potýkal už dlouho. Z jeho strýce byla vytvořena zbraň namířená proti Impériu. Luke Skywalker vykoupil svého otce a zničil největší zřídlo zla v galaxii. V boji proti zlu pokračoval až do poslední bitvy s Impériem, ba ještě déle. Všechno nasvědčovalo tomu, že Jediům bylo souzeno být válečníky.

Problém spočíval v tom, že výcvik Luka Skywalkera byl neúplný. Císař se snažil vyhladit rytíře Jedi tak důkladně, že to málo informací, které se o nich dochovalo, zřídkakdy obsahovalo učební materiály. Většinu zdánlivě autentických materiálů zanechal císař úmyslně, se záměrnými chybami. Tyto cesty by studenty zavedly na temnou stranu a mohly by dokonce přivodit novou éru Sithů.

Jacen v hloubi duše věděl, že být Jedi je něco víc než být válečníkem. Ve svém strýci občas něco z toho spatřil, ačkoli Luke byl tolik zaneprázdněn, že soustředit se na něco jiného než na řešení problému bylo pro něj nemožné. A když Jacen sledoval Corrana, jak se rozhoduje mezi schválením krvavé lázně a naplánováním akce, která si nevyhnutelně vyžádá lidské životy, opět viděl víc než jen válečníka. Corran naléhal zas a znovu, aby se všichni soustředili na cíl mise, což byl sběr údajů. Pokud budou Yuuzhan Vongové stát v cestě a bude nutné je zabít, tak budiž, ale jejich posláním bylo pomoct ostatním, ne uhasit žízeň po krvi.

V Lukovi a Corranovi, ale i v ostatních, viděl Jacen něco z filozofa a učitele. Byl za to vděčný, protože mu to ukazovalo další, odlišný směr; ani u něj si však nebyl jistý, zda je pro něj ten pravý. Vidím jen samé cesty, po kterých nechci jít, a tak pořád stojím na křižovatce. Pokrčil rameny. Musí existovat ještě nějaká jiná cesta.

Z komlinku se mu ozvalo dvojité cvaknutí, vyhlašující předběžnou bojovou pohotovost. Povytáhl kabel, který mu vedl do brýlí, a začal šplhat po kovovém žebříku zapuštěném do ferobetonové šachty. Metr pod poklopem se zastavil a čekal. Jednou rukou se držel žebříku a druhou položil na rukojeť světelného meče. Alespoň pro tuto chvíli se hodí být válečníkem.

Na brýlích sledoval, jak z jižní strany vstoupila na náměstí smíšená jednotka ještěrů a Yuuzhan Vongů. Ještěři pospíchali vpřed, kryli se za okrasnými dřevinami a lavičkami a brodili se fontánami. Z mnoha z nich pulzovala úzkost a několik jich bylo zjevně zraněno. Přinejmenším jeden v běhu zakopl a už nevstal, a zem před ním zkropil tenký pramínek tmavé krve.

Oproti tomu yuuzhanvongští válečníci vpochodovali na náměstí jako vojáci na přehlídce. Přišli pouze tři – na každých dvacet ještěrů jeden – ale ve své zbroji vypadali velkolepé. Když kráčeli vpřed, černý pancíř vrhal stříbřité odlesky. Na pravém rameni měli malé villipy. Jeden z válečníků k tomu svému naklonil hlavu a hovořil do něj. Druzí dva válečníci kývli, řekli něco v odpověď, a potom začali svým ještěřím podřízeným udílet rozkazy.

Z budov, které obklopovaly náměstí, náhle zaútočila různorodá skupina tvorů, kteří kdysi byli lidmi. Mnozí běželi normálně, ale ti s těžší kostěnou zbrojí se pohybovali dost neohrabaně, často na všech čtyřech. Všichni vyráželi z hrdel neartikulovaný válečný pokřik, a třebaže byli ozbrojeni blastery, mnozí je drželi způsobem, jako by nebyly o nic užitečnější než kyje.

I když se jednalo o nekoordinovaný útok, zpočátku byl poměrné účinný. Yuuzhanvongské pravé křídlo se rozpadlo a začalo ustupovat, a kdyby válečník v jeho středu neroztočil dvojhůl a neusekl nejbližšímu člověku hlavu, rozprchlo by se. Když škubající se tělo dopadlo na zem, malí bojovníci se přeskupili a zahájili protiútok. Zatlačili lidi proti truhlíkům s dřevinami a pak se do nich pustili svými vlastními dvojholemi.

Lidský útok na pravém křídle ochabl, a potom provedli výpad ještěři.

Lidé ustupovali a vtahovali ještěry hlouběji do svých řad – do řad, které se skládaly z nejnovější generace pokusných bojovníku. Ačkoli se podobali zvířatům více než ostatní skupiny, zdálo se, že jsou chytřejší. Jakmile do jejich řad vrazil klín ještěrů, křídla lidské formace jim vpadla do zad, odřízla je a divoce se na ně vrhla.

Jacen přepnul na holokameru, která zabírala chumel mrzačících se těl z větší dálky, když vtom z jeho komlinku zazněl signál. Vytáhl šňůru z brýlí, takže obraz zmizel, přivolal si Sílu a odpálil poklop do výše. Vyškrábal se ven a zažehl světelný meč.

Na yuuzhanvongskou jednotku ze všech stran útočili odbojáři. Blasterová palba ostřelovačů na budově rozstřikovala villipy pozorující válečné hry. Rudé paprsky se jimi snadno propálily a masité komunikační koule vybuchovaly jako přezrálé ovoce. Pár ostřelovačů se pokusilo sestřelit villipy z ramen yuuzhanvongských válečníků, ale podařilo se jim pouze zasáhnout samotné Yuuzhan Vongy a srazit je stranou, ne však zabít.

Ganner se vymrštil z průlezu stejně jako Jacen, ale pouze silou telekineze. Byl na něj velkolepý pohled, když se vynořil v týlu yuuzhanvongské formace. Poklop, těžký kovový disk, zavířil kolem Gannera a rozdrtil prvního ještěra, který se k němu přiblížil. Disk zařinčel na ferobetonu a pomalu se kutálel pryč. Za ním se táhla rudá čára, když disk projel jezírkem krve ze skoleného ještěra.

Yuuzhanvongský válečník uprostřed formace se otočil, vyštěkl rozkaz a ještěři mířící ke Gannerovi se rozestoupili na obě strany. Válečník zvedl dvojhůl obouruč nad hlavu a zamával s ní ve vzduchu. Něco řekl, a z jeho tónu bylo Jacenovi jasné, že vyzývá Gannera na souboj. Válečník roztočil dvojhůl a čekal.

Ganner zapnul světelný meč a sírově žlutá, více než metr dlouhá čepel se probrala k životu. Volnou rukou vybídl válečníka, ať jde blíž. Gannerova tvář neprozrazovala nic než opovržení a jeho pohyby působily ve srovnání s napětím blížícího se Yuuzhan Vonga lhostejně, téměř líně.

Yuuzhan Vong se vrhl na Gannera a strašlivou silou se po něm rozehnal dvojholí. Ganner paríroval vysoko a potom vrazil levou ruku do válečníkovy obličejové masky. Chytil masku za okraj, roztočil válečníka a odhodil ho pryč. Ganner se hlasitě rozesmál a někteří lidé za Yuuzhan Vongem posměšně zahýkali.

Noghriové udeřili na yuuzhanvongské otroky jako rancoři na Jawy. Pěsti a chodidla se míhaly vzduchem, lámaly kosti a srážely plazí protivníky k zemi. Jacen už dříve viděl Noghrie bojovat, dokonce se s některými utkal v přátelském zápase, ale ještě nikdy je neviděl zaútočit, aniž by se třeba jen trochu drželi zpátky. Tady se z nich stali ryzí zabijáci, přestože lehkost a úspornost jejich pohybu byla ve zdánlivém protikladu s jejich vražednou silou.

K Jacenovi se přiblížila trojice ještěrů. Vykryl úder hole, uvolnil svou zelenou čepel a vrazil ji ještěrovi do hrudi. Dva rudé blasterové paprsky ostřelovačů sežehly druhého ještěra. Jacen shodil prvního ještěra z čepele a padající tělo srazilo na zem třetího plazího tvora. Když mu padl k nohám, udeřil jej rukojetí světelného meče do lebky a omráčil ho.

Yuuzhanvongský válečník bojující s Gannerem se vzpamatoval a posunul si obličejovou masku zpátky na místo. Roztočil dvojhůl tak rychle, že se z ní stala rozmazaná šmouha. Válečník se znovu vrhl na Gannera, útočil vysoko i nízko. Ganner některé rány vykryl, před dalšími uhnul, a potom mu jeden výpad zanechal v levém stehně rudý šrám. Ganner zavrčel. Válečník zavyl a stupňoval brutalitu svého útoku.

Ganner uskočil vzad a zapotácel se, poraněná noha se mu podlomila. Jacen viděl, jak se zhroutil na zem a dopadl na zadek. Ganner pozvedl světelný meč v chabém pokusu o obranu a válečník vyrazil vpřed a oběma rukama zvedl dvojhůl, připraven rozdrtit Gannerovi lebku.

Blasterové paprsky syčely vzduchem, ale žádný z nich yuuzhanvongského válečníka ani neškrábl. Jacen zalétl očima k odkutálenému poklopu. Napadlo ho shromáždit Sílu a hodit poklop před Gannera, aby ho ochránil, jenže na to nebyl čas. Zadoufal, že válečníka zasáhne paprsek nebo že mu Corran promítne do hlavy nějakou vidinu a Gannera zachrání, jenže to se nestalo.

Ganner už se zachránil sám.

Rozzuřený yuuzhanvongský válečník, řítící se bezhlavě vpřed, šlápl do díry, ze které před chvílí vyskočil Ganner Pravá noha mu zmizela v díře až do půli stehna, vzpříčila se, a Jacen přes polovinu náměstí uslyšel prasknutí. Válečníkovo tělo se žuchnutím dopadlo na zem. Přilba s obličejovou maskou odlétla stranou a Ganner mu jediným máchnutím odsekl horní polovinu hlavy.

Jeden ze zbývajících yuuzhanvongských válečníků hlasitě zavřískl, a rozdrtil tak chvilkové ticho, které nastalo po smrti jeho druha. Klubka lidí bojujících s ještěry se okamžitě rozpletla. Lidé i ještěři se sešikovali a sebrali mrtvým jejich zbraně.

Yuuzhanvongský válečník zavřeštěl další rozkaz.

Lidští otroci se otočili a s vrčením vyrazili proti členům odboje. Oči jim planuly záští, zbaveny poslední stopy lidskosti, která v nich snad kdysi byla.

kapitola

18

Luke vstal ze židle v kanceláři ředitelky knihovny Garoské univerzity, odebral se do vedlejší kanceláře a teprve potom odpověděl na signál svého komlinku. Maru s Mirax nechal, aby zatím odpověděly na ředitelčiny otázky. Ředitelka byla úřednice libující si v důkladném popisování každého svého úkonu, díky čemuž bylo její pracovní tempo ještě pomalejší než mokrý tauntaun na Hothu.

Kdyby prostě nechala Artoo napojit se do jejího systému, byli bychom hned hotovi.

„Tady Skywalker. Co se děje, Anakine?“

„Zdravím vás, mistře Skywalkere.“

„Daeshara’cor?“ Luke sebou překvapeně trhl. Zapátral po Daeshaře’cor i Anakinovi v Síle. Našel je, ale jejich stopa byla velmi slabá, jako by se snažili svou přítomnost v Síle potlačit. „Tohle je Anakinova frekvence.“

„Je v pořádku. Sice trochu potlučený, ale jinak v pořádku.“ Její hlas narušovala statická elektřina, která z něj vymazala známky napětí. Pokud v něm nějaké byly. Luke si uvědomil, že ztlumila signál, aby ji nemohl snadno vystopovat. Jestli bude pokračovat podle výcviku, nepotrvá tento rozhovor dlouho, a Daeshara‘cor pak přistoupí k činu.

„Daesharo’cor, musíme si promluvit. Tvé počínání není správné. Situaci to nijak nepomůže.“

„Mistře, kdybych si myslela, že to pochopíte, promluvila bych si s vámi. Jenže to nepochopíte, a není to vaše chyba.“ Na okamžik zaváhala a pak vyhrkla: „Bráníte mi v přístupu k informacím, které potřebuji, takže navrhuji obchod. Informace za vašeho synovce. Přemýšlejte o tom. Daeshara’cor konec.“

„Zatraceně!“ Luke si neuvědomil, že vykřikl nahlas, dokud za ním nepřiběhly Mara a Mirax. Jejich úzkost k němu dolehla ještě dřív, než ji na vlastní oči spatřil v jejich tvářích. „Daeshaře’cor se nějak podařilo objevit a zajmout Anakina.“

Mara přivřela své zelené oči do malachitových štěrbin. „Jak to mohla udělat? Víš jistě, že ho má? Možná mu jen sebrala komlink.“

„Necítím ho zřetelně v Síle. Ani ji. Ona se rozhodně skrývá a on tlumí svou stopu v Síle, skoro jako když jste spolu prchali na Dantooinu před Yuuzhan Vongy. Daeshara’cor má jeho komlink, což znamená, že Anakin je někde venku – a to někde musí být s ní.“

Mirax zapojila svůj komlink do zdířky v datapadu, a pak se zamračila, když se na displeji začala míhat slova. „Hvízdal říká, že Chalco přemluvil Anakina, aby šli prověřit místní informační zdroje. Říká, že je to standardní pátrací postup, i když k amatérům hrajícím si na detektivy chová starou přezíravost CorSecu. Zhruba před hodinou opustili Skate a od té doby o nich Hvízdal neslyšel.“

Luke zavřel oči a mnul si čelo. Ucítil, jak ho Mara pohladila po zádech, a usmál se na ni. „Díky.“

„Co uděláme?“

Mistr Jedi otevřel oči a vzdychl. „Daeshara’cor chce Anakina vyměnit za informace týkající se Oka Palpatinova nebo možná něčeho jiného. Jestli je to málo, co jsem z vysvětlování ředitelky pochopil, pravda, žádné takové soubory neexistují. Takže žádná výměna se nekoná.“

„To je jen jeden problém,“ zamračila se Mara. „Druhý je ten, že Daeshara’cor nemůže Anakina pustit, protože ví, že ji nenecháme uniknout a pokračovat v jejím pátrání. Musí si ho nechat. Asi na to ještě nepřišla, ale přijde a nebude se jí to líbit. Pochopí, že proti ní musíme zasáhnout.“

„Ale když nemáme žádné informace na výměnu, tak se k ní ani nepřiblížíme.“

Mirax zvedla ruku. „Podívejte, obchod a vyjednávání, to je moje práce. Mohli bychom vzít datakartu a nacpat ji falešnými zprávami a údaji, kterým rozumí jenom zdejší mozkovny. Do několika vložíme klíčová slova, po kterých bude pátrat, a na první pohled budou vypadat pravé. K tomu, abychom ji přilákali, víc nepotřebujeme. Myslíš, že by byla schopná ohrozit Anakina na životě?“

Mara přikývla, ale Luke s ní nesouhlasil. „Nic takového z ní necítím.“

„Luku, vždyť pátrá po superzbraních.“

„Já vím, ale myslím, že si plně neuvědomila následky jejich použití. Všichni známe osud Alderaanu. Všichni víme, co se přihodilo na Caridě. Pamatujeme si virus Krytos, ale pojmout tu představu, že zahynuly miliardy lidí, je velmi obtížné. Smrt jednoho člověka tě může zdrtit a způsobit ti velkou bolest, ale dokážeš ten pocit miliónkrát vynásobit, když dojde ke zničení celé planety?“

„Zvlášť když je to planeta plná nepřátel?“ pokrčila rameny Mara.

„Nehledě na to, co už Daeshara’cor udělala, Maro, ještě nevykročila cestou temné strany. Vždycky v sobě měla dobro.“ Povzdechl si. „Kdybychom věděli, co je příčinou jejího jednání, dokázali bychom jí pomoct.“

„To je velké kdyby,“ pokývala hlavou Lukova žena. „Myslím, že Miraxin plán má něco do sebe. Pojďme to provést.“

Luke se usmál a vrátil se do kanceláře ředitelky. „Promiňte, ale objevilo se něco neodkladného. Vážně potřebuju vaši pomoc.“

Žena se usmála. „Jsem připravena udělat vše, co bude v mých silách.“

„Dobře, děkuju vám, tak prosím jen ustupte od svého terminálu.“ Luke pohlédl na R2-D2. „Stáhni na datakartu co nejvíc informací o projektu Oko Palpatinovo a zbytek kapacity zaplň těmi nejtechničtějšími popisy, které tu najdeš. Nalíčíme past a potřebujeme do ní tu nejlákavější návnadu.“

*

Anakin se neklidně pohnul. První matnou představu o tom, jak vážně to Daeshara’cor se svým pátráním myslí, si udělal, když mu pohrozila smrtí, jestli se třeba jen pokusí použít Sílu. Teď seděla se dvěma světelnými meči v klíně a komlinkem v ruce.

Vypnula komlink a pohlédla na něj. „Slyšel jsi. Vyměním tě za informace. Neublížím ti.“

Anakin, klečící v koutě špinavého pokoje bez nábytku s rukama spoutanýma za zády a přivázanýma ke kotníkům, si povzdechl. „Chceš říct, že mi neublížíš víc než teď?“

„S tím se nedá nic dělat. Nemůžu tě pustit.“

„Tak jsem to nemyslel, Daesharo’cor.“ Pokrčil rameny, jak jen mu jeho nedobrovolná poloha dovolovala. „Vždycky jsem tě obdivoval za to, jak tvrdě jsi na sobě pracovala. Proč tohle děláš?“

Povzdechla si. „To bys nepochopil.“

„Ne? Proč ne? Protože nejsem Twi‘lek? Protože jsem vyrůstal na Coruscantu a pak na akademii?“ Zamračil se na ni.

Než stačila odpovědět, dveře se s třeskotem rozletěly. Dovnitř vtrhl Chalco s blasterovou puškou v jedné ruce a nějakým šedivým hadrem kolem krku. Ta věc vypadala, jako by někdo vytrhl kus srsti Talzovi, vyrobil z ní štólu a pak ji táhl za kluzákem při nějakém vytrvalostním závodu.

„Ani hnout, Daesharo’cor,“ zavrčel hlubokým hlasem Chalco. „Jen klid, kluku, už jsi v bezpečí.“

„Myslíte?“ Twi’lečka zvedla světelný meč a zažehla ho. Čepel zalila Chalcovu tvář krvavě rudým světlem. „Ihned odejděte a nic se vám nestane.“

„Já nebudu ten, co tu přijde k úhoně, děvče.“ Stiskl spoušť a vypálil na rytířku Jedi modrý omračující paprsek. Nedbale mávla mečem a odrazila modrý výboj zpátky k němu. Paprsek zasáhl Chalca do pravého kolena, potom se jako blesk rozvětvil a obklopil celé jeho tělo. Samovolné záškuby svalů mu rychle smazaly překvapený výraz z tváře a pak se Chalco zhroutil na podlahu.

Daeshara’cor ho pomocí Síly vtáhla dovnitř a zavřela za ním dveře. Vykopla mu blaster z rukou a přesunula Chalca k Anakinovi.

Muž zůstal několik vteřin ležet, pak zamrkal a zašeptal: „Já to nechápu.“

„Co nechápete, Chalco?“

„Neměla bejt schopná –“ Zachvěl se. „Říkali, že to Jediho zbaví jeho moci.“

Daeshara’cor se na něj zamračila. „O čem to mluvíte?“

„O kůži z miriho.“

Anakin na přítele povytáhl obočí. „Kůže z ysalamiriho? Tak to je ta věc?“

„Jo. Stála mě celý jmění.“

„Ehm, Chalco, to funguje, jen když je ten ysalamiri naživu.“ Twi’lečka začichala. „A ta věc, co máte na sobě, byla životu asi nejblíž, když ji něčí ruka sundala z tkalcovského stavu.“

Chalco zasténal.

„Mluvil jste se Skywalkerem?“ otázala se a vypnula světelný meč. „Ne, chtěl jste mě dostat sám. Dobře, pořád mi zbývá trochu času.“

Anakin k ní pozvedl zrak. „Chtěla jsi mi říct, proč tohle všechno děláš.“

„Ne, chtěla jsem ti říct, proč to nemůžeš pochopit.“ Twi’leččin pohled zkameněl. „Tvůj život byl plný výsad, Anakine. Tebe a tvé sourozence velebili od narození jako hrdiny. Miliardy lidí k tobě vzhlížely. Hodně se toho od tebe očekávalo, očekává, a ke své cti jsi tomu zatím dostál. Ale zároveň tě to staví do pozice, ze které prostě některým věcem nemůžeš rozumět.“

„Nerozumím tomu, proč chceš najít nějakou zbraň, která dokáže zabít miliardy lidí. Co se v tvém životě změnilo k horšímu, že to v tobě vyvolalo takovou touhu?“

„Ty si nedokážeš představit touhu zabít celé miliardy?“

„Ne.“

„Ani proto, abys ochránil svoji rodinu? Abys zachránil svou matku?

Svého otce?“ Upřené se na něj zadívala. „Nevyměnil bys životy miliardy Yuuzhan Vongů za život jednoho Chewbaccy?“

Anakinovi se stáhlo hrdlo. Přemáhal se, aby nezkřivil tvář bolestí. Mrkáním zaháněl slzy, ale cítil, jak mu horké stékají po tvářích. Popotáhl a pokusil se otřít si nos o rameno, ale nepodařilo se mu to. Rty se mu chvěly a vybavil si obraz Chewbaccy, jak ho viděl naposledy: statečného a odhodlaného. A potom už nic…

Anakin opět popotáhl, zvedl bradu a polkl, aby si uvolnil stažené hrdlo. „Miliarda ani deset miliard životů mi ho nevrátí. A smrt miliardy Yuuzhan Vongů se stejně nevyrovná jeho hrdinské smrti. Chewie si toho hodné prožil. Můj otec ho osvobodil z otroctví –“ ,

„On by mi tedy rozuměl.“

Anakin se zamračil. „Já ne –“

„Ne a ani nikdy nepochopíš.“ Odvrátila se od něj a začala si pohrávat s nastavením komlinku. „Musím si znovu promluvit s tvým strýcem.“

Chalco se pomalu vzpamatoval, opřel se o zeď a vyškrábal se na nohy. „Rozvázal bych tě, kluku, ale, ehm, prsty mi ještě moc dobře neslouží. Hlava… hlava mi třeští.“

„Mně taky.“ Anakin se odstrčil od zdi a opět se napřímil. Bolela ho hlava a kolena a v krku ho pálilo. Daeshařina poznámka o Chewiem ho hluboce ranila.

Všiml si, že Chalcovi pulzuje žíla na spánku. Držela rytmus s tlukotem v Anakinově vlastní hlavě, jako by mu zevnitř bušila do lebky. Povzdechl si.

Na okamžik zvedl hlavu a pak ji zase svěsil, aby si ho Daeshara’cor nevšimla. Pomalu a opatrně se začal usilovně soustředit, potlačil svůj pocit nepohodlí a dotkl se v duchu Síly.

Daeshara’cor se v okamžiku, kdy k sobě Sílu přivolal, prudce otočila. Vykročila k němu. Potom se z podlahy vznesla blasterová puška a tvrdě ji udeřila do čela. Daeshara’cor zamžikala a sesunula se na podlahu.

Anakin si sedl zpátky na paty a zapátral v Síle po svém strýci. Objevil ho velmi záhy, protože Luke byl blíž, než Anakin čekal.

Anakin otevřel oči a spatřil Chalca, jak na něj hledí se širokým samolibým úsměvem. „Čemu se smějete?“

„Máš štěstí, že jsem tady. Beze mě by ti hravě unikla.“

„Vy si myslíte, že jste ji vyčerpal?“

„To asi sotva.“

„A že jste ji tím blasterem srazil vy?“

„Ne,“ zavrtěl hlavou Chalco. „Ale kdybych ho nevzal s sebou, neměl bys ji čím praštit.“

Anakin s povzdechem použil Sílu a postrčil blasterovou pušku k Chalcovi. „Ještě ji omračte, aby se hned neprobrala, a pak zkuste, jestli už vám slouží prsty, a rozvažte mě.“

„Dej mi chvilku.“

„Rád bych, ale můj strýc už je na cestě sem.“ Anakin se na staršího muže usmál. „Už tak se bude zlobit, že jsme tady. Co myslíte, že bude v téhle situaci lepší – když mě najde svázaného, nebo volného?“

„Máš recht. Jseš chytrej kluk.“ Chalco si shodil z ramen kůži z miriho a odhodil ji do kouta. „Tohle bude naše tajemství, platí?“

„Jasně, Chalco. Už tak jsme ve velkým průšvihu,“ usmál se Anakin. „Můj strýc nemusí vědět všechno.“

kapitola

19

Nebudu zabíjet lidi, které bych měl chránit! Jacen zavrčel, pak si přivolal Sílu a prudce zatlačil proti blížícímu se davu ozbrojených lidských otroků. Dva otroci v čele se zhroutili vzad a strhli s sebou několik dalších. Jacen popadl jednoho z padlých humanoidů a vrhl ho před sebe. Tělo zasáhlo další otroky do kolen a stehen a vymrštilo je do vzduchu, odkud se záhy zřítili zpátky na zem.

Vpravo od Jacena se do boje zapojil Corran se svým stříbrným světelným mečem. Proskočil mezi dvěma ještěry, napravo i nalevo za sebou zanechal doutnající těla a zastoupil cestu yuuzhanvongskému veliteli. Jedi provedl klamný výpad vysoko a potom sekl nízko. Stříbřitá čepel zajiskřila na pancíři z kraba vonduuna, chránícím Yuuzhan Vongovy holené, ale dál nepronikla.

Válečník o půl kroku ustoupil, a potom se rozmáchl dvojholí jako kosou proti Corranovu levému boku. Uvnitř oblouku opisovaného dvojholí se Jedi otočil a s mečem v pravé ruce ránu vykryl. Vzápětí se Corran na okamžik ocitl k Yuuzhan Vongovi zády. Pokračoval v otočce, nyní na pravé patě, a levou nohou vykopl do výšky a zasáhl Yuuzhan Vonga do tváře chráněné maskou.

Yuuzhan Vong se zapotácel a zakopl o truhlík. Ztratil rovnováhu, padl na záda a končetiny se mu zapletly do větví okrasného ovocného stromu. Corran k němu přiskočil a dvakrát seknul. První rána rozťala Yuuzhan Vongův břišní pancíř; druhá přesekla válečníka v pase.

Třetí yuuzhanvongský válečník zasyčel nějaký rozkaz a ještěři se začali stahovat. Než stačil válečník zorganizovat obranu nebo ústup, zaměřili ho ostřelovači z odboje. Ze všech uhlů na něj pršel déšť rudých blasterových střel a on sebou trhal pod jejich přívalem. Potácel se a mával rukou, jako by chtěl štiplavé energetické střely odehnat. Zbroj z kraba vonduuna mohla jednomu nebo dvěma zbloudilým paprskům odolat, ale koncentrovaná palba ji nakonec propálila. Yuuzhan vong se zazmítal v křeči, rozhodil ruce a zhroutil se na ferobetonovou zem.

Ještěři zbavení velení se rozprchli. Ganner dva skolil a bojovníci odboje zabili několik dalších, ale žádný nezamířil Jacenovým směrem. Místo toho otrok nedaleko od Jacena vyštěkl rozkaz, který k němu přivolal několik druhů. Bez úhony se stáhli na sever, zpátky do budovy, ze které předtím spustili svůj útok.

Corran zvedl čepel a zakroužil jí nad hlavou. „Pohyb, vemte dva z chlapů, které složil Jacen, a jdeme.“

Dva odbojáři popadli každý jednoho nehybného otroka a začali je táhnout pryč, když vtom jim nad hlavami s kvílením proletěl černý ovál. Zmizel za budovami na jihu, ale Jacen cítil, jak mu v ústech sílí hořká pachuť. „To byl koralskipper, Corrane.“

„K Sithu!“ Corran pohlédl na svůj chronometr. „Musíme odsud rychle zmizet a zbývají ještě dvě hodiny, než nám dorazí odvoz. Jak jsme to plánovali, lidi. Dostaňte vězné do vozidel a pryč a my ostatní odlákáme vongy –“

Ganner zasmušile přikývl. „Slyšel jsem, že Xenobotanická zahrada Pesktdy stojí za vidění.“

„No, neřekl bych, že budeš mít čas přečíst si všechny naučné tabulky.“

Ganner se zamračil, ale Jacen se zasmál. „Hele, aspoň si myslí, že umíš číst.“

Kousavá odpověď staršího Jediho zanikla v hluku vracejícího se koralskipperu. Loď klesla níž a zůstala viset deset metrů nad náměstím. Plazmový kanón na její přídi vychrlil střelu, která zasyčela Jediům nad hlavou a vypálila do ferobetonu dva metry širokou brázdu. Corran ukázal na západ. „Běžte, honem! Já ho zaměstnám.“

Ganner začal upalovat na západ, ale Jacen chytil Corrana za rukáv. „Víš, co děláš?“

„Ne, ale to mě ještě nikdy nezastavilo.“ Corellianský Jedi mrknul na Jacena, zvedl se a rozběhl se na východ. Mával světelným mečem ve vzduchu a křičel: „Tak pojď, frajere, jen to zkus.“

Hlaveň plazmového kanónu se otočila Corranovým směrem jako hmyzí oko na tykadle. Jedi zaujal bojový postoj a pozvedl světelný meč, připraven střelu odrazit. V hlavni se rozzářilo zlaté světlo.

„Běž, Jacene, běž!“

Mladý Jedi se zamračil a shromáždil Sílu. Popadl poklop, který předtím Ganner použil jako zbraň, a vrhl ho do vzduchu. Přirazil poklop na hlaveň a ze všech sil ho držel na místě. Jacen ihned ucítil v Síle, jak pod poklopem narostl tlak, a tak zdvojnásobil své úsilí.

Poklop začal žhnout rudě, potom bíle, a potom se zprostředka odpařil. Vystříkla malá kapka plazmy, a Corran ji snadno smetl ze vzduchu. Příď koralskipperu se pokryla tenkými zlatými čarami, které se začaly šířit po celém trupu. Zřejmé označovaly místa, kde části lodě srůstaly k sobě. Potom se v kokpitu rozzářila supernova a vyrazila průzory. Do vzduchu vytryskla hořící plazma. Loď chvíli visela ve vzduchu, pak se naklonila dopředu a zřítila na ferobeton.

Dopad koralskipperu otřásl ferobetonem a srazil Jacena na zem. Z lodi se odlomilo několik kusů, které se těžkopádně kutálely po náměstí. Jacen si začal uvědomovat, jaké mu od nich hrozí nebezpečí, ale než mohl něco udělat, přiběhl k němu Corran, zvedl ho za ramena ze země a odtáhl do bezpečí. Obrovský kus ocasu koralskipperu se převrátil na místo, kde Jacen před okamžikem ležel.

Usmál se na Corrana. „Dík za záchranu.“

„To je v pořádku. A příště koukej poslouchat rozkazy.“

Mladý Jedi zmateně zamrkal. „Ale já jsem zachránil zase tebe.“

„Detaily, detaily.“ Corran ho táhl s sebou za Gannerem a většinou bojovníků odboje. „Já jsem velitel téhle expedice, já rozhoduju, kdo bude podstupovat rizika a kdo ne. Málem ses nechal zabít.“

Jacen se zamračil. „Ale protože jsem ti zachránil život, mohl jsi zachránit ten můj.“

Corran přimhouřil oči, ale usmál se. „Poslyš, jestli na mě budeš zkoušet logiku, budu tě muset poslat domů.“

„Ano, pane.“

*

Corran se krčil ve stínu jedné z provozních budov Xenobotanické zahrady. Takhle se nezadýchal už celé roky. Ústup z náměstí byl zprvu snadnější, než očekával. I když je lidští otroci pronásledovali, činili tak poměrně neorganizovaně. Corran po zabíjení otroků nijak netoužil, ale členové odboje považovali ukončení trápení svých bližních Garqanů za svou svatou povinnost. Corran už dříve na Bimmielu připustil, že ty, které nebude možné vyléčit, bude nutné zabít, ale přesto byl rád, že spoušť nemusí mačkat on.

Pohlédl na Jacena Sola, který na druhé straně úzké pěšiny zaklekl na jedno koleno. Ten chlapec na něj udělal dojem. Chlapec? Císařovy černé kosti, vždyť je to mladý muž a rychle dospívá. Tím poklopem nejspíš zachránil Corranovi život. Fakt, že zpětný tok plazmy zničil kanón a zaplavil lávou vnitřek koralskipperu, byl vítaný bonus. Ovšem ještě víc se mu na Jacenovi líbilo to, jak s ním držel krok při jejich ústupu.

Spolu s několika dalšími členy odboje tvořili zadní voj. Ganner a čtyři z Noghriů zůstávali s hlavní částí skupiny, zatímco zbývající dva Noghriové vyrazili napřed spolu s několika bojovníky odboje a oběma vězni. Výpady, kterým zadní hlídka čelila, nebylo příliš těžké odrážet, dokud nepřistál velký yuuzhanvongský transportér. V tu chvíli se do boje zapojili yuuzhanvongští válečníci, kteří byli očividně víc než jen cvičiteli otroků.

Corran zaslechl bzučení a přikrčil se, když na něj nalétl jakýsi tmavý obrys. Břitvobrouk mu prolétl nad hlavou a přistál v prachu několik metrů za ním. Vystrčil nožičky, a kdyby ho Corran nechal, znovu by roztáhl křídla a vrátil by se k válečníkovi, který ho hodil.

Jedi obrátil světelný meč a zakroutil rukojetí. Čepel zfialověla a prodloužila se na více než dvojnásobek. Jiskřící fialové ostří se dotklo brouka a okamžitě odpařilo tekutiny z jeho těla. Brouk vybuchl ve spršce chitinu a nožiček, které se rozlétly na všechny strany.

„Jak já tyhle věci nenávidím.“

Jacen přikývl a ukázal kamsi doprava.

Corran zkrátil čepel na normální délku a vystrčil hlavu za roh budovy. Na zlomek vteřiny zahlédl yuuzhanvongského válečníka, a pak už nic. Tihle válečníci jsou opravdu dobří. Neuvidíme je, dokud nebude pozdě.

Ve sluchátku Corranova komlinku zazněl Gannerův hlas. „Perirnetr zabezpečen. Ithorská sekce je naše.“

Corran dvakrát klepnul do mikrofonu komlinku, pak pohlédl na Jacena a ukázal k zahradám a háji vysokých bafforrů. Mladík přikývl a vyrazil naznačeným směrem. Přitom nepravidelně kličkoval, aby ho nebylo snadné zasáhnout. Skvěle, Jacene.

Nejstarší Jedi se zvedl z podřepu a zaťal zuby, když ho zabolely nohy. Vyskočil z úkrytu, otočil se, rozhlédl se a dal se do běhu. Kličkoval podobně jako Jacen a občas také uskakoval stranou.

Minuli ho dva břitvobrouci a potom napravo od něj dopadla a vybuchla nějaká větší, modrá věc. Proběhl klenutou branou, uskočil vpravo a zaslechl, jak se něco odrazilo od ferobetonu. Na půl vteřiny se zastavil a přikrčil se ve stínu brány, aby přepadl prvního Yuuzhan Vonga, který se pokusí projít. Jenže pak si uvědomil, že další Yuuzhan Vongové by ho snadno přemohli.

Musíme do bafforrového háje. Jinde nemáme šanci. Bafforrový háj byla vzácnost z Ithoru. Tyčící se stromy s tmavozelenými listy byly napůl inteligentní a byly rozhodně pádným důvodem, proč Ithoriané uctívali Matku džungli. Rozhodnutí Ithorianu přesadit bafforry na Garqi vypovídalo o jejich přesvědčení, že Garqané podobné jako oni sdílejí jedinečné harmonické pouto se svým životním prostředím. Corran doufal, že pomocí Síly se Jediům podaří napojit se na stromy a získat představu, kde se nacházejí jejich pronásledovatelé. Vůbec si nebyl jistý, jestli ten plán vyjde, ale nic lepšího v tu chvíli neměl po ruce.

Corran doběhl doprostřed háje a klesl na jedno koleno vedle Gannera, Jacena a Radea. Z jejich tváří poznal, že vědí, že to mají spočítané. Sám to také věděl, ale Best Chance se bude hodit každá vteřina, kterou pro ni získají, aby dostala náklad na palubu a z planety.

Zvedl oči k Jacenovi. „Měl jsem tě poslat pryč s lodí.“

Jacen pokrčil rameny. „Jsem jenom kopilot. Jestli máme z téhle hroudy vypadnout, tak jediné společně.“

„Platí.“ Corran pohlédl na Gannera. „Zkoušels něco vyčíst ze stromů?“

Ganner vyčerpaně přikývl. „Něco tam je, ale je to nezřetelné a slabé.“

Rade ukázal na žlutý pyl na zemi. „Je jaro. Stromy vynakládají spoustu energie na růst a reprodukci. Právě pučí.“

„Vidím.“ Corran si povzdechl. „Můj dědeček mi kdysi řekl, že krev je pro rostliny výživná. Každopádně je čeká hostina.“

Jacen ukázal zpátky k bráně. „Přicházejí.“

Průchodem se prohnalo několik ještěrů a otroků a zaujalo chráněné pozice. Ostřelovači odboje jich pár zasáhli, ale žádného nezabili. Pak se objevili další pokusní vojáci a otroci; i oni se přikrčili hned za branou. Jejich úzkostlivé pohledy Corranovi prozradily, na co čekají. A když to něco přišlo, proti jeho vůli to na něj udělalo dojem.

Branou prošlo jeden po druhém sedm yuuzhanvongských válečníků. Pohybovali se docela rychle, ale přesto beze spěchu. I když ze sebe nedělali snadný cíl, kráčeli vzpřímeně a neschovávali se. Vstříc jim vyletělo několik blasterových paprsků a dokonce je i zasáhlo, ale jejich korýší pancíř všechny střely odrazil.

Rade zvedl ruku. „Počkejte, až přijdou blíž. Z téhle dálky ten pancíř neprostřelíte.“

„To není běžný pancíř, Rade. Tenhle je odolnější.“ Corran zůstával skrčený na jednom koleni a sledoval, jak branou prochází poslední yuuzhanvongský válečník. „Co nevidět nám začne zábava.“

Ze strany na něj pohlédl Jacen. „Tvoje a moje pojetí zábavy se zrovna neshodují.“

„Nemám starost o tebe, ale o ně.“ Corran nabral dvěma prsty trochu žlutého bafforrového pylu a rozmázl si ho pod očima. „Nebudeme takoví fešáci jako oni v těch jejich bojových maskách, ale lepší než nic.“

Válečník, kterého Corran odhadl na yuuzhanvongského velitele, vykročil z řady. Rade se chystal přikázat střelcům, aby ho skosili, ale Corran zvedl ruku. Tlumeným hlasem řekl: „Pamatujte, hrajeme o čas.“

Yuuzhan Vong mávl dvojholí a hlasitě zakřičel: „Jsem Krag z klanu Val. Garqi patří mně. Vzdejte se a budete žít.“

Corran se zvedl, ale vtom se před něj postavil Ganner. „Jsem Ganner Rhysode. Jsem Jedi. Než se pustíte do boje s naším vůdcem, musíte se dostat přese mě.“

„Nevěděl jsem, že ti na mně tak záleží, Gannere.“

„Nezáleží, Corrane, ale když jsem tě minule nechal bojovat s Yuuzhan Vongy, musel jsem tě pak vytáhnout do lodi a zachránit ti život. Gram prevence je lepší než kilogram léčby.“

Jeden z Noghriů rovněž vykročil a postavil se mezi Yuuzhan Vonga a Gannera. „Jsem Mushkil z kmene BaikhVair. Cesta k Jedimu vede přese mě.“

Ve vzduchu sílilo napětí. Pro Corrana bylo téměř hmatatelné, a dokonce i baffony je zřejmě cítily. Dolů se začaly snášet přívaly žlutého pylu, jako by jasná veselá barva mohla vysát zlovůli ze vzduchu. Všiml si, že žluté tečky posypaly Gannerovi bojovou vestu a Noghriům kůži, a částečné tak rozjasnily jejich ponurý vzhled.

Potom vzduch proťala jediná blasterová střela, zasáhla jednoho ještěra a srazila ho na zahradní cestu sypanou pískem. Napětí vybuchlo jako zahřmění hromu, a i když Corran věděl, že je to sebevražda, vyřítil se spolu s ostatními proti linii Yuuzhan Vongů. Blasterové výboje, žhavé a rudé, naplnily vzduch a srážely k zemi ještěry a otroky, takže počty yuuzhanvongských válečníků a Jediů s Noghrii byly na chvíli vyrovnané.

Ale ne na dlouho.

Mushkil dorazil ke Kragu Valovi mnohem rychleji než Ganner s Corranem. Když se Noghri přiblížil, vrhl po Yuuzhan Vongovi nůž, ale válečníkova roztočená dvojhůl odrazila čepel vysokým obloukem pryč. Ještě než stačil nůž dopadnout na zem, Yuuzhan Vong přiskočil k Noghrimu, podrazil mu nohy a bodl. Proklál Noghriho ocasem dvojhole. Krev vystříkla vysoko do vzduchu, když Krag Val vytáhl svou zbraň a zaútočil na Gannera.

Jediho sírově žlutá čepel sekla nízko po válečníkových nohou. Krag Val se otočil na levém chodidle, pravou nohu stáhl dozadu, a světelný meč vypálil rýhu v pancíři na jeho levé holeni. Ganner se prořítil kolem válečníka. Když se otočil, aby znovu vrátil svůj světelný meč do hry, Yuuzhan Vong sekl shora dolů. Ganner se zapotácel a levou rukou se chytil za rozťatou tvář.

Corran se řítil ke Kragu Valovi, ale Jacen byl rychlejší. Mladší Jedi zaútočil vysoko a nechal Yuuzhan Vonga zachytit čepel dvojholí. Jacen nepolevoval, tlačil mečem na dvojhůl, a potom vykopl pravou nohou a zasáhl válečníka do levého kolene. Kloub se napnul, zablokoval a málem praskl, jenže Krag Val uskočil dozadu.

Jacen švihl zelenou čepelí, zanořil ji do rýhy, kterou Ganner vysekl v Yuuzhan Vongové levé holeni, a přeťal válečníkovu nohu uprostřed lýtka. Přeskočil dvojhůl, sekl dolů a zasáhl Kraga Vala do ohbí pravého lokte. Světelný meč, praskající a kouřící, loktem projel a odsekl ruku i s dvojholí.

