Tom Clancy

SSN

Předmluva: poznámka ke čtenáři

Tato kniha sleduje stejný cíl: dopravit vás, čtenáře, do služby na bojové jaderné ponorce Spojených států v období války. Pokud budete odcházet s pocitem, že už víte, jaký je život v tichých službách, a s větším porozuměním a uznáním pro úsilí, s jakým tito stateční vojáci slouží na palubách vyhledávácích člunů a útočí na ponorky, kdekoli je objeví, a pokud si s sebou odnesete představu, jakému nebezpečí tito námořníci každodenně čelí, potom tato kniha odvedla svou práci.

Život na palubách ponorek je naplněn těžkou prací, stísněnými prostory a neustálou hrozbou tichých nepřátel v hlubinách temného oceánu. Vklouzněte do námořní uniformy – do té se zlatými delfínky na límci – a nastupte na palubu jedné z nejlepších ponorek námořnictva Spojených států – USS Cheyenne. Nezapomeňte se ale připoutat. Je válka a bude to asi trochu drncat.

Úvod: válečná předehra

Přestože podle jména byste tomu nemuseli věřit, Spratly Islands (Šprotové ostrovy) se na nějakou dobu staly důvodem k válečnému konfliktu v Jižní Asii. O svrchovanost nad celým, na přírodní zdroje bohatým souostrovím v Jihočínském moři, nebo alespoň nad některou jeho částí v současné době soutěží Vietnam, Čína, Brunej, Malajsie, Filipíny a Tchajwan. Přestože Manilská deklarace (Spojených jihovýchodních asijských národů) v roce 1992 slíbila tento spor vyřešit mírovou cestou, začleněné národy se k hlasování o budoucnosti tohoto území dostaly právě nyní. Během několika uplynulých měsíců vrcholilo mezi jihoasijskými národy napětí a byla vyvolána potřeba Spojených národů jako zprostředkovatele. V tomto bodě jednání umístilo mnoho zemí na ostrovech své jednotky a některé z nich začaly s výstavbou vlastních infrastruktur, což vyvolalo další neshody.

„Spor o Šprotové ostrovy je další překážkou při léčení mnoha problémů ve Východní Asii. Tento spor je potřeba vyřešit na mezinárodní úrovni dříve, než přeroste do nějaké vyšší formy konfliktu. Zvláštní politický a dekolonizační výbor se pokusí konsolidovat zájmy všech zúčastněných stran a doufáme, že tento rostoucí regionální konflikt snad i zredukuje.“

–The New American

„Agresivní pátrání Číny po ropě v okolí Šprotových ostrovů u vietnamského pobřeží se stalo nejzávažnější válečnou hrozbou podél celých čínských hranic.“

–Jim Landers, The Dallas Morning News

Čínský vůdce mrtev, očekávají konflikty

19. července 1997

Pošta přišla ve: 12.00 EST (17.00 SEČ)

Od vedoucí pekingské kanceláře Julie Mayerové

PEKING (TCN) – Ve věku dvaadevadesáti let dnes zemřel čínský vůdce Deng Xiaoping. Poté, co v uplynulých letech prodělal několik infarktů, žil Deng podle našich zpráv posledních jedenáct měsíců ve vojenské nemocnici a říká se, že po většinu této doby nebyl schopen ani hovořit.

Dengův nástupce, prezident Ťang Ce-Min, byl více než před rokem vybrán Dengem osobně, ale dokud Deng jako nejvyšší vůdce nezemřel, nemohl uplatňovat veškerá vůdcovská práva. Nyní, když je Deng mrtev, mnozí experti odhadují, že se Ťangova pozice díky jeho přátelům v čínské vládě změní a že budou vyvolány boje o moc.

Mezi Ťangovými potenciálními odpůrci je premiér Li Peng, konzervativní marxista, který hrál hlavní roli při potlačení demonstrace na Náměstí Nebeského klidu v roce 1989. Li prohlásil, že chce znova přehodnotit ekonomický růst Číny, který je podle něj nestabilní, a hodlá nad ním převzít kontrolu.

Dalším možným kandidátem je Zhu Rong-ji, starší vicepremiér a liberální ekonom, zodpovědný za velký nárůst čínské ekonomiky pod vedením Denga. Na druhou stranu Zhu svými vzteklými poznámkami a jedovatými komentáři urážel čínskou byrokracii, takže experti nevěří, že by se mu dostalo tolik potřebné podpory v bitvě o vůdcovství.

Když jsme se na možné následky mocenských tlaků v Číně zeptali profesora Tuftovy univerzity, předního odborníka na mezinárodní vztahy a experta na asijské záležitosti Adriana Manna, prohlásil, že před námi je „velká politická nestabilita“ a že ,je zde velká šance, že mocenské boje povedou k rozpadu Číny ve stylu Sovětského Svazu“, což je pohled, který s ním sdílí mnoho významných politických poradců v Bílém domě.

Prezident, který je v současné době na dovolené v Camp Davidu, již dnes vydal prohlášení, které konstatuje, že „Spojené státy posílají čínskému lidu v souvislosti se ztrátou jeho váženého vůdce ty nejupřímnější projevy soustrasti“ a že „věříme tomu, že nový čínský vůdce se svého úřadu ujme bez nepokojů“. Když jsme se dotazovali na prezidentův postoj k možným mocenským bojům v čínské vládě, poradce z Bílého domu odpověděl, že „prezident celou záležitost sleduje s velkým zájmem“.

Spojené olejárny objevily ropu, akcie jsou vysoko

21. července 1997

Pošta přišla ve: 2.00 EST (19.00 SEČ)

Od Newyorského finančního dopisovatele Billa Mossetea

NEW YORK (TCNfn) – Mluvčí společnosti Spojené olejárny dnes oznámil, že jeho společnost poslední dobou lokalizovala velké a dosud neobjevené ropné ložisko, ležící šest mil od Mischief Reef, jednoho ze Šprotových ostrovů v Jihočínském moři.

Ložisko je považováno za jedno z největších tohoto typu, jaké byly kdy objeveny, s předpokládanou zásobou kolem jednoho trilionu barelů. Tato zpráva způsobila velkou vlnu zájmů o akcie Spojených olejáren, které dnes dosáhly ceny osmdesáti devíti dolarů za kus, což je nárůst téměř o 200 procent. Experti předvídají, že ceny akcií vylétnou do ještě závratnějších výšek, pokud se nález skutečně prokáže.

Mnozí finanční poradci ale varují před investicemi do Spojené olejářské na základě jejich nového objevu, a to kvůli politické nestabilitě, obklopující oblast, ve které se ropa nachází. O Šprotové ostrovy už dlouho soupeří Čína, Vietnam, Tchajwan a všechny ostatní okolní národy, které si všechny nárokují suverenitu. Experti z Wall Streetu říkají, že o objevenou ropu budou mezi jinými soupeřit i již zmíněné národy a že může trvat celé roky, než se urovnají spory. Během té doby samozřejmě nebude moci Spojená olejářská v této oblasti těžit.

Navzdory tomu Spojená olejářská už začala se stavbou těžní věže v místě nálezu; konstrukce je stavěna z prospektorské lodi, která enormní ropné ložisko objevila, Benthic Adventure.

Převrat v Číně, Li přebírá řízení

23. července 1997

Pošta přišla ve: 3.00 EST (20.00 SEČ)

Od hlavního washingtonského zpravodaje Michaela Flassettiho

WASHINGTON (TCN) – Během hektických událostí prvních hodin dnešního dne zinscenoval premiér Li Peng státní převrat a získal kontrolu nad čínskou vládou. Při převratu mu byl nápomocen generál Yu Quili, vůdce takzvané Ropné frakce; Li okamžitě nařídil uvěznění Ťang Ce-Mina, prezidenta a následníka zesnulého Denga Xiaopinga, a také Zhu Rong-ji, staršího vicepremiéra. Oba jeho političtí soupeři v boji o politickou moc ještě nebyli objeveni a předpokládá se, že se skrývají.

Li, konzervativec se širokou podporou Čínské komunistické strany i Čínské armády, vydal prohlášení o tom, že Dengova liberální ekonomická politika působila vnitřní rozpad Číny, což ničilo socialistické ideály, které se Komunistická strana snažila zachovat. Prohlásil také, že rozmáhající se kapitalismus a silnější ekonomické vazby na Západ hrozily podkopat „národní zájmy Číny“ a že „už byl čas na to, aby se čínský lid bok po boku postavil ve společné věci“.

Tchajwan ale požádal o pomoc Spojené národy v obavě, že Li by se mohl pokusit o invazi do země, na kterou si Čína dělá už od roku 1949 nároky jako na svou odpadlickou provincii. Pokud by se taková invaze odehrála, pravděpodobně by ji vedl generál Yu Quili, jednoruký veterán, který vede Ropnou frakci; což je skupina odborníků, která v Daqingu v Mandžusku s pomocí tehdejšího ministerského předsedy Mao Ce-tunga založila bohaté ropné pole.