Corran se prohnal kolem Jacena a skočil nad zhrouceného Gannera. Zablokoval úder, který měl poraženému Jedimu useknout hlavu, a švihl čepelí v širokém oblouku, který sežehl válečníkův hrudní plát. Válečník ustoupil a na okamžik se ocitl v cestě jednoho ze svých druhů. To Corranovi poskytlo příležitost přišlápnout rukojeť Gannerova světelného meče a vykopnout ji do vzduchu. Levou rukou meč chytil a držel ho s čepelí namířenou za sebe. Špičkou své stříbrné čepele kroužil volně před sebou, jako kdyby s ní chtěl pospojovat tečky pylu na Yuuzhan Vongové zbroji.

„No tak, vy dva. Do toho.“ Corran dupl a zamával stříbrným mečem na válečníky, kterým čelil. „Nemám na vás celý den.“

Pohlédli na sebe a pak jeden z nich udělal krok ke Corranovi. Kulhal. Corran věděl, že to nepředstírá. Zastavil se příliš náhle, příliš mnoho hmotnosti přenesl na jednu nohu. Corran okamžitě máchl stříbrnou čepelí do výše, potom se otočil doprava a Gannerovou čepelí sekl válečníka do kolena.

Než dokončil obrat, sklonil stříbrnou čepel šikmo dolů, doufaje, že tím odrazí útok druhého válečníka, jenže čepel nenarazila na žádný odpor Přitáhl ruku k tělu a namířil čepel přímo na druhého nepřítele. Pokud se na něj válečník vrhne, nabodne se na meč.

Ale to se nestane. Corran zíral s očima dokořán na válečníky. Měkká kožnatá tkáň, pokrývající klouby ve zbroji z kraba vonduuna, začala otékat a znehybňovat končetiny. Z děr v podpaží kanula tmavá tekutina, smývající šmouhy od pylu. Otékající brnění postavilo válečníky do strnulého pozoru. Se ztuhlými končetinami se skáceli na zem. Lapali po dechu a Corran nepochyboval, že je zduřelá zbroj pomalu dusí.

Yuuzhanvongští válečníci všude kolem leželi na zemi, spolu se dvěma dalšími Noghrii. Ganner se zvedl na ruce a kolena. Levou rukavici měl zbrocenou krví. Jacen stál nad tělem dalšího umírajícího válečníka. Blasterová palba členů odboje rozehnala otroky, kteří teď prchali ze zahrady pryč.

Jacen vypadal omráčeně. „Co se to stalo?“

Corran mávl rukou do vzduchu. „Kdybych měl hádat, řekl bych, že jejich živé brnění má ošklivou alergii na tenhle pyl. Oteklo a zabíjí je.“ Mávl stříbrnou čepelí kolem dokola. „Musíme to všechno spálit. Všechno.“

„Cože?“ Jacen ukázal na bafforry. „Vždyť jsou to napůl rozumné rostliny. Zachránily nás. Copak je můžeme spálit?“

„Musíme. Musíme spálit celou zahradu.“ Corran kývl na Radea. „Je to nutné. Víme, že bafforrový pyl působí na zbroj z kraba vonduuna, a navíc rychle. Yuuzhan Vongové to nevědí, jinak by nám nedovolili se sem stáhnout. Tato informace je životně důležitá a my nesmíme dopustit, aby jim padla do rukou.“

Nejmladší Jedi zavrtěl hlavou. „Co když má takové účinky jenom pyl z tohohle háje? Co když je tenhle háj geneticky jedinečný?“

„V tom případě uřízni pár vzorků, Jacene, a pylu naber, kolik jenom chceš.“ Corran se otočil k Radeovi. „Požár musíme založit na čtyřech místech, jinak by Vongové podle jeho středu poznali, že jsme se snažili zničit háj. Také potřebujeme vyřadit protipožární systém, abychom měli jistotu, že všechno lehne popelem. Včetně těch mrtvol.“

Velitel odboje přikývl. „Rozumím.“

Jacen zavrtěl hlavou. „Je tu tolik zeleně. Copak ty tady necítíš Sílu, Corrane?“

„Cítím, Jacene, ale musíme se dívat dál.“ Poklekl vedle Gannera a pomohl jednomu z bojovníků odboje přiložit Gannerovi na levou tvář obvaz. „Vongům nakonec dojde, co se tu stalo. Jenom doufám, že náš čin nám získá dost času k přípravě obrany Ithoru. Pokud ne, tak ten svět zahyne, a spolu s ním zemře i naděje na vytlačení Yuuzhan Vongů z naši galaxie.“

kapitola

20

Jacen pohlédl na digitální displej injektoru sedativ ve své pravé ruce. Zbývá jedna dávka. Oba zajatci jich dostali tolik, že by to na týden uspalo menší armádu, a přesto se stále hýbali – i když ne moc, vzhledem k tomu, jak pevné je Noghriové svázali. Šokovalo ho, jak jsou výtvory Yuuzhan Vongu odolné, a krvavým vizím dlouhé války se už nedokázal ubránit.

Opustil záď Best Chance, po špičkách prošel kolem Gannera, který tam seděl s narudlým tlakovým obvazem na tváři, a vylezl z průlezu. Rychle přistoupil ke Corranovi, který právě hovořil s Radem. Jacen na ně na oba kývl, ale s mluvením čekal, dokud jejich rozhovor neskončí.

Garqan se unaveně pousmál, „vážím si tvé nabídky, Corrane, ale uvolněné místo na lodi nemohu přijmout. Nemohu opustit své lidi a oni by rozkaz k evakuaci odmítli. Zůstaneme tu až do konce.“

„Nenabízím ti to z laskavosti, Rade. Máš podrobné znalosti o vonzích a to my potřebujeme.“

„Ale ještě víc potřebujete, abychom tu zůstali a přesvědčili Yuuzhan vongy, že požár Xenobotanické zahrady byl pouhý teroristický útok.“ velitel odboje poplácal staršího Jediho po ramenou. „Hodně pro nás znamenalo, že jste sem přiletěli, a budeme vám posílat další informace, vy musíte odletět a najít způsob, jak z těch pokusných vojáků zase udělat lidi. My musíme zůstat a postarat se o to, aby je měl kdo přivítat, až se vrátí.“

Corran přimhouřil zelené oči. „Nenecháme vás na holičkách, vrátíme se a osvobodíme Garqi.“

Radeův úsměv se rozšířil. „Tak to si radši pospěšte. Plánujeme se osvobodit sami.“

Jacen zvedl injektor. „Naši hosté jsou mimo, ale nejsem si jistý, na jak dlouho. Zbývá jedna dávka. Můžu ji dát Gannerovi?“

„Žádal tě o ni?“

Mladík zavrtěl hlavou. „Ale trpí.“

Corran se na okamžik zamyslel a kývl. „Zeptej se ho, jestli ji chce. Když řekne, že ne, tak mu ji dej stejně.“

„Děláš si legraci?“

Corran zavrtěl hlavou. „Je to Jedi a má bolesti. Nechci, aby v telekinetické křeči něco rozbil. Nemůžeme vzlétnout, dokud nedostaneme signál, a jakmile se tak stane, musíme být připraveni odstartovat. Na odlet nebudeme mít moc času.“

Představa, že napumpuje Gannera proti jeho vůli sedativy, zapůsobila na Jacena jako hrubé porušení Gannerova soukromí a důstojnosti. Téměř Corrana podezříval, že mu to přikázal kvůli rozporům, které mezi oběma staršími Jedii panovaly. Corranovy argumenty však dávaly dokonalý smysl a jeho váhavost naznačovala, že nechce zraněného Gannera ještě víc potupit. Rozkaz sice Gannera nepotěší, ale byl pro dobro mise. Gannerovo přání, stejně jako přání kohokoli jiného, muselo jít před jejich posláním stranou. Stejně jako jsem měl bez ohledu na následky zmizet z toho náměstí, když mi to Corran přikázal.

Jacen zčistajasna spatřil roli velitele v úplné jiném světle. Dříve ji vždycky vnímal jako uplatňování moci nad ostatními a chápal, proč je takové postavení žádoucí. Znamenalo, že člověk je lepší než jeho druhové. Jeho rozkazy se musely poslouchat, jeho slovo bylo zákon. Při svém mládí pokládal pověření velením za totéž co povýšení na dospělého a dál už o tom nepřemýšlel.

Odvrácená strana toho, co znamenalo být velitelem, mu došla až teď. Ano, Corran mohl dávat rozkazy, ale za jejich následky nesl plnou odpovědnost. Úspěch nebo selhání mise spočívaly čistě na jeho bedrech. Jacen nepochyboval, že kdyby to bylo potřeba, Corran by přikázal sebevražedné útoky – jako bylo střetnutí v zahradě. A i kdyby takové rozkazy mohly být ospravedlněny tím, že byly v zájmu celkového úspěchu mise, Corran by se přesto musel vyrovnat s následky svých rozhodnutí.

A strýček Luke taky… Jacen se otočil zpátky k lodi a znovu vstoupil. Jeho strýc měl ještě těžší břemeno a Jacen náhle pocítil úlevu, že ho nemusí nést on. Nejenže pod jeho tíhou praskaly kosti; Jacen si byl docela jistý, že by mu znemožnilo zjistit, jakým Jedim by se měl stát. Odpovědnost za ostatní by mě zaslepila k mé odpovědnosti v Síle.

Sklonil hlavu a protáhl se průlezem. Usmál se na Gannera. „Corran řekl, že jestli chceš, můžu ti dát poslední dávku sedativa.“

„Ne, nepotřebuju ji.“

Jacen kývl a bodl injektorem ke Gannerovu stehnu. Injektor se přiblížil na pět centimetru a pak se zastavil, jako by ho Jacen zkoušel protlačit skrz transpariocel.

Ganner ho propaloval očima. „Nenuť mě ten injektor rozbít, Jacene.“

Pokud se dokáže tak dobře soustředit, určitě nebude mít telekinetickou křeč. „Promiň, Corran říkal –“

„Corran říkal, co musel. Nechci sedativum. Aspoň zatím ještě ne.“ Ganner otočil hlavu a pohlédl na jednoho z Noghriů. „Sirkho, pomůžeš mi, prosím?“

Noghri si rozepnul bezpečnostní pásy. „Co si přejete?“

„V té lékárničce je polní kauterizér Nilar.“ Ganner si strhl obvaz z tváře. „Zavři mi s ním tu ránu.“

Noghri kývl a sehnul se pro lékárničku pod Gannerovým křeslem, vysunul ji a otevřel. Z krabičky vytáhl šestnáct centimetrů dlouhý hrot, vyzařující tenký nízkofrekvenční laserový paprsek, který se používal ke spečení okrajů zranění k sobě. Noghri se znovu postavil a teprve teď si Jacen všiml, že některé brázdy v Noghriho šedé kůži jsou ve skutečnosti jizvy – byl si jistý, že Sirkha si je kauterizérem zavřel sám.

„Počkat.“ Jacen zvedl ruku. Rána začínala Gannerovi nad levým okem, přetínala obočí, táhla se dolů po lícní kosti a končila na spodní čelisti. Když Ganner dýchal, ve spodní části zranění bublala krev, a dvojhůl mu zjevně prosekla tvář až na kost.

„Počkat na co?“

„Odletíme odsud. Vlezeš si do bactové nádrže. Jestli tu věc použije, zůstane ti jizva.“

„To zůstane.“ Ganner pohlédl na Noghriho. „Nemusíš se s tím piplat, prostě tu ránu zavři.“

Noghri kývl, natáhl ruku a přitlačil okraje zranění k sobě. Pak po nich začal přejíždět kauterizérem. Do vzduchu stoupaly obláčky bílého kouře. Jacenovi vnikl do chřípí hořkosladký zápach škvařícího se masa; ulpěl mu v nose a nedokázal se ho zbavit. Nejradši by odešel, jenže nemohl udělat ani to.

Ganner při každém doteku kauterizéru zatínal prsty do opěrek křesla a napínal svaly. Jacen z něj cítil bolest, která však byla podstatně slabší než zklamání, které z poraněného Jediho sálalo. Jacenovi se téměř zdálo, že s každým pohybem kauterizéru Ganner znovu prožívá seknutí, které tu ránu otevřelo.

„Neboj, Gannere, příště už tě nepřelstí.“

Ganner nic neříkal, dokud si Sirkha neklekl na jedno koleno a nezačal spravovat ránu na Gannerové stehně. Jedi přijal buničinu namočenou v dezinfekčním roztoku a otřel si tvář od krve. Většina rudé zmizela, až na zanícenou čáru mezi čelem a čelistí. Okolní tkáň musela být citlivá, ale Ganner ji přesto důkladné očistil.

„Ty to nechápeš, Jacene. Yuuzhan Vongové mé nepřelstili. Obelstil jsem se sám.“ Ganner na okamžik zavřel oči a opřel se do křesla. Otevřel pouze pravé oko. „Od začátku téhle mise, vlastně už od chvíle, kdy jsem se o Yuuzhan Vonzích poprvé doslechl, jsem chtěl dokázat, že jsem lepší než oni. Měl jsem vztek, že jsem s nimi nesměl bojovat na Bimmielu. Prvního Vonga, kterého jsem dnes odpoledne zabil, jsem vlákal do té díry. Věděl jsem, že to byl hlupák a že na svou hloupost doplatil. A tak jsem si začal myslet, že ve srovnání s Yuuzhan Vongy jsem génius.“

Když Noghri uzavřel druhou povrchovou ránu, malé proužky kouře se mezi Gannerem a Jacenem zvedly jako záclona. „Nebylo těžké dojít k závěru, že Yuuzhan Vongové jsou proti mně nuly. Už dlouho jsem si to myslel o spoustě rytířů Jedi. Tvůj strýc, Corran, Kam – ti všichni – to není naše generace Jediů. Zažili Impérium – bojovali s ním nebo mu sloužili. Jsou starší. Neznají Sílu tak jako my, nemají výcvik jako my.“

Sirkha odložil kauterizér a Ganner Noghrimu poděkoval kývnutím hlavy. „Krag Val mě přinutil zaplatit za mou nadutost jako ještě nikdo před ním. I jiní to mohli udělat. Tvůj strýc mi mohl dát lekci. Corran mohl být tvrdší. Jenže já jsem jejich vlídnost považoval za slabost. Posmíval jsem se Corranovu synovi. Byl jsem hlupák a Corran to trpěl, protože naše poslání bylo důležitější než jeho pocity.“

Ganner si povzdechl. „Takže ano, zůstane mi jizva, a to je dobře. Starý Ganner měl dokonalou tvář a pod ní byl dokonalý nadutec. Ale teď už ne. Každý pohled do zrcadla mi bude připomínat, že zemřel na Garqi a na jeho místě jsem já.“

Z chladného tónu Gannerova hlasu Jacena zamrazilo. Chtěl namítnout, že Ganner nepotřebuje znetvořenou tvář, aby mu připomínala, jaký by měl být člověk. Jenže se nezmohl na slovo. Když dospíváme, měníme se fyzicky. Možná Ganner tuto změnu potřebuje, ne aby mu připomínala, kým by měl být, ale kým se už stal. Můj strýc při tom přišel o ruku. Co se stane mně?

Ganner vzdychl. „A teď, když dovolíš…“

Jacen zamrkal. „Co?“

„Sedativum. Teď už si ho vezmu.“

Jacen se zamračil. „Proč sis ho nevzal už předtím? Mohl sis to usnadnit.“

„Nechtěl jsem si to usnadnit, Jacene; chtěl jsem si to zapamatovat.“ Usmál se a zavřel oči. „Vzbuď mě, až budeme zase v bezpečí.“

Jacen k němu přiložil injektor a píchl mu celou dávku. Usmál se, když se Gannerovo tělo uvolnilo. Jenom doufám, Gannere, že v bezpečí ještě někdy budeme.

*

Wedge Antilles stál s admirálem Kre’feyem na můstku Ralroostu. Oba upírali zrak z předního průzoru na zářící bod soustavy, planetu Garqi. Vypadala tak daleko, a přece by jediný hyperprostorový skok v mžiku zanesl loď až k ní.

A možná také do pasti. Wedge pomalu zavrtěl hlavou. „Myslíte, že na nás čekají?“

Bothanský admirál neklidně pokrčil rameny. „Pořád toho o nich mnoho nevíme, Wedgi. Víme, že když odsud pošleme na Garqi zprávu, potrvá tři a čtvrt standardní minuty, než dorazí k našim lidem na planetě. Nevíme, jestli Yuuzhan Vongové nemají rychlejší komunikační prostředky. Zpráva, ve které Corran žádal o vyzvednutí, byla odeslána více než před dvanácti hodinami. Yuuzhan Vongové mohli na jejich operaci zareagovat a přivolat posily. K Sithu, vždyť ani nevíme, jestli Yuuzhan Vongové cestují hyperprostorem podobným způsobem jako my, nebo jestli jsou rychlejší než naše lodě. Nevíme ani, jak jsou daleko od Garqi, ani jak rychle by dokázali zasáhnout.“

„Člověk se pořád učí.“

Kre’fey vycenil tesáky a usmál se. „Nejdřív ale musí přežít.“ Aniž by se ohlédl, zavrčel otázku: „Senzory, žádné anomálie v soustavě?“

„Ne, admirále, všechno je v běžných mezích. Drobné gravitační výkyvy nenaznačují, že by se za měsíci nebo poli asteroidů skrývala velká tělesa. Pokud tam Yuuzhan Vongové schovávají lodě, musejí být velice malé.“

„Děkuji vám.“ Bothan se otočil a kývl na důstojnici s tmavou srstí u komunikační konzoly. „Poručíku Arr’yko, pošlete zprávu plukovníku Hornovi. Řekněte mu, že jsme ho přiletěli vyzvednout. Jakmile opustí planetu, vyžádejte si od něj podrobné hlášení. Vypusťte komunikační přenosový modul, který hlášení zachytí a odvysílá pro případ, že by nastaly potíže.“

„Rozkaz, admirále.“

Sněhobílý Bothan pak pohlédl na Tycha Celchua u řízení letových operací. „Plukovníku, převeďte prosím stíhačky do stavu pohotovosti.“

„Hotovo, admirále.“

Kre’fey se odvrátil od průzoru a přimhouřil oči. „Zdálo by se, že rozhodnutí o postupu bude těžké, ale ve skutečnosti není. S Hornem a jeho lidmi jsme uzavřeli dohodu. Oni poletí do nebezpečí, my je z něj dostaneme. Tu dohodu dodržím.“

„Myslím, že byste ji měl dodržet. Nicméně pokud tam na nás Vongové opravdu čekají, později by někdo mohl zpochybnit váš úsudek.“ Wedge se na Bothana ponuře usmál. „Když vás někdo následně kritizuje, vždy poukazuje na nedostatek vaší prozíravosti. Co jsme měli vědět, bude předkládáno jako fakta, která jsme se rozhodli přehlédnout.“

„Pokud se vám bude zdát, že něco přehlížím, sdělte mi to.“

„Ano, admirále, sdělím.“ Wedge kývl směrem ke Garqi. „Jediné, co chci přehlížet teď, je obzor Garqi. Chci vidět naši loď, jak nás letí pozdravit.“

„Souhlasím. Konnidelníku, zadejte primární přístupový vektor Proberte se, lidi. Letíme si pro hrdiny.“

*

Jaina Solo, uzavřená v kokpitu svého X-wingu, necítila ani tak mikroskok do nitra soustavy Garqi, jako spíš nevolnost členů posádky, kteří skok hůře snášeli. Sotva ty dojmy odezněly, dostala povolení ke startu a vyrazila vpřed. Stíhačka se prohnala startovacím tunelem a vyřítila se z útrob křižníku mezi Ralroost a otáčející se kouli Garqi.

Zařadila svůj X-wing nalevo od Anni Capstan a začala klouzat po oběžné dráze. „Sparky, senzory naplno, hledej vongské letové charakteristiky.“

Droid zahvízdal na potvrzení rozkazu.

Jaina odolala nutkání natáhnout se v Síle a najít svého bratra. Nedávná lest, kterou výzvědná jednotka použila při přistání na Garqi, ji ošklivě ranila. Rozumově chápala nutnost utajení a pamatovala si na zděšení všech na palubě Ralroostu, když byla jednotka považována za ztracenou. Ale Gavin měl pravdu, tragédie a následné odhalení vytvořilo mezi piloty a posádkou pocit jednoty. V nevědomosti si byli rovni, a kdyby teď Jaina použila Sílu, zklamala by tím jejich důvěru.

Na poslední instruktáži se říkalo, že utrpěli ztráty, které zahrnovaly i jednoho Jediho. Věděla, že to nebyl její bratr Ať už je dělila jakákoli vzdálenost, byla si jistá, že by cítila, kdyby zemřel. Také si uvědomovala, že ve vojenské řeči je mezi ztrátou a smrtí obrovský rozdíl. Někde v zákoutí své mysli si představovala, že Jediové jsou výjimeční, že nejsou typem hrdinů, kteří umírají v boji. Rozum a nedávné události jí sice říkaly, že to není pravda, ale na emocionální úrovni jí hrdinská tradice Jediů umožnila přijmout tu představu jako skutečnost.

Jediná představa, na které bys teď měla lpět, je sestřelení pár Vongů, aby to Best Chance zvládla domů. Zkontrolovala senzory, ale zůstávaly prázdné. „Kde nic, tu nic, veliteli.“

Anni Capstan, její wingmanka, se přihlásila na taktické frekvenci eskadry. „Tady Dvanáctka. Mám jeden kontakt stoupající z Garqi. Vypadá to na naše lidi.“

„Výborně, zůstaň na příjmu.“

Jaina chtěla Sparkyho požádat, aby zobrazil Annin kontakt, když vtom droid zavřeštěl. Jainina primární senzorová obrazovka se rozzářila jediným obrovským kontaktem a potom několika menšími. Všechny začaly chrlit ještě menší kontakty. Podívala se průhledným krytem kokpitu a vyschlo jí v ústech.

„Císařovy černé kosti!“

Yuuzhan Vongové dorazili, a v plné síle.

kapitola

21

Corran Horn zamířil s Best Chance přímo k Ralroostu. Potěšilo ho, když uviděl, jak bothanská loď vypouští X-wingy. Tvář se mu rozzářila úsměvem a zapnul interkom. „A je to. Už jsme skoro doma!“

Zaslechl, jak Jacen zalapal po dechu, a ucítil z něj leknutí. „Podívej, Corrane! Máme potíže.“

„Dík za upoutávku, Jacene, a teď mi dej plnou verzi.“ Nasadil ostřejší tón, aby Jacena přiměl soustředit se. „Co, kde a kolik?“

„Promiň, Corrane.“ Jacen rychle vydechl. „Mám jeden velký kontakt, sedm menších a všude kolem koralskippery – je jich aspoň šedesát čtyři, ale pořád přibývají. Menší kontakty jsou velké jako korvety, ten velký je yuuzhanvongský křižník. Chystají se nám vpadnout do zad. Doženou nás dřív, než se dostaneme k Ralroostu.“

„Tak ti pěkn děkuju.“ Corran přepnul vysílačku na taktickou frekvenci bothanského útočného křižníku. „Best Chance volá Ralroost. Zrušíme to a vrátíme se na planetu. Zmizte odsud.“

„Zamítá se, Best Chance, pokračujte v přibližování.“

Corran poznal hlas admirála Kre’feye. „Se vší úctou, pane, těch vongských lodí je tolik, že by se z nich dal složit pás asteroidů. Nestojí to za to, riskovat kvůli nám ‘Roost.“

„Nehledě na vaši skromnost, plukovníku Horné, tady rozhoduji já. Dostaňte se k nám, jak nejrychleji můžete.“ Bothanský admirál se na okamžik odmlčel. „Tato situace nebyla zcela neočekávaná.“

*

Deign Lian seděl ve své kajutě na palubě Planoucí pýchy. Na hlavě měl kognitivní kuklu, která ho spojovala s lodními senzory. Prvotní šok z toho, že u Garqi narazil na novorepublikové jednotky, už z něj pomalu opadl. Byl to on sám, kdo Shedaovi Shaiovi navrhl, že se vypraví na Garqi – pod záminkou, že prověří, jak Krag Val pokračuje s pokusy na otrocích. Deign Lian měl na Garqi své vlastní agenty. Na základě jejich hlášení chtěl dokázat, že hnutí odporu nebylo dosud potlačeno, a tím potupit Kraga Vala a zpochybnit úsudek svého pána.

Shedao Shai dal k výpravě souhlas, ale trval na tom, aby s sebou Deign vzal větší operační svaz. Když se Deign zeptal proč, odpovědí mu byl pouze Shedaův upřený pohled. Nakonec se rozkazu podřídil, protože věděl, že jde o hrubé plýtvání zdroji, které Shedaa Shaie také neukáže v dobrém světle.

Ale on přesto nějak věděl… Deign Lian se otřásl a opět se soustředil. Palubní senzory mu umožňovaly vnímat celou soustavu i s loděmi jako jeden velký holograrn. Díky svému výcviku rychle objevil kořist, jedinou loď prchající z Garqi před jeho jednotkami, jedinou loď, které nevěřící posílali na pomoc stíhačky.

Rozkaz byl odeslán, jakmile se inu zformoval v hlavě. Jeho jednotky se zaměřily na malou loď uhánějící od Garqi. Dostihněte ji, zničte ji a potom zničte i všechny ostatní.

*

Na můstku Ralroostu se admirál Kre’fey odvrátil od průzoru, když se začaly spouštět bezpečnostní clony. Rychlým rázným krokem, ale beze stopy neklidu přistoupil ke komunikačnímu stanovišti. Usmál se na Bothanku, která tam seděla. „Poručíku, požádejte prosím skupinu Kladivo, aby zaujala pozice určené pro případ Delta.“

„Rozkaz, admirále.“

Když navolila příslušné taktické frekvence a začala předávat rozkazy, Kre’fey se otočil k Wedgovi. „Čeká nás opravdu ošklivá partie.“

„Ty posily nám přijdou vhod, ale nebudou stačit.“

„Nesnažíme se vyhrát bitvu, Wedgi, snažíme se jen získat trochu času.“ Kre’fey ukázal ke svému stanovišti na můstku. „Senzory, dejte mi holografický obraz bojiště. A všechny naše taktické údaje začněte posílat na Coruscant přes modul, který jsme nechali na okraji soustavy.“

„Už se na tom pracuje, admirále.“

„Dobře, velmi dobře.“ Tvář se mu pomalu roztáhla do dravčího úsměvu. Z hrdla se mu vydralo hluboké zavrčení, když se v něm náhle probudila nejprimitivnější složka jeho bothanské duše. Při jednání s lidmi se ji snažil potlačovat, protože zlou stránku bothanské povahy vídali v bothanské politice nadmíru často. Jsme od přírody dravci a přesně to teď potřebuji.

„Zůstaňte tu se mnou, Wedgi Antillesi.“ Kre’fey teď mluvil zlověstným hlasem, slova mu vycházela hluboko z hrudi. „Sice ty Yuuzhan Vongy nedokážeme zničit, ale dokážeme je poranit, a možná že to bude stačit.“

*

Jaina obrátila X-wing do sudového výkrutu, z něhož zahájila dlouhý klouzavý let na pravobok. S Anni po pravém boku se řítila vpřed, aby poskytla Best Chance stíhací ochranu před eskadrou skipů. „Jdeme na to, Dvanáctko.“

Z vysílačky se ozvalo dvojité cvaknutí, které Jaině oznámilo, že Anni vzala její pokyn na vědomí. Společně upravily kurz, stočily se ještě víc na pravobok a vyrazily proti hejnu šesti skipů ženoucích se za Best Chance. V záblesku modrého ohné vylétlo z Annina X-wingu protonové torpédo. Okamžik nato vypustila stíhačka druhou střelu.

Jaina přimhouřila oči. Jestli to zabere…

První protonové torpédo se přiblížilo ke skupině skipů. Yuuzhanvongské stíhačky zareagovaly vytvořením černých děr, které měly střelu zachytit. Nová republika použila taktiku, která se osvědčila v bojích na Dantooinu, a naprogramovala protonové torpédo tak, aby při zjištění gravitační anomálie vybuchlo předčasně. A přesně to teď projektil udělal.

Přímo před skipy vzkypěl gigantický mrak energie. Formace se rozpadla. Yuuzhanvongští piloti uhýbali jako ptáci za letu, v ostrých úhlech strhávali lodě do stran. Někteří zamířili dolů, jiní směrem, ze kterého přišel útok. Jedna dvojice se odpoutala úplně, vyrazila vzhůru od místa střetu, a tím také prokázala účinnost této nové taktiky.

Jedna z mála konstrukčních vad koralskipperu spočívala v tom, že stejní dovin basali, kteří manipulovali gravitačními vlnami a poháněli loď, rovněž vytvářeli černé díry. Analytici Nové republiky zjistili, že když skip vytváří černou díru, jeho manévrovací schopnosti jsou omezené. Teprve piloti z eskadry Rogue si uvědomili, že by to mohlo platit i naopak.

Druhé protonové torpédo dohnalo dva prchající skipy a vybuchlo. Jeden skip zmizel uprostřed zářivé exploze. Druhý zasáhla ničivá energie do levoboku, roztavila korál yorik a vystavila kokpit vzduchoprázdnu. Kamenná loď ztratila směr i cíl a začala bezvládně padat ke Garqi jako spousta jiných mezihvězdných trosek.

Jaina uvěznila nejbližší yuuzhanvongský letoun v zaměřovači a stiskla sekundární spoušť. Čtveřice laserů vychrlila na cíl stovky nízkoenergetických laserových šipek. Malá černá díra některé z nich pohltila, ale vzápětí se zhroutila a další střely již zbrázdily kamenný povrch stíhačky. Jakmile Jaina spatřila, že šipky pronikly skrz, zmáčkla hlavní spoušť a vypustila na stíhačku plnou čtyřnásobnou salvu.

Syčící šarlatové paprsky se snesly na skip, zasáhly jeho příď a rozpálily ji doběla. Roztavený kámen se loupal a odpadával z lodi jako maso z mrtvoly. Skip se začal pomalu obracet a divoce otřásat, když dovin basali umírali.

Anni vypálila rychlou ránu, která poškodila další skip, ale nezničila ho, a potom byly ona i Jaina z yuuzhanvongské formace venku. Jaina upřeně sledovala senzory a otočila X-wing k dalšímu náletu. Vysoko nad ní zuřila bitva, skipy a X-wingy kroužily, uhýbaly a kličkovaly v jediném chaotickém propletenci. Taktika s protonovým torpédem, která při prvním náletu slavila úspěchy, by nyní mohla vyřadit zrovna tak spojence jako nepřítele.

Zpátky ke konvenční taktice.

V prostoru za stíhačkami si to začaly vyřizovat velké lodé. Dvě doprovodná plavidla Ralroostu, dvojice hvězdných destruktorů třídy Victory, se vynořila vzadu nad yuuzhanvongským křižníkem. Vypustila salvy třaskavých střel a zasypala nepřátelskou formaci turbolaserovou palbou. Yuuzhanvongské lodě o velikosti korvet mnoho střel i paprsků zadržely dřív, než doletěly ke křižníku, a poskytovaly mu tak vnější ochranu. Opětovaly palbu, kterou zachytily štíty novorepublikových sil, jenže ty štíty nemohly vydržet věčně.

Jainu zamrazilo v zádech. Kdyby to byla simulace, bylo by jasné, že nemáme šanci. Byl by čas stáhnout se a utéct. Povzdechla si. Jenže to není simulace. Utéct nemůžeme. A nemůžeme ani vyhrát, a tak zbývá jenom doufat, že je poškodíme tolik, že nevyhrají ani oni.

*

Deign Lian se hluboko v útrobách své lodi pousmál. Přílet novorepublikových posil ho překvapil, ale rychlé zhodnocení situace mu ukázalo, že tímto zásahem nepřítel pouze oddálí své zničení. I když Deignovy koralskippery utrpěly větší ztráty, než čekal, a nové lodě vypustily další mechanické stíhačky, jeho letouny byly stále v přesile. Jeho velké lodě měly rovněž početní převahu a navíc byly silnější.

Všechny své útoky soustředil na jednu z menších novorepublikových lodí. Kanóny yuuzhanvongských lodí na ni chrlily plazmové střely a bičovaly její štíty. Ochranná sféra nepřátelské lodi začala slábnout. Ještě jedna nebo dvě salvy a štíty se zhroutí, a potom se střely propálí nepřátelským plavidlem a zbaví je rouhačské parodie života.

A až se tak stane, rozdrtím i ty ostatní. Yuuzhanvongský velitel se pomalu usmál. Vojsko bude oslavovat mé vítězství. Získám takové postavení, že až můj pán udělá chybný krok, nebude pochyb, kdo ho nahradí.

*

Admirál Gilad Pellaeon, usazený v křesle, z něhož Chimaeře kdysi velel velkoadmirál Thrawn, sledoval holografický obraz bitvy zuřící v nitru soustavy Garqi. Palcem levé ruky si uhladil knír a potom zabodl pravý ukazovák do komunikačního tlačítka velitelského křesla. „Je jednotka Drápu venku z lodi, taktický?“

Taktický důstojník mu to potvrdil. „Právě opustila hangár, admirále.“

„Výborně. Kormidelníku, pět vteřin do skoku. Pozice podle souboru Gama. Oznamte veliteli Drápů, že má povolení skočit do bodu bacta-devět.“

„Rozkaz, admirále.“

Pellaeon uvolnil komunikační tlačítko, opřel se v křesle a přitiskl dlaně k sobě. Celá desetiletí snil o tom, že zastihne novorepublikovou jednotku v takovéhle nezáviděníhodné situaci. Naplánoval by přepad, přesně jako zde, a pak by ho přikázal provést. Usmál se, když si představil jejich překvapení.

„A taky že budou překvapeni.“ Pomalu kývl. „A naše cíle jakbysmet.“

*

Corran strhl Best Chance do výkrutu, potom zvedl příď v polovičním loopingu, uhnul na levobok a zahájil střemhlavě klesání. Senzory stále ukazovaly dva skipy, které se za pověsily za Best Chance. Manévrováním jim bránil pořádně ji zasáhnout, ale Yuuzhan Vongové loď pomalu odháněli pryč od Ralroostu.

„Jacene, zbylo v tom injektoru ještě nějaké sedativum?“

„Ganner si vzal poslední dávku. Proč?“

„No, vždycky jsem si říkal, že bych rád umřel ve spánku.“ Corran se hlasitě zasmál. „Chci, abys věděl, chlapče, že na téhle misi jsi na mě udělal dojem. Možná to moc neznamená, když budeme brzy na atomy, ale –“

„K Sithu!“

„Netušil jsem, že si za tu poznámku zasloužím nadávku.“

„Ne, Corrane, ale objevilo se několik nových kontaktů. Mám tu dva hvězdné destruktory – jeden Imp a druhý Vic. A hejno něčeho dalšího. Transpondéry je identifikují jako síly Imperiálního zůstatku.“

Corran se usmál. „Oznam jim, že jsme přátelé, Jacene. A drž se. Možná se z toho přece jen dostaneme.“

*

Sparky zakvílel, když Jaininu zadní senzorovou obrazovku pokropily tucty kontaktů představujících stíhačky. Provedla úhyb na levobok a pohlédla na hlavní monitor Takovou loď ještě nikdy neviděla. Měla kulový kokpit stíhačky TIE s dvojitými iontovými motory vzadu. Jenže na rozdíl od TIE měla hned čtyři ramena, vybíhající z místa, kde se modul připojoval k motorům. Ramena vyčnívala dopředu a do stran jako prsty chystající se sevřít kokpit a jejich rozložení vzdáleně připomínalo X-wing s lasery připravenými k boji.

Z Jaininy vysílačky se ozvalo ostré hvízdnutí, které se vzápětí proměnilo v lidský hlas. „Zmizte odsud, eskadro Rogue. My už se o ně postaráme. Velitel Drápu konec.“

Cože? Kdo?! Jaině spadla čelist, když se stíhačky podobné spárům prohnaly kolem ní, tři skupiny po čtyřech, všechny semknuté v těsných formacích. Manévrovaly a otáčely se, jako by je řídil jediný mozek, a preciznost jejich pohybů vyrážela Jaině dech. Jejich zbraně dštily zelené nízkoenergetické střely a poté vypálily dvojice plnoenergetických paprsků, které zasahovaly skipy s neuvěřitelnou přesností. Z kokpitu se stávaly sopky. Dovin basali bublali a vybuchovali. Skipy se rozpadaly na kusy, když šestatřicet clawcraftů, které se právě vynořily v soustavě, systematicky křižovalo bojiště.

Oba hvězdné destruktory, které se objevily současně s clawcrafty, zvrátily průběh bitvy mezi velkými loděmi. Jeden se vsunul mezi nepřítele a ochromenou Taanab Surprise. Její štíty zkolabovaly a z tuctu děr v trupu šlehaly plameny. Nový hvězdný destruktor třídy Victory, Red Harvest, vstřebával yuuzhanvongskou palbu a zároveň svými zbraněmi drtil nejbližší nepřátelskou korvetu.

Druhý hvězdný destruktor, Chimaera, se připojil k Ralroostu a zaměřil yuuzhanvongský křižník. Nepřátelské plavidlo zplodilo celý oblak gravitačních anomálií. Těm se podařilo vstřebat veškerou palbu Chimaery a Ralroostu, ale za cenu ztráty manévrovacích schopností. Může si nás držet od těla, dokud se mu neunaví dovin basali, a my nemáme představu, jak dlouho to bude trvat.

„Velitel Rogue všem stíhačům, stahujeme se. Zpátky k ‘Roostu. Ukol je splněn, letíme domů.“

Jaina zamrkala a natáhla se v Síle. Ucítila přítomnost svého bratra, živého a zdravého, na palubě Ralroostu. Teď se ještě dostat zpátky.

Pohlédla na senzorové obrazovky a zamračila se. Značek skipů bylo málo a daleko od sebe a všechny mířily k yuuzhanvongskému křižníku. Clawcrafty se v důmyslných vzorcích proplétaly někdejším bojištěm a ve čtveřicích doprovázely X-wingy zpátky k bothanské lodi. Jedna z těchto malých formací se stočila dolů a zaujala pozice okolo Jainy a Anni.

„Jen klid, už jsme u vás. Dostaneme vás bezpečně domů.“

Blahosklonný tón velitele Drápů přinutil Jainu zaskřípat zuby. „Co jste zač?“

„Jsme prostě ti nejlepší bojoví piloti v galaxii.“ Z komunikačního kanálu na okamžik zapraskala statická elektřina. „Jsme chisská falanga, zapůjčená Nové republice mým otcem, generálem baronem Soontirem Felem.“

kapitola

22

Shedaa Shaie nepotěšilo, co spatřil na povrchu Garqi. Když letěl na planetu osobním člunem, viděl dole černou skvrnu, ale stát uprostřed ní umocňovalo její odpornost. Pod nohama mu křupaly zuhelnatělé větve. Do nosu mu stoupal štiplavý pach spáleného dřeva občas smíšený se stopou spáleného masa.

Byl rád, že může své ohromení a odpor skrýt pod maskou, a pohlédl na svého podřízeného, který před ním pokořeně ležel tváří k zemi. Shedao Shai zvolna postavil podřízenému nohu na krk. „Takže ty říkáš, Runcku Dasi, že Krag Val zde statečně bojoval a zemřel. Jak je možné, že jsi nezemřel spolu s ním?“

Runck vyplivl z úst kousky popela. „Velitel Krag Val mi nařídil, abych se do boje nezapojoval, uchoval pro vás informace a dával pozor, aby na nás odboj nezaútočil jinde. Chtěl jsem jít s ním a chránit ho, ale přikázal mi, abych zůstal vzadu.“

Deign Lian po Shedaové levici si odfrkl. „Poslechneš-li pošetilý rozkaz, jenom ze sebe uděláš úplného a naprostého hlupáka.“

Yuuzhanvongský velitel vymrštil levou ruku. Hranou dlaně zasáhl Liana do hrdla a ten se rozkašlal. Lian se zapotácel a chtěl se za hrdlo chytit rukama. V půli cesty se zarazil, sevřel ruce v pěst, opět je rozevřel a pomalu je spustil podél boků. Potom klesl na jedno koleno a sklonil hlavu.

„Odpusťte, pane.“

Shedao Shai Liana chladně pozoroval a pak opět obrátil pohled k Yuuzhan Vongovi u svých nohou. „Co se tady stalo? Pověz mi všechno.“

Runck zabořil prsty do země. „Můžeme jen hádat. Máme pouze informace od několika Chazrachů, kteří odsud utekli.“

„A jaké jsou tvé dohady?“

Yuuzhan Vong si šedivým jazykem olízl ze rtů saze. „Krag Val řádně vyzval nepřátelského vůdce. Stříbrná čepel výzvu nepřijal. Místo něj ji přijal Žlutá čepel a ještě jeden z nich, ne jeedai. Krag Val skolil jednoho a potom Žlutou čepel. Třetí jeedai ho zabil. Stříbrná čepel bojoval s ostatními a musel je zabít. Naši otroci se dali na útěk. Nepřítel toto místo spálil na popel a s ním i těla svých a našich lidí.“

Shedao Shai zaťal pravou ruku v pěst. Udeřil se s ní do stehna, pak ji rozevřel a pomalu narovnal prsty. „A než ses sem dostal, požár se rozšířil. To jste je nemohli nějak sledovat?“

„Ne, veliteli, nemohli jsme nic dělat.“

„Špatná odpověď, Runcku z klanu Das.“ Shedao Shai přesunul veškerou váhu na nohu na krku svého podřízeného, pohnul jí a zlomil mu vaz. „Mohli jste být rychlejší.“

Vrhl rychlý pohled na Deigna Liana. Jeho podřízený zaváhal a pak se začal sám spouštět na zem.