Ropná frakce vyvíjela enormní úsilí na ovládnutí čínské ekonomiky, dokud si na začátku osmdesátých let Deng nevytvořil ve vládě vlastní silnou základnu. Nyní se zdá, že společně s ostatními spojenci, Liem a Wang Taem, předsedou Národní čínské ropné společnosti, generál Yu míří mezi čínskou výkonnou elitu.

Překrásný pohled na ponorku třídy Los Angeles s vysunutými křidélky. Toto je USS Providence.

USS Cheyenne s kapitánem Mackem Mackeyem na velitelské věži, jak se vydávají na cestu do Pearl Harboru a do války. Číslo 773 bylo na Námořní ponorkové základně v Pearl Harboru odstraněno.

Expert na politiku Východní Asie Adrian Mann tuto radikální změnu ve vládě dnes komentoval. „Vypadá to, že výroba energie se stává motorem pro neokonzervativní nepokoje v Číně. Politicky to znamená, že ten, kdo ovládá prostředky k výrobě energie, ten může ovládat celou zemi. Je to velmi silná pozice.“ Dvojnásob silná v zemi s předpokládaným nedostatkem zdrojů energie, míní dále Dr. Mann.

Bílý dům až do této doby nereagoval na vývoj událostí v Číně, ale nyní si prezident vyžádal poradu s představiteli OSN předtím, než vydá oficiální prohlášení, které se očekává dnes v pozdějších hodinách. Naše zdroje hlásí, že ve světle historických vztahů mezi Amerikou a Čínou bude prezident před akcí, pokud by se nějaká měla konat, potřebovat plnou podporu OSN.

Prezident reaguje na převrat v Číně, jsou očekávány sankce OSN

23. července 1997

Pošta přišla ve: 12.00 EST (17.00 SEČ)

Od hlavního washingtonského zpravodaje Michaela Flassettiho

WASHINGTON (TCN) – Po poradě s ostatními stálými členy Rady bezpečnosti OSN, která trvala větší část dne, prezident odsoudil čínský převrat, vedený Li Pengem. Dodatečně ještě Spojené státy i OSN oficiálně odmítly uznat novou čínskou vládu, která nastoupila na místo Ťang Ce-Mina, jehož zvolil bývalý nejvyšší vůdce Deng za svého nástupce a která se prohlásila za nové vedení Číny. Mnozí ale věří, že Ťang je mrtev, zabit vojáky pod velením Penga během převratu. Rovněž se pohřešuje starší vicepremiér Zhu Rong-ji.

Na otázky odpověděl Li Peng prohlášením, že Ťang a Zhu jsou oba hledáni pro ,zločiny proti státu’ a on sám že svůj post neopustí, protože má podporu čínského vojensko-průmyslového komplexu. Zmocněnce OSN potupil, že prý se ,Západ stále více vměšuje do vnitřních záležitostí Číny’ a že se Čína žádným požadavkům OSN podrobovat nebude.

Jednání uvázla na mrtvém bodě a okamžitě bylo svoláno shromáždění OSN, které má analyzovat situaci a projednat možnost sankcí proti Číně.

Čína obsadila Šprotové ostrovy, tanker byl zabaven

26. července 1997

Pošta přišla ve: 12.00 EST (17.00 SEČ)

Od vedoucí pekingské kanceláře Julie Mayerové

PEKING (TCN) – Na ukázku své vojenské moci obsadila Čína sporné Šprotové ostrovy. Vietnamské a filipínské jednotky, které byly na ostrovech přítomny, byly během dvoudenní bitvy přemoženy čínským námořnictvem. Útočnou flotilu deseti čínských lodí vedl torpédoborec Haribing, který rychle a rozhodně eliminoval veškeré hrozby v oblasti a nyní se zdá, že ostrovy jsou zcela pod kontrolou Číňanů.

Vysvětlení tohoto otevřeně nepřátelského aktu v době, kdy současný čínský vůdce Li Peng čelí opozici Spojených národů, je jasnější v souvislosti s nálezem ohromného ropného pole, který se minulý týden podařil Benthic Adventure, prospektorské lodi Spojené olejářské společnosti. Loď, která byla Číňany zabavena, je ukotvena šest mil od ostrova Mischief Reef; tento ostrov je nejblíže k místu, kde se ropné pole předpokládá. Vojenští experti tvrdí, že se jedná o velmi závažný čin, zejména když Benthic Adventure plula pod vlajkou Spojených států a byla zabavena v mezinárodních vodách. „Prezident stoprocentně prohlásí krádež Benthic Adventure za válečnou akci,“ řekl dnes jeden z nejbližších prezidentových poradců, který tím pravděpodobně vyjádřil myšlenky mnoha velitelů Pentagonu.

Obrovská zásoba energie Šprotových ostrovů, která je nyní v čínském držení, mohla podle mnoha analytiků Číňany motivovat takticky stejně jako ekonomicky. „Ovládnutím Šprotových ostrovů byl v Jihočínském moři vytvořen opěrný bod,“ komentoval to dnes jeden z dlouholetých pentagonských činitelů. „Čína chápe pravou hodnotu těchto ostrovů.“

Šprotové ostrovy mohou být rovněž využity k provedení invaze na Tchajwan, který Čína nikdy neuznala za samostatný stát. Experti říkají, že pro takovouto akci byly v loňském roce vypracovány nové vojenské plány, přestože Čína tuto zemi roku 1949 uznala. Čínský ministr zahraničí o se těchto případných plánech vyjádřil jako o ,naprosto nehodnověrných’, čímž zopakoval komentář podobné otázky, položené vloni. Tchajwanský prezident Lee Teng-hui nicméně požádal o vojenskou podporu Spojených států, čímž zase on opakoval prosbu z roku 1996.

Prezident k této situaci nevydal žádné prohlášení, protože se opět rozhodl pro předběžnou poradu s Radou bezpečnosti OSN, dříve než svůj komentář zveřejní. Zdroje oznamují, že jednání pokračují s velkým napětím na všech stranách.

Prezident oznámil vojenskou akci proti Číně

27. července 1997

Pošta přišla ve: 3.00 EST (20.00 SEČ)

Od hlavního washingtonského zpravodaje Michaela Flassettiho

WASHINGTON (TCN) – Prezident po mnohahodinové poradě s představiteli OSN vydal prohlášení o amerických vojenských opatřeních, přijatých jako reakci na čínské zabrání Šprotových ostrovů. Protože z Pekingu nepřišla žádná odezva, cítí prezident, že pokud se Číňané nestáhnou, je konflikt neodvratitelný.

Podporu světové organizace při vypuzení Číňanů ze sporného území na ostrovech rovněž přislíbila generální tajemnice Spojených národů. Prohlásila, že Číňané jasně porušili Manilskou deklaraci z roku 1992 – smlouvu, kterou podepsala Společnost jihovýchodních asijských národů, jíž je Čína členem. Tato smlouva stanovila, že sporné Šprotové ostrovy budou osídleny podle diplomatických zvyklostí. V odpovědi na narušení mezinárodního práva začalo námořnictvo Spojených států s okamžitou mobilizací; letadlové lodě Nimitz a Independence do oblasti připlují během týdne.

Reakcí Číny na dnešní prohlášení bylo diplomatické rozhořčení. „Na ostrovy NanSha máme veškerá práva,“ řekl čínský velvyslanec s použitím čínského jména Šprotových ostrovů, „a budeme je bránit stejně jako každou jinou část naší země.“

Rusko prodává Číně zbraně, námořnictvo Spojených států je znepokojeno

30. července 1997

Pošta přišla ve: 12.00 EST (17.00 SEČ)

Od hlavního washingtonského zpravodaje Michaela Flassettiho

WASHINGTON (TCN) – Jak v Jihočínském moři narůstá napětí, jeví se konfrontace Číňanů a vojsk OSN, vedených námořnictvem Spojených států, jako nevyhnutelná. Nebezpečí této situace ještě vystupňovalo zjištění, pravděpodobně ze zdrojů CIA, že Rusko Čínu vyzbrojilo moderními zbraněmi, mimo jiné také jadernými bojovými ponorkami, které mohou být rozmístěny ve vodách obklopujících Šprotové ostrovy.

Zpráva, že Rusko prodalo zbraně do Číny, není nová. Během uplynulých dvou let obdržela Čína dodávku čtyř ruských dieselových ponorek třídy Kilo, které jsou ve všech ohledech méně účinné, než jsou ruské ponorky jaderné. Možnost, že Rusko Číňanům prodalo modernější ponorky, je samozřejmě středem zájmu vojenských poradců Bílého domu.