„Nebuď hlupák, Deigne Liane.“ Yuuzhanvongský velitel nechal Runckovo tělo v křečích umírat a postavil se nad svého pobočníka. „Jaké sis vzal z útěku své kořisti ponaučení?“

Deign Lian upíral oči na zčernalou zem. „Že nevěřící jsou prohnaní. Uchystali na nás past. Kdybyste netrval na tom –“

Shedao Shai ho kopl do hrudi a srazil ho na levý bok. Ze země se zvedl oblak černého prachu. „Jestli ses naučil jen tohle, pak nejsi o nic chytřejší než Runck.“

„Ale, můj pane –“

„Zamysli se, Liane, pořádně se zamysli.“ Shedao pomalu roztáhl ruce v rukavicích. „Vidíš tu zkázu kolem a napadne té jen prohnanost? Rozeber v duchu bitvu, které ses účastnil. Pravda je tak zřejmá.“

„Snažil jsem se, veliteli.“

„Málo, Liane.“ Shedao se málem otřásl; nad Lianovou neschopností ho zamrazilo. „Přiletí a rozvinou své jednotky, aby vyzvedli jeedaie. Ty přiletíš a rozvineš jednotky, abys jim v tom zabránil. Tvé vojsko je silnější. A oni si pak přivolají – kolik? – dvě vlny posil? Zpoždění druhé vlny jim neposkytlo žádnou taktickou výhodu. Jedna z jejich lodí kvůli tomu zpoždění utrpěla vážné škody. Navíc vzhledem k tomu, kde v soustavě se druhá vlna objevila, existuje jen omezené množství míst, odkud mohla přiletět. Jen málo jich skýtá pohodlný přístup do Nové republiky, což ovšem není případ Imperiálního zůstatku.“

Yuuzhanvongský velitel pomalu obcházel svého pobočníka. „Mnohem důležitější však je, že ani přílet těchto sil nestačil, aby tě porazili a zahnali od planety. Odvezli si to, pro co přiletěli, a stáhli se. Domnívám se, že ta druhá vlna přiletěla z Imperiálního zůstatku, a to ze svých vlastních důvodů, a rozhodla se zasáhnout.“

Lian pomalu přikývl. „Moudrost mého pána je nekonečná.“

„Kdyby tomu tak bylo, poslal bych s tebou víc lodí. Letěl bych sem osobně.“

Pobočník vzhlédl. „Jak jste věděl, že se mnou máte ty lodě poslat?“

Shedao Shai se na okamžik odmlčel. „Předchozí přílet novorepublikové lodi nedával smysl. Kdyby chtěli provádět na Garqi průzkum, loď by zůstala na okraji soustavy a vyslala by k planetě stíhačky, aby posbíraly informace a stáhly se. Přesně tak si počínali na Sernpidalu. Jediný důvod jejich přítomnosti byl dopravit sem loď, která se tady podle hlášení zřítila. Průzkum místa havárie odhalil jen to, co bychom čekali.“

„Nechápu –“

„To opravdu ne,“ odfrkl si Shedao Shai. „Ty, ani všichni, kdo prozkoumávali trosky lodi. Tolik se báli, aby se neposkvrnili, že přehlédli něco tak zřejmého. Proč bychom měli najít ostatky posádky sestřelené lodi, když mohla použít únikové moduly?“

„Ale vždyť v těch troskách žádné moduly nebyly –“

„Přesně tak, žádné tam nebyly.“ Yuuzhanvongský velitel si zamnul ruce. „Teď víme, že v té zřícené lodi byla ukryta úniková loď a ten biologický materiál byl pouhá návnada. Byla to promyšlená lest.“

„Ale proč?“

„Liane, jak jen můžeš být tak hloupý?“ Shedao Shai rozpřáhl paže. „Stojíme přímo na té odpovědi. Teď jdi a odhal ji. Zjisti, proč toto místo zničili. Ti, kteří zde padli, to od tebe žádají. Nezklam jejich ani moji důvěru.“

„Jak přikazujete, pane.“

Shedao Shai se otočil k Lianovi zády, počkal, až kroky jeho pobočníka odezní, a potom se opět otočil a pozoroval svůj tichý, zlatý stín. „A co o této zkáze soudíte vy, Elegosi?“

Caamasi pokrčil rameny. „Byla to zahrada. Neměla žádný vojenský význam. Zahnali je sem a došlo k boji. Toto jsou jeho následky.“

Yuuzhan Vong se krátce zasmál. „Myslíte, že mě oklamete tak snadno?“

„Myslíte, že vás chci klamat?“ Elegosovy tmavé oči zůstávaly široce otevřené a nevinné. „Jsem tu teprve hodinu. Deign Lian je tu mnohem déle, a přesto netuší, proč bylo toto místo spáleno. Pokud na to nedokáže přijít on, jak bych na to mohl přijít já?“

Shedao Shai vykročil směrem ke středu spálené skvrny a potom pravou rukou pokynul Elegosovi, aby ho doprovázel. Když ho Caamasi dohnal, pohlédl na něj. „Jak můžete snášet jejich společnost, Elegosi? Jste přemýšlivý a mírumilovný; oni nejsou. Tady je to vidět. Viděl jsem to i na Bimmielu. Jak s takovými hanebnými tvory vydržíte?“

Elegos se zamračil. „Proč hanebnými? Nová republika hodně riskovala, aby vyzvedla jednotku, kterou sem vyslala. Na tom není nic hanebného.“

„Možná že ne, ale na spoustě ostatních věcí rozhodně ano.“ Shedao Shai se přiměl rozevřít dlaně a rozhodil rukama. „Jak jste řekl, toto místo nemá žádnou vojenskou hodnotu, ale oni ho zničili. Proč? A tento úkol, o němž mluvíte. Vzali těla mrtvých a použili je jako návnadu do lodi.“

„I vy přece věříte, že tělo je jen nádoba, veliteli Shaii; to jsem se od vás naučil.“

Shedao Shai se otočil a bodl prstem směrem k Elegosovi. „To ano, ale posvátná nádoba – kterou je třeba ctít a chránit. Máme zvyklosti a rituály, jimiž projevujeme padlým předkům úctu. Podělil jsem se s vámi o výsledky těchto rituálů. Zde –“

Yuuzhanvongský velitel si uvědomil, že se mu prst a ruka chvějí hněvem. Na okamžik zauvažoval, že svůj hněv skryje, ale odolal tomu popudu. „Zde byla těla na místě spálena. Končetiny nebyly narovnány. Druhové nebyli položeni k sobě. Bylo s nimi naloženo jako s odpadky, a nejen s našimi těly. To bych dokázal do jisté míry pochopit, ale spálit i své vlastní mrtvé?“

„Zacházení s mrtvými Yuuzhan Vongy můžete připisovat neznalosti.“ Elegos přidřepl k jedné zuhelnatělé kostře. „A zacházení s jejich vlastními lidmi nejspíš spěchu. I my ctíme své mrtvé, je-li to možné. Kvůli vašim blížícím se jednotkám to však zjevně možné nebylo.“

„Snad je to tak, jak říkáte. Dozvěděl jsem se toho od vás mnoho, teď však potřebuji vědět ještě něco.“

Elegos vzhlédl a zlatá srst se mu na slunci bíle zaleskla. „Myslím, že víc už vám toho říct nemohu, veliteli Shaii.“

„Ale ano.“ Yuuzhan Vong přitiskl ruce pěstmi k sobě. „Při zmínce o jeedaiovi zvaném Stříbrná čepel jste sebou téméř nepostřehnutelně trhl. A když jsem se zmínil o Bimmielu, rovněž se zdálo, že je vám to jméno povědomé. Předpokládám, že tohoto jeedaie, Stříbrnou čepel, znáte.“

„Nikdy jsem nepopíral, že znám Jedie.“

„Ale Stříbrnou čepel znáte velmi dobře.“

Caamasi přikývl a pomalu vstal. „Jmenuje se Corran Horn.“

„Ko-ran Horn.“ Shedao Shai převaloval ta slova v ústech. Spojil si jejich zvuk s chutí krve jeedaie z Bimmielu. „Neřekl jste mi, že to on zabil mé příbuzné na Bimmielu.“

„Neptal jste se.“

„Jestli jste tak skoupý na slovo, Elegosi, nejenže ho znáte, ale záleží vám na něm. Chcete svého přítele chránit před mým hněvem?“

Caamasi zvedl bradu a odhalil své hrdlo. „Možná jste to vy, veliteli Shaii, koho chráním.“

„Záleží vám na něm a bojíte se o něj.“ Shedao poklepal ukazováčkem na bradu své válečné masky. „Vaše oddanost je chvályhodná, ale vůči někomu tak bezectnému? To nechápu. Na to jste příliš moudrý.“

„Corran není hloupý ani bezectný, ať už si to, co zde vidíte, vykládáte jakkoli.“ Elegos si založil ruce za zády. „Jediové nejsou hloupí a většina vůdců Nové republiky také ne. Tomu, že je neznáte, přikládáte příliš velkou váhu. Představu vám zkresluje spíše to, jak málo jim rozumíte.“

„Ale učil jste mě dobře, Elegosi. Už jsem toho o nich pochopil spoustu.“

Caamasi se pousmál. „A díky času strávenému s vámi jsem i já pochopil nékteré vaše zvyklosti. Jsem dokonce ochoten věřit, že by mohlo být dosaženo jisté dohody. Tato válka nemusí trvat věčně.“

„Ne, to bych ani nechtěl.“ Shedao Shai si založil paže na prsou. „Jestli mám zahájit jednání, potřebuji zástupce, kterému mohu bezvýhradně věřit. Mezi mými lidmi nikdo takový není.“

Elegos přivřel oči. „Já bych mohl být vaším vyslancem.“

„Vskutku, to je výborný nápad,“ přikývl zvolna Shedao Shai, potom se otočil a pokynul Elegosovi, aby ho následoval. „Pojďte se mnou. Připravím vás na doručení vzkazu těmto jeedaiům – vzkazu, který zcela jistě pochopí.“

kapitola

23

Ačkoli mír s Imperiálním zůstatkem trval už šest let, Corran stále cítil jistý nepokoj, když sledoval, jak admirál Gilad Pellaeon vstupuje do instruktážní místnosti na palubě Ralroostu. Admirál Kre’fey ho srdečně přivítal a potřásl mu rukou. Imperiální admirál pozdravil mistra Skywalkera kývnutím hlavy a pak se obrátil a usmál se na Corrana.

„Měl jsem příležitost prostudovat si vaše předběžné hlášení z Garqi. Dobrá práce.“

Corran zamrkal a přikývl. „Hlášení připravil Jacen Solo, já jsem jenom opravil pár překlepů. Vyřídím mu vaši pochvalu.“

„Buďte tak laskav.“ Pellaeon se posadil ke kosočtvercovému stolu naproti Corranovi. Admirálu Kre’feyovi připadlo místo v čele stolu, mistru Skywalkerovi po Bothanově pravé ruce a Corranovi po Lukově pravici. „Vypadá to, že máme pořádný problém.“

Kre’fey se posadil. „To máme, a na několika různých úrovních. Ani nevíte, jak jsem vám vděčný, že jste v pravou chvíli zasáhli. Zpravodajské zdroje, které máte v Nové republice, jsou očividně velice důkladné.“

„Ne tak důkladné, jak byste si myslel.“ Imperiální důstojník se naklonil vpřed a položil ruce dlaněmi na černý stůl. „Teď můžeme mluvit otevřeně a musíme si pospíšit, než dorazí politici. Přiletěl jsem hned, jak jsem se doslechl o vašem nezdařeném pokusu proniknout na Garqi. Předpokládal jsem, že buď se vám podařilo propašovat na planetu agenty, anebo byl zmařen pokus o vyzvednutí agentů, kteří tam už byli. Vše nasvědčovalo tomu, že na Garqi je něco cenného, o čem bych měl vědět, a tak jsme tam byli už dva dny, když jste dorazili.“

„O získané informace bych se s vámi okamžité podělil, bez ohledu na to, co by řekli mí nadřízení.“ Kre’fey se poškrábal na krku. „A máte pravdu, musíme mluvit otevřené, protože politici situaci neuvěřitelně zkomplikují.“

Corran si povzdechl a svěsil ramena. Operační svaz skočil na okraj soustavy Garqi, spojil se s imperiální jednotkou, a zadal kurz přímo na Ithor. Admirál Kre’fey odeslal žádost o posily, vědecké týmy a spoustu podpůrného personálu, která zalarmovala Coruscant. I když Coruscant odpověděl, že posílá všechno, co může, přišla také zpráva, že na Ithor přiletí i Borsk Fey’lya a několik nejdůležitějších senátorů a ministrů. Nikdo nepochyboval o tom, že jakmile dorazí, začnou strkat nos do operace, která by měla být především vojenská.

„Nedělám si iluze, admirále Kre’feyi: moffové nebudou souhlasit, abych vám pomohl s obranou Ithoru, a vaši vůdci zase nebudou souhlasit, aby v Nové republice operovaly imperiální jednotky.“ Pellaeon přimhouřil oči. „Nebudou se na to dívat jako my. Bitva o Ithor určí směr, kterým se bude ubírat válka s Yuuzhan Vongy. Pokud zde zvítězíme, možná se nám podaří zatlačit je zpátky. Pokud prohrajeme, vyhlídky Nové republiky na přežití vidím bledě – a vyhlídky Imperiálního zůstatku rovněž.“

„Naše situace je skutečně ošklivá.“ Bothan svraštil obočí. „Měl byste vědět, admirále, že nemáme přístup k žádným starým imperiálním superzbraním. Zprávy o jejich zničení jsou pravdivé, ať už kolují jakékoli pověsti.“

Pellaeon se usmál. „Ani my žádné nemáme. Asi je to dobře, protože ty zbraně by šlo jen těžko použít k obraně.“

„A kdyby je Zůstatek přivlekl do Nové republiky, ať už z jakéhokoli důvodu, bylo by to prostě nepřípustné,“ přikývl Kre’fey. „Obrana Ithoru bude dost obtížná i bez superzbraní na krku.“

„Máte pravdu, nebude to snadné.“ Luke si přejel rukou přes ústa. „Na Ithoru čelíme několika problémům. Ten první je vědecký. Stromům ze stejného poddruhu, jaký byl na Garqi, můžeme odebrat rouby; několik let však potrvá, než stromy vyrostou a začnou produkovat pyl. I kdybychom odvezli vzorky a vysázeli háje po celé Nové republice, mohlo by trvat desetiletí, než by nám daly pyl, který potřebujeme.“

Corran se zamračil. „Ale Ithoriané jsou dobře známí svými schopnostmi v oboru genetické manipulace a klonování rostlin. Můj dědeček s nimi udržuje korespondenci o rostlinách, které pěstuje. Potřebný pyl by měli být schopni nasyntetizovat.“

Mistr Jedi se ošil. „To nás přivádí k druhému a obtížnějšímu problému, kterému čelíme, bez ohledu na to, jestli by byl syntetický pyl stejně účinný jako ten pravý. Ithorianská společnost je založena na náboženství, které uctívá prales, svět a život. Kdybychom je požádali, aby vytvořili něco jako medicínu, něco, co by prospívalo životu, bez váhání by souhlasili. Jenže my je žádáme, aby z přediva života vytvořili zbraň. To neudělají.“

Kre’fey povytáhl světlé obočí. „Nelze je nějak přesvědčit?“

Luke neklidně zavrtěl rameny. „Mluvil jsem s Relalem Tawronem, veleknězem, který vystřídal Momawa Nadona ve funkci ithorianského vůdce. Protože bafforry na Garqi přispěly svým pylem k boji, byli by ochotni nechat nás nasbírat pyl a vysadit nové háje. Co se stalo na Garqi, si vykládají jako souhlas stromu s odporem proti Yuuzhan Vongům. Relal Tawron se však zdráhá pozměnit nebo zrušit ostatní principy jejich víry. Ithoriané například nikomu nedovolí vkročit na Ithor.“

Pellaeon zavrtěl hlavou. „Pochybuji, že Yuuzhan Vongové budou to pravidlo respektovat.“

„Relal to ví a je ochoten zachovat se v této věci pragmaticky, ale budou se od nás požadovat ústupky. Našim lidem na zemi bude třeba udělit požehnání a budou muset dodržovat jistá omezení.“

Bothanský admirál se opřel v křesle. „Velekněz si musí uvědomovat, že v zápalu boje se nejspíš na všechna omezení zapomene.“

Luke kývl. „Výslovně to neřekl, ale přesně takový jsem z něj měl dojem. Ocitl se v choulostivé situaci. Ithoriané jsou velice mírumilovní. Tato bitva, nebo třeba jen příprava na ni, by mohla ithorianskou společnost rozervat.“

Corran se naklonil kupředu. „Všichni jsme se ale shodli, že zničení Xenobotanické zahrady Pesktdy na Garqi nám jenom získalo trochu času. Vongové na Ithor zaútočí. Vzhledem k tomu, jakou pro ně tahle planeta představuje hrozbu, si docela dobře dokážu představit, že Vongové vpadnou do soustavy a pomocí dovin basalů zasypou planetu asteroidy. Stačí jediný zásah a skoro všechno živé zahyne.“

„Před tím bychom však dokázali planetu ochránit.“ Pellaeon pokýval hlavou. „Trvalo by dost dlouho, než by se asteroidy přiblížily k planetě, a my bychom je stačili rozstřílet na prach.“

„A také bych řekl, Corrane, že vzhledem k tomu, že Yuuzhan Vongové přistupují k živé přírodě stejně jako my ke strojům, budou se chtít o Ithoru dozvědět víc.“ Luke na vteřinu zavřel oči a pak je zase otevřel. „Události na Garqi by mohly být předzvěstí toho, co se chystají udělat s Ithorem.“

„Souhlasím. V téhle druhé vlně se další Sernpidal zatím nekonal. Vongské velení zřejmé přešlo na logičtější způsob vedení invaze.“ Corellianský Jedi pokrčil rameny.

„Takže standardní obrana? Střetnout se s nimi ve vesmíru, ztížit jim výsadek vojáků a pak se do nich pustit, až přistanou na planetě?“

Kre’fey kývl. „Raději bych je zastavil ve vesmíru, ale zanedbat planetární obranu by bylo pošetilé. Máme několik elitních oddílu, jak z Nové republiky, tak z Imperiálního zůstatku, které mohou zaujmout pozice na zemi. Jsou dost disciplinované na to, aby nepřekračovaly meze ithorianských pravidel, alespoň do chvíle, než dojde k boji.“

Novorepublikový admirál pohlédl na svého imperiálního kolegu. „To rozhodnuti však bude na vás, admirále.“

Pellaeon se zatvářil zaskočené. „Co tím chcete říct?“

Kre’fey se pečlivě pousmál. „Vy jste z nás dvou starší důstojník, máte mnohem více zkušeností. Já už jsem s Yuuzhan Vongy několikrát bojoval a nikdy jsem nedosáhl čistého vítězství, takže mi něco uniká. Rád bych, abyste se velení nad obranou Ithoru ujal vy.“

Corran povytáhl obočí. „Tak to se politikům už vůbec nebude líbit.“

Bothan na okamžik odhalil tesáky. „Můžeme obranu hezky zaobalit, stejně tak naše společné plánování i všechno ostatní, ale až začne bitva, stále si přeji, abyste velel vy, admirále. Tou dobou už bude pozdě, aby mohli něco namítat.“

Imperiální admirál pomalu kývl. „V posloupnosti velení budete samozřejmě hned druhý.“

„Bude mi ctí.“

Pellaeon se krátce usmál. „A po vás kdo? Mistr Skywalker?“

Bothan pohlédl na Luka. „Jediové bojovali na zemi na Dantooinu a znovu na Bimmielu. Budou mít úlohu i zde?“

Luke přitiskl dlaně k sobě a Corran zachytil ze svého mistra stopu duševní bolesti. Jediové nebyli vojáci, ale byli vycvičeni bojovat způsoby, které by se na Ithoru velice hodily. Protože Ithor kypěl životem, zároveň také pulzoval v Síle a Jediové by cítili přirozenou povinnost ho bránit. Ale také by se po nich asi žádaly věci nad rámec striktně obranných činností.

Mistr Jedi pohlédl na Corrana. „Názory?“

„Je jasné, že s obranou musíme pomoct.“ Corran si povzdechl. „Celá planeta bude držena jako rukojmí. Ve vesmírném prostoru bychom k ničemu platní nebyli, leda k zabíjení nevinných. A jsem si celkem jistý, že na planetě žádní nevinní Vongové nebudou.“

„Co když se někteří Yuuzhan Vongové vzdají?“ zeptal se Pellaeon.

Luke zavrtěl hlavou. „Otroci, které používají jako náhradní vojáky, se vzdát nemohou, a pokud jde o Yuuzhan Vongy samotné, nedokážu si představit, že by se vzdali.“

„A kdyby se někteří přece jen vzdali, nevím, jestli bych jim to věřil.“ Corellian se zamračil. „Nenarazila Mara na Dantooinu na Vongy, kteří zabili civilisty a poté se za ně pomocí maskovacích ooglithů vydávali, aby mohli vraždit další civilisty?“

Bothan poklepal drápem na stůl. „Dobrá připomínka. Musíme přehodnotit standardní pravidla boje a informovat naše lidi, že na ty, co se vzdají, nemají brát ohledy. O Yuuzhan vonzích toho moc nevíme, ani o jejich kultuře a zvycích. O to obtížnější je zjistit, jak s nimi bojovat. Můžeme hádat, můžeme se domýšlet, ale prostě to nevíme.“

Pellaeon se usmál, „Velkoadmirál Thrawn považoval za klíč k pochopení cizí kultury studium jejího umění. Nevím, co by zjistil o Yuuzhan Vonzích, ale těch několik Chissů, kteří přiletěli z Neznámých oblastí, se do nich pustilo se skutečným zápalem.“

„Ano, Chissové ve svých clawcraftech.“ Kre’fey si uhladil srst za krkem. „Ubezpečuji vás, že Coruscantu se zjištění, že tam venku číhal celý kontingent Thrawnových lidí, ani trochu nelíbilo. Mnozí se nejspíš obávají, že s pomocí Chissů vytesáte z Nové republiky další Impérium.“

Lidský admirál pokrčil rameny. „Kdybych věděl, že tam jsou, možná bych to udělal, jenže Thrawn mě do všech svých plánů nezasvětil. Když jsme povolali všechny imperiální agenty a jednotky zpět – bez ohledu na to, kde se nacházeli –, objevil se i tento kontingent, s pozdravy od barona Fela a pod vedením jeho syna.“

Corran zavrtěl hlavou. „Kdo to mohl tušit?“

„Já.“ Luke promluvil tiše, tak tiše, že si Corran nebyl jistý, jestli se nepřeslechl. „Když jsem během bothanské krize odletěl hledat Maru, objevili jsme admirála Parcka a barona Fela. Dohlíželi na jakýsi podnik připravený Thrawnem a na klona, který měl Thrawna nahradit. Naznačovali, že v Neznámých oblastech probíhají boje, že zadržují nějaké nebezpečí hrozící Impériu. Nepředstavovali pro nás hrozbu, a tak jsme o jejich existenci mlčeli. Zbytečně bychom rušili mírový proces.“

Kre’fey zamrkal fialovýma očima se zlatými skvrnkami. „Kdyby jistí ministři věděli, že jste si takovou informaci nechali pro sebe, považovali by to za nezvratný důkaz, že hodláte nastolit nadvládu Jediů a že jste k tomu chtěli Chissy využít.“

Corran se zamračil. „To je nesmysl.“

„Ach, já to vím, jenom vám říkám, co se stane, když se to provalí. Pro naše účely nám však stačí, že na té frontě někoho máme. To je dobrá zpráva.“ Bothan pohlédl na Pellaeona. „Kolik vojenských sil sem můžete vzít?“

„Můj štáb ještě pracuje na strategických plánech. Přinejmenším jednu operační skupinu: čtyři imperiální hvězdné destruktory, osm hvězdných destruktorů třídy Victory a různá podpůrná plavidla. Můžeme je převelet všechny sem, anebo některé z nich shromáždit na Yaze Minor a zaútočit na Garqi, protože je třeba předpokládat, že yuuzhanvongské lodě se před útokem na Ithor seskupí právě tam.“

Kre’fey přikývl. „Mohu opatřit srovnatelnou sílu, ačkoli určitý počet lodí bude muset zůstat na Agamaru. Budou ohrožovat Garqi a také posílí únikovou cestu pro uprchlíky. Pokud budu muset, mohu ty jednotky z Agamaru stáhnout, jenže pak ten svět padne.“

Corranovi se při Bothanových slovech sevřelo srdce. Ačkoli by si přál, aby to bylo jinak, Agamar s největší pravděpodobností čekal yuuzhanvongský útok a porážka. Jeho pád by mohl předznamenat dobytí Ithoru a poskytnout Yuuzhan Vongům ještě bližší shromaždiště, jenže obrana Agamaru by tam mohla novorepublikové jednotky uvěznit a zabránit jejich použití při obraně Ithoru. A Yuuzhan Vongové museli zaútočit na Ithor rychle, jinak by ho Nová republika posílila natolik, že bude nedobytný.

Pád Agamaru by však v konečném důsledku odřízl Zůstatek od Nové republiky, protože klíčová hyperprostorová cesta mezi nimi by vzala za své. Kromě Ithoru by potom nejbližším novorepublikovým světem byl Ord Mantell, jenže cesta z Yagy Minor na Ord Mantell nebyla snadná, obnášela spoustu menších skoků a trvala dlouho. Corran si nebyl jistý, jak moc jim Zůstatek v dlouhodobém výhledu pomůže, ale protože mu imperiální právě zachránili život, docela si přál, aby se do tažení proti Yuuzhan Vongům také zapojili.

Pellaeon strnule pokrčil rameny. „To je věčná potíž vojenského velitele. Víme, kde rozmístit jednotky, aby byly k co největšímu užitku. Je to racionální rozhodnutí podložené čísly a analýzami. Oba víme, že klíčový je zde Ithor. Aby ho Yuuzhan Vongové získali, musejí přiletět v dostatečné síle. Pokud sem přesuneme obranu odjinud, poskytneme jim jiný lákavý cíl. Někteří lidé budou trpět, aby jiní nemuseli. Co vypadá jako nejlepší řešení podle našeho rozumu, není správné řešení podle našeho srdce.“

Rozpřáhl paže. „Máme přibližně dva týdny, než sem dorazí vaši vůdci, a hádám, že přiletí i někteří z těch mých. Do té doby musíme vymyslet plán, který by jim ukázal, že odpovědnost a riziko rozdělujeme ku prospěchu všech. To znamená, že kvůli politickým ohledům budeme muset dělat ústupky; v podstatě si před bitvou sami dobrovolně svážeme ruce. Nelíbí se mi to o nic víc než vám, ale jedinou alternativou je, že nám je svážou naši znesváření představení.

Mnohem raději bych si ta pouta zvolil sám.“ Pellaeonovi zajiskřilo v očích. „Protože když se svážu sám, tak vím, jak se z pout dostat. A pokud to v této bitvě nedokážeme, všechno – Ithor, Nová republika i Imperiální zůstatek – je ztraceno.“

kapitola

24

Jaině Solo připadala ta recepce jako jedna velká absurdita. Tak pro začátek, recepce byla formální událostí a konala se na Tafandě Bay, jedné z ithorianských obytných lodí, mést, která se líné vznášela nad džunglí. Na lodích s kopulemi z transparioceli, vlastním ekosystémem a plných rostlinstva bylo udržováno stálé teplo a vysoká vlhkost. Kdyby na sobě měla Jaina všední oblečení, nevadilo by jí to, ale ve formálním jediském oděvu zde na ni bylo příliš velké dusno a parno.

Už samotný ten nápad uspořádat takovou formální událost na planetě, která se měla stát cílem nepřátelského útoku, se jí nezdál správný. Raději by trávila čas na Ralroostu se zbytkem eskadry Rogue. Také ji dráždilo, že ji pozvali proto, že patřila k rodině Solových a řádu Jedi, ne jako členku eskadry Rogue. Eskadru zastupoval plukovník Darklighter a Jaina měla dojem, že novorepublikoví odborníci na protokol se obávali, že budou piloti mluvit příliš otevřeně a vyvolají rozruch.

Mezi přítomnými panovalo skoro stejné dusno jako v okolním prostředí. Sešli se ve velkém sále pod transpariocelovou kopulí, nad hlavami se jim však klenuly větve stromů, které jim stínily výhled na noční oblohu. Ještě působivější než stromy však byl způsob, jakým se prolínalo dřevo pokrývající podlahu a stěny. Sytě zlaté pruhy s tmavými žilkami tvořily mozaiku, v níž všechny linie ladně plynuly. Kdyby je nestínily hloučky diplomatů, Jaina by dokázala očima sledovat ty žilky věčně.

Svou matku pozorovala na podobných setkáních celá léta, a tak dobře věděla, že diplomatické styky probíhají ve světě, který se od toho reálného dost podstatně lišil. Nepřátelé na život a na smrt se k sobé tváří v tvář chovali neskonale zdvořile, zatímco proti sobě za zády bezohledně intrikovali. I admirál Kre’fey a plukovník Darklighter se zdrželi kritiky politických omezení svých operací, aby přispěli svou troškou k vytvoření dojmu, že vše je v naprostém pořádku.

Povzdechla si. Aspoň to znamená, že se budou chovat slušně i k Jediům.

„To byl ale povzdech. Ulevil ti od špatné nálady?“

Jaina se otočila a usmála se, když poznala, komu ten hlas patří. „Ano, trochu, Gannere.“ Nepřestávala se usmívat, navzdory šoku, který jí způsobil pohled na fialovou jizvu na jeho tváři.

Starší Jedi upil z poháru s vínem a pak na ni nepatrné kývl. „Asi bych si taky měl povzdechnout.“

„Proč? Ach.“ Pohlédla za Gannera k hloučku Jediů, kteří se točili kolem Kypa Durrona. „Slyšela jsem, že došlo k nějakému nedorozumění.“

Ganner jí věnoval ironický úsměv, což mu v jejích očích přidalo na jisté pohlednosti. „Mé zážitky na Bimmielu a hlavně na Garqi byly… jako studená sprcha. A protože sem byli mnozí Jediové svoláni, aby s obranou proti Yuuzhan Vongům pomohli – a už se toho nemohou dočkat –, můj upřímný názor na to, jak jsou Yuuzhan Vongové nebezpeční, je nežádoucí. Realismus se v jejich očích rovná poraženectví.“

„Že jsi zachránil na Bimmielu Corranovi život, asi taky moc nepomohlo, co?“

Ganner se krátce a hořce zasmál. „To nepomohlo. Ale ničeho nelituju. Poučení, které jsem si z misí s ním odnesl, stálo za to. Jsem rád, že jsem naživu a můžu to ocenit.“

Na okamžik upřela zrak k podlaze. „Mrzí mě, že jsi utrpěl zranění.“

„Mě ne.“ Přimhouřil modré oči. „Před tímhle škrábnutím bylo snadné uvěřit, že jsem nezranitelný. Byl jsem arogantní a považoval jsem se za dokonalého. A do té pasti se řítí i Kyp, Wurth, Octa a další z jeho spolku. Myslí si, že když se jim doteď nic nestalo, nic se jim stát nemůže. V téhle iluzi já už nežiju.“

„Myslím, že ani mně už mnoho iluzí nezbylo.“ Jaina pohnula rameny, aby se zbavila strnulosti. „Hodně jsme před vongským útokem cvičili na simulátorech. Nejmíň v polovině případů jsem skončila mrtvá.“

Ganner sebou trhnul. „To není dobré.“

„No, není to tak zlé, jak to zní. Občas lítáme za skipy, abychom pomohli s výcvikem ostatních. Imperiály se nám daří porážet, ale Chissové jsou vážně vražední.“

„Cítil jsem jejich přítomnost, ale ještě jsem žádného neviděl.“

„Ani já ne – leda těsně předtím, než se pověsili na můj X-wing nebo skip a rozstříleli ho na cucky.“ Pohlédla do přední části sálu, kde se začínali shromažďovat lidé. Bylo tam vztyčeno pódium, u něhož se Relal Tawron a jeho doprovod zdravili s různými činiteli Nové republiky. „Zdá se, že představování týmu domácích už začalo. Potom přijdou na řadu lidi ze Zůstatku a pak asi Chissové.“

„Bude zajímavé je konečně vidět.“ Ganner pokynul rukou směrem k pódiu. „Až po tobě.“

„Díky.“ Jaina téměř zaváhala, jednak nad Gannerovou zdvořilostí – kterou nečekala – a nad svou touhou spatřit Chissy na vlastní oči. A hlavně jejich velitele.

Na okamžik jí tváře zalil ruměnec, ale podrážděně své rozpaky zahnala. Při všech simulacích si vedla skvěle. Možná nebyla nejlepší pilot v eskadře, ale hodně se tomu blížila. Pokaždé, když letěla proti Chissům a sestřelili ji, byl to jejich vůdce, kdo ji dostal. Ani jednou neměla pocit, že by si ji vybral záměrně, ale pro jistotu si to ověřila ve statistikách ze simulátorových bitev.

Velitel Chissů znovu a znovu pronásledoval nejlepší piloty nepřítele a postupně je sestřeloval. Žádný z nich mu to nijak neusnadnil a Wedgovi i Tychovi se jednou podařilo ho sundat, ale v každé statistické kategorii, kterou simulátory měřily, stoupal chisský velitel po křivce úspěšnosti vzhůru. A na tom není nic špatného, usoudila Jaina, jen kdyby si on a Chissové nedrželi od ostatních takový odstup. Nevadilo jí, že ji někdo sestřelil, ale nesnášela, když se na ni kvůli tomu díval spatra.

Ona i Ganner proklouzli dopředu zástupu, když byli vítáni Luke a Mara Skywalkerovi. Ozval se zdvořilý, avšak tlumený potlesk shromážděných hodnostářů, především těch ithorianských. Ithoriané zjevně přítomnost Jediů na svém světě vítali, ačkoli Jaina vycítila, že Borsk Fey’lya by byl neskonale šťasten, kdyby ti Jediové při obraně Ithoru padli.

Jako další se dostavil kontingent Imperiálního zůstatku. První přišel admirál Pellaeon a zamířil k dlouhé řadě hodnostářů co nejúspornějšími pohyby, které naznačovaly, že by se ze všeho nejraději vrátil k plánování obrany Ithoru. Když se zdravil s admirálem Kre’feyem, plukovníkem Darklighterem, Lukem Skywalkerem a Wedgem Antillesem, sálala z něj vřelost. Ta se trochu zmírnila, když si potřásal rukou s Jaininou matkou a následně zaujal místo po jejím boku, když byli představováni ostatní imperiální.

Na Ithor se dostavilo i několik moffů a všichni vypadali jako staří unavení politici, kromě Ephina Sarretiho, moffa z Bastionu. Jaina si ho zapamatovala hlavně díky neskrývanému nadšení, které z něj proudilo, když se zdravil s Borskem Fey’lyou a dalšími ministry Nové republiky. S každým z nich prohodil pár slov a podle všeho na ně zapůsobil svou znalostí jejich životů či domovů. Z většiny ministrů vytrysklo do Síly ohromení, za nímž se táhly tenké pramínky podezíravosti.

Ganner se pousmál. „No, aspoň se prezident Fey’lya nebude nudit.“

„To je dobře, protože bude mít míň času plést se do obrany Ithoru.“

Případná další Gannerova poznámka zůstala nevyslovena, když hladinu Síly rozvířila přítomnost nové silné osobnosti. Jaina, která strávila dostatek času s lidmi jako její otec a Wedge Antilles, věděla, že tento vír nezpůsobuje vědomé užívání Síly; někteří lidé prostě tolik překypovali životem a sebedůvěrou, že zářili jako magnesiová světlice uprostřed černočerné noci. Postavila se na špičky, aby viděla, kdo to je, a zůstala ohromeně civět.

V čele více než desítky Chissů s modrou kůží kráčel rázným krokem člověk. Byl vyšší než Jaina, ale menší než Ganner a pod uniformou se mu rýsovaly pružné svaly. Černé vlasy měl zastřižené nakrátko, což dávalo vyniknout bílé kadeři začínající nad jizvou, která se mu táhla od pravého obočí do vlasů. Ve světle zelených očích se mu zračila stejná rezervovanost, jíž se vyznačovalo i jeho vystupování. Pouze červené pruhy na jeho kalhotách a manžetách jako by neladily s jeho vážností.

Vystoupal na pódium a Chissy v bílých uniformách nechal stát před pódiem v pozoru. Krátce se uklonil Relalu Tawronovi a potřásl si s ním rukou. Ithorianský velekněz se otočil, aby ho představil Borsku Fey’lyovi, ale velitel Chissů prezidenta i zbytek jeho kabinetu obešel. Pokračoval v cestě, dokud se nezastavil u admirála Kre’feye. Opět se formálně uklonil a potřásl si s ním rukou. Stejný postup následoval i u plukovníka Darklightera a Luka Skywalkera.

Jak postupoval dál, mezi shromážděnými to pohoršeně zašumělo a začalo se ozývat nesouhlasné mumlání. Pozdvižení ještě vzrostlo, když se uklonil Wedgovi, usmál se a nechal se starším mužem obejmout. Než Jaina přišla na to, co se tam děje, velitel Chissů pozdravil admirála Pellaeona. Potom, nevšímaje si moffů Zůstatku, mladý muž sestoupil z pódia.

Jde přímo ke mně!

Zastavil se před ní, rovný a svalnatý, a pak se jí uklonil, ne tak hluboko jako ostatním, přesto však uctivě. „Jsem Jagged Fel.“ Napřímil se a Jainu zalil ruměnec, když si ji jeho zelené oči prohlížely od hlavy k patě. „A navíc i Jedi. Fascinující.“

Jaina zamrkala. „Navíc?“

„Kromě toho, že jste výborná pilotka. Není snadné vás zabít.“

Netušila proč, ale usmála se na něj. „To měl být kompliment?“

Jag Fel přikývl. „Mezi Chissy je to opravdu velké uznání. Ve vašem věku jsem byl jen o málo lepší.“

„A to bylo kdy? Před dvěma roky?“ zeptal se jízlivě Ganner.

Ani Felův výraz, ani Síla nenaznačovaly, že by se ho Gannerova otázka nějak dotkla. „Ano, těsně předtím, než jsem se ujal velení své eskadry.“

Wedge Antilles sestoupil z pódia a zamířil k nim. „Plukovníku Fele.“

„Ano, strýčku?“

„Měl byste se vrátit na pódium a pozdravit lidi, které jste obešel.“ Wedge kývl směrem k Borsku Fey’lyovi a jeho společníkům. „Jsou docela důležití.“

Fel zavrtěl hlavou. „Jsou to politici.“

Wedge ztišil hlas. „vzbudil jsi dojem, že ses jim vyhnul, protože nejsou lidé.“

Fel se otočil k pódiu a zvýšil hlas. „Pokud se domnívají, že jsem je nepozdravil. protože nejsou lidé, pak jsou to hlupáci. Nepozdravil jsem je, protože jsou to politici.“

Vpřed vykročil sullustanský senátor. „To je jen průhledná výmluva, za niž skrýváte svou xenofobii.“

Fel ztuhl překvapením, které se odráželo i v jeho slovech, „vy mě obviňujete ze zaujatosti vůči nelidským rasám?“

Pwoe, quarrenský senátor, rozevřel ruce. „Úplně to z vás čiší, plukovníku Fele. vaše uniforma je střižena podle imperiálního vzoru a připomíná uniformu vašeho otce ze 181. stíhací skupiny, jedné z nejefektivnějších imperiálních jednotek v potlačování Povstání, vaše formálnost. Pozdravy jako ty vaše bylo naposledy možné vidět u císařského dvora. Přezíravost, s kterou jste nás obešel, tento dojem pouze potvrzuje.“

Fel zavrtěl hlavou. „Tam, odkud přicházím –“

Borsk Fey’lya mu skočil do řeči. „Tam, odkud přicházíte, přežívá kryptoimperiální komunita, velkoadmirál Thrawn posbíral své nejspolehlivější a nejzapřisáhlejší následovníky a nasadil je tam jako zárodek nákazy. Hnili jste si tam a nenáviděli každý okamžik, kdy jsme vládli tomu, co kdysi bývalo vaší říší. Zdědili jste názory a postoje těch, kteří nás utlačovali celé věky, a teď jste sem přišli, připraveni znovu převzít vládu pod záminkou pomoci.“

„Prosím, přestaňte,“ zvedl ruku velitel Chissů. „Nedělejte ze sebe ještě většího blázna.“

Borsku Fey’lyovi se ve fialových očích zablesklo. „Jak povýšené! vy budete říkat mně, co je pro mě nejlepší! vy, který jste se narodil s výsadami, nemáte ani tušení, jaké to je být za svůj původ diskriminován. Nemáte ani tušení, jaké to je obětovat se za svobodu.“ Trhnul rukou směrem k Chissům seřazeným před pódiem. „A ještě máte tu drzost předvádět nám své nelidské podřízené a připomínat nám, že jedině vy imperiální byste měli velet.“

Jaina cítila, jak se Jaga Fela zmocňuje chlad, když pomalu rozevřel ruce. „Tam, odkud přicházím, pane prezidente Fey’lyo, jsem já ta menšina. Já jsem cizinec. Jestli si z minulosti svého drahého Povstání vůbec něco pamatujete, tak to, že Thrawn byl nekompromisní, a takový je i jeho národ. Vyrůstal jsem mezi nimi, s nimi, hodnotili mé podle svých standardů. A já těmto standardům vyhověl. Překonal jsem je.“

Udělal krok vpřed a ukázal na chisské muže a ženy, kteří ho doprovázeli. „Velení své eskadry jsem si zasloužil. Tito lidé soupeřili, aby se k té eskadře mohli připojit. Chtěli se mnou létat ne proto, že jsem člověk nebo Imperiál, ale protože jsem výborný pilot a velitel.

A co se týče boje za svobodu, ten vedu v Neznámých oblastech celý život. Moje matka měla pět dětí. Můj starší bratr padl v boji a mladší sestra také. Proč to děláme? Proč bojujeme? Hrozbu pro Novou republiku, jako jsou Yuuzhan Vongové, jsme očekávali už dávno. Vzpomínáte si na zkázu, kterou přinesla yevethanská Velká čistka? V Neznámých oblastech existují věci, vedle nichž by vypadala bezvýznamně, kdybychom jim nezabránili.“

Fel přitiskl ruce dlaněmi k sobě. „Obviňujete mě z xenofobie, ale přehlédl jste skutečnost, že jsem pozdravil našeho hostitele, Ithoriana, a hned po něm admirála Kre’feye, Bothana. Viděl jste jen to, co jste chtěl vidět. A mě a imperiální obviňujete z toho, že jsme viděli jen zvířeckost tam, kde byla moudrost a vznešenost. Přišel jsem vám pomoct a bránit vás před Yuuzhan Vongy, ale vy jste ochoten vidět jen nějaké přízraky minulosti.“

Rozhlédl se sálem. „Proto jsem se vám vyhnul. Přišel jsem bojovat, ne hrát si na politiku. Mým úkolem je pomoct vám uchovat si svobodu, ne pomáhat vám nahromadit ještě víc moci nebo vás o ni připravit.“

Předstoupila Leia Organa Solo a zvedla ruku, aby předešla případným protestům bothanského vůdce Nové republiky. „A my tu pomoc potřebujeme. Od vás, od Zůstatku, od všech národů Nové republiky. Vzájemná spolupráce je jediný způsob, jak Yuuzhan Vongy porazit a zachránit Ithor.“

Lidé začali slovům Jaininy matky tleskat a Jaina se k nim přidala. Po takovém hromadném projevu souhlasu se politici trochu stáhli a bylo snadné uvěřit, že se situace vyřešila. Jainu přesto vyděsilo, co Fey’lya a ostatní říkali. Předtím namířili prudkost svých slov proti její matce, z touhy po převzetí moci od nelidí obviňovali i ji. A zvěsti o tom, že Jediové zavinili ztrátu Garqi a Dubrillionu, měly vzbudit dojem, že právě oni Yuuzhan Vongy na Novou republiku poštvali. Zajímalo by mě, jestli na nás taky nechtějí svalit vinu, pokud Ithor padne.