Zdroj blízký sboru náčelníků štábu objasnil, že Rusko dokonce s Čínou spolupracovalo na výrobě prototypu jaderné bojové ponorky a že je možné, že se tato ponorka během Šprotového konfliktu objeví. Pokud je to pravda, znamenalo by to možný posun v rovnováze námořních sil v dané oblasti a také velké znepokojení pro námořnictvo Spojených států, které je momentálně v početní nevýhodě.

Ruský prezident Genadij Zjuganov, který je stejně konzervativním komunistou jako čínský vůdce Li Peng, odmítl komentovat možnost prodeje moderních zbraní do Číny a navíc řekl, že Rusko si cení vyvážené obchodní dohody s Čínou, která se týkala prodeje některých zbraní, včetně ponorek třídy Kilo. Rusko, které je po rozpadu Sovětského svazu bez peněz, jasně závisí na prodeji ponorek do Číny; to pomůže financovat sociální a ekonomické projekty a stejně tak i zmodernizovat vlastní námořnictvo.

Čínská ponorka potopena, již brzy se očekává válka

2. srpna 1997

Pošta přišla v: 1.00 EST (18.00 SEČ)

Od vedoucí pekingské kanceláře Julie Mayerové

PEKING (TCN) – Dnes začaly v okolí Šprotových ostrovů v Jihočínském moři boje mezi námořnictvem Spojených států na straně OSN a čínským námořnictvem na straně druhé. První rozmíška vznikla, když byla letadlová loď Nimitz napadena čínskou ponorkou, o které se předpokládá, že to byla starší bojová ponorka třídy Han. Když se ponorka dostala na dostřel Nimitze, byla potopena americkou ponorkou třídy Los Angeles, která loď doprovázela. Podle zpráv všichni na palubě zahynuli.

Zdá se, že jako odpověď na dnešní konflikt zaujalo čínské námořnictvo v dané oblasti agresivnější postoj a že před námi jsou ještě další konflikty. Ve skutečnosti se očekává, že během týdne Čína oficiálně vyhlásí válku Spojeným státům americkým.

„Zatím to nevypadá, že by to celé skončilo tak brzy jako před lety konflikt na Falklandských ostrovech,“ říká profesor mezinárodních vztahů a odborník na čínskou politiku Dr. Adrian Mann. „Čína je mnohem silnější než Argentina a v dané oblasti má nad jednotkami námořnictva Spojených států nepopiratelnou taktickou výhodu.“ Ostatní experti nám řekli v podstatě totéž. Tváří v tvář delšímu boji je přirozeně použití nukleárních zbraní středem zájmu mnoha odborníků, včetně Dr. Manna. „Domnívám se, že Čína bude tuto možnost zvažovat, a raději bych si myslel, že všechny strany budou chtít boje udržet pouze v oblasti Jihočínského moře. A skutečně, prezident i generální tajemnice OSN prohlásili, že čínskému vůdci Li Pengovi doručí právě takovouto nabídku.

Mezitím pokračují sankce USA a OSN proti Číně a valné shromáždění OSN podepsalo pro obchod s Čínou balík ekonomických omezení. Účinek těchto sankcí by měl být znatelný okamžitě, protože s výjimkou potravin a léků zakazují do Číny dovoz veškerého zboží. K ekonomickým sankcím navíc prezident ještě prohlásil, že se bude plně angažovat ve vyhnání Číny ze Šprotových ostrovů a bude plně nápomocen Ťang Ce-Minovi při znovunastolení vlády.

USS Cheyenne při plavbě po moři. Byla to dvaašedesátá ponorka třídy Los Angeles, která byla vyrobena.

Hlasatel zpráv okruhu Total Cabel News oznamuje, že Spojené státy a Čínská lidová republika jsou ve válce.

1. První krev

USS Cheyenne, jaderná bojová ponorka třída Los Angeles, se 12. srpna 1997 přesně v 10.00 odpoutala od vlečných lan remorkéru a vlastní silou plula temnými vodami sandiegské zátoky. Za zádí Cheyenne svinul remorkér lana a zamířil zpět ke svému kotvišti na námořní základnu San Diego, velitelství Třetí flotily.

Atmosféra na palubě Cheyenne byla nasáklá napětím před akcí. Během narychlo nařízené plavby si posádka vedla skvěle a nyní byla v nejvyšší pohotovosti a ponorka mířila k místu předpokládaného konfliktu.

Před několika lety byla Třetí flotila v důsledku stahování sil po skončení studené války přemístěna z Pearl Harboru na námořní základnu v San Diegu. Když se Číňané vydali na Šprotové ostrovy, dostala Cheyenne rozkaz připravit se k vyplutí. Nyní byla na cestě ze svého kotviště na námořní ponorkové základně Ballast Point do námořní ponorkové základny Pearl Harbor, kde mělo být dokončeno její vyzbrojení, a odtud bude odeslána do Jihočínského moře.

Cheyenne byla nejnovější bojovou ponorkou námořnictva Spojených států. Byla také poslední ponorkou své éry. Na trupu nesla číslo SSN-773 a byla poslední ze dvaašedesáti jaderných ponorek třídy Los Angeles, dotovaných Kongresem. Cheyenne byla vyrobena v loděnici Newport News ve Virginii, ve městě stejného jména; dlouhá byla 110 metrů a její výtlak činil 6900 tun. Vybavena byla nejmodernějšími zbraněmi a senzory.

Jednu dobu měla Cheyenne problém s hlavním tlakovým generátorem S6G a její OOD (službu konající důstojník) už vydal rozkaz ,připravit k ponoru’. Když už byla dost daleko od pevniny, ve vodách západně od Point Loma, kde je pro ponor ponorky dostatečná hloubka, byla už námořníky kompletně připravena k ponoření. Od sonarové místnosti až po sklad torpéd námořníci jeden přes druhého potvrzovali, že u nich je vše v pořádku. Poslední zpráva přišla od OOD: ,Cheyenne je připravena k ponoru.’

Kapitán Bartoloměj „Mack“ Mackey měl radost z lodi i z posádky. Mack, tento velký chlap, býval strojním důstojníkem na starší ponorce 688, výkonným důstojníkem (s novou posádkou) na vylepšené ponorce typu 688 Cheyenne – 6881 USS Greenville (SSN 772), která byla v Newport News vyrobena před Cheyenne. Mack byl právě vycházející hvězdou; dva roky ve funkci 0-5 (velitel) a další dva roky 0-6 (kapitán). Mack byl opravdovým kapitánem, nejen tím, že Námořnictvo o velícím důstojníkovi tradičně hovoří jako o ,kapitánovi’, ale i podle svého platu.

Mack věděl, že jeho posádka zaslechla zvěsti o možné válce s Čínou. Poslední čínská akce, týkající se lodi pod vlajkou Spojených států Benthic Adventure, prospektorské lodi společnosti Spojených olejáren plující v mezinárodních vodách u Šprotových ostrovů, byla mnoha občany Spojených států považována za válečný akt. Mnohem konkrétnější už byla čínská invaze na sporné Šprotové ostrovy.

Mack věděl, že ty zvěsti jsou pravdivé. Od druhého srpna existoval mezi Spojenými státy a Čínou válečný stav. Toho dne se dostala čínská jaderná bojová ponorka třídy Han na dostřel letadlové lodi Nimitz, což bylo považováno za nepřátelský akt. Při obraně Nimitze Han potopila americká doprovodná ponorka a všichni Číňané na palubě ponorky byli zabiti.

Tohoto příběhu se lačně zmocnily noviny. Ze strany čínské armády již nebyla podniknuta žádná další nepřátelská akce, což mnohé experty vedlo ke spekulacím, že Čína dostala lekci. To byla samozřejmě jedna z příjemných věcí, pokud jste tou dobou byli na ponorce. Člověk si ze zpráv nemusel dělat těžkou hlavu. Bojové ponorky bývaly často vysílány na mise v délce i šesti měsíců, kdy se vynořovaly jen pro jídlo a zásoby, když bylo potřeba, nebo pluly od přístavu k přístavu, jak to měly určeno.

Lidé z Cheyenne se o zprávy nestarali – měli mnohem důležitější poslání: dostat se do Pearl Harboru a připravit sebe i ponorku pro případ hrozící srážky s nepřítelem u čínské pevniny.

Když tedy byla ponorka připravena, ponořila se; zprvu pomalu, poté čím dál rychleji. Pod vodou začal OOD s tranzitem a nasměroval ponorku jihozápadním směrem – byla to nejpřímější cesta do Pearl Harboru.

Během plavby se mohl Mack soustředit na hlavní překážku své mise, a sice na možnost, že na cestě mohou číhat čínské jaderné bojové ponorky. Jeho rozkazy byl jasné: pokud by se Cheyenne dostala do kontaktu s čínským plavidlem, dále měla postupovat jen s největší opatrností a útočit jen v sebeobraně. Jinými slovy Mack věděl, že Cheyenne může vystřelit až poté, co někdo vystřelí na ni. Spojené státy totiž ještě nebyly ve válce – to „ještě“ bylo tím rozhodujícím slůvkem. Až Cheyenne dorazí do Pearl, bude naložena zbraněmi a potravinami pro možnou dlouhou plavbu – pro takovou plavbu, která se může změnit v bojové nasazení.