Jag Fel se k ní otočil a Jainu napadlo, jestli jí náhodou nečte myšlenky. Pevně opětovala jeho pohled. „My Ithor zachráníme.“

Přikývl. „Vyhrajeme bitvu o Ithor. Ale jeho záchrana, no…“ Podíval se k hloučku novorepublikových politiků. „Jeho záchrana spočívá v rukou někoho jiného a obávám se, že s tím my nic neuděláme.“

kapitola

25

Jacen Solo si založil ruce za zády. Dostavil se do malého hájku na horní palub Tafandy Bay, kam jeho strýc svolal rytíře Jedi. Jacen v létajícím ithorianském městě stále cítil přítomnost Jainy a trochu ho překvapilo, že na setkání nepřišla. Podle toho, co z ní vnímal, už zase trénovala na simulátoru a v Jacenovi na chvíli zvítězila nelibost, že ji od něj a Jediů eskadra vzdaluje.

Jak tam stál mezi Gannerem a Anakinem, přistihl se, že o své sestře smýšlí negativně, a prozkoumal své pocity. Mírné žárlil, protože létání s eskadrou Rogue očividně milovala, a zároveň na ni byl velmi hrdý, že si v roli pilotky vede tak dobře. Věděl, že se nezřekla svého jediského dědictví ani výcviku, jenom našla jiný způsob, jak jich využít.

Pokračuje v tradici Corrana Horna, který v eskadře také sloužil. Jacen přelétl pohledem řadu a spatřil Corrana. Jacen si uložil za úkol, že se pokusí být takovým Jedim jako Corran a Luke. Připouštěl, že na Belkadanu a Garqi odvedl dobrou a potřebnou práci, ale stále ho pronásledoval pocit nespokojenosti.

Vzpomínky na masakr na Dantooinu mu připomínaly, co je na jediské tradici nejhorší. Věděl, že nikomu z nich nedali Yuuzhan Vongové na vybranou: museli zabíjet vojáky, jinak by zahynulo mnohem více lidí. Jednali v obrané, takže jejich konání nemělo s temnou stranou nic společného. A přesto mnoho živých tvorů zemřelo.

Jacen se opět zaobíral filozofickou otázkou, na niž nemohl nalézt odpověď. Pokud Síla spojuje vše živé, dá se zabíjení vůbec něčím ospravedlnit? Kodex rytířů Jedi praví, že není smrt, pouze Síla, ale smrt miliard lidí na Alderaanu a Caridě dokázala vyslat do Síly tlakovou vlnu. Je-li to pravda, neměla smrt menšího počtu živých bytostí také nějaký účinek?

Ačkoli na tento základní paradox neznal odpověď, byl přesvědčen, že nějaká existuje. Anakin podotkl, že Jacen chodí kolem odpovědi v kruhu, a Jacen nemohl postřeh svého bratra zpochybnit. Ale když kolem něčeho chodím v kruhu, aspoň vím, že v tom kruhu něco je. Teď jen musím zjistit co.

Z cesty do vlastního nitra vytrhly Jacena dvě věci. Tou první byl příchod Relala Tawrona, ithorianského velekněze, a Luka. Než se Ithorian objevil, Jacen vůbec netušil, proč je Luke svolal, a posvátnost, s níž se velekněz a mistr Jedi pohybovali, dávala tušit, že toto setkání je nesmírně důležité.

Příchod Daeshary’cor, která dovnitř vklouzla hned za Lukem a zaujala místo vedle Octy Ramis, rovněž zdůraznil vážnost situace. Od chvíle, kdy Luke dorazil na Ithor, se twi’lecká Jedi na vlastní žádost držela v ústraní. Jacen věděl, že se jí Luke věnoval, ale žádné vysvětlení jejího pátrání po superzbraních nikomu neposkytl.

Luke Skywalker stanul před dvěma desítkami Jediů a kývl jim na pozdrav. „Bratři a sestry, Relal Tawron nás přišel připravit na naši úlohu v nadcházející bitvě. Dobře poslouchejte, co vám chce říct. I když jsme zde proto, abychom Ithor zachránili, svou nedbalostí bychom ho mohli zničit. To se nesmí stát.“

Ithorian souhlasně přikývl a potom se na dlouhý okamžik mlčky zahleděl na shromážděné rytíře Jedi. Propletl si prsty, položil si je na břicho a potom zvolna promluvil hlubokým zvučným hlasem.

„Vítáme vás zde, rytíři Jedi, a děkujeme za vaši pomoc. Nemluvím jen za sebe, ale i za Matku džungli, nad níž se vznášíme, a za ithorský lid. Jsme jeden celek a přejeme si začlenit vás do našeho společenství.“

Opět se zahleděl na shromážděné rytíře Jedi. Když jeho pohled ulpěl na Jacenovi, mladý Jedi se začervenal. Neměl žádný důvod se stydět, potom si však uvědomil, že ho zahanbuje naprostý klid, který z Ithoriana vycházel. Jacenovo přemítání o vlastní budoucnosti se střetlo s Tawronovou vírou v sebe sama a svá životní rozhodnutí. Cítí se tak, jak bych se chtěl cítit i já.

Relal Tawron rozevřel dlaně a rozpřáhl paže. „Všichni jste slyšeli, že na Ithor nesmí nikdo vkročit. Přeložené do basiku je toto tvrzení věcně správné, avšak ne úplně přesné. Dolů na naši planetu sestupují poutníci, starají se o lesy, navštěvují posvátná místa zbudovaná v dobách, kdy nám ještě technika neumožňovala stavět létající města, a odhadují škody napáchané bouřemi či požáry. Než takovou pouť podniknou, musejí se duševně připravit.

I vy v případě potřeby sestoupíte na povrch. Chceme vás tedy připravit, abyste planetu přijali jako svou matku a ona vás přijme za své děti.“ Velekněz pozvolna zamrkal. „Proto se musíte stát někým jiným, než jste. Na povrch nikdo nesmí; ti kteří tam smějí, nejsou sami sebou.“

Jacen na vteřinu svraštil čelo, ale zahlédl Corrana, jak si pro sebe přikyvuje, a tak usoudil, že ta záhada není nerozluštitelná. Vzpomněl si na rané období svého výcviku, kdy se po něm vyžadovalo, aby se otevřel Síle a uvolnil se, aby ho mohla Síla prostoupit. Abych splynul se Sílou, musel jsem se stát něčím víc, to však znamenalo oprostit se od vlastní představy o tom, kým jsem.

„Každý poutník konající pouť do Matky džungle se touží s džunglí sblížit. Poutník si musí uvědomit, co ho odděluje od jednoty se světem dole, aby napomohl vlastní změně a růstu. A to musíte udělat i vy. Musíte rozjímat o té části svého já, která vás před světem uzavírá, a právě tuto část je třeba změnit. Učiníte tak přede všemi.“

„Nahlas?“ Wurth Skidder stojící opodál vedle Kypa Durrona zavrtěl hlavou. „Tohle je ztráta času. Měli bychom se připravovat na boj s Vongy.“

Luke se zamračil. „Tohle je důležitější, Wurthe.“

Ithorianský velekněz přitiskl dlaně k sobě. „Pokud máte pocit, že plýtváme vaším časem, můžete odejít.“

„Cože?!“ Wurth si založil ruce na prsou. „Přišli jsme sem zachránit váš svět.“

„Nejdříve musíte zachránit sami sebe, Jedi.“ Ithorian mluvil tiše, oběma svými ústy. „Pokud si nepřejete být spasen, Matka džungle vám nijak neprospěje.“

„Já nechá –“

Kyp položil levou ruku Wurthovi na paži. „Wurth je jen zmatený. Rozumíme, Relale Tawrone, a budeme zachovávat vaše zvyky.“

Ithorian kývl na souhlas a opět rozevřel dlaně. „Veřejné prohlášení má poutníkovi usilujícímu o jednotu s džunglí zajistit veškerou podporu. Jsme různorodá společnost, stejně jako rostliny a živočichové, kteří tvoří džungli, a tím, že se dělíme o to, co nás tíží, vytváříme jeden složitý ekosystém. Uspějeme, jen když budeme působit společně.“

Luke Skywalker se otočil k Ithorianovi. „Jestli dovolíte, chtěl bych být první.“

„Bude nám ctí, mistře Skywalkere.“

„Zříkám se zodpovědnosti.“ Luke přimhouřil oči a Jacen cítil, jak to ostatní rytíře Jedi ohromilo. „Dlouho mě tížilo, že jsem jediným dědicem jediské tradice. Uvedl jsem vás v omyl. Vy všichni jste moji spoludědicové. Vím, že všichni přijmete svůj díl zodpovědnosti, kterou jsem nesl. Mám ve vás naprostou důvěru.“

Jacenovi přeběhl mráz po zádech. Nikdy nepochyboval o tom, že mu strýc věří, ale je dva spojovalo víc než vztah žáka a učitele. Spousta té důvěry pramenila z rodinných pout. Poprvé mu začalo dávat smysl, jaké to asi je pro Gannera, Corrana nebo Daesharďcor. Když se Luke zřekl zodpovědnosti, dal jim všem dar, který je stmelil a spojil s džunglí.

Svá prohlášení začali činit další Jediové. Nepředstupovali podle žádného určeného pořadí, ale brali si slovo, jakmile každý z nich ucítil, že nastala jeho chvíle. Jacen jim naslouchal a víc žasl nad klidem, který se jim po jejich prohlášení očividně rozhostil v nitru, než by se snažil pochopit význam jejich slov. Zoufale pátral po tom, co brání v takovém vnitřním míru jemu.

Jacena překvapil Anakin, když poměrně brzy předstoupil před ostatní. Anakin se napřímil a promluvil pevným hlasem. „Vzdávám se sebejistoty. Tolik si přeju mít pravdu a dělat věci správné, že zapomínám hledat i jinou, lepší odpověď. Cílem je posuzovat správně sama sebe. A já jsem ještě k cíli nedospěl.“

Na druhém konci řady si Daeshara’cor přehodila jedno lekku přes rameno. „Zříkám se nenávisti. Nenáviděla jsem Yuuzhan Vongy za to, že zotročují lidi, stejné jako jsem nenáviděla ty, kteří zotročili mou matku. Kvůli té nenávisti jsem se dopouštěla nerozvážností. Už nikdy víc. Zastavím Yuuzhan Vongy, protože je někdo zastavit musí, ale nebudu k nim cítit nenávist.“

„Já hodím přes palubu strach.“ Corran si přejel levou rukou přes ústa. „Celý život jsem se bál selhání – že zklamu svého otce, svou ženu, své děti, přátele, vás všechny. S tím je teď konec. Selhání už není na seznamu, takže nemá smysl mít strach ani z něj, ani z ničeho jiného.“

Ganner krátce kývl. „Já se obejdu bez pýchy. Byl jsem kvůli ní slepý vůči mnoha věcem, v neposlední řadě vůči tomu, jak nebezpeční mohou Yuuzhan Vongové být. Džungle nepotřebuje slepého strážce.“

Octa Ramis proklouzla kolem Daeshary’con „Zaslepil mé žal nad ztrátou přítele, o kterého mě připravili Vongové. Nechám ho odpočívat v pokoji.“

Strach. Pýcha. Nenávist. Dokonce i přiznání jeho bratra, že si myslel, že ví všechno nejlíp. To vše připadalo Jacenovi obdivuhodné. A přece nic z toho není pro mě to pravé, aspoň ne teď. Povzdechl si a cítil, jak mu hlavou víří tisíce otázek. Co je pro mě to pravé?

Svraštil čelo, když vtom mu to došlo. Užasem mu spadla brada a málem se rozesmál, to by však narušilo vážnost obřadu. Jednoduchost odpovědi na jeho otázku ho ohromila, a přesto ho po tom závratném zjištění zaplavil klid.

Vystoupil z řady vedle Gannera a Anakina. „Zříkám se potřeby znát nyní, kým se stanu později. Hleděním do budoucnosti jsem přehlížel přítomnost a svou roli v ní. Přítomnost je pro mě příliš důležitá, než abych v tom pokračoval.“

Ještě než na něj strýc kývl, začalo se mu do celého těla šířit teplo vycházející ze srdce. Nepřestal pátrat po svém místě mezi rytíři Jedi, jenom už nepátral tak zoufale. Přesměroval svou energii do úsilí na obranu Ithoru. Dobrý pocit ho nenechával na pochybách, že učinil správné rozhodnutí. Jen doufám, že se dožiju toho, abych ve své cestě, ať už je rovná nebo vede v kruhu, pokračoval.

Všichni Jediové učinili svá prohlášení. Wurth se s prudkostí, za niž chtěl skrýt svou nejistotu, zřekl slabosti. Kyp zavrhl pýchu a použil při tom slov naznačujících, že sláva jedince je slávou všech. Očividně se snažil stmelit všechny rytíře Jedi, jako to udělal Luke, ale podle Jacena byla jeho snaha až příliš průhledná.

Jacen vytušil, že velekněz vidí za clonu, kterou kolem sebe Wurth, Kyp a několik dalších vztyčilo. Ithorian to však nedal najevo. „Vy Jediové díky svému spojení se Sílou rozumíte, jak je život spletitý. Víte, jak jedna věc ovlivňuje druhou. Tady a teď jste propojeni s Matkou džunglí a ithorským lidem. Naše osudy jsou provázány. Vítáme vaši sílu a upřímnost. Nabízíme vám svou podporu a lásku. Tak jako jsou propletená vlákna pevnější než ta osamocená, tak i my budeme v boji proti této hrozbě dohromady silnější.“

Ithorian svěsil paže a pak si potřásl rukou s mistrem Jedi. Luke zůstal v čele místnosti a Relal Tawron zamířil k východu. Ithorian se zastavil jen na okamžik, aby položil ruce na ramena Daeshary’cor a něco jí pošeptal do ucha. Potom odešel.

Luke počkal, až se průchod za veleknězem uzavře, a potom se, zahalený v plášti, postavil před Jedie sám. „Všichni víte, že naše přesná úloha v tomto boji nebyla určena. Z počítače si můžete stáhnout přehled různých plánů, které nám byly nastíněny. Těch, které nenavrhl admirál Pellaeon, admirál Kre’fey nebo já, si vůbec nevšímejte. Mám úkoly pro nás všechny.“

Kyp se zamračil. „Přiznal jste nám zodpovědnost, ale neúčastníme se rozhodování o tom, jak budou naše schopnosti využity?“

Mistr Jedi se nenuceně usmál. „Vám jsem přiznal zodpovědnost za vaše vlastní skutky. Armádě jsem se zavázal zodpovědností za to, co uděláme. Jak splníme jejich úkoly, k tomu přispějeme stejnou měrou všichni. Oni rozhodnou, co je třeba udělat, a my rozhodneme, jak nejlépe toho Jediové dosáhnou.“

Rozhlédl se po všech kolem sebe. „To je prozatím všechno. Síla s vámi.“

Jediové se roztrousili do menších skupinek a pomalu opouštěli krytý háj. Luke zamířil přímo k Jacenovi s Anakinem a rozpřáhl paže. Objal své synovce kolem ramen. „Jsem na vás oba velmi hrdý. To, co jste řekli – totiž, jak říkal velekněz, džungle není pro děti. Co jste řekli, jen dokazuje, že už žádné déti nejste.“

Jacen položil dlaň na strýcovu mechanickou ruku. „Děkuju, mistře.“

„I já děkuju, strýčku Luku.“ Anakin se nejdříve široce usmál, potom nasadil mnohem vážnější výraz. „Jsem za všech okolností připraven na vše, co ode mě budeš potřebovat.“

Ganner se tiše zasmál. „S tvými zkušenostmi z boje s Yuuzhan Vongy bychom ti možná měli svěřit velení nad naším kontingentem.“

Luke povytáhl obočí. „Nevím, jestli bychom na tebe měli uvalit tak brzy tolik zodpovědnosti najednou, ale jednoho dne určitě.“

Daeshara’cor se protlačila zástupem ostatních Jediů a váhavě se zastavila několik metrů od skupinky. „Mistře, mohu na chvilku?“

Luke se k ní otočil. „Prosím, jen se k nám připoj.“

„Ano, mistře.“ Žena k nim přišla blíž a pak sklopila pohled ke svým rukám. Její lekku sebou mírně zaškubala a prozradila tak její nervozitu. „Jen jsem vám chtěla poděkovat za vaši důvěru, že jste mě sem pozval a dovolil mi zúčastnit se tohoto obřadu. Hodně jsem přemýšlela – o sobě. Než jsem to tady vyslovila, netušila jsem, proč jsem udělala to, co jsem udělala, nebo jaké následky mi to způsobilo. Dovolila jsem, aby ze mě nenávist udělala stejnou otrokyni, jakou byla i má matka. Nelituji svého odporu k otroctví nebo vůči Yuuzhan Vongům, ale nesmím to dělat ze špatných důvodů. Vybojovat nebo ubránit svobodu je dobré; touha po odplatě však ne.“

Mistr Jedi přikývl. „To je poučení, které si všichni musíme zapamatovat. Jsem rád, že jsi zase mezi námi, Daesharo’cor Bitva, kterou máme před sebou, si žádá jen ty nejlepší, a já myslím, že ti nejlepší tu s námi jsou.“

Corran, který se ke skupince připojil, si zhluboka povzdechl. „Musíme jen doufat, že to nejlepší, co máme, bude stačit. Nemůžu se zbavit pocitu, že pro některé z nás bude bitva o Ithor poslední, kterou vybojují. Jestli je tady nedokážeme zastavit, no, možná že stát se součástí Matky džungle nebude to nejhorší, co se nám může přihodit.“

kapitola

26

Když se Shedao Shai vymanil z Náruče bolesti, natáhl levou ruku a chytil se jednoho z jejích tenkých ramen. Držel se ho tak pevně, jak jen mohl, a pak rychle škubl celým tělem doprava. V levém rameni mu zapraskalo a ten zvuk se hlasitě rozlehl jeho kajutou na palubě Věčného utrpení. Kloub zapadl zpátky do jamky a Shedaovi vystřelila do těla vlna bolesti, která mu podlomila kolena. Málem upadl na zem, ale podlehnout bolesti by znamenalo zbavit ji půvabu.

A můj podřízený nesmí spatřit žádnou známku slabosti. Pomalu otočil hlavu do míst, kde stál se sklopenýma očima Deign Lian. „Máš nějaký pádný důvod, proč jsi mě vyrušil?“

„Ano, veliteli, mnoho důvodů.“

„Tak mi řekni ten nejzávažnější.“

Lian se před nevyslovenou hrozbou skrývající se v jeho povelu zachvěl a Shedaa Shaie to v skrytu duše potěšilo. Jeho podřízený stále upíral oči k podlaze a nedokázal zabránit tomu, aby se mu slabě nechvěl hlas. „Veliteli, myslíme si, že jsme odhalili, co se jeedaiové snažili na Garqi utajit.“

„Opravdu?“ opáčil pobaveně a zároveň zvědavě yuuzhanvongský velitel. „Po tak dlouhé době? Proč si myslíte, že jste teď uspěli?“

„Jestli si vzpomínáte, pane, měli jsme v té oblasti značné potíže se sondami. Velmi často selhávaly. Domnívali jsme se, že to způsobila skrytá vada celé jedné generace sond. Použili jsme tedy jinou a se stejnými výsledky.“

Shedao Shai přikývl. „Ano, takovými výmluvami jsi mě tehdy nudil.“ Lian slabě pohnul rameny. „Tvorové, které jsme použili, jsou vzdálení příbuzní krabů vonduunů. Nasadili jsme další prostředky a zároveň provedli analýzu pátračů, kteří selhali. Pátrači utrpěli zánět dýchacího ústrojí a noví průzkumní tvorové objevili zrnka pylu. Pátrači zahynuli na alergii vyvolanou pylem. Zbroj z kraba vonduuna měla na pyl mnohem rychlejší a prudší reakci.“

Yuuzhanvongský velitel zvedl ruku, nevšímaje si bolesti v rameni. Představa, že jejich zbroj podlehla přirozenému vlivu prostředí, ho ohromila. Ten objev s sebou nesl vážné důsledky. Za prvé, z čistě vojenského hlediska měl nyní nepřítel zbraň, jejíž použití yuuzhanvongské válečníky vážně znevýhodní. Shedao Shai nepochyboval o tom, že ji nepřátelé použijí – kdyby byl v jejich situaci, nezaváhal by ani na okamžik. Náhle každé vojenské střetnutí představovalo potenciální katastrofu.

Za druhé, a to bylo mnohem důležitější, proti jejich invazi se zvedl biologický, dokonce botanický odpor. Od chvíle, kdy padl povel k invazi, jednou z motivací bylo, že nepřátelé jsou technofilové. Vytvářeli stroje, jež se svými pseudoživoty vysmívaly všemu živému. Jejich závislost na strojích z nich dělala zkažené a zavrženíhodné slabochy, kteří si rozhodně zasloužili smrt. Byli to nevěřící, rouhači a kacíři, jejichž existence se nedala ničím ospravedlnit.

Jenže teď proti nám stojí živá příroda. Nepatrně zavrtěl hlavou; uvědomoval si, na jak nebezpečnou půdu by ho tento vývoj událostí mohl zavést. Stejné jako předtím předčasně udeřila politická frakce, aby získala nad invazí kontrolu, teď by mohli tohoto nového odporu využít k posílení svého vlivu knězi. Shedao Shai však i navzdory tomuto objevu pevně věřil ve správnost dobyvatelského tažení a nehodlal měnit svůj názor, že válku by měli vést ti, kteří k tomu byli vycvičeni.

Přimhouřil oči. „Kdo všechno o tom ví?“

„Jenom já a ti, kteří prováděli šetření.“ Na Lianovy rty se vkradl náznak úsměvu. „S nikým nepřišli do styku. Nikdo se o tom nedozví.“

„Výborně,“ kývl pochvalně na svého podřízeného. „Našli jste rostlinu, která tento pyl vyprodukovala?“

„Jsou to bafforrové stromy pocházející z planety, kterou nazývají Ithor. Ten svět leží v našem současném invazním koridoru a je přístupný z Garqi.“ Lian zvedl bradu. „Dovolil jsem si vypracovat plán na zničení té planety.“

„Zopakovat zkázu Sernpidalu?“

Lian zavrtěl hlavou. „Ne, pane. Moji výzkumníci mě ujistili, že dokáží zhotovit útočnou zbraň, s jejíž pomocí můžeme planetu zamořit. Ithor je bohatý na organickou hmotu. Bude snadné ho zničit.“

Shedao Shai si přejel drápem po bradě a po hrdle a cítil, jak mu ten dráp klouže po záhybech tlusté kůže. „Nevkročit na planetu a jen vypustit látku?“

„Čisté a účinné, můj pane.“

„To ano, ale zbytečně ničivé.“ Shedao Shai zavrtěl hlavou. „Tak to neuděláme.“

„Proč ne?“ Lian se zatvářil netrpělivě. Švihl rukou k planetě pod nimi. „Ani dobytí takové planety jako Garqi se neobešlo beze ztrát – a to nepočítám ty mrtvé v zahradě. Nevěřící už určitě zesilují obranu Ithoru. Nemohou si dovolit o něj přijít. Bude to zuřivý boj.“

Yuuzhanvongský velitel skočil po svém pobočníkovi a hřbetem ruky se ohnal mladšímu válečníkovi po hrdle. Lian zvedl ruce, ale nebyl dost rychlý. Rána dopadla, ne tvrdě, ale stačila, aby zavrávoral a vyrazil ze sebe tlumené vyjeknutí.

Lian okamžitě padl na kolena a dotkl se čelem podlahy. „Odpusťte, že jsem vás rozhněval, pane.“ Jeho skřehotání neznělo Shedaovým uším příliš zkroušeně, ale strach čišící z těch slov ho uspokojil.

„Myslíš, že budeme v bitvě o Ithor poraženi?“

„Ne, pane.“

„Myslíš, že se naši bojovníci zaleknou možnosti, že tam zemřou?“

„Ne, pane.“

„Dobře.“ Shedao Shai se od Liana odvrátil, a když začal rázně přecházet sem a tam, ostruhy na botách mu hlasitě zvonily. „To, co navrhuješ, by bylo velice účinné, jenže by nám to víc uškodilo než prospělo. Musíme jim ukázat, že je rozdrtíme, ať už se připraví jakkoli. Zatím jsme proti žádnému z jejich světů nezahájili pořádnou vojenskou akci. Ano, obsadili jsme Garqi, ale odpor byl minimální. Pak sem následně pronikli agenti a to naše vítězství kalí. Jak jsi podotkl, určitě zesilují obranu Ithoru. Až ho dobudeme, vyšleme spolu s těmi, co přežijí, zprávu celému zbytku Nové republiky. Zprávu, že jsme neúprosní a neporazitelní. Přesně to musejí naši nepřátelé slyšet.“

„Při vší úctě, veliteli, myslím, že jste strávil příliš mnoho času s Elegosem.“

„Skutečně?“ Shedao Shai se pomalu otočil a podpatky mu na podlaze hlasitě zaskřípaly. „Hodně jsem se toho od něj o našich nepřátelích dozvěděl. A teď jim ode mě doručí vzkaz. Jeho příprava na tuto roli je u konce a nyní víme i to, kam ho poslat: na Ithor. Vrátí se tam ke svým lidem a nezklame mě.“

„To je všechno pěkné, pane, ale vaše starosti s tím, jak uvažují – to je…“

„To je co?“ Shedao Shai došel k Lianovi a pravou botou mu přišlápl hlavu. „Zahrávám si snad s kacířstvím? Udělal jsem snad něco, co nasvědčuje tomu, že jsem opustil naše zvyklosti? Použil jsem snad stroj? Vyjádřil jsem snad pochybnosti o tom, co děláme? Zpochybnil jsem snad příkazy bohů nebo kněží?“

„Ne, můj pane, ale –“

„Žádné ale, Liane. Od Elegose by ses mnohému naučil, Liane, i jen za těch pár dní, co s námi ještě zůstane.“ Yuuzhanvongský velitel přišlápl silněji a drtil Lianovi čelo o palubu. „Navrhuješ mi plán, který by byl účinný z taktického hlediska, ale ne ze strategického. A navíc by se tvůj plán dal považovat za rouhání, protože by měl za následek zničení studnice života. Ithor by mohl být darem od bohů žádajících, abychom ho vyrvali z rukou nepřítele, a ty bys ho raději zničil, než abys uposlechl přání bohů a osvobodil ho.“

Shedao Shai zkřivil prsty u nohou a ohnul kotník, čímž zaryl ostruhu na botě Lianovi do kůže na hlavě. Pokrčil koleno, nadzvedl nohu a zdvihl tak svému podřízenému hlavu ze země. Jakmile viděl Lianovi do očí, vytrhl mu ostruhu z kůže a zůstal nad ním stát. Mlčky ho pozoroval, dokud na palubu nezačala pomalu stékat stružka krve.

„Máš štěstí, Liane, protože ti nedovolím, aby ses zostudil. Splníš vůli bohů.“ Shedao Shai si založil ruce na hrudi. „Na příští měsíc mi naplánuješ útok na Ithor. Rovněž naplánuješ falešný útok na Agamar. Buď padne, nebo ho dobudeme hned po Ithoru. Naplánuješ tyto dva útoky a využiješ k tomu veškerých prostředků, které mi byly přiděleny.“

„Bude mi ctí, veliteli, ale neměl byste ty útoky naplánovat osobně?“

„Tvé plány si prohlédnu a upravím. Jsi dostatečně způsobilý, abys načrtl základní verzi. Zatímco na tom budeš pracovat, já se budu dál věnovat tomu, co mohu dělat jen já.“ Zvolna přikývl. „Elegos bude naším předvojem. Do týdne za nás odvede naši práci. Potom budu mít čas prohlédnout si tvé návrhy, opravit je a uvést je do chodu.“

„Ano, můj pane.“ Lian pomalu přikývl. „Jak přikazujete.“

„Ještě jedna věc.“

„Pane?“

„Nikomu ani slovo o tom pylu. Jestli se tvým lidem podaří objevit způsob, jak upravit zbroj, aby vůči němu byla imunní, dobře. Jestli ne, budeme bojovat bez živé zbroje.“ Shedao Shai se usmál. „Jsme Yuuzhan Vongové. Naše véc je správná a spravedlivá. Bohové nás v boji zaštítí a tím, že vstoupíme do boje v mrtvé schránce, jim jen dokážeme sílu naší víry.“

*

Deign Lian odešel do své kajuty na palubě Věčného utrpení a pečlivě za sebou uzamkl vstup. V malém oválném prostoru bylo sotva dost místa, aby v něm mohl chodit, aniž by si odřel hlavu o strop. Sklonil hlavu, protože nechtěl umazat strop od krve, a pak poklekl vedle svého lůžka, pod nímž měl malou skrýš, a vytáhl sklipunu.

Jemně položil stvoření na lůžko tak, aby měl čáru, kde se obě poloviny jeho schránky spojovaly, naproti sobě. Lian nahmatal smyslové čidlo u kloubu schránky a přejel po něm prsty v kombinaci pohybů, na néž byl tvor naučen reagovat. Horní polovina vypouklé schránky se zvedla a odhalila villipa, usazeného uvnitř jako nějaká perla. Yuuzhan Vong villipa pohladil, aby ho probudil. Ucítil, jak se mu zrychlil dech, když na sebe komunikační stvoření vzalo podobu jeho pravého pána.

Lian okamžitě sklonil hlavu. „Pane, odpusťte, že vás ruším, ale musím vám podat hlášení.“

„Mluv.“ Villip ten příkaz vyslovil suše, přesto v něm byl znát tón jeho pána.

„Proběhlo to přesně tak, jak jste řekl. Navrhl jsem Shedaovi Shaiovi plán se zničením Ithoru, ale zamítl ho. Místo toho nás nechá provést útok konvenčnějším způsobem. I když možná ne tak úplně konvenčním.“

Obočí na tváři, kterou villip zpodobňoval, se svraštilo. „Vysvětli.“

Lian zachoval neutrální výraz a promluvil vyrovnaným hlasem. Věděl, že svou vypočítavou odpovědí hodně riskuje, ale Shedao Shai ho k tomu přinutil. Také si byl jistý, že jeho pán o jeho hře ví, ale možná netušil, jak zdatný v politické manipulaci je.

„Stále je posedlý tím nevěřícím. Je tak zaneprázdněný, že nemá čas naplánovat útok na Ithor. Je přesvědčený, že zničení hrozby, kterou Ithor představuje, by na budoucnost naší invaze mělo nežádoucí vliv. Obává se, jak by o nás nepřítel smýšlel.“

„Co na tom záleží, co si ti nevěřící myslí?“ zprostředkoval villip Deignu Lianovi pánovo pohrdání. „Naplánuješ pro něj ten útok a uděláš to dobře. Vypočítáš odpovídající množství sil potřebných k dobytí toho světa a potom doporučíš pár lodí navíc. Shedao Shai jejich počet značně sníží. Udělá ze sebe hlupáka.“

„Jak si přejete, pane.“ Deign Lian nadšeně přikývl a potom z náhlého popudu zariskoval. „Už brzy budou všichni opěvovat vaše jméno, můj pane. Už brzy z nesčetných rtů splyne –“

„Mlč, hlupáku!“

Lian rychle sklonil hlavu. „Prosím o odpuštění, pane.“

„Nechtěj, abych o tobě pochyboval. Máš postavení, díky kterému můžeš zařídit ty správné věci. Nerad bych si za tebe hledal náhradu, ale nic není nemožné.“

„Ano, pane.“ Lian přimíchal do svého hlasu špetku strachu. Dokud má o něm válečný pán stejné nízké mínění jako Shedao Shai, může Deign Lian hrát s úspěchem na obě strany. Shedao Shai bude muset toto kolo prohrát, aby mohl být Lian jmenován na jeho místo, potom však bude muset jeho politický mecenáš padnout. Jedině tehdy dosáhnu moci, k níž jsem byl zrozen.

„Pokračuj v práci. Podávej mi hlášení podle potřeby a informuj mě o průběhu bitvy o Ithor. Konáš správnou věc, je to dílo bohů.“ Villip nasadil vážný výraz. „Až naše tažení skončí, budeš bohatě odměněn.“

„Děkuji, pane. Jsem váš oddaný a uctivý služebník.“

Lian natáhl ruku a zavřel sklipunu. Zasmál by se, ale na tvorovu schránku dopadla kapka jeho krve. Lian se dotkl své hlavy a zjistil, že má vlasy nasáklé krví. Okrouhlá rána se podebrala a napuchla. Prohmatal ji prsty a pak pokrčil rameny, potěšen, že mu zůstane další jizva.

Ukryl sklipunu a olízl si krev z prstů. Za všechna ta pokoření, jež od Shedaa Shaie strpěl, jeho nadřízený zaplatí. Čeká ho jedno velké překvapení. Škoda jen, že se nedozví, kdo mu jeho pád přivodil. Na okamžik toho zalitoval, ale pak svou lítost zahnal.

Toho potěšení se musím vzdát. Je to má oběť bohům. Široce se usmál, přesvědčený, že je ta oběť potěší. Do bitvy o Ithor zbýval měsíc. Měsíc pod velením Shedaa Shaie. Ještě měsíc vydržet to ponižování.

Ještě měsíc a pak se zmocním úřadu, který měl už dávno patřit mně.

kapitola

27

Luke našel Maru stát u průzoru v kajutě, kterou jim přidělili na Tafandě Bay. Když vstoupil, vycítil z ní mírné překvapení, ale jakmile zjistila, že je to on, uklidnila se. Pažemi si objímala tělo a shlížela dolů na Matku džungli. Potom je spustila, ale Luke propletl své prsty s jejími a zezadu ji objal.

Políbil ji na krk. „Jak je ti?“

Mara sebejistě kývla. „Dobře. Moc dobře. Velekněz Tawron se tady zastavil a laskavě se mnou vykonal rituál jako s ostatními. Styděla jsem se, že tam s vámi nejsem, ale –“

„To je v pořádku, Maro. Rádi bychom tě tam měli, ale potřebovala sis odpočinout a načerpat síly.“

Jemně naklonila hlavu doprava a otřela se spánkem o jeho tvář. „Já vím a je milé, že to říkáš, Luku, ale někdy si připadám jako simulant. Ithor v mnoha ohledech působí tak mírumilovně, že pro mě není snadné zůstat ve střehu. Ne že bych se vyžívala v konfliktech, jen jsem byla vycvičena, abych si s nimi dokázala poradit. To mi jde nejlíp.“

„A jsi v tom jedna z nejlepších.“

„Jenom jedna z nejlepších?“

Luke se zasmál. „Oprava. Jsi v tom nejlepší.“

Otočila hlavu a políbila ho na tvář. „Díky. Nevadí, když si teď ve tvojí náruči chvilku odpočinu?“

„Jak je libo, máme čas.“

„Pár dní?“

„Jistě, ale stát tady několik dní by bylo trochu moc, nemyslíš?“ usmál se Luke. „Mohli bychom omdlít hlady.“

„To je dobrá připomínka, můj drahý choti. Možná bychom si tedy měli lehnout.“

„Tvoje nápady se mi rozhodně zamlouvají, Maro.“ Mistr Jedi ji objal ještě pevněji. Venku za průzorem se jako barevná záplava zvedlo hejno třídrápých manolliů, zakroužili vzduchem a jako duha klesali zpátky dolů k novému hradu. „No ne. Pro samé plánování jsem skoro neměl čas se zastavit a podívat se, co jsme sem vlastně přišli bránit.“

„Dívám se ven už celé hodiny. K vidění je toho ještě mnohem víc.“ Mara se k němu v náruči otočila a ovinula mu paže kolem krku. „Relal Tawron byl ke mně velmi laskavý. Řekl mi, že Matka džungle je mírumilovné místo, ale nechybí v ní ani násilí a nepřátelství. Podotkl, že dravci a kořist jsou součástí přirozeného běhu věcí. Dravec zabije kořist a pozře ji, brouci a mikrobi pak pohltí, co zbude, a dodají živiny rostlinám, které poskytují úkryt a potravu kořisti.“

„A tebe přirovnal k dravci?“

Mara pokrčila rameny. „Vlastně mě přirovnal spíš k požáru, který v období sucha vypálí celé pruhy džungle.“

„Hmmmm, netušil jsem, že jsou tu tak dobře informováni.“

„Ach, jediský sarkasmus. To mě ranilo.“

Oba se hlasitě zasmáli a Luke ji opět políbil, napřed na rty a pak na špičku nosu. „Poskytl ti nějaké hledisko, jak by ses měla dívat na svou roli v nadcházející bitvě?“

„Ano, takové, které mi umožnilo sladit mou povahu s Matkou džunglí. A to je ten správný přístup: Matka džungle všechno přijímá jako součást přirozeného koloběhu. Na yuuzhanvongské invazi a válce je zvláštní, že k nim nedošlo z přirozených důvodů. Politika, lakomství, hrabivost a žárlivost – nic z toho není v přírodě běžně k vidění. Dochází k tomu teprve tehdy, když se živé bytosti snaží od přírody odchýlit.“

Luke se na ni usmál a pevně ji k sobě přitiskl. „To je jedna z věcí, které mám na tobě nejradši, Maro. Pořád jsi v pohybu, stále se zlepšuješ. Neustále pracuješ na svém růstu, i když mnoho jiných by se spokojilo s tím, jací jsou, a seděli by s rukama v klíně.“

„Nemůžu sedět s rukama v klíně, Luku, a už vůbec ne teď.“ Mara mu vyklouzla z náruče. „Je tolik věcí, po kterých toužím, a kvůli té invazi a své nemoci nevím, jestli kdy budu schopna –“ Semkla rty do tenké linky a pak vzala jeho levou ruku do své. „Možná je to všemi těmi řečmi o přírodě, ale zrovna teď si vážně přeju, abychom měli… abych nosila naše dítě. Chci říct, dívám se na tebe a tolik tě miluju, Luku, a pomyšlení, že by se nám nemuselo podařit –“

Odvrátila pohled a volnou ruku sevřela v pěst.

„Maro…“ řekl tiše, přistoupil k ní blíž a položil jejich spojené ruce na její břicho. Palcem jí setřel slzu a políbil ji na vlhkou tvář. „Lásko, zvládneme to. Nic by mě netěšilo víc, než stvořit s tebou nový život. Dítě. Jedno, dvě, čtyři…“

Přitiskla mu prst na rty. „Vím, že toho máš teď hodně na práci, ale potřebuju, abys se mnou ještě chvíli zůstal, ano?“

„Tak dlouho, jak potřebuješ, Maro. Tak dlouho, jak jen si budeš přát.“

Usmála se. „Oba víme, že ve vesmíru tolik času neexistuje. Spokojím se tím, co můžu mít teď. Doplňujeme jeden druhého i své spojení s přírodou. A Síla už nás povede, abychom udělali, co je třeba.“

*

Corran, který pomáhal s nakládáním Pulsar Skate, podal zavalitému plešatému muži poslední duraplastovou bednu. „Zdá se, že už je to všechno.“

Muž přikývl. „Zajistím průlez a pak se postarám o cestující. Dík za pomoc.“

„Není zač.“ Jakmile se průlez uzavřel, Corran se otočil a vydal se za Mirax, která si odškrtávala poslední cestující ze seznamu na svém datapadu. Všude kolem nich v hangáru ithorianského létajícího města panoval čilý ruch. Nespočet lodí, velkých i malých, co nejrychleji nakládal uprchlíky a vybavení. Jakmile lodě opustily hangár, jejich místo zaujaly jiné. V celém městě i v ostatních létajících městech probíhaly podobné evakuace.

Jedi se přitočil ke své ženě. „Máš je všechny?“

„Uhm.“ Zaklapla malý přístroj a zastrčila si ho do kapsy na stehně kalhot. „Máme plnou nádrž a můžeme vyrazit.“

Corran se natáhl a hřbetem levé ruky ji pohladil po tváři. „Víš, že tě nechci pustit.“

„Vím, jenže mé nechceš ani tady.“ Mirax se usmála a ukázala palcem k frachťáku za svými zády. „Tuhle partu hodím na Borleias. Klima tam není pro ithorské rostliny zrovna nejpříznivější, ale snad je nějak přizpůsobí.“

„Určitě to půjde.“ Objal ji jednou rukou kolem ramen. „Opravdu ti nevadí, že ti bude kopilota dělat ten Chalco?“

„Podle dosavadních zkušeností soudím, že je spolehlivý. Doručíme náklad a pak ho vyložím zpátky na Coruscantu.“ Opřela si hlavu o Corranovo rameno. „Pak se vrátím sem.“

„Ne, Mirax.“

Otočila se tváří k němu a položila mu ruce na prsa. „Corrane, poslouchej. Když jsi naposledy odešel a bojoval a Yuuzhan Vongy, sotva jsi vyvázl, a předtím mi tě zase přivezli zpátky polomrtvého.“

„Mirax, když budeš tady, nijak mě to neochrání.“

„Možná že ne, ale rozhodně budu moct zabít toho, kdo tě dostane.“

Corran jí položil ruce na ramena. „Tak zaprvé, já nemám v plánu umřít.“

„To asi jen málokdo.“

„Taky pravda.“ Povzdechl si. „Mirax, já nechci, abys tu byla. Bude to zlá bitva. To, že teď odvážíš Ithoriany a jejich rostlinné poklady pryč, je mnohem důležitější, než co tady nejspíš dokážu já. Budeš dělat to, v čem jsi dobrá, a já taky.“

Přimhouřila hnědé oči. „Jenže pravděpodobnost, že já při tom umřu, je poměrně malá.“

„Já vím a tak mi to vyhovuje.“ Corran krátce kývl na Anakina Sola, který zrovna vybíhal po rampě do Skate, a pak se čelem dotkl čela své ženy. „Můj dědeček zemřel, když byl můj otec ještě malý, a vím, že i ty jsi přišla o matku poměrně brzy. Nechci, aby naše děti zažily to samé, ale mnohem horší by bylo, kdybychom tady zahynuli oba.“

„Jestli oba zahyneme, Booster se o děti postará.“

„No, to je mi teda útěcha.“

Zvedla mu rukou bradu. „Ber to jako motivaci, abys zůstal naživu, Corrane.“

Sklonil hlavu a políbil ji na ruku, potom vzhlédl a úsměv na rtech se mu odrážel i v zelených očích. „Já mám motivaci, lásko, a dívej se na to takhle: poprvé mě málem zabili a podruhé jsem vyvázl celkem bez úhony. Když to tak půjde dál, měli by si dělat starosti spíš Vongové.“

Mirax se neubránila úsměvu. „Víš, že ta tvoje domýšlivost přivádí mého otce k šílenství.“

„Ale ty ji zbožňuješ.“

„Když jsi byl ještě pilot, tak to mělo svoje kouzlo,“ pokrčila rameny. „U rytíře Jedi, no…“

„Ano?“

„No, Yuuzhan Vongové by to měli brát jako výstrahu.“ Mirax ho políbila, napřed něžně a potom vášnivěji. Corran jí sjel rukama k pasu, přitáhl si ji blíž a pevně ji k sobě přitiskl. Z jejího polibku i těla cítil naléhavost a vášeň, živené spíše láskou než pocitem ztráty nebo strachu. „Budeš mi hrozně chybět, Corrane.“

„Ty mně taky, Mirax.“ Pevně ji svíral v náruči. V hlavě se mu vynořovaly okamžiky z jejich společného života. Chvíle, kdy ji poprvé spatřil; její klidná spící tvář po společných okamžicích vášně; slzy a úsměv po narození jejich dětí; i ten záblesk bolesti ukrytý za bezvýraznou maskou, když sledovala pokusy a neúspěchy svého dítěte a věděla, že mu nemůže nijak pomoct. „Miluju tě, Mirax. A vždycky budu.“

„Já vím.“ Opět ho políbila a usmála se. „Víš, že bych se s tebou nejradši příštích dvanáct hodin důkladně loučila, ale musím uvolnit místo dalším lodím.“

„Byrokrati v sobě nemají kouska smyslu pro romantiku.“ Corran jí oplatil polibek. „Ať už jsi tím důkladným loučením myslela cokoli, šetři si to na naše přivítání, na které si vyhradíme celý týden.“

„Právě sis domluvil rande.“ Přitiskla si prsty ke rtům a pak mu je položila na ústa. „Vím, že budeš statečný, Corrane, ale buď taky opatrný.“

*

Anakin našel Chalca, zrovna když zapínal bezpečnostní pásy dvojici Ithorianů ve společenské místnosti na palubě Skate. „To jste ani neměl v plánu říct mi, že odlétáte?“

Chalco poklepal mladou Ithorianku povzbudivé po rameni a pak se otočil k Anakinovi. „Měl jsi plno práce s jediskejma záležitostma. Nechtěl jsem rušit. Mirax potřebovala pomoc a slovo dalo slovo, víš?“

„To vysvětluje, proč jste tady, ne proč jste se nepřišel rozloučit.“

Muž se zamračil. „Vždycky jsem říkal, že jseš chytrej kluk. To máš tak, Anakine.“ Chalco se sklonil a položil mladíkovi ruce na ramena. „Když jsme stopovali Daesharu’cor, tak jsem chtěl bejt hrdina a viděls, jak to dopadlo. Šel jsem tě zachránit a nakonec jsi zachraňoval ty mě. Myslím, že jsem přišel na to, že nejsem z hrdinskýho těsta.“

Anakin se na něj zamračil. „Ale vždyť vy jste mě zachránil. Jak jste říkal, kdybyste nepřinesl ten blaster, nemohl bych Daesharu’cor omráčit. A to, že tady pomáháte evakuovat Ithoriany, je přece taky hrdinství.“

„Jo, to je možný, ale ne ten druh hrdinství, kterej budete potřebovat.“ Chalco ho poplácal po tváři. „Nevykládej si to špatně, chlapče. Rád jsem tě poznal. Vlastně jsem hrdej, že jsem poznal Jediho, jako jseš ty. Chci říct, jsme přátelé, ne? Rád bych měl za přítele Jediho – a hlavně bych měl rád za přítele tebe.“

„To víte, že jsme přátelé, Chalco.“

„Dobře. Tak se podívej, příteli. Důvod, proč odvážím ten svůj mizernej zadek pryč z tyhle planety, je ten, abyste měli o jednoho člověka na zachraňování míň, jasný?“ Usmál se a narovnal se. „A chtěl jsem ti zavolat, abys věděl. Nechat ti vzkaz nebo něco, abysme se z toho nerozbrečeli a tak.“

„Věřím vám,“ usmál se Anakin a pak pohlédl doprava, když na polici zapípal komlink. „Mám to vzít?“

Chalco přikývl. „Ten je Corranův.“

Anakin ho zvedl a odpověděl: „Tady Anakin Solo.“

„Anakine, kde je Corran?“ I v komlinku se dal hlas Wedge Antillese snadno poznat. „Myslel jsem, že volám jemu.“

„Taky že ano. Je venku se ženou. Zavolám ho.“

„To je v pořádku, nevolej ho. Vyřiď mu, ať tam počká. Stejně jsem na cestě do hangáru.“

Anakin se zamračil. „Co se děje?“

„Na okraji soustavy se objevil yuuzhanvongský křižník, vypustil raketoplán a hned zase zmizel. Podle identifikačního transpondéru se jedná o stejný raketoplán, ve kterém k Yuuzhan Vongům odletěl Elegos A’Kla.“ Wedge ztlumil hlas. „Jediné, co jsme obdrželi, je neustále se opakující nahrávka. Je určená Corranovi a Elegos mu v ní tlumočí pozdravy od yuuzhanvongského velitele.“

kapitola

28

Jaina Solo sledovala sekundární hangár z instruktážní místnosti pilotů na Chimaeře. Ze svého výhodného postavení měla dobrý výhled na hangár i raketoplán třídy Lambda stojící mezi dvěma X-wingy. Spolu s Anni Capstan dostaly za úkol raketoplán prozkoumat ve svých stíhačkách, potom ho imperiální člun zachytil tažným paprskem a dopravil na dosah Chimaery, která ho vtáhla dovnitř.

Při prvním přeletu Jaina raketoplán málem nepoznala. Měl vysunuté přistávací vzpěry a složená křídla. Takhle ještě nikdy raketoplán třídy Lambda za letu neviděla; proto působil tak nepatřičně, když se tam jen tak vznášel v prostoru.

Ten dojem umocňovalo i to, že raketoplán pokrývaly všelijaké výrůstky. Jaina kolem raketoplánu několikrát proletěla – aby se na vlastní oči přesvědčila, jestli je někdo u řízení – a ty výrůstky jí připomínaly vodní řasy a lastury měkkýšů. Celý trup raketoplánu byl jimi jakoby porostlý. Velký shluk těchto kornatých předmětů zakrýval obrys přistávací rampy a Jaina si pomyslela, jak se asi záchranněmu týmu podaří ji spustit.

Jakmile raketoplán vtáhli do hangáru, X-wingy dostaly rozkaz přistát a následně Jainu s Anni vyhnali z hangáru technici v antikontaminačních oblecích. Obě byly pečlivě prohlédnuty, aby na palubu nezavlekly žádné cizí formy života. Když u nich prohlídka neodhalila nic nebezpečného, mohly počkat v instruktážní místnosti nebo se jít najíst do jedné z lodních jídelen. Anni odběhla a Jaina si byla skoro stoprocentně jistá, že si někde dává partičku sabaccu a zanedlouho oškube členy posádky o jejich kredity, nebo čím se to v Zůstatku platilo.

Jaina se rozhodla zůstat a dívat se. Dobře si Elegose pamatovala ze společné cesty s matkou a Danni, než ji přijali do eskadry. Tichý klid, jímž se vyznačoval, ji naplňoval úžasem. Nebylo to tím, že by snad byl k okolnímu světu netečný nebo že by dokázal potlačit emoce logikou, ale tím, že každý problém prozkoumal, objevil jeho podstatu a vypořádal se s ním, místo aby se nechával něčím rozptylovat.

Když prolétala kolem raketoplánu, slyšela opakující se nahrávku Elegosova hlasu. Zněl normálně, dokonce spokojeně, ale něco ji na něm zneklidňovalo. Doufala, že uvidí Elegose u řízení nebo ho dokáže vycítit na palubě, ale nic. Než se raketoplán objevil, neměla samozřejmě o Elegosově výpravě k Yuuzhan Vongům nejmenší tušení a byla si celkem jistá, že její vnímání raketoplánu částečně ovlivnilo právě toto zjištění.

„Co s tou lodí udělali, je velmi neobvyklé.“

Otočila se, když do instruktážní místnosti vešel Jag Fel. Měl na sobě černou kombinézu s červenými pruhy na rukávech a kalhotách. Nechoval se tak formálně jako na recepci, ale ani nepůsobil uvolněně. Při pohledu na něj by nikdy neřekla, že je to Wedgův synovec, nebýt podobných očí a nosu.

„Podle mě je skoro všechno, co Yuuzhan Vongové dělají, neobvyklé.“ Jaina si založila ruce na prsou a vrátila se pohledem k hangáru. „Už tu věc zkoumají celou hodinu. Nevím, co ještě chtějí zjistit, když ho neotevřou.“

„Nic. Nesnaží se nic zjistit.“ Fel si stoupl vedle ní a jeho obraz se jasně odrážel v transpariocelovém průzoru. „Nevědí, co je uvnitř, a nechtějí, aby je někdo obvinil, že to vypustili ven, jestli je to něco nebezpečného.“

„Říkáš to, jako by na opatrnosti bylo něco špatného.“

Zavrtěl hlavou. „Vědí, že nemohou s jistotou určit, co je uvnitř. Jen se snaží tu nejistotu snížit na statisticky přijatelnou mez. Jenom plýtvají časem. Jsme ve válce. Vždycky existuje nějaké riziko. Někdy je prostě potřeba jednat, aby člověk zvítězil.“

Jaina se k němu otočila. „Teoreticky jsi jen o dva roky starší než já, ale mluvíš, jako bys byl ve věku mého otce.“

Krátce přikývl. „Promiň. Soudil jsem tě podle tvých zásluh, ne podle tvého věku.“

Zamrkala a pocítila bodnutí zlosti. „A to mělo znamenat co?“

Kůže kolem Felových očí se napnula. „Jsi Jedi. Vynikáš mezi leteckou elitou. Dobře vím, jaké odhodlání a schopnosti jsou k tomu potřeba. Zmýlil jsem se ve svých předpokladech o tobě.“

Jaina se zamračila. „Slyším, co říkáš, ale vůbec nevím, kam tím míříš.“

Jag Fel si povzdechl. „Chissové nic jako pubertu nemají. Chisské děti dospívají brzy a velmi záhy jsou jim svěřeny povinnosti dospělých. My lidé, kteří jsme vyrůstali mezi nimi, jsme byli vychováváni podle jejich zvyklostí. Věděl jsem, že tady v Nové republice to není stejné, ale –“

„Ty si myslíš, že jsem ještě dítě?“ Jaina mu věnovala ledový pohled. „Myslíš si, že jsem slabá nebo něco takového?“

Fel uhnul očima a Jaina si všimla, že zrudl. Zvedl ruku, aby zastavil příval jejích slov, potom však jen zavrtěl hlavou. Tím ze sebe shodil slupku deseti nebo dvaceti let a poprvé jí připadal jako někdo odpovídající jeho skutečnému věku.

„Ne, slabá vůbec ne. Nepostrádáš odhodlání a odvahu, ale chybí ti –“

„Co mi chybí?“

Zamračil se a vyhlédl ven k raketoplánu. „Nejsi nelítostná.“

Jaina se zarazila dřív, než mohla prohlásit, že ve skutečnosti nelítostná je – tak nelítostná, že ho svou nelítostností hravě překoná. „Ehm, ne, tedy, někdy ano, ale za nelítostnost se platí.“

„To ano.“ Ukázal prstem na dva muže přicházející do hangáru. Měli na sobě enviro-obleky, ale v průhledných přilbách je bylo snadné poznat. „Můj, ehm, strýc… když mě objal na té recepci… Setkali jsme se sotva hodinu předtím v soukromí a překvapilo ho, když se dozvěděl, kdo jsem, ale krátce nato… Tam, odkud jsem přišel, jsou lidé, které jsem nikdy nespatřil usmát se, a najednou tady byl on, uprostřed složité situace, a byl rád, že mě vidí. Ne proto, že jsem spojenec, ale protože jsem syn jeho sestry. A přijal mě i přesto, že ho odchod mé matky z Nové republiky hluboce zarmoutil.“

Jaina položila Felovi ruku na rameno. „Wedge už je takový. Většina lidí je taková. Život je tvrdý a musíme se radovat z každé šťastné maličkosti, která nás potká. Wedge byl určitě moc rád, když se dozvěděl, jak se jeho sestře daří. Ať už jsou okolnosti jakkoli nepříznivé, vtip, úsměv, poplácání po zádech, to všechno pomáhá uvolnit napětí.“

Fel zvedl bradu a Jaina cítila, jak kolem sebe opět staví ochrannou zeď. „Chissové neoslavují, dokud není dílo hotovo.“

„Ani když se jedná o nekonečné dílo?“

„Pokud není dílo dokončené, tak nemůže být oslava opravdová.“

„Ne, oslavovat je důležité.“ Pohlédla na něj, na jeho výrazný profil, na odhodlání v jeho tváři a zamrazilo ji. Byl nepopiratelně pohledný a jeho domýšlivost pramenící z jeho úžasných leteckých schopností měla svůj půvab. Obdivovala ho, že se postavil politikům Nové republiky – většinou z nich opovrhovala za to, jak jednali s její matkou. I ta imperiální formálnost měla něco do sebe.

Zajímalo by mě, jestli se moje matka dívala na otce taky tak?

V okamžiku, kdy ji to napadlo, honem stáhla ruku z Felova ramene. Tak to tedy ne! Přece se nezakoukám do někoho, kdo si myslí, že mračit se je normální. Na takové myšlenky teď není čas ani místo.

Když stáhla ruku, Fel na ni pohlédl a usmál se. „Ale nenech se mýlit, Chissové jsou přemýšliví lidé. Rozvážní, odměření, ale nebrání se snění. Není jim cizí představovat si, co by dělali, kdyby se jejich život odvíjel jinak. Koho by potkali, jak by se potkali, co by se z nich stalo.“

„A proč mi to říkáš?“

„Protože…“ Zaváhal a pak pohlédl do hangáru. „Říkal jsem si, co by si asi strýc Wedge myslel o mém starším bratrovi.“

Jaina se usmála a také vyhlédla do hangáru. „Jediný problém s tím sněním je, že život nikdy nefunguje tak jednoduše, jak bychom si přáli. Setkání je někdy prostě jenom setkání. A jindy je to zase začátek něčeho většího.“

Fel se zasmál. „Kdybych to řekl já, obvinila bys mě, že zase mluvím jako tvůj otec.“

„Možná, ale nejspíš ne.“ Nepohlédla na něj, ale na jeho odraz ano. „Na dospívání je krásné, že když je potřeba, můžeš dělat dospělá rozhodnutí, a když ne, tak si prostě jen tak proplouváš životem.“

*

Corran se v enviro-obleku cítil strašně nepříjemně. Potil se, ale horko mu nebylo, nízká teplota uvnitř obleku naopak způsobila, že se chvěl zimou. Z toho, jak výrůstky změnily tvar raketoplánu a jak se po jeho okrajích táhly šupinky, které o kus dál přecházely v šedohnědé vápenaté skořápky, mu naskakovala husí kůže.

Pohlédl na Wedge. „Nemusíš tady být, Wedgi. Kdyby se ti něco stalo, Iella a děti by mi to nikdy neodpustily.“

„A ty si snad myslíš, že Mirax by mi odpustila, kdyby se něco stalo tobě?“ zasmál se klidně Wedge. „Jen my dva, tak jako kdysi v tom kaňonu na Borleiasu, jenže tentokrát jdeš první ty.“

„Neposlal jsi mě tehdy pryč?“

„Jo, poslal. Chcete snad na mě teď vytahovat svou hodnost, plukovníku?“

„Poslechl bys asi jako tehdy já.“ Corran zavrtěl hlavou. „A nemáš dost slabou vůli, aby na tebe fungovaly některé z jediských triků. Tak jo, jsem rád, že tě mám na křídle.“

Oba muži se přiblížili k raketoplánu a zamířili k přistávací rampě. Technici přivezli pojízdné schody, jež měly jednomu z nich umožnit vyšplhat nahoru ke spodku trupu. Celou rampu zakrýval mohutný výrůstek, který Corranovi připomínal obří strup – tmavě hnědý a s temně rudými skvrnami barvy zaschlé krve. U přístupového panelu měl porost jinou barvu, byl světlejší a také mnohem ostnatější. „Tak co si o tom myslíš, Wedgi?“

„No, tvůj světelný meč by se měl dokázat tím trupem prořezat, ale nebudeš vědět, nad čím řežeš.“ Založil si ruce na prsou. „A protože ti tenhle dárek spolu se svými pozdravy posílá yuuzhanvongský velitel, myslím, že by si nepřál, abys jeho výtvor rozřezal.“

„To máš pravdu.“ Corran vystoupil po schodech a prozkoumal výrůstky zakrývající přístupový panel zblízka. „Tyhle výrůstky jsou mnohem ostřejší než ostatní a některé hrany mají zubaté. A jsou tady trny, skoro jako jehly.“

Zvedl ruku v rukavici k porostu a jeden z trnů se k ní natočil. V mžiku se vytrčila tenká jehla, ale rukavicí nepronikla. Přesto zasáhla Corrana do ruky dostatečně silně, aby mu ji odrazila o několik centimetrů dozadu. Corran před ní uskočil a vzápětí se ocitl dole na podlaze pod schody a Wedge ho podpíral, aby neztratil rovnováhu.

„Není ti nic?“

Corran zavrtěl hlavou. „Ne, jsem v pořádku.“ Vzdychl. „Kdybys měl v úmyslu poslat někomu něco na důkaz svého obdivu, chtěl bys, aby se to dostalo do rukou přímo jemu, ne? Zabezpečil bys to a poskytl dotyčnému nějaký kód nebo heslo, aby to otevřel, viď?“

„To zní logicky.“

„Toho jsem se obával.“ Corran si pravou rukou odepnul z opasku světelný meč, aktivoval ho a nechal svou čepel vrhat na raketoplán ledově stříbrné světlo. Levou ruku natáhl k Wedgovi. „Sundej mi rukavici. Dotknu se toho holou rukou. Jestli se stane něco divného, useknu si ji.“

Wedge se zamračil. „Víš jistě, že je to rozumný nápad?“

„Jasně že není, ale myslím, že nemám moc na výběr.“ Zelenooký Jedi se usmál. „Na Bimmielu jsem nechal své krve dost, takže ten Vong snadno přišel ke vzorkům. Vsadím se, že ta věc se má otevřít, když mě ochutná.“

Starší z mužů stáhl Jedimu rukavici. „Nestačilo by nakapat trochu krve do hrníčku a nabídnout jí ho?“

„Ehm, to určitě, ale nebylo by to corellianské,“ pokrčil rameny Corran, vyšplhal zpátky na schody a natáhl levou ruku ke spodku raketoplánu. Jeden z trnů se pohnul směrem k němu a vrazil mu jehlu do dlaně. Rychle se zase stáhl a Corran upíral zrak na krůpěj krve vytékající mu z drobné ranky. „Asi nás mělo napadnout, že by to mohlo být otrávené, co?“

Než stačil Wedge odpovědět, okraje obřího strupu popraskaly a jako křehké úlomky se sesypaly k zemi, kde se roztříštily jako kousky ledu. Od okrajů vstupního otvoru se táhly husté lesklé provazce slizu spojující trup raketoplánu se spouštějící se nástupní rampou. Provazce se natahovaly, až se uprostřed přetrhly. Jedna polovina slizu zůstala viset na trupu a pozvolna z něj odkapávala, druhá pomalu stekla na palubu, kde vytvořila průzračné jezírko.

Corran sestoupil ze schodů a se světelným mečem stále zapnutým vyšel po rampě. Wedge ho v těsněm závěsu následoval s připraveným blasterem v pravé ruce. Až na slabé bioluminescenční světélkování panovala v raketoplánu tma, a jak Corran pohyboval světelným mečem, jeho záře stíny ještě více prohlubovala a protahovala je do groteskních tvarů.

Panely v celé lodi byly vytrhány a rozdrceny. Interiér zdobily podivné yuuzhanvongské výrůstky. Některé se podobaly kořenům stromů, jiné vypadaly jako větvičky korálu. Vinuly se všude kolem jako břečťan, jakmile však oba muži vstoupili na palubu, rostliny začaly vadnout a sesychat. Vnější vrstva dlouhých úponků se roztrhla a pomalu z ní vytékala černá tekutina.

Corran potřásl hlavou. „Já to nechápu.“

„Já ano. Všechno nás to zřejmě snímalo, když jsme si prohlíželi raketoplán. Dokud jsme ho neotevřeli, celou dobu to odesílalo informace. A potom to začalo umírat. Umírá to co nejrychleji, abychom nemohli provést analýzu a získat z toho něco užitečného.“ Wedge vytrhl ze stěny kus kořene a ten se mu rozpustil v ruce. „Něco ty věci hrozně rychle stravuje. Je to jako hromada kompostu rozkládající se rychlostí světla.“

„No, jestli je tohle vzkaz, který mi Shedao Shai posílá, tak nevím, jak ho mám chápat. Já nejsem Jedi, který býval farmářem, a děkuju pěkně, nemám v úmyslu umřít tak rychle.“ Corran zvedl světelný meč do výšky, aby si lépe posvítil. „Počkat, co je tohle?“

V přední části prostoru pro cestující, těsné u přepážky, která tvořila zadní stěnu kokpitu, spočíval jakýsi veliký útvar polovejčitého tvaru položený na bok. Jeho středem se rovnoběžně s palubou táhla spára a Corranovi ta věc velmi připomínala lasturovitou schránku nějakého mořského živočicha. Měla drsný žlutohnědý povrch a od hřbetu k přednímu okraji se jí vějířovitě táhly pruhy. Vpředu spáru pevně uzavíraly další ostnaté kamenné výrůstky.

Když se k ní oba muži blížili uličkou mezi sedadly, villip usazený na jejím povrchu na sebe vzal Elegosovu podobu. I když koule protoplazmy postrádala jeho zlatavé chmýří, získala žlutý odstín a dokonce fialové pruhy kolem očí. Velmi se podobala statickému hologramu, který měl špatné vyladěné lasery – obraz se dal poznat, ale jen s velkými obtížemi.

Villip promluvil Elegosovým hlasem. „Chtěl bych vám toho o Yuuzhan Vonzích tolik říct, ale nemám moc času. Shedao Shai mě toho mnoho naučil. Yuuzhan Vongové nejsou bezduší dravci, ale složitý druh, jehož filozofie je pravým opakem té naší. Nezjistil jsem příčinu jejich nenávisti ke strojům, ale co se týče toho ostatního, věřím, že je zde prostor k dohodě. Mé poslání u Yuuzhan Vongů bylo obtížné, ne však marné a doufám, že dosáhnu dalších pokroků.“

Tvář zpodobněná villipem se usmála. „Během našich četných diskusí Shedaa Shaie obzvlášť zaujal příběh o velkoadmirálu Thrawnovi, který studoval umění nepřítele, aby ho pochopil. Vás, Corrane Horne, má Shedao Shai ve velké úctě. Ví, že jste byl na Bimmielu. Ti dva zabití válečníci byli jeho příbuzní. Ví, že jste byl na Garqi. Věří, že se v budoucnu setkáte, a tak pro vás připravil to, co je zde uvnitř, abyste mohl studovat jeho dílo, stejně jako on studoval vaše.

Den ze dne mé chápání Yuuzhan Vongů roste a rovněž roste i jejich chápání nás.“ Elegosovy oči zněžněly. „Doufám, že zase brzy budu s vámi v době míru. Vyřiďte prosím srdečné pozdravy mé dceři i přátelům. Nebojte se o mě, Corrane. I když je můj úkol náročný, je životně důležitý, má-li být dosaženo míru.“

Když zpráva skončila, villip se opět proměnil v pouhou kouli, odvalil se doleva a spadl na palubu.

Corran pohlédl na Wedge a zachvěl se. „Vůbec se mi nezamlouvá, že si Shedao Shai o lidech na téhle straně palebné linie myslí, že jsou stejně geniální, jako byl Thrawn.“

Wedge pokrčil rameny. „No, možná kvůli tomu bude opatrnější.“

„A možná kvůli tomu přitáhne s takovou silou, že by vzal nohy na ramena i Thrawn,“ potřásl hlavou Jedi. „Možná bychom mohli Vongy přesvědčit, aby přijali pár Noghriů jako tělesnou stráž.“

„To asi neprojde.“ Wedge kývl hlavou ke schránce. „Otevřeš ji?“

„Asi jo. Kdyby si Elegos myslel, že je to past, přišel by na způsob, jak mě varovat.“ Corran zvedl levou ruku nad uzávěr, zaťal ji v pěst a nechal na yuuzhanvongské zařízení skanout několik kapek krve. Výrůstek zvolna praskl a pak se rozdrobil. Schránka se pomalu otevřela. Světlo z meče se odrazilo od zlatého vnitřku.

„K Sithu!“ Corran ucítil, jak se v něm všechno sevřelo, a klesl na kolena. „Ach ne… ne… ne.“

Otevřená schránka odhalila umělecké dílo, které bylo výsledkem mnohahodinové pečlivé práce. Uvnitř se zkříženýma nohama seděla dokonale opracovaná kostra, jejíž každá kost byla potažená zlatem. Hrudní kost a hladké konce dlouhých kostí se leskly platinou. V očních důlcích se třpytily fialové drahokamy. Po stranách lebky zářily vrstvy ametystů rozdrcených na jemný prášek, táhnoucí se dozadu přesně jako Elegosovy pruhy.

Z bezertých úst se chladné usmívaly dvě řady doběla vyleštěných zubů.

Kostra Caamasiho tam seděla s hlavou skloněnou k villipovi usazenému v jeho klíně. Koule ztuhla do hrubých křivých rysů. Hlas, který z ní vycházel byl stejně hrubý a trhaný. Basic ovládal dobře, ale vyslovoval ho se zřejmými obtížemi.

„Jsem Shedao Shai. Byl jsi na Bimmielu. Zabil jsi dva z mých příbuzných a na jejich tělech nechal hodovat zvěř. Ukradl jsi kosti mého předka. Na oplátku ti posílám tyto kosti, aby ses naučil, jak správně uctít padlé yuuzhanvongské válečníky.“

Hlas téměř nepostřehnutelně zjihl. „Lituji, že jsem byl kvůli tvým činům nucen zabít Elegose. Chci, abys věděl, že jsem tak učinil holýma rukama. Když jsem ho škrtil, v očích se mu zračilo zklamání, ale jen zpočátku. Než zemřel, pochopil nezbytnost své smrti. Musíš ji pochopit i ty.“

Yuuzhan Vong na villipovi přimhouřil oči. „Naše vojska se utkají blízko světa, který nazýváte Ithorem. Máš-li v sobě jen kousek cti – a Elegos mě ujišťoval že ano –, vrátíš mi kosti mého předka. Jestli ne, tvou vinou náš společný přítel zemřel zbytečně.“

Když villip nabyl původního tvaru, ucítil Corran na ramenou Wedgovy ruce. Jedi zhasl svůj světelný meč a celá místnost se ponořila do tmy, kostru před ním však neskryla. Corran natáhl levou ruku a pátral po nějaké známce tepla, po něčem z Elegose, ale cítil jen chlad.

„Wedgi… on byl… Elegos byl tak mírumilovný. On… zachránil mě i můj zdravý rozum, když jsem byl mezi piráty. Pomohl mi zachránit Mirax.“ Corran svěsil hlavu. „A jeho vrah mi tvrdí, že za jeho smrt můžu já? Elegos nikdy nikomu neublížil a zavraždili ho, jenom aby mě přiměli naslouchat?“

Wedge pevně sevřel Corranovi rameno. „Tohle byl podle Yuuzhan Vongů jediný vzkaz, kterému porozumíš.“

„No, tenhle Shedao Shai se vyjádřil rozhodně výstižně.“ Corran se ztěžka zvedl na nohy. „Chce zpátky ty kosti? Má je mít. Dostane je v jedný velký krabici a jeho přibalím k nim. Pak si je můžou Vongové sebrat a táhnout třeba ke všem Sithům, nebo kde to mají domov.“

kAPITOLA

29

Tváře lidí v instruktážní místnosti zalévalo světlo holografického obrazu ithorské soustavy. Luke sledoval, jak se to světlo mění, když admirál Kre’fey upravoval Úhel pohledu. Střed obrazu kroužil kolem Ithoru po šroubovité oběžné dráze a míjel létající mĚsta, pomalu se vzdalující od jejich někdejšího domova.

Bothanský admirál zmrazil obraz. „Evakuace pokračuje docela dobře. Létající mésta nejsou dostatečně pevná, takže hyperprostorový skok by nezvládla, ani kdybychom je dokázali vybavit hyperpohony. Ale můžeme je ochránit před Vongy, zatímco všechny lodě, které seženeme, budou evakuovat obyvatelstvo.“

Admirál Pellaeon vážně přikývl. „Nikdy by mě nenapadlo, že je možné evakuovat populaci celé planety.“

Corran se zamračil. „Ještě jsme je odsud nedostali, to ani zdaleka. A na Ithoru i tak zůstala spousta života. My odvážíme jen ty nejmobilnější části.“

Kre’fey kývl a sklopil zrak k datapadu, kterým ovládal holoprojektor „Podle nejpříznivějších odhadů potřebujeme na dokončení evakuace ještě týden, to za předpokladu, že dorazí všechny transportní lodě, o které jsem žádal. Cena letenek ze světů jako Agamar už prudce stoupá, takže každý, kdo má loď schopnou pobrat cestující, tam letí pro ,náklad, který se sám naloží’. Je to závod s časem a šance, že ho vyhrajeme, rychle klesají.“

Mistr Jedi si povzdechl, když na něj dolehla tíha Bothanových slov. „Váš bratranec nemůže nic udělat?“

Traest Kre’fey se hlasitě zasmál. „Bohužel ne. Jeho poradci utekli v jedné z prvních lodí zpátky na Coruscant.“

Corran překvapené zvedl obočí. „Borsk tady zůstal?“

„Přesně tak.“

Corellianský Jedi zvedl obé dlané, jako by to byly misky vah. „Statečný, hloupý. Statečný, hloupý. Nevím, co si o něm mám myslet.“

„Je mi to celkem jedno, pokud nebude dělat problémy.“ Bothan si povzdechl. „Ačkoli to je jen málo pravděpodobné.“

„A také nepodstatné.“ Pellaeon přitiskl konečky prstů k sobě. „Naši konstruktéři dokončili práce na pozemním stanovišti. Obránci, dají-li se tak nazvat, zaujali pozice. Jsou to loutky bránící prázdnou schránku, ale na oklamání Vongů by to mělo stačit.“

Luke kývl. „Výborně. Jediové už téměř dokončili přípravy na Tafandě Bay. Byl bych raději, kdybychom na to měli víc času, ujistili se, že všechno půjde podle plánu, a zkusili pár simulací, ale můžeme začít, jakmile to bude potřeba. Je to na Yuuzhan Vonzích.“

„To tedy ano.“ Kre’fey stiskl tlačítko na datapadu. Šroubovice zorného bodu se odpoutala od planety a v dlouhém oblouku pokračovala k hlubinám solárního systému. A tam, mezi pásem asteroidů a plynným obrem, čekala yuuzhanvongská flotila. Lodě vypadaly téměř jako skupina asteroidů, pomalu vylétající z pásu na oběžnou dráhu kolem plynného obra, ale jejich kurz neúprosné mířil přímo k Ithoru.

Z obrazu flotily zamrazilo Luka v zádech.

Bothanský admirál se opřel a oběma rukama si uhladil bílou srst na krku. „Od chvíle, kdy se objevili v soustavě, jsem provedl desítky simulací pravděpodobného průběhu bitvy. Protože síly jsou na obou stranách vyrovnané, vychází stále stejný výsledek. Střetneme se ve vesmíru, vzájemně si způsobíme škody a stáhneme se na opačné strany planety. Za současného tempa jejich postupu se střetneme za tři, možná za čtyři dny. Dojde k jedné velké bitvé a potom nastane patová situace.“

Gilad Pellaeon se předklonil a palcem a ukazováčkem si promnul knír „Požádal jsem o posily a vím, že vy také. Na simulacích, které jsem nechal provést, se mi nelíbí tohle: jakmile se stáhneme na jednu stranu planety, Vongové mohou oddělit malý kontingent svých lodí a poslat ho proti létajícím městům. Musíme zareagovat, vychýlit rovnováhu sil na naši stranu. Jinak cesta na Ithor zůstane volná.“

Corran přimhouřil zelené oči. „Mohly by ty posily vstoupit do soustavy v takové pozici, aby létající mésta kryly?“

Imperiální admirál přikývl. „To by mělo jít zařídit poměrně snadno, a navíc by při tom mohly pomoct i s evakuací.“

„A evakuace je důležitější než zničení nějaké yuuzhanvongské odštěpené jednotky.“ Luke pohlédl na Corrana. „Co se děje?“

Corellianský Jedi zamrkal a upřel pohled dolů na své ruce. „Tak se mi zdá, že místo pouhé patové situace potřebujeme spíš příměří.“

Pellaeon přikývl. „To by přišlo vhod, jenže osud vašeho caamaského přítele naznačuje, že příměří je velice nepravděpodobné.“

„Možná že ne.“

Luke pohlédl na Corrana, když z tmavovlasého Jediho vytryskla vlna svářících se emocí. „Na co myslíš? Ty něco plánuješ.“

„Přistižen při činu.“ Corran semkl rty do úzké linky. „Nechtěl jsem tě klamat, Luku. Vím, že to je nemožné, ale… Všichni jste slyšeli, co mi Shedao Shai řekl. Poslal jsem zprávu na Agamar. Zítra očekávám ty kosti od archeologického týmu, který je vykopal. Budu mít něco, co Shedao Shai chce.“

Luke zavrtěl hlavou. „Neplánoval jsi nic hloupého, že ne? Nechtěl jsi je přivézt na Tafandu Bay a použít je jako návnadu?“

„Nevím, co jsem si myslel. Až k plánování jsem se nedostal.“ Corran upíral pohled na své dlaně a pak je položil na stůl. „Prostě jsem věděl – totiž, věděl jsem, že ty kosti musím mít tady. Možná jsem je chtěl vpálit do slunce a říct o tom Shedaovi Shaiovi, aby za nimi do toho slunce vletěl taky. Nevím.“

Kre’fey se poškrábal na bradě. „Vyměnit kosti za příměří? Nejsem si jistý, jestli by to vyšlo.“

Corran zavrtěl hlavou. „Nevyšlo.“

Luke postřehl, že nejistota z Corranova hlasu zmizela. „Jak to myslíš?“

„Když jsem říkal, že mám něco, co Shedao Shai chce, mýlil jsem se. Mám dvě takové věci. Mám ty kosti a mám sebe. Na Bimmielu jsem zabil dva jeho příbuzné, a tak zabil Elegose. A teď chce zabít mě.“

Imperiální admirál se pomalu usmál. „A vy chcete zabít jeho.“

„Vůbec bych se nerozpakoval.“ Corellianský Jedi zvedl hlavu. „Navrhuju tohle: vyzvu vongského vůdce na souboj. Když vyhraje, dostane kosti. Když vyhraju já, dostanu Ithor. Abychom to připravili, uzavřeme příměří. Kolik chcete? Týden? Dva?“

„Týden by byl skvělý, dva ještě lepší.“ Kre’fey kývl. „To by šlo.“

Luke zavrtěl hlavou. „Ne, to nejde.“

„Mistře? Proč ne?“

„Zaprvé, Borsk Fey’lya k tomu nikdy nedá souhlas.“

Kre’fey si odkašlal. „O čem můj bratranec neví, to ho nepálí.“

Corran přikývl. „A když to nevyjde, nebo když na to Shedao Shai nepřistoupí, nebudeme muset vysvětlovat další selhání Jediů.“

„Corrane, stejně to není správné. Když ho vyzveš na souboj, staneš se agresorem. Přinutíš ho jednat. To Jediové nedělají.“ Pohybuješ se nebezpečně blízko temně strany, příteli. Luke své obavy nevyslovil, protože si nebyl vůbec jistý, jak by si je oba admirálové vyložili.

Zeleně oblečený Jedi seděl chvíli mlčky a potom pomalu přikývl. „Myslím, že chápu tvé starosti, mistře, ale tohle má kořeny už v naší diskusi před několika měsíci. Cítím, jak se hromadí síly Vongů. Vím, že provést tento plán znamená předejít jejich útoku. Samotný Elegos se také pokoušel invazi zastavit, a pokud se mi podaří je zadržet, třeba jenom na jeden den, šance na záchranu dalších lidí opět o něco vzroste. Možná to není volba, do které by se nám chtělo, ale zdá se, že je to jediná možnost, kterou v tuhle chvíli máme.“

„Zvaž, jaký tím dáš ostatním příklad. Nahraješ Kypovi.“

„Já vím.“ Corran zavřel oči a opřel se. „Přál bych si, aby existovala jiná cesta, mistře, ale tohle mi prostě připadá správné.“

Luke chtěl protestovat a zakázat Corranovi navrhovanou dohodu s velitelem Yuuzhan Vongů uzavřít. Ale kvůli klidu, který z jeho přítele vyzařoval, to neudělal.

Mistr Jedi pohlédl na oba důstojníky. „Vy dva ten plán schvalujete?“

Pellaeon si odfrkl. „Jediný muž, vydávající se na vlastní pěst do nebezpečí, aby rozhodl o osudu planety a její populace? To je to poslední, nad čím by kdy Impérium přimhouřilo oko. Nejenže by to bylo riskantní pro toho muže, ale také by to povzbudilo ostatní, aby jednali neukázněně, jakmile by nabyli dojmu, že jejich čin je ,správný’. Kdyby byl pod mým velením, zakázal bych mu to, jenže pod ním není. Také si uvědomuji, jak zoufalá tato situace je, a pokud to vyjde, jsem ochoten se přes to přenést. Rozhodnutí bude na jeho velícím důstojníkovi.“

Admirál Kre’fey se zamračil. „Vím, že jsme měli dobrý důvod, proč jsme plukovníka Horna povolali zpět do služby, ale nějak si na ten důvod nedokážu vzpomenout.“ Povzdechl si. „Souhlasím s admirálem Pellaeonem. Vůbec se mi to nelíbí, ale myslím, že je to příležitost, které se musíme chopit. Lodě nemají neomezenou rychlost, takže více než vítězství potřebujeme získat čas. A tohle nám ho získá přinejmenším trochu. A pokud to zachrání Ithor, tím lépe.“

Luke vážné přikývl. „Mám k tomu velké výhrady, ale…“ Pohlédl na Corrana. „Důvěřuju tvému úsudku. Vím, že uděláš správnou věc.“

„Děkuju ti, mistře.“

Luke natáhl ruku a poklepal Corrana po rameni. „Vymyslíme způsob, jak Shedaovi Shaiovi poslat zprávu. Plány ti přinesu, jakmile je budeme mít.“

Kre’fey vstal a podal Lukovi ruku. „Ještě jedna věc. Vážím si toho, jakou oběť zde vy i vaši Jediové přinášíte. Chtěl jsem, abyste to věděl – pro případ, že tuto bitvu nepřečkáme.“

Lukovi na okamžik probleskla hlavou vidina Chewbaccy, ale Bothanův pevný suchý stisk ji zase zaplašil. „Děkuju vám, admirále. Ať nás všechny provází Síla.“

kapitola

30

Jacen Solo sledoval kapitána frachťáku, který převzal od Corrana datapad, zkontroloval potvrzení o přijetí zásilky blikající na displeji a pokynul binárnímu nakladači, ať složí otřískanou hliníkovou bednu Corranovi k nohám. „Měl byste vědět, co říkala doktorka Pace. Na zabavení těch yuuzhanvongskejch artefaktů si chce stěžovat na nejvyšších místech.“ Kapitán zakroutil hlavou.

„Beru na vědomí.“ Corran na muže úsečně kývl. „Díky, že jste si na to našel čas. Nebudu vás dál zdržovat.“

„Žádnej problém. Vaše žena už mi taky párkrát píchla. Rád jsem tu laskavost oplatil.“ Muž Corranovi krátce zasalutoval a nasměroval nakladač zpátky k frachťáku.

„Mám to vzít, Corrane?“

Starší Jedi zvedl bednu za rukojeť a podal ji Jacenovi. „Změnil jsi názor? Na instruktáži se ti ten nápad moc nelíbil. Rozleželo se ti to v hlavě?“

Jacen převzal bednu. Překvapilo ho, jak je lehká. „Vlastně ani ne. Ty z téhle války děláš osobní boj mezi sebou a Shedaem Shaiem. To není správné. Je to rozvratnické. Vede to k –“

„Neříkej mi, že to vede k temné straně, Jacene.“ Corran zvedl ruku a zavrtěl hlavou. „Nemám náladu –“

„Ale ano, Corrane, právě že máš náladu. A nechceš to slyšet, protože víš, že je to pravda.“ Jacen druhého Jediho o krok předběhl a přes rameno se na něj ohlédl. „To tys mi říkal, že máme všichni táhnout za jeden provaz, ale teď vyrážíš na vlastní pěst. Chceš pomstít svého přítele. To ti nemůžu mít za zlé, ale kdyby situace byla obrácená, trval bys na tom, abych své pocity podřídil tomu, co ostatní považují za nejlepší.“

„To je nejspíš pravda.“

„Tak proč to samé neplatí i pro tebe?“

„Protože…“ Corran se zamračil, popadl Jacena za tuniku a zatáhl ho do vedlejší chodby. „Pojď sem.“

Oba kráčeli mlčky. Chodba je zavedla na ochoz, z něhož se jim naskytl výhled na obrovskou mísu tvořící trup Tafandy Bay. Kdyby Jacen nevěděl, že se vznášejí nad Matkou džunglí, snadno by uvěřil, že ithorská loď je klenuté město uhnízděné na planetě pod nimi. Za transpariocelovou kopulí se modrala jasná obloha, skrz niž frachťáky uháněly do vesmíru, a zelenající se listoví ve městě nechalo bílé stěny a chodníky prosvitnout jen tu a tam.

„Podívej, Jacene. Tohle je město opuštěné bytostmi, které ho milují, které ho zbudovaly. Proč? Protože se z něj stal vojenský cíl. Víme, že na něj Vongové udeří, a tak jsme odvezli obyvatele a připravili pro nepřítele pár překvapení. Totéž děláme i na samotné planetě.“

Mladík kývl. „To chápu.“

„Tak pochop i tohle: kvůli tomu, co jsem udělal na Bimmielu, kvůli tomu, co jsme udělali na Garqi, Shedao Shai rozhodl, že jsem také takový cíl. Bude mě hledat – i kosti v té bedně – což znamená, že bude nepozorný. A přesně to chceme, protože nepozorný velitel udělá chybu a nakonec padne.“

„To je mi jasné, ale ten zbytek…“

Corran vzdychl a položil Jacenovi ruku na pravé rameno. „Podívej, Jacene, já se nechci za Elegose pomstít. Jeho smrt mě zasáhla, a hluboce, ale znal jsem ho dost dobře na to, abych věděl, že zabíjení v jeho jménu je to poslední, co by si přál. Vzpomeň si, jak na Dantooinu letěl s tím raketoplánem. Udělal to, protože byl ochotný převzít odpovědnost za zabíjení, aby toho břemene uchránil ostatní. Kdybych šel po Shedaovi Shaiovi v Elegosově jménu, Elegos by to vnímal tak, že na mě uvalil břemeno násilí. To bych mu neudělal.“

„Ale máš v úmyslu Shedaa Shaie zabít.“

Coiranova tvář se proměnila v pochmurnou masku. „Pokud se naskytne příležitost, tak ano. Podívej, Jacene, tady nejde o pomstu, která, jak jsi správně poznamenal, by vedla k temné straně. Jde tu o odpovědnost. Shedao Shai mě chce zabít. Pokud se s ním neutkám, možná by ses s ním musel vypořádat ty, Ganner nebo ještě někdo jiný. Ano, je nebezpečný, o tom vůbec nepochybuju. Možná mě zabije a potom z něj bude váš problém. Ale do té doby je můj.“

Jacen se otřásl. „Tím bych si nebyl tak jistý.“

„To ani nemusíš.“ Starší muž si povzdechl, nikoli unaveně, nýbrž jako by se zbavoval napětí. „Vím, že to, co děláme, je správné, Jacene. Tahle bitva má dva cíle. Tím prvním je ochránit Ithor a jeho prchající populaci. Tím druhým, neméně důležitým, je uštědřit Vongům porážku. Musíme jim ukázat, že snadnému průběhu jejich invaze je konec. Pokud tady zaplatí dost vysokou cenu, možná si další tažení rozmyslí.