Na ponorce není moc místa, kde by se daly skladovat potraviny, proto byly bedýnky s konzervami pro posádku naskládány na chodbách, jedna na druhou tak, že vytvořily dočasnou podlážku a námořníci po nich budou chodit do té doby, než na konzervy přijde řada v jídelně. Než bude jídlo zkonzumováno, budou mít chodby nižší stropy a budou tedy nebezpečné pro vyšší členy posádky. Budou jimi muset procházet s hlavami sehnutými, aby se neudeřili o potrubí nebo se nezamotali do drátů nahoře.

Kapitán Mackey kráčel do malé důstojnické jídelny, kterou používal jako instruktážní místnost, zašklebil se při myšlence, že pod jeho nohama je uloženo úplně všechno, od konzervované rajčatové šťávy až po fazolové lusky.

Cheyenne byla nyní dvě hodiny plavby od sandiegské zátoky. Plula rychlostí šestadvaceti uzlů, takže od domova byla vzdálena dvaapadesát námořních mil.

Mack vstoupil do jídelny a pokynul svým důstojníkům, aby se usadili. „Jak jistě všichni víte,“ řekl, „díky posledním nepřátelským aktům ze strany čínské armády jsme právě ve velice choulostivé situaci.“ Dal si záležet na tom, aby zdůraznil, že agresivní jednání vyšlo od armády, a ne, jak tvrdila média, od lidí nebo politiků. „Rád bych vás jen všechny informoval, že jsme dostali zprávu od kanadské P-3 Orion, která plní cvičný úkol v okolí San Diega. Její velitel si myslí, že 237 mil jihozápadně od naší současné pozice spatřil ponorku. Měli s ní dokonce i MAD (detekce magnetických anomálií) kontakt, ale ten ztratili po dvaceti minutách sledování. Posádka P-3 je přesvědčena, že to, co našli, je SSN (Strategic Submarine Nuclear – jaderná bojová ponorka, pozn. překl.). Námořní rozvědka se domnívá, že by to dokonce mohla být i jedna z jaderných bojových ponorek třídy Han, ale v současné chvíli nejsou schopni nic potvrdit. Dostali jsme instrukce mít kvůli případnému kontaktu oči otevřené a nejvyšší možnou rychlostí pokračovat do Pearl, abychom do Jihočínského moře dorazili v bezpečí. Rovněž se máme vyhnout jakýmkoliv akcím proti cizí ponorce – samozřejmě, pokud by se nás nepokusila zabít.“

Důstojníci si tyto novinky vzali k srdci, a protože schůzka nebyla tak vzrušující, jak kapitán předpokládal, ukončil ji. Už brzy si bude celý svět vyprávět o Cheyenne a o tom, že hledají bojovou jadernou ponorku, pravděpodobně čínskou, která se poflakuje příliš blízko výsostných vod Spojených států – a to dokonce i když je pobývání v mezinárodních vodách v souladu s mezinárodním právem.

Pro cestu do Pearl Harboru dostala Cheyenne malý náklad torpéd. Plná kapacita skladu torpéd byla šestadvacet kusů, včetně čtyř v torpédových silech; byla to kombinace torpéd Mk 48, křižujících střel Tomahawk (ve verzi pro útok na pozemní i lodní cíle), protilodní střely Harpoon a někdy, spíše výjimečně, mobilní miny Mk 67, které se vystřelují z ponorky. Pro tutu plavbu ale Cheyenne dostala jen 12 torpéd Mk 48 ADCAP. Při nejvyšší rychlosti 50 uzlů (93 km/h) a s akčním rádiem 28 kilometrů byla torpéda Mk 48 ADCAP nepochybně nejlepšími těžkými torpédy, jaká kdy existovala. Jediné, co se s nimi dalo poměřovat, byla britská torpéda Spearfish, která měly ve výzbroji ponorky Královského námořnictva.

Mk 48 ADCAP (což znamená vylepšenou schopnost, Advanced Capability) jsou mocná, řízená torpéda o hmotnosti více než 1360 kg. Téměř dvacet procent hmotnosti, 300 kg, tvoří silná výbušnina PBXN-103. Jednou z vylepšených schopností Mk 48 bylo, že mohla být použita proti ponorkám i cílům na hladině, což hodně zjednodušovalo logistiku. Rovněž z nich měli radost mnozí kapitáni, kteří stále ještě preferovali vystřelení torpéda před vertikálně startujícími Tomahawky nebo vypouštěním zapouzdřených střel Harpoon.