Nečekám, že to ve svém věku pochopíš, protože ani já jsem to nechápal, dokud jsem nebyl o dost starší, ale prostě vím, že to, co dělám, je správné.“ Usmál se. „Cítím to v kostech. Je zkrátka nutné to udělat.“

Jacen uslyšel přesvědčení v Corranově hlase a na okamžik pookřál, ale pak se zamračil, když mu zkyslo v ústech. „Stejný pocit jsem měl, když jsem šel osvobodit otroky na Belkadanu, a sám víš, jak to dopadlo.“

Corran položil Jacenovi paži kolem ramen. „Ehm, chlapče, o povzbuzování spolubojovníků se toho máš ještě dost co učit.“

„Jenom se snažím být realistický.“

„Jo, já vím.“ Corran se ponuře pousmál a odváděl Jacena směrem k přípravné zóně. „Mám pocit, že realismus nás brzy zaplaví až po uši. Jenom doufám, že se v něm neutopíme.“

*

„Skutečně jsem překvapen, že jsi ještě tady, bratranče.“ Admirál Traest Kre’fey stál vpředu na můstku Ralroostu a sledoval hvězdnatou oblohu nad Ithorem. V dálce klouzalo po oběžné dráze množství lodí ve tvaru dýky – Nové republice jich patřilo méně než Imperiálnímu zůstatku. „Čekal jsem, že vyrazíš zpátky k Jádru společně s veleknězem Tawronem.“

Borsk Fey’lya sice nepokrčil rameny, ale srst vzadu na krku se mu zvlnila. „K tomu, abych tu zůstal, mám své důvody.“

Jako třeba ten, že Leia Organa Solo na rozdíl od tvého výboru neuprchla? Traest si své myšlenky nechal pro sebe, i když měl pocit, že prezident Nové republiky je z jeho dravčího úsměvu stejně vyčetl. „A důvody, proč sis přál se mnou mluvit?“

„Mluvit s tebou? Ne.“ Fey’lya se opatrně pousmál. „Chtěl jsem tě zde jako svědka.“ Kývl na komunikační důstojnici. „Teď už nás můžete spojit.“

Poručík Arťyka pohlédla na admirála, jestli k tomu dá svolení.

Traest zvedl na okamžik ruku. „A s kým chceš mluvit?“

„S admirálem Pellaeonem.“ Fey’lya kývl směrem k Chimaeře, třpytící se v dálce. „Jelikož si netroufáš prosazovat své vlastní zájmy, musím to za tebe udělat já. Budu požadovat, aby velení nad touto operací připadlo tobě. Toto je novorepublikový svět; jeho obraně bys měl velet ty.“

„Ach tak.“ Traestovi pronikl do hlasu náznak zavrčení. Kývl na poručíka. „Spojte nás s admirálem Pellaeonem, prosím.“

Oba Bothané několik vteřin mlčky čekali a pak se před nimi objevil hologram admirála Pellaeona, v životní velikosti a stejně působivý, jako byl ve skutečnosti. „Ano, admirále Kre’feyi?“

„Zdravím vás, admirále. Nechtěl jsem vás rušit, ale prezident Borsk Fey’lya by vám rád přikázal, abyste mi předal velení nad obranou Ithoru. Ještě než to udělá, myslel jsem, že by měl slyšet vaše rozkazy pro tuto eventualitu.“

Pellaeon přikývl a levou rukou si uhladil bílý knír „Pokud budu sesazen z postu velitele ithorské obrany, podle imperiální direktivy 59826 se všechny imperiální lodě a personál okamžitě stáhnou k Bastionu.“

„Děkuji vám, admirále. Omlouvám se, že jsem plýtval vaším časem. Kre’fey konec.“

Bothanský admirál se otočil ke svému bratranci, „ještě něco?“

Borsku Fey’lyovi se na krku zježila srst a Traestovi bylo zřejmé, že ještě zdaleka neskončil. „To je skandál! Imperiálnímu zůstatku nepřísluší tento svět bránit. Je to náš svět. To my musíme velet jeho obrané. Jinak to nejde!“

Traest napřáhl k Fey’lyovi pravou ruku dlaní vzhůru, ohnul prsty a vysunul drápy. „Na Coruscantu jsi souhlasil, že obranu Nové republiky přenecháš vojenským složkám. Varoval jsem tě, že pokud se do ní budeš plést, stáhnu své jednotky do Neznámých oblastí. Pořád ještě to můžu udělat. A když to udělám, admirál Pellaeon odletí také. Ithor zůstane bezbranný.“

Fey’lyovy fialové oči se rozšířily. „Ale to nemůžeš. Vojáci na zemi by byli ponecháni svému osudu. A Jediové… neopustil bys je –“

„Že ne? Tak schválně. Na Jediích ti nezáleží. Kdyby bylo po tvém, klidně bys je tu nechal zemřít. Opěvoval bys jejich oběti, stavěl bys jim pomníky, a pak bys vesele tančil na jejich hrobech.“ Traestovy ametystové oči zpřísněly a v jejich zlatavých skvrnkách se zatřpytilo světlo. „A co se týče opuštění Ithoru, nemáš nejmenší představu, kam jsem poslal uprchlíky. Všude v Nové republice a Neznámých oblastech vyrostou ithorianské kolonie. Ano, potrvá roky, než nové bafforry vydají pyl, ale za tu dobu mohu vybudovat armády, které přijdou a Yuuzhan Vongy rozdrtí. Už dříve jsem tě varoval, že to provedu, a taky to udělám. Stačí, abych řekl jediné slovo, a rodinní příslušníci každého válečníka pod mým velením se přestěhují na planety podle mého určení.“

„Jsi vzpurný! Zbavím tě velení.“ Fey’lya se otočil a ukázal na dva bothanské bezpečnostní důstojníky stojící vedle vstupu na můstek. „Zatkněte admirála Kre’feye a odveďte ho z můstku.“

Bezpečáci se nepohnuli. Ani nedali najevo, že ten rozkaz slyšeli.

Traest upřel zrak podél čenichu na svého bratrance. „Nacházíme se ve válečné zóně, bratrance. Tvé pravomoci skončily, když jsi vstoupil do této soustavy. Můžeš si vybrat –“ Odmlčel se v polovině věty, když se před ním objevil Pellaeonův hologram.

„Promiňte, admirále, ale Vongové už jsou téměř na dostřel, vypouštějí lodě a blíží se k nám. Začalo to. Zdá se, že jde o případ sedm.“

„Děkuji vám, admirále. Tak tedy případ sedm.“ Traest pohlédl skrz Irnperiálův mizející hologram. „Případ sedm. Napojte naše zaměřovací počítače na telemetrii z Chimaery. vypusťte všechny stíhačky. Tohle není cvičení, lidi. Bojujte dobře a ještě se nám podaří Yuuzhan Vongy odrazit.“

Traest přistoupil těsně k Fey’lyovi a ztišil hlas na pouhý šepot. „Chystal jsem se ti říct, aby ses buď vrátil do svých pokojů, nebo nastoupil na nějakou loď a uprchl dřív, než nepřítel rozvine své jednotky. O tu druhou možnost jsi už přišel, ale nabídnu ti jinou. Můžeš zůstat tady na můstku a tiše projevovat podporu těm, kdo budou bojovat za tvůj život, anebo můžeš v hrůze někam zalézt a doufat, že yuuzhanvongské útoky neprorazí přepážky tvé kajuty.“

Fey’lya zvedl bradu. „Možná teď pro mě máš jen opovržení, bratranče, ale za mých časů, když byli našimi nepřáteli Impenálové, jsem proléval krev. Poznal jsem boj, a neutíkal jsem z něj.“

„To je dobře, protože Yuuzhan Vongové jsou horší než kdokoli, s kým ses kdy střetl.“ Traest zvýšil hlas, aby ho slyšeli všichni na můstku. „Ano, bratranče, tvou pomoc bychom opravdu přivítali. Pokud tě bude zapotřebí, dám ti vědět. Ale už jenom to, že jsi tady a že jsi poctil mou posádku svou přítomností, pro nás znamená víc, než můžeš tušit.“

*

X-wing Jainy Solo vylétl z šachty vysoko nad Ralroost a zatočil doleva na své místo ve formaci eskadry Rogue. Anni Capstan se zařadila napravo od Jainy a ucouvla o několik metrů dozadu. Rychlý pohled na displeje Jaině ukázal, že senzory běží, pole inerciálního kompenzátoru je rozšířené, aby ji chránilo před yuuzhanvongskými dovin basaly, a zbraňové systémy jsou plné nabité a svítí zeleně.

„Jedenáctka připravena k akci.“

Sparky zahoukal a začal jí na primárním monitoru zakreslovat taktické údaje. V okamžení na něm vyskočil tucet yuuzhanvongských cílů. Monitor zobrazil obrovský yuuzhanvongský křižník, větší než cokoli, co dosud viděla. Ježil se dlouhými trny z korálu yoriku, ačkoli jeho trup vypadal, jako by byl původně asteroidem, na nějž byly ostatní kusy naroubovány.

Největší křižník obklopovaly tři menší křižníky – všechny velké jako loď, se kterou se střetli u Dantooinu – a osm dalších fungovalo jako podpora ostatních plavidel. Ze všech křižníků se valily skipy, které vytvořily celé mračno kontaktů. Ve vší té změti se Sparkymu podařilo zachytit řadu středné velkých lodí, které Jaina považovala za výsadkové čluny.

Velitelství flotily okamžitě poslalo taktická označení yuuzhanvongských lodí. Největší loď byla označena jako velký křižník. Z těch menších se staly útočné křižníky a z nejmenších lehké křižníky. K souborům byly přiloženy také zkratky pro rychlou komunikaci – velký, útočný a lehký –, ačkoli Jaina předpokládala, že piloti stejně přijdou se svými vlastními názvy, ať už se to taktickým plánovačům bude líbit nebo ne.

Výsadkové čluny dostaly označení bedna. Jaina věděla, že musejí být napěchovány yuuzhanvongskými válečníky. Vojáci budou bezmocní, dokud se nedostanou do atmosféry a na zem. Nebylo nutné bedny zničit; stačilo prorazit trup, aby vzduch unikl ven a chlad vnikl dovnitř.

V komunikačním kanálu zapraskal Gavinův hlas. „Eskadro, my máme na starosti bedny. Když to půjde, tak lasery, když ne, torpéda. Lepší bude zničit je tady nahoře, než mít je dole na zemi.“

kapitola

31

„Je obrovský, admirále. Má hmotnost jako hvězdný superdestruktor.“

Pellaeon se pomalu odvrátil od průzoru na můstku Chimaery. Věděl, že tuhle bitvu nevyhraje pouze palebnou silou a taktikou, ale také tím, jak se bude chovat před svou posádkou. „Tak se podíváme, komandére, jestli z něj trochu hmoty nedokážeme osekat, co říkáte?“

Chimaera seděla uprostřed formace obránců, hluboko v obrovském kuželu válečných lodí. Kolem ní a před ní byly rozmístěny čtyři další hvězdné destruktory třídy Imperial – dva z Nové republiky, dva ze Zůstatku. Devět hvězdných destruktorů třídy Victory spolu s trojicí bothanských útočných křižníků a moncalamarským hvězdným křižníkem tvořilo střední část kužele. Před nimi se nacházelo hejno menších lodí, od fregat až po pár frachťáků, jejichž posádky měly více odvahy než výzbroje.

„Zaměřte velký křižník, prosím. Palte podle libosti.“ Imperiální admirál se otočil a sledoval, jak turbolaserové baterie na obou stranách lodi vyplnily kosmický prostor žhavými rudými paprsky energie. Některé zbraně dštily téměř nepřetržitý proud slabších paprsků, vytrvale prýštících na cíl. Černé díry, kterými Yuuzhan Vongové chránili své lodě, ty střely lačně pohlcovaly. Když prvních pár výbojů proniklo skrz, ostatní zbraně spustily koncentrované přívaly turbolaserové palby.

Silnější výboje se přiblížily k cíli. Pellaeon čekal, že velký křižník zasáhnou a vypálí do jeho skalnatého trupu zející otvory, jenže černé díry spolkly i tyto paprsky. Admirál sledoval, jak obrovská loď snadno vstřebává ničivou energii jeho zbraní, a přimhouřil oči.

„Není to k ničemu, pane.“ Do slov palebného důstojníka prosáklo zklamání. „Tato taktika možná funguje proti skipům, ale ne proti velkým lodím. Mají moc silnou ochranu.“

„To je možné, to je docela dobře možné.“ Pellaeon se zamračil a pravou rukou se poškrábal na bradě. „Anebo už si uvědomili, jak proti nim bojujeme?“

*

Jaina zasypala skip slabými laserovými střelami a potom mu provrtala záď čtyřnásobnou salvou. Tryskal z něj roztavený korál, tuhnoucí do zmrzlého ohonu, takže skip začal připomínat kometu. Malá tmavá yuuzhanvongská loď se roztočila a nabrala kurz do atmosféry Ithoru, ve které shoří na popel.

„Páčko, uhni doprava.“

Jaina varování Anni Capstan bez přemýšlení poslechla. Škubla pákou doprava a polechtala manévrovací trysky, které ji zanesly do výkrutu na pravobok. Kolem jejího X-wingu se prohnala plazmová střela, následovaná roztavenými úlomky koralskipperu. Anni prolétla oblakem trosek, které jí zajiskřily na štítech, a Jaina se zařadila vlevo za ni.

Vyměnily si několik střel s dvojicí skipů a pak už se prohnaly clonou yuuzhanvongských stíhaček a vpadly mezi bedny. Ve srovnání s rychlými skipy byly bedny nadmuté banthy, které si přímo koledovaly o rychlý nálet a dvojici protonových torpéd. Z každého výsadkového člunu trčely výrůstky, plivající po blížících se strojích plazmové střely; ty však byly zjevné určeny spíše proti pěchotě než proti stíhačkám. Vyhýbat se jim bylo snadné, a salva nízkoenergetických paprsků dokonce zanechala v trupu nejbližší bedny slabé stopy.

„Sparky, hlídej nám záď, jdeme na nálet.“ Jaina se svým X-wingem znovu proklouzla do čela, potom stroj vyrovnala a vyrazila proti jedné z beden. Když na ni bedna vychrlila plazmu, Jaina strhla X-wing na levobok a zaútočila na další výsadkový člun. Vypálila dvě nízkoenergetické střely, jednu na příď, druhou na záď, a pak poslala doprostřed hranaté lodi čtyřnásobnou salvu. Korál okamžitě změnil barvu z uhlově černé na žhavě bílou a odpařil se.

Zásah! Jaina zmáčkla knoflík vysílačky. „Doraz ho, Dvanáctko.“

„Rozkaz, Páčko.“

Sparky se zničehonic rozkvílel. Jainin sekundární monitor ukázal dvojici skipů. Číhaly přímo uprostřed zadní obrazovky a vklouzly za Anni. „Dvanáctko, přeruš nálet.“

„K Sithu!“ Anni v panice zvýšila hlas. „Zasáhli mě!“

Jaina trhla pákou doprava a přitáhla ji k sobě, aby stroj obrátila vzhůru a letěla zpátky, jenže už bylo pozdě. Ze dvou motorů Annina X-wingu šlehaly plameny. Stíhačka se roztočila kolem vlastní osy a plnou rychlostí narazila do bedny, kterou Jaina poškodila. Jaina ucítila ze své wingmanky vlnu bolesti a pak už nic. Anni!

Jaino!

Jacen Solo, ukrytý dole na Ithoru spolu s týmem Jediů, který čekal na Yuuzhan Vongy, se prudce předklonil, když mu v útrobách vybuchla bolest. Zalapal po dechu. Bylo mu, jako by mu do břicha vrazili vibročepel. Fyzická bolest v jeho útrobách pomalu odezněla, ale duševní muka, která mu svírala srdce, nikoli.

Corran byl v mžiku vedle něj a položil Jacenovi ruku na záda. „Co se děje?“

Jacen několikrát zakašlal a pak konečně popadl dech. „Moje sestra… něco se stalo… tam nahoře.“

„Jak moc je to zlé?“

Jacen zamrkal, zapátral v Síle a pak obrátil tvář k nočnímu nebi. Stále ji tam nahoře cítil, kdesi mezi záblesky laserové palby a zlatavých úlomků řítících se oblohou. „Je v pořádku, ale právě přišla o někoho, kdo jí byl blízký. To cítím naprosto zřetelně.“

Corran kývl a potom spolu s Gannerem poplácal Jacena po zádech. „Musíš se spoléhat na to, že se jí nic nestane.“

„A proč?“

„Protože, Jacene,“ ozval se Ganner, „tady dole pro ni nemůžeš nic udělat. Prostě se postaráme, aby to, co tu přistane, už proti ní znovu nevzlétlo.“

Mladší Jedi kývl. „Myslíš, že naši návnadu spolknou?“

„Žvýkají feťáci glitterstim?“ Corran se na Jacena sebejisté pousmál. „Vongové nás už několikrát překvapili. Teď zažijí ošklivé překvapení oni.“

*

Deign Lian s kognitivní kuklou na hlavě přehlížel bojiště. Výsadkový člun se Shedaem Shaiem na palubě označil červeně a sledoval, jak nepřátelské stíhačky prorazily clonu koralskipperů a spustily na výsadkové čluny palbu. Jejich zbraně chrlily na loď Shedaa Shaie žhavé světlo, ale žádná ji nezasáhla. Stíhačky postupně drtily vnější schránky výsadkových člunů, ale většina jich dosáhla atmosféry a zahájila sestup na noční stranu planety.

Poté Lian obrátil pozornost k bitvě flotil. V okamžení označil jednu z menších lodí nevěřících jako cíl. Dělostřelci Věčného utrpení se na ni zaměřili a vypálili salvu z půltuctu plazmových kanónů. První střela, která zasáhla loď, se rozprskla na jejím štítu jako bláto na vajíčku. Další střely, všechny zlatě planoucí, se prožraly lodí jako kyselina. Poslední střela už bez překážky prolétla ohnivou koulí, která ještě před chvílí byla kovovým konstruktem, v němž se choulili válečníci. Další nevěřící jako potrava pro bohy.

Deign Lian jedinou myšlenkou změnil zobrazení bitvy. Už nevypadala, jako by se na ni díval svýma vlastníma očima. Analytické neuromotory Utrpení překryly obrazy jednotlivých lodí barvami, aby mohl zhodnotit škody, jež flotila utržila. Z koralskipperu se staly zlaté a rudé jiskřičky míhající se v prostoru a postupně tmavly, dokud zcela nevyhasly. Větší lodě měly zprvu zlatou barvu, ale na některých se tvořily rudé tečky a šrámy. Potěšilo ho, že zarudlých bylo jen málo jeho lodí.

To potěšení se ale rychle rozplynulo, když si uvědomil, že za jejich úspěchem stál Shedao Shai. Lianův nadřízený prostudoval taktiku, kterou nevěřící použili při soubojích stíhaček, a očekával, že velké lodě se pokusí o něco podobného. Jeho obranná taktika – clona dovin basalů právě tak silná, aby pohltila oslabené střely – uspořila energii pro silnější pole, potřebná k zachycení plnoenergetických střel.

Na tom nesejde. Shedao Shai dnes možná vyhraje, ale vítězství ho pouze zaslepí vůči tomu, co bude nutné vykonat v budoucnosti. Deign Lian se usmál. A pokud prohraje, všechna vina padne na něj a mně připadne sláva za to, že jsem z jeho chabého plánu vytěžil maximum.

*

Plukovník Gavin Darklighter se obrátil na pravobok a začal ve spirále klesat za unikajícími bednami. „Letíš se mnou, Dvojko?“

Z vysílačky se ozvalo dvojité zacvakání, kladná odpověď Krala Nevila. Gavin zkontroloval senzory a objevil šest dalších strojů eskadry Rogue, které se také řítily za bednami. Zbylo nás jen osm? Zachvěl se. Na jednu stranu byl rád, že je tolik letounů ještě funkčních, ale nad ztrátami se mu sevřelo srdce. Anni je mrtvá, i několik dalších, které jsem ani nestihl poznat.

Rozzlobeně zavrčel a potom ho ovládl ledový klid a v hlavě měl křišťálově jasno, když se jeho hněv proměnil v mráz a pronikl mu do celého těla. Najednou se mu zdálo, že je něčím víc než jen pilotem ve stroji, že on a jeho stíhačka splynuli. Vzájemně propojeni jako vongský pilot a jeho letoun. Pravou rukou zlehka spočinul na páce, i když to s ním při vstupu do atmosféry trochu hodilo, a vyrazil za nejbližší bednou.

Gavin se na ni pověsil a vychrlil déšť nízkoenergetických střel. Bedna promítla černou díru, která rudé šípy spolkla, a pak její zadní děla začala na Gavina chrlit plazmu. Novorepublikový pilot navedl stíhačku o něco níž, takže černé díry bedny ho nyní chránily před její vlastní palbou, a pokropil spodek výsadkového člunu nízkoenergetickými střelami. Černá díra se přesunula dolů, aby ty střely vykryla, a bedna znovu spustila plazmovou palbu.

Gavin se usmál a přitáhl páku k sobě. Příď X-wingu zvedl přesně tak, aby mohl vypálit čtyřnásobnou salvu do zádi člunu. Lasery člun prudce zasáhly, jeden mu vyryl do boku černou brázdu. Zbývající tři mu vypálily díry do zádě. Gavin vymáčkl ze zbraní další roj nízkoenergetických střel; nečekal, že slabé paprsky způsobí člunu další škody, ale každý, který se dostane skrz, napáchá paseku v nákladu.

Bedna uhnula doleva a začala prudce klesat do džungle pod nimi. Gavin ji nechal být a obrátil X-wing za zbývajícími bednami. V dálce zářil bílý komplex budov, usazený uprostřed džungle, a dvacet kilometrů na sever od komplexu se poslední obytná loď, Tafanda Bay, vznášela na nebi jako pokojný kovový mrak. Čtyři bedny se odpoutaly a zamířily k obytné lodi, zatímco zbytek se snášel k pozemnímu cíli.

Gavin přepnul zbraně na protonová torpéda a zaměřil prostor mezi dvěma z beden mířících na Tafandu Bay. Mrkl na monitor a přečetl si vzdálenost k cíli. „Lape, naprogramuj torpéda k výbuchu dva kilometry od místa, kde zaregistrují černou díru.“

Droid hlasité pípl a Gavin zmáčkl spoušť. Dvojice modře žhnoucích raket se propalovala oblohou. Senzory oznámily, že za bednami se objevují miniaturní černé díry. Yuuzhan Vongům už zřejmé došlo, že protonová torpéda vybuchnou, zaregistrují-li gravitační anomálii, a tak tyto bedny promítaly své černé díry daleko za sebe. V kosmu by energie z výbuchu byla na takovouto vzdálenost neškodná.

Ale my teď nejsme v kosmu, že ne, chlapci? Vybuchující protonová torpéda způsobila dvé věci. Zaprvé vyvolala tlakovou vlnu, která se pohybovala nadzvukovou rychlostí a tlačila před sebou velké množství vzduchu. Nahuštěný vzduch udeřil do obou beden, postrčil je vpřed a roztočil je. Prohnal se kolem a postupně se rozptýlil, ale trochu otřásl dokonce i druhými dvěma bednami před nimi.

Druhá věc, kterou exploze způsobily, když přehřály vzduch a rozmetaly ho všemi směry, bylo prázdné místo, do něhož se nyní hnala spousta vzduchu, aby ho vyplnila. Výsledná turbulence uchvátila roztočené bedny. Gavin netušil, jakým způsobem yuuzhanvongští piloti a živé součásti jejich lodí zjišťují, kde je nahoře a kde dole, a jak měří rychlost, smér a výšku, ale věděl, že on sám by měl v takové vichřici co dělat, aby to všechno stíhal sledovat.

Yuuzhan Vongové na tom zřejmě byli podobně. Jejich lodě spadly z nebe a zahučely do džungle. Po nárazu nevybuchly, pokácely však několik stromů a v temném příkrovu džungle zanechaly jizvy.

Gavin sledoval jejich pád a pak se soustředil na zbývající bedny. Byly už docela daleko, poměrně nízko a příliš blízko k obytné lodi, než aby mohl riskovat odpálení dalšího protonového torpéda. V duchu se pousmál. Udělali jsme, co jsme mohli, abychom je zpomalili. Teď už nejsou naše starost.

kapitola

32

První yuuzhanvongský výsadkový člun nalétl přímo proti Tafandě Bay a v posledním okamžiku uhnul stranou. Obytná loď, která neměla žádné zbraně, nepředstavovala pro útočníky žádnou viditelnou hrozbu. Druhý člun se přiblížil těsně k lodi a zahájil palbu dvěma malými plazmovými kanóny připevněnými na střeše kokpitu. Zlaté kapky plazmy udeřily do transpariocelového průzoru a roztavily ho jako led.

Pak výsadkový člun použil dovin basala a zaměřil ho na díru, aby odsál roztavenou transpariocel. Než gravitační studna vyčistila dostatečně velký otvor pro člun, nasála kromě transparioceli také vzduch, větve stromů a malé rostliny vytržené z kořenů. Hranatá loď vlétla do Tafandy Bay a pokračovala vpřed na zelenou promenádu. Zlehka dosedla a otevřela průlezy, ze kterých se vyrojily úderné oddíly malých ještěrů.

Z lodní zádi se vynořilo půl tuctu yuuzhanvongských válečníků, všichni vysocí, hubení a strašliví. V rukou drželi dvojhole a na sobě měli zbroj, ta na nich však visela volně. Vypadali v ní celí nesví, a když je zalité světlem z lodi Anakin Solo pozoroval, usoudil, že příčinou jejich neklidu jsou právě tyto mrtvé schránky, které si museli obléct místo živých krabů vonduunů.

Studoval malou obrazovku svého datapadu a občas zmáčkl tlačítko, aby získal další záběr z holokamer rozmístěných v celém městě. Přepnul na kameru, která se nacházela nejblíž místa, kde přistála první bedna. Zachytil jakýsi prudký pohyb a pak malé datové okno vyplnila statická elektřina. Další kamera zabírala dva yuuzhanvongské válečníky, ukazující na doutnající, jiskřící trosku první holokamery.

Z bandalíru, který měl pověšený přes hruď, vytáhl jeden válečník plochého diskovitého brouka a vrhl ho proti kameře, kterou ho Anakin pozoroval. Anakin ucukl; dobře si pamatoval bolestivé rány, které mu břitvobrouci způsobili na Dantooinu. Brouk kameru minul, ale vrátil se ke svému pánovi, aby ho ten mohl vrhnout znovu. Anakin přepnul na třetí holokameru, ale druhá bedna, která právě přistávala, mu na válečníka vrhajícího brouka zakryla výhled.

Daeshara‘cor mu položila ruku na rameno. „Je čas, Anakine.“

Vypnul datapad a začal ho cpát do kapsy, ale ona se otočila a pohlédla na néj. „Nech ho tady. Nemá smysl vláčet ho s sebou.“

Ta poznámka ho na okamžik překvapila. Měla pravdu. Při tom, co je čekalo, nebude datapad potřebovat. Vlastně to byla zátěž navíc, která by ho mohla zpomalovat. Když se jim podaří Yuuzhan Vongy porazit, bude mít spoustu času se pro něj vrátit. A když se nám to nepodaří…

Usmál se a pak strčil datapad do kapsy na levém stehně své bojové kombinézy. „Yuuzhan Vongové stroje nenávidí. Sice to není živá věc, ale stejně jim ho tu nechci nechat.“

Twi’lečka se krátce usmála. „To mě nenapadlo. Pojď, Anakine. Pojďme jim dát za vyučenou.“

Anakin vykročil za Daesharou’cor a vklouzl širokou branou do prostorné chodby. Květníky vsazené do stén přetékaly fialovými popínavými rostlinami, zatímco po stropě se táhl zlatolistý břečťan. Daeshara’cor se pohybovala středem chodby, která – protože byla postavena pro Ithoriany – byla dost velká na to, aby v ní Twi’lečka vypadala téměř jako dítě.

Chvíli přemítal, proč asi kráčí středem chodby. Popínavých rostlin by se přece nebála. Pak se přistihl, že on sám jde také prostředkem. Ani jeden z nás se neschovává. Kráčet směle do bitvy zdánlivě nedávalo smysl, protože Yuuzhan Vongové přinášeli v boji smrt. Ale kdybychom se před nimi krčili, dopřáli bychom jim vítězství dřív, než by bitva vůbec začala.

Přestože věděl, že to vysvětlení se příčí zdravému rozumu, cítil, že je správné. Když ji sledoval a viděl její napřímená ramena a rovná záda, uvědomil si, že ke skutečné odvaze člověk potřebuje víc než pouhé rozhodnutí, že se nebude bát. Musí uvěřit, že je odvážný, a musí dělat všechno pro to, aby tu víru posílil. Musíš dát své odvaze šanci.

Chodba ústila ve výšce tří pater nad trávníkem do dlouhého zalesněného prostranství, které se táhlo celou spodní částí obytné lodi. Ještěři utvořili skupinky po šesti a rozptýlili se na chodníky a ochozy, které to prostranství lemovaly. Anakin věděl, že Ithoriané při budování obytné lodi nepočítali s tím, že ji budou bránit. Nicméně skutečnost, že chodníky často zahýbaly, stoupaly a zase klesaly, jako by vedly po kopci, znamenala, že yuuzhanvongští vojáci viděli pouze dvacet metru před sebe, a to ještě v tom nejlepším případě.

Listoví, kterého bylo prostranství plné, jim navíc zabraňovalo vidět z jedné strany obytné lodi na druhou. Jediům to ovšem příliš nevadilo. Ačkoli v Síle nedokázali odhalit samotné Yuuzhan Vongy, jejich podřízení vojáci v ní byli přítomni. A co víc, Jediové dokázali vycítit ve městě jeden druhého. I když nikdo z nich neměl přímé telepatické spojení, mohli alespoň zjistit, kde se kdo nachází, a domlouvat se komlinky. Bylo to skoro stejně dobré, jako by komunikovali myšlenkami.

Daeshara’cor zapnula komlink. „Tým dvanáct na místě.“

„Rozumím, dvanáctko. Hra začíná.“

Twi’lečka kývla na Anakina. Vzala svůj světelný meč do ruky a položila palec na aktivační tlačítko. „Anakine, chtěla bych ti poděkovat.“ Zamračil se. „Za co?“

„Byla jsem ztracená, a tys mě našel.“ Daeshara’cor se usmála. „Mám u tebe tak velký dluh, že ho nikdy nemůžu splatit. Kdybych svůj plán dotáhla do konce… navěky bych se nenáviděla.“

Anakinova odpověď zanikla v elektronickém ječení myšího droida MSE-6, který uháněl po chodníku, co mu kolečka stačila. Za ním se neslo hrdelní vrčení a syčení. Droid zastavil přímo před ústím chodby, ve které čekali, a pak se v prudkém oblouku otočil a rozjel se po chodníku pryč od nich. Za ním se hnalo půl tuctu ještěrů. Tolik se soustředili na maličkého droida, že se žádný z nich do chodby ani nepodíval.

Anakin mávl levou rukou proti jednomu z prostředních dvou ještěrů a Sílou ho vymrštil do vzduchu. Yuuzhanvongský otrok zavadil kotníky o balustrádu a provedl nedobrovolný přemet. S jekotem propadl listovím a s křupnutím dopadl na zem.

Překvapený výraz na tváři druhého ještěra odumřel, když mu Anakin přirazil světelný meč ze strany k hlavě a zmáčkl aktivační tlačítko. Fialová čepel proťala tvorovi vršek lebky a vzápětí opsala oblouk, aby vykryla úder dvojhole jednoho ze dvou ještěrů v čele. S oběma rukama na rukojeti odrazil Anakin dvojhůl daleko od sebe, pak se otočil na levém chodidle a pravou nohou kopl ještěra do tváře.

Když tento ještěr zavrávoral vzad, po Anakinovi se rozehnal druhý ze dvojice. Mladému Jedimu se rozhořel oheň v levém stehnu, kam jej škrábl ostrý konec otrokovy dvojhole. Anakin švihl světelným mečem a oddělil horní polovinu ještěrova vítězného úšklebku od dolní.

Otočil se a spatřil, že Daeshara’cor už stojí nad mrtvolami zbývajících ještěrů. Přeskočili balustrádu a dopadli o patro níž. Anakin přistál obkročmo na ještěrovi, kterého shodil z vyššího patra. Při pádu si očividné zlomil páteř.

Anakin se otočil doprava a spatřil yuuzhanvongského válečníka, který sem přicházel po chodníku. „Rychle, do chodby. Běž!“

Daeshara’cor vlétla do koridoru vedoucího pod chodbou, ve které se předtím skrývali, a Anakin chtěl vyrazit za ní, jenže ještěr ho chytil za pravý kotník. Anakin se ho snažil setřást, ale tvor se ho držel jako klíště. Yuuzhan Vong zaryčel výzvu a zaútočil, dvojhůl roztočenou nad hlavou.

Anakin se otočil, aby té výzvě čelil, a zaujal nejlepší postoj, jakého byl schopen. Zvedl světelný meč před sebe a byl připraven se krýt, když vtom mu ještěr vrazil pěst do rány v levé noze. Projela jím bolest a srazila ho na koleno, vzhlédl a uviděl, jak mu na hlavu klesá zkrvavený konec dvojhole.

Anakin náhle ucítil, jak jím Síla škubla vzad, a to tak silně, jako by byl připoutaný v X-wingu a prováděl skok do hyperprostoru. Se světelným mečem šarlatově planoucím vstoupila na chodník Daeshara’cor a postavila se mezi Yuuzhan vonga a Anakina. Válečník, jehož úder přepůlil ještěra místo Anakina, uskočil a nepatrně se přikrčil. Dvojhůl držel ve výšce pasu, jejím zkrvaveným ocasem mířil na Twi’lečku.

Yuuzhan Vong učinil dva výpady. Daeshara’cor se dvojholi poprvé vyhnula, podruhé ji srazila stranou. Stupňovala útok a dvakrát udeřila na jeho hlavu. Yuuzhan Vong ustupoval a lákal ji za sebou, zatímco dvojholí vykrýval údery. Protočil dvojhůl v ruce, paríroval výpad zleva a provedl ripostu. Daeshara’cor smetla dvojhůl na stranu, otočila se a levou nohou kopla válečníka do břicha. Yuuzhan Vong se zlomil v pase.

Anakin se usmál, ale vtom spatřil, jak se Daeshara’cor zapotácela a zhroutila se na chodník. Když padala, její pravá paže zanechala na zdi tmavou krvavou šmouhu. Dvojhůl se stočila do klubka u nohou svého válečníka, pak mu vylezla po noze do dlaně a ze zubatého chřtánu jí kmital rudý jazyk.

Ta dvojhůl ji při ripostě kousla. Uštkla ji.

Anakin se zvedl na nohy. Lomcoval jím vztek. Přivolal si Sílu a cítil, jak se hromadí. Sice v ní Yuuzhan Vonga nevnímal, ale snadno s ní mohl zbortit chodník pod jeho nohama nebo rozmetat dlaždice v krupobití střel, které by z Yuuzhan Vonga udělaly řešeto. Mohl udělat statisíce věcí, které by toho Yuuzhan Vonga přinutily skučet v nepopsatelných bolestech.

Můžu pomstít Chewieho, pomstít Daesharu‘cor, pomstít lid Sernpidalu. Přímo tady, přímo teď, počínaje tímto yuuzhanvongským válečníkem. Chladně se usmál a vážně kývl na svého nepřítele. Můžu mu ukázat, co dokáže pravý Jedi.

Yuuzhan Vong se pohyboval téměř lhostejně. Vykročil vpřed a roztočil dvojhůl. Když došel k nohám Daeshary’cor, zaúpěla. Kmitl k ní pohledem a sekl dvojholí po jejím krku.

Anakin si v jediněm uderu srdce uvědomil, že pravého Jediho nezajímá, co může nepříteli udělat, ale jaké zlo může zabránit nepříteli způsobit. Pomocí Síly zvedl meč Daeshary’cor a odrazil úder dvojhole. Yuuzhan Vongova zbraň zajela do balustrády a a hromovým zapraštěním rozťala kámen.

Než k němu Anakin dorazil, Yuuzhan vong už téměř vytáhl zbraň z kamene. Fialový energetický paprsek světelného meče se mihl nízko nad zemí a přesekl Yuuzhan vongovi koleno. Když začal zraněný válečník padat, Jedi zvedl zbraň do výše a sekl shora dolů. Meč zasáhl dobyvatele mezi krkem a ramenem, směrem k jeho hrudi. Mrtvá zbroj vteřinu nebo dvě odolávala a pak se roztavila.

Válečník sklouzl bez života z čepele.

Anakin padl na koleno vedle Daeshary’cor. Její zelená kůže dostávala mléčný odstín, což se mu ani trochu nelíbilo, vytáhl komlink. „Tým dvanáct, jedna raněná.“

„Rozumím, dvanáctko, stáhněte se k opálovému háji a zdravotnickému stanovišti.“

„Rozkaz.“

Anakin vypnul svůj světelný meč a potom zhasil i ten její. Připnul si její meč k opasku a pak si ji zvedl na rameno. Rychle se ohlédl, přivolal si na pomoc Sílu a odnášel Daesharu’cor do hloubi ithorianského města. Nevím, jestli dokážeme zachránit město, ale doufám, že dokážeme zachránit alespoň ji.

*

Traest Kre’fey se odvrátil od holografického obrazu bitvy, když na něj zavolal jeho štítový důstojník. „Co se děje, komandére?“

Bothan s krémovou srstí zavrčel. „Štít na levoboku klesl na pět procent. Další zásah už –“

Cosi udeřilo do trupu před můstkem a otřáslo lodí. Kre’fey ztratil uprostřed obratu rovnováhu a zřítil se na palubu, vzepřel se na rukou a zvedl se. Z těla se mu sypaly ostré ferokeramické úlomky; všiml si, že některé jsou pokryté krví. Chvíli mu trvalo, než si uvědomil, že ať už jeho loď zasáhlo cokoli, otlouklo to vnitřní obložení přepážky. Kdybych býval nespadl…

Pohlédl ke komunikačnímu stanovišti a spatřil, že to málo, co zbylo z poručíka Arr’yky, se v křečích zmítá na palubě. „Komunikační důstojnice to schytala. Ať ji někdo nahradí! Štítový, co se stalo?“

Grat‘tvo si utrhl pravý rukáv uniformy a zastavil jím krvácení z rány na čele. „Štít zeslábl. Skip se dostal skrz, narazil do nás. Byl na nás prostě příliš silný.“

Příliš silný… Kre’fey se chraptivě zasmál. „Ano, to je ono, to je řešení.“ Graťtvo zavrtěl hlavou. „Admirále?“

„Řešení yuuzhanvongské obrany.“ Kre’fey pohlédl na svého palebného důstojníka. „Zesilte nízkoenergetické střely o 50 procent.“

„To zpomalí rychlost palby.“

„Já vím, ale oni našim slabým střelám nastavují slabá gravitační pole. Když je zesílíme, můžeme jim ublížit.“ Kre’fey se otočil ke komunikačnímu stanovišti. „Dejte mi admirála Pellaeona.“

Borsk Fey’lya přikývl a rukávem otřel krev z konzoly. „Navazuji spojení, čekám na odpověď.“

„Děkuji, bratranče.“ Kre’fey přistoupil ke stanovišti. „Určitě chceš zůstat tady, vzhledem k nebezpečí, jaké ti tu hrozí?“

Vůdce Nové republiky vážně kývl. „Lepší zemřít tady než čekat dole, až mě najdou Yuuzhan Vongové.“

Kre’fey se usmál a poplácal Fey‘lyu po rameni. „Když odvedeš dobrou práci, bratranče, nezůstanou tu žádní Yuuzhan Vongové, kterých by ses musel bát.“

*

Shedao Shai uprostřed svých jednotek postupoval džunglí. Výsadkové čluny – až na ten, který sloužil jako operační středisko jeho pozemních jednotek – mu nad hlavou stoupaly k obloze, aby na planetu přivezly posily. Pozemní jednotky sestávaly z tuctu Chazrachů na každého yuuzhanvongského válečníka. Své síly rozdělil na čtyři části. Jedna četa zůstala u lodi. Na levém a pravém křídle rozvinul triády, neboť věděl, že trojice čet v každé triádé bude stačit ke zpomalení každého nepřítele, na kterého narazí. Doprostřed umístil enneádu, kterou vedl osobně; jedna její triáda tvořila předvoj, druhá zadní voj a třetí, ve které byl i on sám, se nacházela uprostřed.

Měl v úmyslu provést pouze ozbrojený průzkum; věděl, že na větší akci tu má ještě příliš málo vojáků. Villip na levém rameni mu zašeptal do ucha. „Pane, právě jsme dorazili k budově. Tohle musíte vidět.“

„Hned jsem tam.“ V hlase svého zvěda zaslechl cosi, co začalo podemílat jeho odhodlání nepřátelskou budovu pouze prozkoumat. Zatím na planetě nenarazili na sebemenší odpor, což ho utvrzovalo v přesvědčení, že nepřítel se pod tlakem zhroutí. Bitva o Dantooine ukázala, že to tak nemusí být vždycky, ale Elegos mu řekl, že Ithoriani jsou pacifisté. Pokud to tady vedou oni…

Shedao Shai si prorazil cestu šikem svých vojáků a rozběhl se potemnělým deštným pralesem. Přestože věděl, že tuto část planety ovládají jeho jednotky a že mu zde nehrozí nebezpečí, nedokázal se zbavit dojmu, že planeta k němu chová nepřátelství. Ne, nikoli nepřátelství, pouze nelibost. Nechce nás tady. Nechová k nám nenávist, ale rozhodně nás tu nechce.

Na kratičký okamžik zapochyboval o správnosti této invaze. Bohové jim toto poslání svěřili, neboť Yuuzhan vongové byli nositeli života, avšak na této planetě se přesto cítil jako cizinec – ba přímo jako vetřelec. Nezašel tak daleko, aby se ptal, zda kněží lhali nebo zda je jejich poslání omyl. Místo toho přemítal, zda plní přání bohů správným způsobem, a poté usoudil, že jeho neklid pramení z prostředků, nikoli ze samotného cíle.

Rychle objevil svou předsunutou jednotku a dřepl si vedle jejího vůdce. „Hlášení.“

„V budově jsme zachytili pohyb.“ Yuuzhanvongský válečník ukázal na rozlehlý bílý komplex z ferobetonu. Budova měla tři stupňovitá patra, každé o něco menší než to pod ním. Z nejvyššího patra se zvedaly věže, poskytující obráncům značnou výhodu, a zdi a průzory se ježily hlavněmi. „Je bráněna.“

„To jsme přece čekali.“

„Je bráněna automaty.“ Válečníkovi se roztřásl hlas. „Nemají k nám žádnou úctu. Hanobí nás tím, že za sebe nechávají bojovat své stroje.“

Shedao Shai povstal a vzdorně se zahleděl na bílou budovu před sebou. Ukázal na ni, čímž umožnil své tsaisi, aby mu vklouzla do dlaně a ztuhla. „Vysmívají se nám. Vysmívají se našim bohům. Rozbijeme jejich hračky a pak za námi budou muset přijít sami. A až přijdou, zničíme i je.“

kapitola

33

„Rozumím, díky, veliteli oblasti.“ Corran pohlédl na půltucet dalších Jediů, kteří byli s ním. „Slyšeli jste. Generál Dendo říká, že spolkli návnadu. Gavin při přeletu lokalizoval transportér, který používají jako operační středisko. Do sedel. Vyrážíme.“

Corran, oblečený v černé bojové kombinéze stejné jako ostatní Jediové, vyšplhal na spídrovou motorku, která měla vzadu přivázanou otlučenou hliníkovou krabici. Zmáčkl tlačítko zapalování a ucítil, jak se motor s předením probral k životu. Mezi řídítky vyskočil holografický obraz potemnělé džungle a v zářivých detailech vykreslil stromy ukryté v temnotě.

Usmál se. Ty stromy cítil i v Síle a snadno se jim mohl vyhnout. Hologram mě upozorní na Vongy. Teplo jejich těl je prozradí, i kdyby se snažili schovávat.

Corran se rozhlédl a usmál se na Jacena, zahaleného stínem. „Na co koukáš?“

Mladší muž ukázal na krabici. „Na tu bednu. Je těžké ji přehlédnout.“

„To máš pravdu.“ Corran sebejisté přikývl. „Ale ukázat jim ji je koneckonců smyslem tohohle cvičení. Shedao Shai se ocitne v boji a tímhle mu můžeme znovu připomenout, za co bojuje.“

*

Na rozkaz Shedaa Shaie vyrazila yuuzhanvongská enneáda vpřed. Vyřítila se z džungle a valila se po pasece k ithorianské budově. Ze zdí začaly šlehat rudé laserové střely, paprsky světla kmitající všemi směry. Kolem Shedaa Shaie běželi vyjící a štěkající Chazrachové. V jejich středu se hnali yuuzhanvongští válečníci, vyšší a štíhlejší než jejich přisluhovači, a mořem poskakujících hlav se řítili kupředu.

Yuuzhanvongský vojevůdce postupoval k budově. Své vojáky viděl jako siluety ve světle nepřátelské palby. Energetické šípy vybuchovaly v hrudích Chazrachů, urážely jim končetiny, otáčely drobnými trupy a srážely jejich kouřící těla na zem. Někteří ranění kvíleli a svíjeli se, další se vyhrabali na nohy a pokračovali v postupu. Shedao Shai se nezdržoval odpravováním vážně raněných; naopak jim dovolil zemřít v bolesti a odčinit tak své selhání.

Třebaže laserová palba byla soustředěná, automaty ovládající zbraně postrádaly taktickou pružnost, kterou vyvíjející se situace vyžadovala. Všechny proměnné, které musely brát v potaz, se neustále měnily, takže každou vteřinu následovaly nové výpočty a trhané pohyby nedokonale reagující na živého nepřítele, jemuž automaty čelily. Každý druh stroje navíc reagoval jinou rychlostí, takže jeden vektor nechaly nechráněný, zatímco zesílily obranu na druhém, který už nepředstavoval hrozbu. Stroje byly otroky svého naprogramování; nedokázaly odstranit zbytečné pohyby a soustředit se na to, co bylo životně důležité.

Na rozdíl od živých bytostí, které si tu schopnost vyvinuly už dávno. Shedao Shai zahlédl, jak jeden z jeho válečníků padl, a ve zlomku vteřiny byl u něj. Vytrhl mu dvojhůl z mrtvých rukou, roztočil ji nad hlavou a zaútočil. Vztek a rozhořčení mu dodávaly sílu.

Vzduch kolem něj se zahemžil yuuzhanvongskými útočnými brouky. Někteří zasahovali cíle a vybuchovali, drtili zdi, ničili počítačově řízené zbraně a obraceli automaty v hromady střepin a jiskřících ramen.

Živý nepřítel by pokračoval v boji, tyto věci však ne.

Chazrachové šplhali v celých houfech na zeď a řítili se po rampách na další patro. Ze střešních věží tryskaly dolů další laserové střely, ačkoli zbraně v lafetách se nedokázaly sklonit natolik, aby zasypaly palbou horní terasy. Shedao Shai se ponuře usmál, protože žádný živý tvor – žádný inteligentní tvor – by takovou chybu neudělal. Pravý válečník by zvedl zbraň z podstavce a pokropil nás smrtící energií. Tyto automaty nemají ani tolik inteligence jako zvířata.

Dobře vržení třaskaví brouci odstřelili vršek jedné věže a houf Yuuzhan Vongů triumfálně zařičel. Skřípění kovu, když dvojhole roztínaly stroje, a praskání jisker, když kufeje přetínaly kabely, se mísilo v úderné symfonické větě ničení. Nocí zazněl další výbuch a druhá věž se zřítila s takovou silou, až otřásla celou budovou.

Shedao Shai se přistihl, jak se svou enneádou vítězně řve, jenže pak mu křik předčasně odumřel v hrdle. O krok ustoupil, a když yuuzhanvongští válečníci a Chazrachové zaplavili budovu, zmocnil se ho ledový pocit hrůzy. Něco tu nehrálo, a teprve až když si uvědomil, že dopad tak lehké stavby, jako byla věž, by neměl budovou zdaleka tak otřást, došlo mu, co přesně to bylo.

Toto není trvalá stavba. Znovu se rozhlédl kolem sebe a oči se mu rozšířily rostoucím děsem. Obklopovaly ho orgie ničení. Chazrachové bušili do konzol, dokud z nich nebyly trosky. Trhali ze zdířek obvodové panely, za nimiž se táhly duhové stuhy jako nějaké pestrobarevné vnitřnosti. Dokonce i jeho válečníci si přivlastňovali kabely a těsnící kroužky a zdobili se pozůstatky poražených strojů.

Jeho jednotka ztratila veškerou soudržnost a disciplínu. Pustošení a drcení techniky pokračovalo hluboko uvnitř a křik lákal do útrob bílé budovy stále více a více jeho vojáků. Právě to chtěli, to očekávali, když sem umístili ty své ohavnosti. Věděli, že se urazíme a propadneme zuřivosti.

Shedao Shai se přehoupl přes nízkou zeď a začal ustupovat od budovy. Zařval na své vojáky, ať se stáhnou, a uslyšel, jak jeho volání opakují. Nejbližší Chazrachové ho okamžitě uposlechli. Další z jejich bratří se také obraceli na útěk, ale yuuzhanvongští válečníci nikoli. Ne, samozřejmě že ne. Od Chazrachů by nikdy nepřijali rozkazy k opuštění své svaté povinnosti.

Natáhl ruku po villipovi, aby operačnímu středisku přikázal stáhnout všechny jednotky, ale vtom se ozvalo mohutné zahřmění, země se otřásla, a Shedao Shai věděl, že už je pozdě.

*

Novorepublikoví obránci už dávno přišli na to, že zasáhnout cíl je těžké, když žádný cíl neexistuje, a tak se rozhodli dát Yuuzhan Vongům něco, na co by mohli zaútočit na povrchu samotného Ithoru. Obranu sestavili z automatických blasterů a droidích schránek, poskládaných z náhradních dílů a hrstky obvodů, aby se stroje mohly aspoň trochu pohybovat. Věděli, že když budou cíl bránit figury vypadající jako droidi, Yuuzhan Vongové se rozběsní a zachvátí je divoká touha ničit. Budovu proto postavili narychlo a s vnitřními podpěrami a hloubkou základů si nedělali starosti.

I když komplexu neudělali hluboké základy, obránci pod budovou přesto vykopali díru. Tuto díru vyplnili výbušninami a pak ji překryli základovou deskou. Rozbušky náloží napojili na jeden z počítačů uložených v nitru budovy. Když je generál Dendo komunikačním signálem odjistil, detonační sekvence měla začít, jakmile se počítač vypne.

Dvojhůl vražená do počítače splnila tento účel docela dobře.

Následná exploze rozdrtila základovou desku, zaplavila suterén ohněm a pohltila půl tuctu Chazrachů, kteří tam dolů zabloudili. Rostoucí ohnivá koule pak odpařila další podlaží a vzala s sebou i yuuzhanvongského válečníka, jeho dvojhůl a počítač, který zničil. Výbuch roztrhal to málo vnitřních podpěr, které budova měla, a když ohnivá koule vyhasla, budova se začala sesouvat.

Zdi se prohnuly a nejvyšší podlaží se zřítilo na to pod ním. Vnější stěny popraskaly a zbortily se, třebaže nerovnoměrně, a několika přeživším poskytly stísněné útočiště. Z vysypaných průzorů se valil kouř a prach a za ním se neslo sténání uvězněných a raněných.

*

Shedao Shai se sebral ze země a zavrčel. Villip na jeho levém rameni začal cosi štěbetat, ale kvílení blasterových paprsků v džungli na jeho pravém křídle upozornilo Shaie na bezprostřednější problém. Skutečnost, že levé křídlo se neozývalo vůbec, ho znepokojovala ještě víc. Štěkl do villipa rozkaz k ústupu a začal se noční džunglí vracet zpátky.

Jak jsem to mohl dopustit? Oči se mu zúžily. Elegos! Ten Caamasi byl tak otevřený a mírumilovný, tak inteligentní a upřímný, že Shedao Shai vůbec nepočítal s mazaností a lstivostí, kterou takováto léčka vyžadovala. Na základě mého kontaktu s Elegosem mohli dokonce uhodnout, co si o nich myslím. Tihle lidé nejsou Chazrachové. Nebude snadné si je podrobit.

Vzteklé zavytí Shedaa Shaie proťalo noční tmu. Ale já si je nakonec podrobím.

*

Mara uslyšela Anakinovo vysílání i rozkaz, aby zamířil do opálového háje. Zapátrala po něm svými smysly a objevila ho a pak v jeho blízkosti postřehla záblesky potíží. Zapnula komlink. „Jade vyráží naproti dvanáctce.“

Mara cítila, jak ji zaplavila Síla. Čekala hluboko ve formaci Jediů, na druhé straně zeleného pásu od Anakinova stanoviště. Boje na její straně nebyly urputné, a tak jí nenařídili, aby se přesunula nahoru. Když přeběhla chodník a seskočila z balustrády o patro níž, rázem zjistila proč.

Yuuzhan Vongové udeřili doprostřed formace Jediů. Kyp Durron a Wurth Skidder, oba krvácející z mnoha sečných ran, čelili hned čtyřem válečníkům. Za nimi, vysoko na chodníku, se Anakin zastavil na vrcholku jednoho menšího stoupání. Daesharu’cor položil na zem a dvěma světelnými meči odrážel klubko ještěrů.

Ti pitomci měli zavolat pomoc! Mara zažehla světelný meč, který zalil Yuuzhan Vongy chladnou modrou září. Vymrštila se do dlouhého plavného přemetu a přikrčila se před úderem, který ji měl přeseknout od boku k boku. Bodla čepelí do prostoru mezi Yuuzhan Vongovýma nohama, pak ohnula zápěstí a vrazila mu meč zezadu do levého kolena. Tlačila na čepel dokud končetinu zcela nepřeťala.

Válečník zasyčel a poroučel se k zemi. Mara přeskočila chabé odvetné seknutí a podpatkem mu přidupla zápěstí. Kosti zapraskaly a dvojhůl se odkutálela. Mara odrazila mečem druhou válečníkovu ruku. Jeho prsty se rozlétly kolem a pak mu proklála hrdlo.

Mara zaslechla Wurthuv výkřik a otočila se. Wurth zavrávoral, pravé předloktí ohnuté v nepřirozeném úhlu, a navíc v místě, kde nebyl žádný kloub. Jeho světelný meč nebyl nikde v dohledu. Wurthův yuuzhanvongský protivník roztočil dvojhůl, vrčící ve vzduchu jako vrtule, a pokračoval v útoku. Mara pohybem prstu vmetla hrst hlíny z květníku válečníkovi přímo do tváře. Yuuzhan Vong zvedl ruce k očím, aby si je pročistil, a Kyp Durron využil příležitosti a rozsekl mu břicho.

Yuuzhanvongský válečník vzdychl, snad až příliš pokojně, a zhroutil se na zem. Další válečník se po Maře ohnal dvojholí a sekl ji do levého ramene. Mara vykryla jeho zpětný úder, pak se otočila na patě a kopla válečníka do hrudi. Zapotácel se a klopýtl o mrtvolu svého spolubojovníka. Když padal, Mara mu usekla ruku i s dvojholí a pak mu probodla hruď a roztavila srdce.

Kypova fialovobílá čepel opsala veliký oblouk, který rozťal posledního Yuuzhan Vonga od pravého boku k levému rameni. Yuuzhan Vong ucukl, chytil se za rozseknutý trup a udělal několik nejistých kroků. Obě poloviny rozštípnutého hrudního plátu tlačil k sobě, jako by ho to mohlo zachránit, a pak se opřel o zeď a sklouzl na zem do kaluže své vlastní krve.

Mara ukázala světelným mečem na Wurtha. „Dostaň ho odsud. Vidím krev – je to otevřená zlomenina. Kauterizuj ji světelným mečem, když budeš muset.“

Kyp přimhouřil oči. „Přežije. Nenechám tě tady.“

„Já tvou pomoc nepotřebuju. Kype. On ano. Běž, dokud je ještě čas. Tak dělej.“

Zíral na ni skrz masku z krve, která mu tekla z rány ve vlasech. „Znám svou povinnost.“

„Tak splň svou povinnost k příteli.“ Zavrčela a rozeběhla se k Anakinovi. „Dostaň ho do bezpečí!“

Nahoře na chodníku si Anakin díky dvěma čepelím držel ještěry od těla, ale čtveřice tvorů ho pomalu zaháněla do úzkých. Mara shromáždila Sílu, aby vyskočila nahoru k němu. Než se stihla vymrštit, jeden z ještěrů přehmátl na dvojholi, švihl zbraní kolem sebe a přesekl nejbližšího kolegu v pase.

Potom se ještěr vrhl vpřed a zabodl dvojhůl do hrudi druhého spolubojovníka. Když na něj třetí ještěr vyjevené pohlédl, Anakin máchl fialovou čepelí a sežehl mu úžas z tváře. Rychlý výpad šarlatovou čepelí Daeshary’cor zabil posledního ještěra. Zazmítal se v křeči a vypustil duši u Mařiných nohou v okamžiku, když dopadla na chodník.

„Jak jsi to udělal. Anakine?“

„Nijak.“ Chlapec se usmál a pohlédl za ni. Mara se otočila a uviděla Luka, jak tam stojí klidný a pokojný uprostřed chaosu.

Mistr Jedi je rukou přivolal k sobě. „Pojďme. Anakine, veď nás.“

Mara zhasila svůj světelný meč a pak si přehodila Daesharu’cor přes ramena. „Jak jsi to udělal?“ V jeho přítomnosti se hned cítila lépe.

„Zaměnil jsem obraz Anakina a ještěrů v hlavě jednoho z nich. Ani to nebylo moc těžké.“

„Ale zato účinné.“ Přikývla. „Viděl jsi Kypa S Wurthem?“

„Kus před námi. Byli samá krev.“ Luke se dotkl Mařiných zad. „Mělas mě přivolat na pomoc.“

„Řekla jsem si, žes určitě slyšel mé vysílání, a když tě bude zapotřebí, tak přijdeš.“ Tiše se zasmála, aby věděl, že se usmívá. „A jsem ráda, žes to udělal.“

„Díky, žes zachránila Anakina.“

„Dlužila jsem mu to.“ Její úsměv se ještě rozšířil, když spatřila Anakina, jak s oběma čepelemi hlídá vstup do chodby. „A navíc, až budou Jediové za sto let zpívat balady o velkém jediském hrdinovi Anakinu Solovi, nechci, aby na mě vzpomínali jenom jako na ženu, kterou zachránil na Dantooinu.“

„Já myslím, Maro,“ řekl její manžel tiše, „že toho se vůbec nemusíš obávat.“

*

Na palubě Věčného utrpení Deign Lian sledoval, jak se ze zbraní jedné lodi nevěřících zablesklo. Zlatorudé paprsky se snesly na jednu z menších lodí v yuuzhanvongské formaci a prohnaly se gravitačními anomáliemi, jež měly tyto slabé střely zachytit. Energetické střely tavily korál yorik a měnily pevný trup na páru, tryskající do prostoru.

Dvě střely, které zasáhly dorzální hřeben, obnažily hlavní nervovou dráhu živé lodi a vystavily ji chladněmu kosmu. Tkáň okamžitě zmrzla na led, který přerušil tok údajů z můstku a přední části lodi. Dovin basali, připraveni o senzorové údaje o blížící se nepřátelské palbě, přešli do standardního vyčkávacího režimu a gravitační anomálie nasměrovali, jak nejlépe dokázali, aby ubránili sebe i loď.

Z nepřátelských lodí pršely silnější střely. Některé v gravitačních anomáliích uvázly, ale zbytek obranu překonal. Posely trup dírami od přídě až doprostřed lodi. Napůl roztavené panely z korálu yoriku se ulomily a odkroužily do vesmíru. Přední polovina lodi se pod tím náporem rozpadla na kusy. S odlomenou kostrou přídě se Dítě agónie pomalu roztočilo a začalo obíhat Ithor jako novy, mrtvý měsíc.

Co se to děje? Vždyť jsme měli strategii. Deign Lian sledoval, jak se další loď ocitla pod drtivým útokem. Začala bíle žhnout a pak se roztekla jako sníh na rozpálené skále. To není možné!

Deign Lian v mžiku věděl, co musí udělat. Vyslal rozkaz všem lodím; nařídil jim, aby se stáhly na denní stranu planety. Svou vlastní palbu soustředil na menší nepřátelské lodě, aby je odradil od pronásledování, a pomalu nechal zelený disk planety zastínit nepřátelskou flotilu.

Deign Lian, planoucí hněvem, si z hlavy strhl kognitivní kuklu. On věděl, že se to stane. Proto je tam dole. Udělal to schválně, aby mě potupil.

Yuuzhan Vong vážně kývl. A poslal pro posily. Ode mne je nedostane.

Doufám, že je mrtvý. Pokud není, možná ho budu muset zabít sám.

*

Komando Jediů tvrdě udeřilo na yuuzhanvongské operační středisko v džungli. Jacen vypálil z blasterového kanónu spídrové motorky dvě střely. Obě zasáhly yuuzhanvongského válečníka, vymrštily jeho bezhlavě tělo do vzduchu a udeřily jím o trup výsadkového člunu. Další blasterové střely zabily ještěry, ačkoli několik Jediů sesedlo, aby posledních pár dorazilo světelnými meči. Jacen věděl, že to není ani tak proto, že by si chtěli připsat další zabité nepřátele, jako spíš proto, aby se necítili tak nezúčastnění a odloučení od života, který brali.

Corran vyskočil ze sedla spídrové motorky a uvolnil bednu z popruhů. S nezažehnutým světelným mečem v pravici vběhl do výsadkového člunu. Jacen vyrazil za ním a Ganner je v těsněm závěsu následoval. Jacen vyběhl po přistávací rampě se světelným mečem připraveným k boji, ale kromě Corrana a osamělého ještěra krčícího se v rohu uvnitř nikoho nenašel.

Starší Jedi stál před řadou villipů a prohlížel si je. Většina jich zpodobňovala Yuuzhan Vongy, ačkoli Jacen je nedokázal od sebe rozeznat. Zatímco se na ně díval, několik villipů ochablo a svraštilo se. Jacen předpokládal, že Yuuzhan Vongové nebo villipi, s nimiž byli spojeni, právě zahynuli.

„Jak víš, se kterým promluvit?“

Corran položil bednu na zem a levou ruku si přitiskl na ústa. „Hledám takového, který by vypadal důležitě. Šance, že tu bude Shai, je poměrně malá, ale velitel jednotky už bude vědět, jak dostat zprávu až k jeho… prostě k tomu, co mají Vongové místo uší.“

Jacen pokrčil rameny. „Co zkusit toho nejošklivějšího?“

„To by šlo.“ Corran se najednou usmál. „Máme štěstí. Tu škaredou tvář hned tak nezapomenu.“ Natáhl se a nepříliš jemně poplácal jednoho konkrétního villipa. „Shedao Shaii, tady Corran Horn. Zabral jsem ti operační středisko a mí lidé ti zaútočili na křídla. Napravo od tebe jsou novorepubliková komanda, nalevo Noghriové. Vsadím se, že nalevo je opravdu ticho.“

Výraz yuuzhanvongského villipa ztuhl. „Máš méně cti než ngdin.“

Corran pohlédl na Jacena, ale mladík jen pokrčil rameny. „Nevím, co to je, ale neznělo to moc lichotivé.“

„Možná nemám žádnou čest,“ pokračoval Corran, „ale zato mám balík kostí. Myslím, žes o ně měl zájem.“

„Jejich navrácení neomlouvá tvou proradnost.“

„Ještě jsem ti je nevrátil, kámo. Mám pro tebe návrh. Když nebudeš souhlasit, vystřelím ty kosti do slunce.“

Z Yuuzhan Vongových očí se staly pouhé škvírky. „Jaký návrh?“

„Výhodný pro nás pro oba. Ty, já, naši sekundanti: kosti proti Ithoru. Když vyhraješ, dostaneš kosti. Když vyhraju já, dostanu planetu.“ Corran zvýšil hlas. „Naše jednotky do té doby zachovají příměří. Vyzvedneme své mrtvé a potom si to vyřídíme mezi sebou jen my dva.“

„Smlouváš jako kupec.“ Villip opovržlivé ohrnul rty. „Elegos by se styděl, kdyby viděl, jak hluboko jsi klesl.“

„Jenže ty ses postaral o to, že se jeho názor už nikdy nedozvíme, viď? Ty a já, Shedao Shaii. Kosti proti Ithoru.“

„Za jak dlouho se setkáme?“

Corran na chvíli zaváhal. „Za lunární cyklus. Jsem Jedi. Chci bojovat za úplňku.“

„Vzpomeň si na lekci ze Sernpidalu. Úplněk ti mohu zařídit kdykoli. Dva planetární cykly. Na západ odsud je stolová hora. Utkáme se tam.“

„Dva týdny.“

„Čtyři dny.“

„Deset.“

„Tahle hra už mě přestává bavit, jeedai.“ Z jeho slov čišela zlost. „Týden. Ne déle.“

Corran kývl. „Týden.“

Villip se na okamžik přestal mračit a pak mu výraz opět zpřísněl. „Tak tedy za sedm planetárních cyklů. Do té doby příměří.“

„Dobře, velmi dobře. Brzy na viděnou.“

„Ano, už brzy.“ Villipův hlas se ztlumil ve zlověstné zavrčení. „Připrav se na smrt.“

kapitola

34

Admirál Pellaeon stál s rukama za zády na můstku Chimaery. Upíral oči na hologram svého novorepublikového protějšku. „Ano, admirále Kre’feyi, souhlasím, že jsme z toho vyšli nad očekávání dobře. Jedi nám získal delší příměří, než jsem doufal.“

„Ano, admirále, a také ten čas dobře využijeme.“ Bothan pomalu přecházel sem a tam a holokamera kopírovala jeho pohyb, aby ho udržela uprostřed záběru. „Upravy, které jsme provedli na našich zbraních, se osvědčily. Díky nim jsme dvě jejich lodě dokázali rychle zničit. Nevím, jak na ně Yuuzhan Vongové v budoucnosti zareagují, ale změnou taktiky v boji můžeme využít jejich slabých stránek. Moji technici už provádějí další úpravy.“

„Moji také,“ odpověděl Pellaeon. „Čekáte, že Yuuzhan Vongové dohodu nedodrží, když jejich bojovník prohraje?“

„Buď to, anebo že můj bratranec nařídí okamžitý útok, jestli Horn zemře. Té dohodě není zrovna nakloněn.“ Kre’fey se poškrábal na sněhobílém hrdle. „Tak jako tak budeme s Yuuzhan Vongy znovu bojovat. Mám pár nových nápadů, najdete je v souboru, který vám právě posílám. Také mám v záloze jednu loď, pokud myslíte, že bychom ji měli využít.“

„Projdu si ty soubory a dám vám vědět,“ kývl Pellaeon na admirála Nové republiky. „Popřejte za mé Hornovi štěstí. Být tak o čtyřicet let mladší, nabídl bych se, že půjdu místo něj.“

„Určitě ho to potěší, pane.“ Bothan se usmál a jeho tesáky se krátce zablýskly. „Myslím, že v celé flotile není nikdo, kdo by mu nenabídl totéž.

No, i když jedna osoba by tady možná byla, ale každé pravidlo má svou výjimku.“

*

Corran pomalu zašrouboval kryt na rukojeti svého čerstvě dobitého světelného meče. „Takže, prezidente Fey’lyo, začínám mít pocit, že mou dohodu s vongským velitelem neschvalujete. Vlastně už po čtyřsté dvacáté sedmé.“

Bothan k němu bodl prstem s drápem. „A zopakuji vám to třeba ještě tisíckrát, když budu muset. Neměl jste sebemenší nárok ani pravomoc uzurpovat svým hloupým soubojem výsostné právo Nové republiky na vedení války. Budu vám to opakovat, dokud to nepochopíte a tu dohodu neodvoláte.“

Jediho zelený pohled ztvrdl. „Možná potřebujete něco pochopit vy. Je mi putna huttího slizu, co si myslíte. Připomínám vám, že právě kvůli vaší neochotě nechat Jediům volnou ruku jsem byl znovu povolán do armády Nové republiky. Tu dohodu jsem uzavřel z této pravomoci.“

„Nebyl jste velitelem pozemní armády.“

„Ve skutečnosti ano. Generál Dendo byl raněn.“

„Ale to jste nevěděl.“

Corran na něj vycenil zuby v úsměvu. „Chcete mi říct, že jsem to nemohl vycítit v Síle?“

To Bothana umlčelo, ale třetí přítomný v těsné kajutě, Luke Skywalker, se na Corrana zamračil. „Corrane, teď není vhodná doba hrát s prezidentem Fey‘lyou takové hry.“

„Máš pravdu, mistře. Na hry vůbec není čas.“ Corellianský Jedi pohlédl na světelný meč ve své ruce. „Prezidente, zapomněl jste na naši historii. Před více než deseti lety jste mi něco zakázal udělat. Odešel jsem z armády Nové republiky a se mnou i zbytek eskadry Rogue, a stejně jsme dosáhli svého cíle. Takže považujte tohle za mou opětovnou rezignaci. Tím vaše pravomoc nade mnou skončila.“

Fey’lya zamrkal fialovýma očima a potom pohlédl na Luka. „Mistře Skywalkere, nařiďte mu, aby se toho souboje neúčastnil.“

„Ne.“

Bothan přimhouřil oči do ametystových štěrbin. „Jediové tento souboj schvalují?“

Luke mu pohled oplatil. „Za týden poletím dolů na Ithor jako Corranův sekundant.“

„Takže Jediové si přivlastňují právo rozhodnout o osudu Ithoru.“ Lstivý tón Fey’lyových slov vykřesal v Corranovi jiskru hněvu. „Má pravdu, mistře. Jediové nesmějí do téhle pasti vlézt. Končím i jako Jedi.“

„To nemůžeš.“

„Fajn, tak mě vyraz z řádu.“ Corran svraštil čelo. „Hm, některý části jediskýho kodexu nemám zrovna v úctě a nosit tyhle pitomý hadry mě už taky rozčiluje. Vidíš? To je porušení kázně. Vykopni mě. Téhle akce se nemusíš zúčastnit.“

Mistr Jedi pomalu zavrtěl hlavou. „Prezidente Fey‘lvo, vy nechápete, že Corran jedná tak, aby chránil život. I kdyby ten souboj prohrál, bude to jen jeden život proti všem těm, které evakuujeme. Jen jedna rodina bude truchlit, ne spousty. A když vyhraje, Ithor bude zachráněn a Yuuzhan Vongové poznají, že tato invaze se pro ně neobejde bez vážných ztrát.“

Corran při Lukově řeči ztuhl. Když se díval na Borska Fey’lyu, bylo mu jasné, že Bothan sice poslouchá, ale pravý význam slov k němu nepronikl. Je myšlenkami jinde a uvažuje, jak to všechno obrátit ve svůj prospěch, ať už to dopadne jakkoli.

Corran otočil meč rukojetí k Fey’lyovi a podával mu ho. „Vezměte si ho a jděte s ním bojovat sám.“

„Ne, já nemůžu.“

„Já vím, prezidente. A nemyslím si, že jste zbabělec.“ Corran pomalu zavrtěl hlavou, pak meč otočil rukojetí opět k sobě a palec nechal spočívat na aktivačním tlačítku. „Není to váš boj, ale můj. Jsem k tomu způsobilý, a protože neumím prohrávat, tak neprohraju.“

Bothan na něj tlumeně zavrčel. „Jestli selžete, ve všeobecněm povědomí zaujmete místo po boku Thrawna a Vadera.“

„Jestli prohraju, pane prezidente, Ithor bude v následném krveprolití zapomenut.“ Corran se oprostil od hněvu a nasadil vyrovnaný výraz. „Právě proto, abych tomu zabránil, se musím utkat se Shedaem Shaiem. Za ochranu života a svobody by se mělo bojovat. V jejich jménu vyhraju.“

*

Anakin setřásl z ramen matčiny ruce a zadíval se průzorem na ošetřovnu. Na lůžku tam ležela téměř nehybná Daeshara’cor. Tělo měla zahalené bílou pokrývkou až ke krku. Anakin poznal, že Twi’lečka ještě dýchá; její dech byl však mělký a přerývaný.

Leia tiše promluvila. „Nemusíš tam chodit.“

Nechci, ale musím. Anakin popotáhl a kývl na svou matku. „Ona… chtěla mě vidět. Musím.“

„Mám jít s tebou?“

Ztěžka polkl, protože měl stažené hrdlo. „Ne, já to zvládnu. Jenom, ehm…“

„Počkám tady.“

„Díky.“ Anakin si setřel slzu a vešel na ošetřovnu. Droidi se zabývali ostatními pacienty. Přistoupil k levé straně lůžka a položil Daeshaře’cor ruku na zápěstí schované pod přikrývkou.

Škubla sebou a otevřela oči. Výraz překvapení na její tváři vystřídala radost, i když jen na krátko. Sálala z ní únava a Anakin cítil, že jiskra jejího života pohasíná. „Anakine.“

„Ahoj. Jak se cítíš?“ Anakin na okamžik zavřel oči. „To bylo ode mě hloupé…“

Daeshara’cor vyvlékla levou ruku z jeho sevření a vytáhla ji zpod přikrývky. Potom mu setřela slzu z tváře. „To je v pořádku. Ten jed –“

Anakin popotáhl. „Corrana taky uštkla dvojhůl. Zachránili ho.“

„Lidská biochemie je… jiná než twi’lecká.“ Vzala jeho ruku do své a co nejsilněji mu ji stiskla. Sotva to cítil, tak byla slabá. „Nemohou nic dělat. Umírám.“

„Ne! To nesmíš!“ vyhrkl Anakin a po tvářích mu stékaly horké slzy. „Ty ne, ne jako –“

„Chewbacca?“

Anakinovi se podlomila kolena. Kdyby za ním nestála židle, spadl by na zem. Zakryl si tvář oběma rukama a ucítil, že ho Daeshara’cor hladí po vlasech. „Udělal jsem chybu a Chewbacca zemřel. Udělal jsem další chybu a umíráš ty.“

„Není smrt… je jen Síla.“

Zvedl k ní uplakané oči. „Pořád to bolí.“

„Já vím.“ Chabě se usmála. „Anakine, musíš vědět… i když umírám… nic bych neměnila… ani Chewbacca.“

„Jak můžeš vědět –“

Pohladila ho po tváři. Prsty měla studené. „On zemřel… já zemřu… při službě životu. Zachránil jsi mě před temnotou. Já jsem zachránila tebe… ne na oplátku, ale abys mohl dál sloužit životu a Síle.“

Natáhl se a přikryl jí dlaní ruku. „Nikdy v tom nebudu tak dobrý jako ty nebo Chewie.“

Daeshara’cor se opět usmála, i když ji to stálo velkou námahu, a koutky úst se jí chvěly. „Ty už v tom jsi dobrý, Anakine, a budeš ještě lepší. Až se tvá rána zahojí, budeš silnější, než si kdo umí představit. Jsme na tebe hrdí, tak hrdí…“

Její hlas i úsměv se vytrácely, jak z ní vyprchával život. Anakin si její ruku pevně tiskl k tváři, ale prsty už jí ochably. Díval se na ni a její tělo pomalu průsvitnělo, až nakonec zmizelo a přikrývka se snesla na prázdné lůžko.

kapitola

35

Luke Skywalker, zahalený do svého černého hávu, stál mlčky na jižním okraji horské mýtiny. Západně odsud se vypínal vrchol hory. Jeho obnažená žulová stěna vypadala téměř jako protáhlá, vážná tvář, shlížející na plochou paseku, kterou měla přímo pod bradou. Luke si uvědomil, že její ponurý výraz se zrcadlí i v jeho vlastní tváři, a nenapadal ho jediný důvod, proč to měnit.

Uprostřed mýtiny seděl se zkříženýma nohama zády ke svému mistrovi Corran. Vyzařoval tělesný i duševní klid, jen tu a tam z něj unikl náznak úzkosti. Na sobě měl své roucho rytíře Jedi, nahoře zelené a vespod černé. Holé ruce mu spočívaly na kolenou a ramena se mu nepatrné zvedala a klesala v rytmu jeho dechu.

Luke se tolik soustředil na Corrana, že příchod Shedaa Shaie a jeho sekundanta mistra Jedi překvapil. Na yuuzhanvongského velitele, oděného do rozhaleného šarlatového roucha bez rukávů, byl impozantní pohled. Pod rouchem měl vysoké boty a zlatou bederní roušku s třásněmi, které mu sahaly až k chodidlům. Jeho tuhá šedozelená kůže se leskla, jako by byla naleštěná, a tvář mu zakrývala tvrzená, černě vykládaná maska.

V ruce třímal dvojhůl, kterou zabodl ocasem do země. Když zvedl ruku v rukavici a přitiskl si ji na srdce, paprsky zapadajícího slunce se na okamžik zaleskly na jeho loketním chrániči. „Jsem Shedao z klanu Shai. Toto je můj podřízený, Deign z klanu Lian. Souboje se zúčastní jako svědek.“

Corran zůstal sedět. „Jsem Corran Horn, rytíř Jedi a bývalý člen ozbrojených sil Nové republiky. Toto je můj mistr, Luke Skywalker. Souboje se zúčastní jako svědek.“

Yuuzhan Vong ukázal na bednu za Lukem. „To jsou kosti Mongeie z klanu Shai?“

„Ano, přesně jak jsme se před týdnem dohodli.“

„Výborně.“ Shedao Shai ze sebe setřásl roucho. Třebaže yuuzhanvongský válečník byl příšerně vyzáblý, Luke poznal, že rozhodně není slabý. Válečník vytrhl dvojhůl ze země, prudce s ní máchl kolem sebe a pak ji zarazil o svou pravou paži, se syčící hlavou u svého zápěstí a nabroušeným ocasem bodajícím vzhůru k modré obloze. „Jsi vrah Neiry Shaie a Dranae Shaie, mých příbuzných.“

Corran vstal záměrně pomalu. Luke cítil, jak se v něm hromadí Síla a víří kolem něj. „A ty jsi zavraždil mého přítele, Elegose A’Klu. Nebojujeme však o minulost, ale o budoucnost.“

„Ty možná.“ Yuuzhan Vong se vypjal do plné výše a obdařil Corrana úklonou hlavy. „Já bojuji za čest Yuuzhan Vongů a klanu Shai.“

Corran mu kývnutí opětoval. „Tolik rizika pro nic.“

Dvojhůl se roztočila a světelný meč vylétl do výše. Vysoký kryt; nízký sek škvařící trávu, ale nikoli uskakující nohy. Bojovníci kroužili kolem sebe, otáčeli se, útočili, blokovali. Syčení dvojhole soupeřilo s bzukotem světelného meče. Zbraně se míhaly při výpadech, ústupech a odvetných úderech.

Luke cítil, jak Corranem proudí Síla. Dodávala inu energii a rychlost, ale nedokázala mu předpovědět, co jeho protivník udělá. Dvojhůl sekala a bodala, pokaždé minula Corrana o pouhé centimetry, nebo byla sražena na stranu. Yuuzhan Vong pohotově kmital dvojholí a odrážel Corranovy výpady a seky. Zdálo se, že jejich síly jsou dokonale vyrovnané. O vítězi rozhodne jediná chyba.

Stříbřitý světelný meč zavířil v širokém oblouku a snesl se na Shedaa Shaie. Yuuzhanvongský válečník se pohnul, aby tu ránu vykryl, ale Corran sklonil čepel pod hůl. Pak švihl mečem do výše. Úder měl rozseknout Yuuzhan Vonga od rozkroku po hrdlo, jenže Shedao Shai uskočil vzad a na zem se snesly pouze kouřící třásně jeho bederní roušky.

Corran přiskočil k Shedaovi Shaiovi a rozehnal se po jeho hrudi. Yuuzhan Vong s oběma rukama na dvojholi odrazil stříbrnou čepel do výše, pak zatáhl hlavu mezi ramena a otočil se kolem vlastní osy. Pohyb mu přitiskl dvojhůl k pravému předloktí a pak Shedao Shai bodl vpřed.

Z Jediho vybuchla bolest, když mu ocas dvojhole zajel hluboko do břicha. Špička napnula roucho vzadu nad Corranovou pravou kyčlí, a potom mu Yuuzhan Vong vytrhl dvojhůl z těla a shodil Jediho na zem. Corran se schoulil kolem díry v pravém boku a přitáhl kolena k bradé. Jeho světelný meč ležel kouřící v trávě.

Luke by k němu nejraději vyslal Sílu a pomohl Corranovi utišit bolest, ale držel se zpátky. Mistr Jedi nacházel drobnou útěchu alespoň v tom, že úder nepřeťal Corranovi páteř. Možná mu prasklo pár tepen a ve střevech má díru, ale když mu Shai dá šanci, pořád to může přežít.

Shedao Shai o několik kroku ustoupil, potom si stáhl masku a odhodil ji stranou. Dvojhůl zbrocenou krví zvedl ke rtům a lačně ji olízl. Na okamžik semkl rty, zavřel oči a přikývl.

„Přísahal jsem, že okusím tvou krev, až budeš umírat, a teď jsem to udělal.“

Corran zakašlal. Síla zaplála bolestí, a překulil se na kolena. „Přeju ti to, kámo, jsem rád, že jsi spokojený.“ Když sebral světelný meč ze země, zkřivil tvář utrpením a s námahou se vyškrábal na nohy. „Ale na tvém místě bych přísahal něco jiného.“

„Opravdu?“ Yuuzhan Vong na škvírku pootevřel oči. „A co by to bylo?“

„Přísahal bych, že mou krev ochutnám až potom, co budu mrtvý.“ Všechna bolest z Jediho vyprchala, když ho znovu zahalila Síla. Corran zakrvácenou levačkou pobídl útočníka vpřed. „Jsou při zabíjení nepřátel takhle neschopní všichni Vongové, nebo jenom ti z klanu Shai? Jsi takový břídil, že se s tebou ty kosti ani nebudou chtít vrátit.“

Shedao Shai prudce otevřel oči. I když ho Luke necítil v Síle, zuřivost a nenávist, která Yuuzhan Vongem lomcovala, byla nepřehlédnutelná. Válečník se vrhl vpřed a oběma rukama zvedl dvojhůl nad hlavu. Udeřil do Corranova zdviženého meče a zatlačil Jediho o krok zpátky.

Znovu a znovu zasypával meč údery, ze kterých Corellianovi praštělo v kostech. Corran ustupoval, s každým útokem o krok nebo dva. Spolu s narůstající zuřivostí rostla i válečníkova síla. Corran musel zvednout levou ruku z rány v boku a podepřít s ní rukojeť. Na stříbrnou čepel dopadl další úder a ještě jeden, a Corranovi se pod tím náporem podlomily nohy a klesl na kolena.

Shedao Shai se nad ním vztyčil a postavil se na špičky, aby mu zasadil poslední ránu. Dvojhůl vylétla do výše a řítila se dolů, aby vmetla světelný meč do těla jeho majitele a skolila nevěřícího jeho vlastní rouhačskou zbraní.

Corran pohybem palce zhasil čepel a sesul se k zemi.

Shedao Shai ztratil rovnováhu, protože jeho zbraň se nesetkala s žádným odporem. Dvojhůl se zaryla hluboko do země a válečník klopýtl. Oči se mu rozšířily překvapením, které se mu zračilo i ve tváři, a když mu Corran přitiskl světelný meč k břichu, Yuuzhan Vong ohrnul rty v divokém úšklebku. Světelný meč zasyčel. Z válečníkových úst vytryskla stříbřitá záře, vteřinu nato i černá krev a Shedao Shai se zhroutil na zem s přeťatou páteří a doutnajícím břichem.

Luke přiběhl ke Corranovi, právě když ten vyprostil nohy zpod Yuuzhan Vongova těla. „Zůstaň ležet, dostanu tě odsud.“

„Počkej.“ Corran sevřel Lukovi rameno. „Pomoz mi vstát.“ Mistr Jedi jeho žádosti vyhověl.

Corellianský Jedi namířil světelný meč na Deigna Liana. „Byl jsi svědkem tohoto souboje. Znáš naši dohodu. Vezmi jeho tělo a jdi.“

Yuuzhan Vong odbyl Corranův příkaz mávnutím. „Byl jsem svědkem, ale jeho tělo nevezmu. Zemřel tvou rukou. Už nepatří mezi Yuuzhan Vongy.“ Deign Lian udělal lhostejné gesto. „Jeho tělo je tvoje.“

Corran zavrtěl hlavou. „K ničemu mi není.“

„Pak už se nemáme o čem bavit.“ Yuuzhan Vong se otočil na patě a zmizel za okrajem mýtiny.

Luke začal Corrana odvádět směrem, kde nechali raketoplán. „Pojďme.“

„Počkej, ještě vteřinu.“ Corran ukázal na masku, kterou Shedao Shai odhodil. „Chci tu masku.“

„Proč?“

Corran na okamžik zavřel oči. Přelila se přes něj vlna bolesti. „Elegosova kostra. Na něco se dívá. Ta maska mu ukáže, že Vongové nejsou neporazitelní a že přinejmenším na Ithoru zavládne mír.“

kapitola

36

Ihned po svém osamělém návratu na palubu Věčného utrpení převzal Deign Lian velení nad yuuzhanvongskou flotilou. Zabral kajutu Shedaa Shaie a neprodleně vydal rozkaz, jehož přípravy začaly už více než před měsícem, když si Deign Lian uvédomil, že je to ten nejvhodnější způsob, jak se vypořádat s Ithorem. Shedao Shai ten rozkaz zamítl, ale druhý pán Deigna Liana ho odsouhlasil.

Z tuctu upravených šachet pro koralskippery vylétlo dvanáct modulů z korálu yoriku. Tvarem připomínaly ovocnou pecku. Ačkoli tato nepilotovaná plavidla se koralskipperům nemohla rovnat, byla obdařena základní inteligencí. Ta jim umožnila přimknout se dovin basaly k planetární mase Ithoru a urychlit tak svůj sestup do jeho gravitační studné. Když moduly vstoupily do ithorské atmosféry, jejich svrchní pláště se začaly zahřívat a odtávat. Dvanáct modulů se rozvinulo do stran a rozprostřelo se nad celou denní stranou planety.

*

Na ošetřovně Ralroostu se admirál Kre’fey odvrátil od nádrže s bactou, ve které se vznášel Corran Horn, a zvedl k ústům komlink. „Tady Kre’fey. Hlášení.“

„Tady senzorové stanoviště, admirále. Rainbow zaznamenal tucet gravitačních anomálií, které opustily yuuzhanvongskou flotilu.“ Bothanský důstojník zavrčel. „Vypadá to jako stopy koralskipperů, jenže vletěly do atmosféry. Rainbow hlásí vzdušné výbuchy.“

„Vzdušné výbuchy? Hned jsem na můstku. Pošlete ty údaje Chimaeře.“ Admirál vypnul komlink a otočil se k Lukovi Skywalkerovi, aby se zeptal, co muže takové zvláštní chování znamenat. Otázku si však nechal pro sebe, protože mistr Jedi sebou trhl bolestí a malátně se opřel o přepážku.

*

Vzdušné výbuchy rozmetaly nad Matkou džunglí náklady všech dvanácti yuuzhanvongských zbraní a rozptýlily je do obrovských mračen. Na džungli se snesly kapičky aerosolu a zahalily ji mlžným oparem. Bakteriální činidla obsažená v mlze dopadla bez úhony na povrch planety. Džungle pro ně byla něčím podobným, čím je pro hladovou sněžnou příšeru wampu smečka tauntaunů. Bakterie stravovaly všechno ve svém okolí a začaly se živelně množit.

Černý sliz hemžící se bakteriemi odkapával z nejvyšších listů a stékal dolů po větvích. Bakterie pracovaly tak rychle, až se zdálo, že páchnoucí roztok je ve skutečnosti kyselinou. Jak větve padaly, rozstřikovaly bakterie na další větve a na tvory žijící na stromech. Poletucha shamarok s kožnatými křídly vyletěla z lesa k obloze, ale černé kapičky jí rychle proděravěly křídla a zvíře se ve spirále agónie zřítilo na zem.

K poletuše se připlazil had arnik a ovinul ji svým tělem. Otevřel čelisti a začal vzácnou pochoutku polykat, jenže bakterie se pustily i do něj. Sotva had pozřel poletuchu, bakterie pozřely jeho. V těle mu otevřely vředy a strávily ho zevnitř. Had se zazmítal v křeči, v záchvatu bolestivé zuřivosti z něj vyprchal život, a pak se had roztekl na páchnoucí kaluž protoplazmy, která zaútočila na organickou hmotu v půdě.

Kaluž pomalu rostla a pohlcovala chřadnoucí trávu. Padající větve rozstřikovaly čím dál větší množství protoplazmy a zakládaly kolonie všude okolo rodičovského jezírka. Když se roztavily i samotné větve, vytvořily tolik protoplazmy, že vytekla z malé prohlubně na zemi a zalila jezírka kolonií. Černý příval se začal nezadržitelně šířit Matkou džunglí, rozleptával kořeny, kácel celé obrovské stromy a poté je roztavil téměř ještě dřív, než dozněla ozvěna jejich pádu.

Nic, co žilo na Ithoru, nedokázalo těm bakteriím vzdorovat. Vsakovaly se do země a ničily hmyz i mikroorganismy. Proudily děrami červů a zaplavovaly nory hlodavců. Přes nic netušící tvory se přehnala smrdutá vlna, rozložila maso, nechala jen kosti a pak se znovu vzedmula, aby zničila i ty.

Vlna se prožírala kořeny směrem nahoru i dolů. Rostlina, která měla mělké kořenové systémy, se v některých případech jednoduše vyvrátila. V dalších případech, když bakterie zaútočila na robustnější rostlinu, vyvalila se její oběhovou soustavou vzhůru a rozežírala ji zevnitř. Nejprve tu a tam vytekla černá šťáva a potřísnila kmen. Potom se spustily silnější pramínky a větve začaly padat, když se protoplazma drala ven. Nakonec z rostliny vytryskl gejzír smrduté mízy, kůra popukala a rostlina se rozpadla na kusy.

Bakterie utočily nemilosrdné a rychle. Při trávení všeho živého na planetě uvolňovaly spoustu vodíku a kyslíku. Teplota planety začala stoupat, oceány potemněly a tvář Ithoru zahalil páchnoucí stín.

Podle lidských měřítek trvalo pouze okamžik, než bakterie dospěly k místu, kde na zemi leželo neživé tělo Shedaa Shaie. Jeho mrtvola několik vteřin bakteriím vzdorovala, ale poté činidlo nalezlo otvor, který mu do těla vypálil Corran. Bakterie se do něj zahryzly a začaly rozežírat svalstvo i kosti. Kostra yuuzhanvongského velitele se rozpadla na kusy, a když bakterie začaly trávit morek, jednotlivé kosti popraskaly a vytékal z nich černý sliz. Nakonec bakterie rozpustily i jeho lebku a vymazaly tak poslední známku jeho přítomnosti ze světa, který měla jeho smrt zachránit.

*

Pellaeon upřeně hleděl na holografický obraz Ithoru. „Souhlasím, admirále, oni něco provedli. Hodnoty kyslíku, vodíku i teploty stoupají. Jestli má Skywalker pravdu, jestli to opravdu požírá veškerý život…“ Imperiální admirál se otřásl. Nedovedl si představit, že by on sám použil zbraň schopnou strávit celou planetu.

Komandér Yage vzhlédla ze svého místa u senzorového stanoviště. „Admirále, yuuzhanvongská flotila se dala do pohybu. Obrací se pryč od planety.“

„Vektor alfa-sedm?“

„Ten jediný mají volný.“

Pellaeon kývl na miniaturní Kre’feyův obraz v rohu planetárního skenu. „Chystají se uletět, vektor alfa-sedm. Přišel čas jednat. Ithor volá po pomstě.“

*

Deign Lian pohlédl na villipa s tváří svého pána a usmál se. „Hotovo, válečný pane Tsavongu Lahu. Shedao Shai je mrtev. Ithor už nepředstavuje hrozbu. Právě s flotilou opouštím soustavu.“

„Výtečně.“ Villip se usmál, takže tvář válečného pána vypadala na okamžik téměř vlídné. „Vedl sis dobře, Liane. Věčné utrpení je tvoje. Až dorazíš na Dubrillion, budou tam na tebe čekat mé rozkazy.“

„Rozumím, pane.“ Deign Lian vážné přikývl. „Vykonám každé vaše přá– Co to bylo?“

Věčným utrpením zalomcoval mohutný otřes a shodil villipa z podstavce. Deign Lian se po něm natáhl, když vtom se loď otřásla znovu, tentokrát ještě silněji. Yuuzhan Vong upadl na kolena. Stalo se něco zlého, moc zlého. Dotazů, které se řinuly z villipa na podlaze, si Deign Lian nevšímal. Vyřítil se z kajuty a běžel na můstek.

*

Během týdne, který Corranova výzva získala Nové republice, admirálové Kre’fey a Pellaeon nezaháleli. Když prostudovali výkon yuuzhanvongských lodí, jak velkých, tak malých, objevili slabinu, o které se domnívali, že by ji dokázali využít.

Stíhací piloti si už dříve povšimli, že projekce miniaturních černých dér omezuje manévrovací schopnosti skipu. Oba admirálové přemítali, jestli by to nemohlo platit i naopak, zvláště v případě velkých yuuzhanvongských lodí. Kre’fey proto z flotily střežící Agamar přivolal interdikční křižník Corusca Rainbow a přikázal mu skočit za jeden z menších měsíců Ithoru, který ho skryl před yuuzhanvongskou flotilou. Když se Yuuzhan Vongové začali odpoutávat od planety, interdiktor skočil na oběžnou dráhu Ithoru a zapnul všechny čtyři projektory gravitačních studní. To v konečném účinku zdvojnásobilo hmotu Ithoru, zestrmilo jeho gravitační studnu a začalo pomalu táhnout Věčné utrpení zpátky k umírající planetě.

Yuuzhan Vongové za kormidlem Utrpení se okamžitě pokusili tento účinek vyrušit. Převedli všechny dovin basaly z obrany na pohon a přimkli se jimi k měsícům a ke slunci. Nejprve sestup zpomalili a pak ho zastavili úplně. Pomalu se začali sunout zpátky na odletový vektor, a než Deign Lian dorazil na můstek, jeho loď už byla opět v pohybu.

Naneštěstí pro Deigna Liana, posádku Utrpení a dokonce i samotnou živoucí loď provedl Corusca Rainbow něco víc než jen skok na oběžnou dráhu a zapnutí gravitačních generátorů. Jeho palební důstojníci yuuzhanvongský velký křižník zaměřili. Telemetrii pak odeslali hlavní flotile obránců. Všechny stíhačky, které se valily z lodí, všechny křižníky, všechny hvězdné destruktory použily ta data jako zaměřovací údaje pro svá protonová torpéda a třaskavé střely.

Salva za salvou se řítila nad křivkou rozpínající se atmosféry Ithoru. Udeřily do nechráněného Utrpení a trhaly pláty z korálu yoriku. Energie uvolněná jejich detonacemi spálila nervovou tkáň na popel a uvařila dovin basaly. První vlna zcela rozdrtila zadní část trupu a otevřela loď do vzduchoprázdna vesmíru. Avšak ještě předtím, než stihlo vakuum vysát vzduch a posádku z lodi, udeřila další vlna, která odpařila další kus lodi a vznítila její atmosféru. Utrpení zachvátily plameny.

Když se ohnivá koule rozšířila až na můstek, Deign Lian zakusil okamžik pravé agónie. Býval by vykřikl, jenže vzduch mu shořel v plicích dřív, než ze sebe stačil vyrazit jedinou hlásku. Na půl vteřiny, po kterou jeho mysl ještě zůstala jasná, jako by slyšel Shedaa Shaie, jak mu říká, aby bolest přijal, aby ji učinil svou součástí a poznal tak jednotu s bohy. Jeho poslední myšlenka byla poddat se bolesti, dovolit jí, aby ho strávila, a odepřít si tak nejvyšší cíl, protože si nedokázal připustit, že Shedao Shai mu ukázal jediný pravý způsob, jakým ho lze dosáhnout.

Útok narušil stavbu kostry, která držela Utrpení pohromadě. Loď se rozlomila na tři části a ta nejpřednější na okamžik vystřelila pryč od planety. Hořící záď klesala k Ithoru a nabírala rychlost. Prostřední část visela několik vteřin v prostoru a pak začala padat k planetě a pomalu se při tom převracela. Příď, jejíž dovin basali jeden po druhém umírali, nakonec také spadla do náruče Ithoru.

Na tom, že Utrpení při vstupu do atmosféry hořelo, skutečně nezáleželo. Už jen samotné tření by rozpálilo trup natolik, že by to atmosféru přesycenou kyslíkem vznítilo. Oheň rychle obalil celou planetu. Přehřátá atmosféra se rozpínala a vysílala krátké zášlehy ohně, které házely stíhačkami a bičovaly novorepublikovou flotilu. Jeden ohnivý jazyk vyšlehl a olízl malou yuuzhanvongskou korvetu, která okamžitě vybuchla, ale zbytek lodí už se stáhl dost daleko na to, aby stihl uniknout.

Yuuzhanvongská flotila – nebo to, co z ní zbylo – na odletovém vektoru prudce zrychlila a zmizela.

Ithor, kdysi mírumilovný svět, za ní hynul v plamenech. A s ním hynuly i naděje Nové republiky.

kapitola

37

Admirál Gilad Pellaeon se zastavil u přistávací rampy svého raketoplánu, otočil se a potřásl admirálu Kre’feyovi rukou. Když to udělal, dolehl na něj pocit hluboké ztráty. „Vy víte, admirále, že bych byl rád, aby to bývalo dopadlo jinak. Spolupráce s vámi byla fascinující, dokonce poučná. Z toho, co jsem se zde dozvěděl, bude mít imperiální prostor obrovský užitek.“

Bothan přikývl. „Vím, admirále, a sdílím vaše pocity. A také vím, že navzdory tomu, co šeptají druzí, nechováte k jiným rasám předsudky. Nikdy jsem z vás necítil nic než úctu, a sám k vám nechovám nic než úctu a obdiv.“

„Děkuji vám, Traeste.“ Imperiální důstojník pustil jeho dlaň a složil si ruce za zády. „Kdyby se nám podařilo Ithor ubránit a zachránit ho, jsem si jistý, že by mě mí lidé nevolali zpátky. Mají samozřejmě strach. Tu zbraň by bylo těžké zastavit i za sebelepších podmínek. Nejsem si jistý, jestli by nějaká obranná flotila dokázala z oběžné dráhy Yuuzhan Vongům zabránit v tom, aby tohle provedli, kde se jim zamane. Ale když nebudu mít svou flotilu doma, civilní obyvatelstvo propadne panice a v takovém případě jsme předem ztraceni. Máme v menším měřítku stejný problém jako vy v Nové republice.“

„Kéž by to bylo tak jednoduché, jak naznačujete.“ Kre’fey se rozhlédl zadním hangárem Ralroostu a klouzal pohledem po skupinkách schoulených ithorianských uprchlíků. „Vás na rozdíl od Nové republiky nikdo neobviňuje ze ztráty Ithoru. U vás každý maličký administrativní sektor neusoudil, že se musí bránit sám. Zničení Ithoru rozpoutalo ve vládě bouři děsu. Některé národy si chtějí Yuuzhan Vongy usmířit, další s nimi chtějí bojovat a nepochybuji o tom, že některé by se s nimi dobrovolně spolčily, jenom aby dostaly příležitost zničit staré nepřátele.“

Pellaeon kývl. „V jistých ohledech bylo vítězství nad impériem to nejhorší, co mohlo Novou republiku potkat. Nenávist k nám vás spojovala. Teď se vás snaží rozdělit síly, které sledují vlastní zisk. Vy osobně ale máte štěstí, protože za vaši úlohu v tom, co se stalo, vás všichni jedině chválí.“

Bothan si povzdechl. „Mého bratrance za jeho odvážný čin při prvním střetnutí vynášejí do nebes. Vyšel z toho jako hrdina. Pozvedl mě k sobě, aby vypadal ještě udatnější. Přesně to národy Nové republiky chtějí vidět.“

„Oni potřebují hrdiny, v které by mohli věřit.“

„Já vím, Gilade, a také bych jim ty hrdiny neupíral, ale byl bych raději, kdyby věřili ve vás nebo v rytíře Jedi, a ne v někoho, kdo vytěžil maximum z toho, že byl ve špatný čas na špatném místě.“ Traest se poškrábal na hlavě. „Nejvíc je mi líto Corrana Horna.“

Pellaeon pomalu přikývl. „Ano, muž, který prohrál Ithor.“

„Tak to jste viděl pouze ty první holozprávy. V průběhu týdne se z něj stal muž, který zabil Ithor.“

„Potřebovali na někoho svalit vinu.“ Imperiální admirál se pousmál. „Víte, během půlhodiny mezi jeho vítězstvím a smrtí planety jsem byl pyšný na to, co udělal, na souboj, ke kterému se odhodlal. Vybojoval nám bitvu a zachránil bezpočet životů. A teď to všechno přišlo vniveč.“

„Hůř než vniveč. Jediové se stali terčem posměchu a armáda bude od této chvíle pod dohledem Senátu.“ Traest se usmál. „Nehodil by se náhodou Imperiálnímu zůstatku další admirál?“

Pellaeon se nahlas zasmál. „Zrovna jsem vás chtěl požádat, jestli byste mi v tom impériu, které si založíte v Neznámých oblastech, nerezervoval místo.“

„Bylo by mi potěšením, pane.“ Bothan vycenil zuby v přátelském úsměvu. „Budu vás informovat, jak si vedeme.“

„Vážím si toho a budu vám to oplácet.“ Pellaeon kývl a pohlédl na další dva muže, kteří k němu přicházeli. „Generále Antillesi, plukovníku Fele, jak jste rozhodli?“

Jagged Fel si složil ruce za zády. „Jednu ze svých eskader pošlu zpátky s vámi, pane. Doručí hlášení mému otci. Zbývající dvě eskadry si tu ponechám a navážu spolupráci s eskadrou Rogue. Doufám, pane, že chápete mé rozhodnutí, proč tu chci zůstat.“

„Jistěže chápu. Dokonce ho respektuji a závidím vám.“ Pellaeon podal mladšímu muži ruku. Pak potřásl rukou Wedgovi Antillesovi. „Nevidíte mě naposledy, přátelé moji. Dnes mají mí lidé strach vám pomáhat. Jednoho dne budou mít větší strach vám nepomáhat. Pak se vrátím. Jen doufám, že nebude pozdě.“

„V to doufáme i my.“ Traest Kre’fey znovu potřásl admirálu Pellaeonovi rukou. „Ať jsou výpočty vašich kurzů snadné a oběžné dráhy vašich planet bezpečné.“

„To samé přeji i vám.“ Pellaeon kývl a vykročil vzhůru po rampě. Ohlédl se, aby si pohled na Traesta, Wedge a Jaggeda vryl do paměti, protože si nebyl vůbec jistý, jestli je ještě někdy spatří. Potom se vstupní rampa zatáhla a jeho raketoplán ho odnesl domů.

*

Jaina se stále cítila otupělá. Seděla o samotě v meditační kajutě Ralroostu. Annina smrt zanechala v jejím životě prázdné místo, které Jainu překvapovalo i děsilo. Překvapovalo ji hlavně proto, že tu ženu znala tak krátce. Ano, létaly jsme spolu a sdílely jsme kajutu, ale… Anni byla vášnivou hráčkou hazardních her, ale nikdo příčetný by nezkoušel obehrát Jediho, a tak si Jaina ve volném čase našla jinou zábavu. Když byly pohromadě, vycházely spolu báječně. Jaina věděla, že Anni ji má docela ráda, a ona měla ráda zase ji.

To, že se během Jaininy krátké služby v eskadře Rogue sblížily víc, než Jaina myslela, ji udivilo. A když jí došlo, jak málo toho o Anni věděla, udivilo ji to tím spíš. Plukovník Darklighter řekl, že nahraje zprávu pro Anninu rodinu, a zeptal se, jestli by Jaina také nechtěla připojit pár slov. V tu chvíli si uvědomila, že ani nevěděla, že Anni nějakou rodinu má. Anni o svém soukromém životě nikdy nemluvila a Jaina o své rodiné také mlčela, protože předpokládala, že Anni už o ní ví všechno, co ji mohlo zajímat.

Pohlédla na datakartu ve své ruce. Poslala zprávu Annině rodině a brzy nato dostala odpověď. Holovizní přenos zaznamenaný na datakarté zabíral starší ženu, podle podoby tváře Anninu matku. Oči měla zarudlé a musela se přemáhat, aby se nerozplakala. Řekla Jaině, že Anni ji měla ráda jako kamarádku i jako wingmanku a že o ní mluvila v každé zprávě, kterou poslala domů. Annina matka ještě dodala, že má pár věcí po své dceři, které by chtěla Jaině věnovat, a pokud by Jaina někdy přiletěla na Corellii, ráda by se s ní setkala.

Já jsem to nevěděla. Měla jsem to vědět. Já… Jaina si levou rukou zakryla oči. Mezi prsty jí tekly slzy. Pocit ztráty se mísil s pocitem viny. Rozum jí říkal, že nemohla udělat nic, aby Anni zachránila, ale to ji nezbavilo pocitu, že měla najít způsob, jak svou kamarádku udržet naživu. Teď vím, jak se cítil Anakin, když zemřel Chewie.

Popotáhla a napřímila se, a když se otevřely dveře kajuty, otřela si slzy rukou. Pohlédla na siluetu a vyloudila na tváři chabý úsměv. „Poslala tě máma?“

Anakin pokrčil rameny a sedl si na podlahu. „Tak trochu jsem jí to vnukl. Věděla, že chceš být sama. Nechtěla, abys byla sama, ale nechtěla ani, aby sis myslela, že tě považuje za dítě, které to nedokáže překonat. Naznačil jsem a ona navrhla.“

„Určitě bys byl radši někde jinde.“

Zavrtěl hlavou. „Ne, chtěl jsem si s tebou promluvit. Řekl jsem si, že tady to bude nejlepší. Jedině tady se nikomu nepletu do cesty.“ Jaina se zamračila. „Je tu spousta Jediů.“

„Jasně, ale všichni jsou zranění nebo je zaměstnává to, co se teď děje okolo Corrana. Několik se jich ptá, jako třeba Wurth, jak to, že dokážu zabít yuuzhanvongské válečníky a vyváznout málem bez škrábnutí, když oni při tom utrpěli těžká zranění.“ Povzdechl si. „Kvůli mně o sobě pochybují a nedokážou to moc dobře ovládat.“

„Myslím, že tomu rozumím. Ale neměli by si to vylévat na tobě.“ Usmála se na mladšího bratra. „Proč jsi tu chtěl být?“

„Ztratila jsi přítelkyni. Já taky.“

„A trápení chtělo společnost?“

Rozhodně zavrtěl hlavou. „Ne. Myslel jsem… víš, když zemřela Daeshara‘cor, řekla něco, co mé přinutilo k zamyšlení. Myslel jsem, že možná…“

Jaina ztišila hlas. „Co, Anakine?“

„No, ona mi řekla, ona mi ukázala, že pro ni to nebylo tak… totiž, bylo to zlé, že zemřela, ale… nezlobila se na mě…“ Hlas se mu zlomil a rukou si rozmazal slzy po tváři. „Tvoje kamarádka Anni musela vědět, že jsi v bezpečí. Když umírala, necítila k tobě nenávist.“

„Anakine, děkuju ti.“ Jaina popotáhla. „Chci doufat, že máš pravdu. Já jen… potřebuju čas, abych se s tím nějak vyrovnala.“

„Jo, to je na tom to nejtěžší.“ Pomalu přikývl. „Sám jsem na tom podobně. Kdybys potřebovala parťáka… promiň.“

„Ne, Anakine, to je v pořádku.“ Natáhla se a rozcuchala mu vlasy. „Jsem ráda, že mi chceš dělat parťáka. Společně to dokážeme, bráško. Myslím, že tak to pro nás bude nejlepší.“

*

Corran počkal, dokud se za ním nezavřely dveře jeho malé kajuty, a pak se o ně opřel. Roztřásl se kašlem, který mu znovu vznítil bolest v břiše. Už podstoupil dvě ze tří bactových kúr, které mu na jeho zranění předepsali lékařští droidi, a teď měl i hojnost důkazů, že bactě se daří jeho nervy obnovit.

O dveře se neopíral ani tak proto, že byl unavený, jako spíš proto, že se zdráhal udělat to, kvůli čemu sem přišel. Procházet chodbami Ralroostu bylo vysilující. Vyhýbat se Ithorianům v úzkých koridorech cestu také ztěžovalo, ale nebyla to jen jejich fyzická přítomnost, co ho vyčerpávalo.

V Síle cítil jejich trýzeň. Po vyhraném souboji vklouzl do jediského transu a okamžitě ho přesunuli do nádrže s bactou. Vznášel se v ní, sotva při vědomí, když Yuuzhan Vongové zaútočili na Ithor. Cítil, jak život na planeté vyhasíná, jako by cosi na obloze dusilo jednu hvězdu po druhé.

Když se vznítila atmosféra, byl už z bacty venku. Nejprve ho zasáhlo ohromení a zděšení posádky Ralroostu a potom do něj tvrdě udeřil příboj zármutku ze vzdálených létajících mést. Matka džungle, živoucí entita, která Ithoriany zrodila, která je živila a pečovala o né, entita, kterou milovali a zasvětili své životy její ochraně, byla zničena. Ze svých lodí viděli, jak atmosféra plane kolem planety jako sluneční korona a nechává za sebou pouze spálenou, neplodnou škváru.

Vlna děsu a zármutku postupné opadla a každý Ithorian zůstal uvnitř stejně prázdný, jako byl Corran, když… Pohlédl na yuuzhanvongskou schránku, která ležela v malé kajuté na posteli. Přistoupil k ní a padl na kolena. Dotkl se prstem živého zámku a nevšímal si štípnutí jehly, když mu stvoření odebíralo krev.

Schránka se pomalu otevřela. Bioluminescenční tkáň vydávala bledé zelené svétlo, které měkce zářilo na Elegosových kostech. Tančilo v drahokamech, jež mrtvému nahradily oči, ale nenesly ani stopu života, který Corran vídal v tom, co napodobovaly. Elegosova kostra na něj zírala a Corran si horoucně přál, aby v její tváři zachytil byť jen náznak úsměvu.

Jedi se zvedl z pokleku do podřepu a zadíval se do drahokamových očí toho, co kdysi bylo jeho přítelem. Z roucha vytáhl masku, kterou nosíval Shedao Shai. Otřel její černý povrch rukávem, a když ji očistil, uctivě ji položil Elegosovi do klína.

„Váš vrah je mrtev.“

Corran toho chtěl říct víc, ale sevřelo se mu hrdlo a svítící postava se mu před očima rozostřila. Zakryl si oči rukou, rozmazal si slzy po tváři a ztěžka polkl. Setřel si několik dalších slz, pak se zhluboka nadechl a narovnal ramena.

„Jeho smrt měla zachránit Ithor. Jenže nezachránila. Vím, že byste se zděsil, že jsem ho zabil kvůli vám. Ale tak to nebylo. Udělal jsem to pro Ithor.“

Zlatá kostra na něj upírala svůj pohled a drahokamy v jejích očních důlcích se chladně, nemilosrdně třpytily.

Vás jsem nikdy nedokázal oklamat, že ne, příteli? Corran zavřel oči, i když mu do nich vhrkly další slzy, a pak je zase otevřel. Odvrátil zrak. Elegosův mrtvý pohled už nedokázal snést.

„To jsem si namlouval. Bylo to pro Ithor. Tvrdil jsem to i všem ostatním. Některé jsem oklamal – myslím, že většinu. Ale mistra Skywalkera ne. Myslím, že znal pravdu, ale příležitost zachránit Ithor bylo nutné využít.“

Pohlédl na svou pravici a znovu v ní cítil hmotnost světelného meče. „Přesvědčil jsem sám sebe, opravdu jsem tomu věřil, dokud… Stalo se to na konci souboje. Vypnul jsem světelný meč. Shedao Shai ztratil rovnováhu. Hůl se mu zabodla do země. Přitiskl jsem mu rukojeť meče k břichu.“

Corran se otřásl. „A pak přišel ten okamžik. Nanosekunda. Zaváhal jsem. Ne proto, že bych považoval život za posvátný a brát život by mi připadalo odporné – jako vám, příteli. Ne… Ne, já jsem zaváhal, protože jsem chtěl, aby Shedao Shai věděl, že je mrtvý. Chtěl jsem, aby věděl, že já vím, že je mrtvý. Pokud mu před očima běžel život, chtěl jsem, aby si ho dobře prohlédl. Chtěl jsem, aby si ho hezky dlouze prohlédl. Chtěl jsem, aby věděl, že to všechno bylo k ničemu.“

Corranova pravá ruka se samovolně sevřela v pěst. Praštil s ní do stehna, aby ji uvolnil, a pak roztáhl prsty tak daleko od sebe, jak to jen šlo.

„V tom okamžiku, Elegosi, jsem znectil vaši oběť. Zradil jsem vás. Zradil jsem rytíře Jedi. Zradil jsem sám sebe.“ Corran vzdychl. „V tom okamžiku jsem překročil hranici. Kráčel jsem po temné straně.“

Zvedl hlavu a setkal se s Elegosovým drahokamovým pohledem. „Vy Caamasiové jste měli takové přísloví: Když už neslyšíš volání větru, možná jsi zapomněl své jméno. Můj problém, příteli, je ten, že jsem slyšel volání temné strany. Nevím, jak si s tím bez vaší pomoci, bez vašeho vedení poradím.“

*

Jacen Solo pozoroval Corrana Horna, jak se choulí v křesle a objímá si kolena. Fyzické zranění, které Corellian utrpěl, už bacta uzdravila, ale stále z něj proudilo určité duševní utrpení. Pokud Jacen věděl, Corran udělal všechno správně, nepřestal se ovládat, nejednal jako Jedi utržený ze řetězu, ale zpravodajské reportáže o Ithoru ho přesto zobrazovaly právě tak.

Ganner netrpělivě přecházel sem a tam. „Já tomu prostě nemůžu uvěřit. Corran nasadil vlastní život, za záchranu Ithoru málem zemřel, a oni z něj udělali dalšího Jediho, co ničí celé planety. Vader, Kyp, Corran. Divím se, že ho rovnou neobvinili i ze zničení Caamasu.“

Luke přitiskl dlaně k sobě. „Lidé se poddávají svému strachu. Neuvažují racionálně. Potřebujeme klid.“

„A nejen to, mistře. Budete potřebovat něco víc.“ Corran pomalu zamrkal a vzhlédl. „Jediové mě musejí zavrhnout.“ Ganner překvapené vyhrkl: „Opustit tě?“

Corran zvolna přikývl. „Borsk Fey’lya už stačil zdůraznit několik vécí. Když jsem se vypravil na Ithor, nebyl jsem důstojníkem novorepublikových ozbrojených sil. Fey’lya poznamenal, že má přítomnost na planetě byla proti ithorianským zvykům a zákonu. Označil mě za spolupachatele znesvěcení Ithoru, protože jsem vyzval Shedaa Shaie, aby se tam se mnou utkal v souboji.“

Ganner se zamračil. „Viděl jsem jednu reportáž, podle které jsi měl vědět, že Yuuzhan Vongové své padlé vůdce pokaždé obětují, takže když jsi zabil Shedaa Shaie, odsoudil jsi prý celý svět k záhubě.“

Mara znechuceně zasykla. „Není náhodou tahle vongská kulturní tradice z toho údajného holodeníku Elegose A’Kly? Z toho, který měl nahrát, když byl u Vongů, i když ti by rozmlátili všechny přístroje, které by si vzal s sebou?“

Mistr Jedi zvedl ruku. „Víme, že je to podvrh. Někdo ho napsal a vydal pro peníze.“

„A vydělá na něm celé jmění,“ zavrčel Jacen. „Ten škvár jde na dračku. Je to tím, že lidé se bojí.“

„A taky tím, že jsou morbidně zvědaví.“ Ganner zavrtěl hlavou. „Teď už o tom není pochyb – smrt Ithoru je obrovský šok. Dubrillion, Belkadan, dokonce i Sernpidal – ty světy nikdo neznal. Jenže Ithor byl skoro stejně známý jako Coruscant.“

Corran si povzdechl. „A teď je z něj sesterský svět Alderaanu.“

„Což nás přivádí zpátky k první poznámce strýčka Luka. Lidé se poddávají svému strachu. To my nesmíme. Když tě opustíme, Corrane, Jediové udělají právě to.“

Corellianský Jedi se chabě pousmál. „Díky, Jacene, jenže ono nejde o to nepoddat se strachu druhých, ale spíš o to nenechat se jím udolat. Mistře, musíte mě zavrhnout. Borsk Fey’lya se snaží odvrátit katastrofu. Dokáže to, jedině když svalí vinu na někoho jiného. Využívá toho, že lidé si ještě pamatují Caridu a Alderaan. Shazuje vinu na rytíře Jedi. Musíte ji nechat dopadnout na mě.“

Luke rozhodně zavrtěl hlavou. „Jediové tě nevydají všanc politickým manipulacím.“

„Luku.“ Mara se v křesle naklonila ke svému muži a položila mu ruku na rameno. „Miluju tě nade vše, ale tenhle boj nemůžeme vyhrát.“

„Ale ano, Maro, můžeme.“

„Dobře, možná že můžeme, ale úsilí, které při tom vynaložíme, omezí naši schopnost pomáhat lidem.“ Vzdychla. „Když budeme válčit s veřejným míněním, místo abychom bojovali s Yuuzhan Vongy, čeká nás strašlivá porážka. Borsk Fey’lya nám dává možnost, jak se z téhle patálie dostat, a sice nechat Corrana, aby na sebe vzal vinu za ztrátu Ithoru. Stačí, když vydáš prohlášení, že Corran jednal bez tvého vědomí a souhlasu.“ Luke svraštil tvář. „Ale to není pravda.“

Corran si povzdechl. „Z určitého úhlu pohledu ano. Od začátku jsi měl k tomu souboji výhrady. Měl jsi obavy, co se mnou ten souboj udělá. Mnohokrát jsi poznamenal, že Jediové nejsou válečníci.“

„Corrane, já byl při tom souboji tvůj sekundant.“

„Rozhodl ses mě podpořit i přes mé chyby, protože souboj byl příležitostí, jak ochránit spoustu dalších lidí.“

Odevzdanost, kterou pocítil z Luka Skywalkera, Jacena překvapila. „Strýčku Luku, ty s tím budeš souhlasit?“

Mistr Jedi vzhlédl. „Jejich logiku nemůžu napadnout.“

„Já ano! Říkají, že lži Borska Fey’lyi a ostatních stačí ke zničení pověsti rytíře Jedi. Aby se nám žilo o trochu snadněji, chcete hodit Corrana přes palubu. Není to správné. Nestrpím to.“

„Strpíš, Jacene.“ Corran unaveně kývl. „Je to nutné.“

„Chystáš se dovolit, aby účel světil prostředky.“ Jacen nevěřícně zamrkal. „Copak to nevidíš? Abys nám ušetřil trochu bolesti, staneš se pro všechny ztělesněním zla jako Darth Vader nebo Thrawn.“

„Pokud se na to díváš z krátkodobého hlediska, Jacene, skutečně to tak může vypadat. Já dostanu co proto, ale ostatní Jediové toho budou ušetřeni. To znamená, že zůstanete akceschopní. Kdybych to neudělal, tu špatnou pověst bych si opravdu zasloužil.“

Corran si ztěžka povzdechl, přestal si objímat kolena a spustil nohy na zem. Lokty opřel o stehna a hlavu držel v dlaních. „Nejsem úplně nevinný. Ani zdaleka ne. Některé obavy mistra Skywalkera a taky tvoje, Jacene, které se týkaly pomsty a temně strany, byly oprávněné. Budu potřebovat čas, abych si to v sobě nějak přebral. Z mého odchodu vzejde něco dobrého. Pro řád Jedi. I pro mě.“

Lukovu tvář zaplavily starosti a promítly se mu i do hlasu. „Corrane, kdybys cokoli potřeboval…“

„Já vím, mistře, děkuju ti. Myslím, doufám, že potřebuju jenom ten čas.“

Ganner se poškrábal na jizvě na levé straně tváře. „Co budeš dělat, až odejdeš z řádu?“

Corran neklidně pohnul rameny. „Na Coruscantu už nejsem doma. Poslal jsem zprávu Mirax. Vrátíme se na Corellii. Tam můžu být něco platný. Můj dědeček má pořád určitý politický vliv a zajistí mi azyl. Možná dokážeme Corellii přesvědčit, aby udělala něco pro uprchlíky před Vongy. Když dojde na nejhorší, spojím se s Boosterem a vytáhneme na pomoc s Errant Venture.“

Pohlédl na Luka. „Chci, abys věděl, že přes všechny potíže, které teď mám, se na mě můžeš obrátit, když budeš potřebovat. Ale myslím, že tohle je to nejlepší, co právě teď můžu pro rytíře Jedi i pro sebe udělat.“

„Asi máš pravdu, Corrane.“ Luke se natáhl a pohladil Marinu ruku na svém rameni. „Těžké rozhodnutí je díky tobě mnohem snadnější.“

Jacen jenom zavrtěl hlavou. Nemohl tomu uvěřit. Jediové na Ithoru udělali přesné to, co se od nich čekalo. Pomohli dostat uprchlíky do bezpečí, evakuovat celou planetu. Postavili se Yuuzhan Vongům a nasadili své životy, aby dobyvatele odrazili. Utrpěli ztráty, i několik smrtelných, a dokonce vybojovali souboj, který měl tomu světu zaručit bezpečí. Jejich úsilí zabránilo nespočetným obětem na životech, ale proradnost nepřátel a manipulace politiků přesto způsobily, že rytíř Jedi byl obviněn z něčeho, čemu se snažil za každou cenu zabránit.

A můj strýc se s tím hodlá smířit. Jacen už dlouho věděl, že hrdinská role, do které se Luke a Corran jako Jediové obsadili, se mu nezamlouvá. Měl pocit, že pro něj se to nehodí, a ten pocit ještě zesílil, když Jediové začali dělat politické ústupky. Sloužíme životu a Síle. Copak smíme politice dovolit, aby byť jen jednoho z nás od té povinnosti odvrátila? Nesmíme! Musí existovat ještě nějaká jiná cesta.

Povzdechl si. Musím tu cestu najít.

„Jacene.“

Mladý Jedi se napřímil. „Ano, Corrane?“

„Jsi idealista, a to je dobře. Vím, že tohle řešení se ti moc nelíbí. Vidím ti to na očích. A tobě taky, Gannere. Vážím si toho, ale potřebuju, abyste pro mě oba něco udělali. Něco, co sám nedokážu.“

Ganner přikývl. „Jen si řekni.“

Corran na oba pohlédl, a když se jeho zelené oči setkaly s Jacenovým pohledem, mladší Jedi jako by dostal ránu. „Někteří Jediové jako Kyp a Wurth budou můj odchod považovat za dobré znamení. Diskuse, které jsme tu vedli, budou mít za projev slabosti. Až odejdu, budou si myslet, že dosáhli jakéhosi vítězství. Jejich názor nezměníte, ať se budete snažit sebevíc. Jenom tím v jejich očích klesnete. A nahrajete jim v jejich hře o moc.“

Pohlédl stranou na Luka. „Musíte podporovat mistra Skywalkera. Pokud Jediové nebudou proti Vongům postupovat jednotně, Ithor bude jen jednou z prvních tragédií na velmi dlouhém seznamu.“

„Udělám to.“ Ganner se usmál. „Díky, žes mi byl příkladem, kterým se můžu řídit.“

„Neřiď se jím zas moc, Gannere. Buď sám sebou. Buď příkladem pro ostatní.“

Corran obrátil pohled na Jacena. „A co ty?“

Jacen začal otvírat ústa a pak je zase zavřel. V hlavě mu zuřila bouře myšlenek a emocí. Chtěl souhlasit, jenže to by znamenalo zavázat se, že půjde po cestě, o které si nebyl jistý, že je pro něj určena. Po cestě, která mě odvede pryč od mého pravého poslání. Přesto navzdory své rozpolcenosti přikývl. „Udělám, co bude v mých silách.“

„Určitě to bude víc než dost.“ Corran se napřímil a nakrátko ze sebe setřásl únavu. „Mrzí mě, že vás opouštím. Těch možností, jak bych vám pomohl… Je tu ještě pár věcí, které musím udělat. Hlavně doufám, že se vám podaří Vongy zvládnout. Pokud jednou přijde den, kdy lidé uvítají návrat muže, který zabil Ithor, no, pak už bude jasné, že invazi nedokážeme zadržet a že na záchranu galaxie je pozdě.“

ROMÁNY STAR WARS

V NAKLADATELSTVÍ

EGMONT

Háv klamu (32,5 roku před Ep. IV)

Mezigalaktická výprava (27 let před Ep. IV)

Štěpný bod (21,5 roku před Ep. IV)

Yoda: Temné setkání (19,5 roku před Ep. IV)

Labyrint zla (19 let před Ep. IV)

Trilogie o Hanu Solovi 1: Léčka v ráji (10 let před Ep. IV)

Trilogie o Hanu Solovi 2: Huttský gambit (5 let před Ep. IV)

Trilogie o Hanu Solovi 3: Úsvit rebelů (3 roky před Ep. IV)

Stíny Impéria (3,5 roku po Ep. IV)

Námluvy princezny Leiy (8 let po Ep. IV)

Akademie Jedi 1: Hledání Jedi (11 let po Ep. IV)

Akademie Jedi 2: Temný učedník (11 let po Ep. IV)

Akademie Jedi 3: Nositelé Síly (11 let po Ep. IV)

Ruka Thrawnova 1: Přízrak minulosti (19 let po Ep. IV)

Ruka Thrawnova 2: Vize budoucnosti (19 let po Ep. IV)

Pouť pozůstalého (22 let po Ep. IV)

Nový řád Jedi: Prvotní vektor (25 let po Ep. IV)

Nový řád Jedi: Temný příliv I – Útok (25 let po Ep. IV)

Nový řád Jedi: Temný příliv II – Pád (25 let po Ep. IV)

BRZY VYJDE

NOVÝ ŘÁD JEDI SVAZEK 4

JAMES LUCENO: AGENTI CHAOSU I – HRDINOVA ZKOUŠKA

Krvavé útoky neporazitelných vetřelců otřásají Novou republikou. Celé tucty planetárních soustav už byly podrobeny či zničeny, a dokonce i rytíři Jedi okusili hořkost porážky. V těchto temných časech se koná poslední rozloučení se vznešeným Chewbaccou, jenž zemřel stejně hrdinsky, jako žil, a žalem přemoženěmu Hanu Solovi hrozí, že ztratí vše: přátele, rodinu i víru.

Han odmítne přijmout pomoc od Leiy i od Luka a začne brázdit galaxii na vlastní pěst. Bolest ze smrti blízkého přítele se snaží léčit dobrodružstvím… a pomstou. Když se Han dozví, že jeden starý známý se nechal naverbovat nepřítelem, rozhodne se zrádce dopadnout. Hanovo pátrání však odhalí děsivou hrozbu: spiknutí namířené proti Jediům, jehož cílem je zasáhnout Novou republiku na nejcitlivějším místě a podlomit tak její vůli k odporu.

Hana čeká nelehká zkouška: musí se vypořádat s vnitřními démony a s pomocí nečekaného nového spojence dokázat, že Chewbaccova oběť nebyla marná.