Všechna torpéda Mk 48 byla naváděna kabelem, takže veškerá data o cíli mohla být v počátečním stadiu odpálení přenášena na Mk 48 i zpět do palebného řídícího střediska BSY-1 na palubě ponorky. Během konečné fáze útoku používá Mk 48 k detekci, zaměření a zničení cíle vlastní aktivní vyhledávač. Pokud zůstane kabel neporušen, jsou data z torpéda neustále přenášena na Cheyenne, a to až do detonace.

Mack se po schůzce vrátil do řídící místnosti. Vzhledem k tomu, že věděl, že v oblasti může být jaderná útočná ponorka, nenařídil pro cestu do Pearl Harboru rychlost šestadvaceti uzlů, jak původně chtěl, ale vydal rozkaz často zpomalovat a poslouchat okolní zvuky. Tato metoda „sprintu a skluzu“ byla jednou z nejlepších, jak bylo možno doplout do místa určení a zároveň umožnit pasivním sonarům ponorky vyhledat možné kontakty.

Cheyenne nyní plula v hloubce 120 metrů. V této hloubce byla samostatně pracujícím objektem. Pokud by to bylo nutné, byla stále ještě dosažitelná pomocí relativně nového, ačkoliv pomalého vysílání v pásmu ELF čili na extrémně nízké frekvenci. V případě hrozícího nebezpečí nebo při změně rozkazů by byla Cheyenne instruována pomocí krátké a kódované zprávy, která do komunikační hloubky pronikne stejně jako důležité zprávy o cestě.

Plavba v rychlosti šestadvacet uzlů není zcela tichá. Šroub horečně pracuje, aby ponorku udržel v této rychlosti. Při plavbě v příliš mělkých vodách vytváří pohyb šroubu drobné vzduchové bublinky, které když pukají, vydávají praskavé zvuky. Tomuto zvuku se říká kavitace a podle něj se pozná přítomnost ponorky v oblasti. V této chvíli si Mack s neviditelností své ponorky nedělal takové starosti jako s dalšími dvěma věcmi: lokalizovat ponorku zdržující se nebezpečně blízko Západního pobřeží a dorazit s Cheyenne na námořní ponorkovou základnu v Pearl Harboru bez úhony.

Všichni na palubě Cheyenne si byli vědomi, že ponorka způsobuje kavitační zvuky a že kdokoliv by byl dostatečně blízko a dostatečně zticha, může určit jejich polohu. Časté zpomalování a takzvané čistění hluchých míst – prozkoumávání oblasti za zádí ponorky, které jsou jinak v sonarovém stínu – skóre vcelku vyrovnávalo.

12. srpna v 11.00, deset hodin po vyplutí ze San Diega, nařídil OOD zpomalit Cheyenne na třetinovou rychlost. Přesně o jedenáct minut později sonarová místnost ožila, když Cheyenne zpomalila a změnila kurs na sever.

„Tónový kontakt se středem na 187 stupních, na konci paprsku,“ volal jeden z mladých sonarových operátorů. Terminály, které vypadaly jako obrazovky počítače, po nichž běhají zelené čáry, byly často nejdůležitějšími spojenci všech operátorů.

Velitel sonarového stanoviště, který dával bedlivý pozor na vše, co se na jeho pracovišti děje, ihned zavolal kapitána. „Můstku, tady sonar. Máme možný kontakt s ponorkou na 187 stupních. Zatím máme jen málo informací.“

Mack vstoupil do sonarové místnosti a připojil se k pěti již přítomným mužům – včetně velitele sonarového stanoviště a sonarového důstojníka. Každý v místnosti věděl, že existuje možnost střetu s čínskou ponorkou, zároveň ale všichni věděli, že tato možnost je krajně nepravděpodobná. Plavidla Čínského námořnictva se tak daleko od domovských vod vydávala jen zřídka. To zejména platilo o čínské ponorkové flotile, která sestávala hlavně ze starších dieselových ponorek a několika velmi hlučných bojových ponorek třídy Han na jaderný pohon.

Jestliže to ale byla čínská ponorka, hlídkující u Západního pobřeží Spojených států, byl si Mack stoprocentně jistý, že je to Han. Zprávy námořní rozvědky opakovaně vysvětlovaly, že pouze jeden typ ponorky je schopen plout tak daleko z čínských výsostných vod a operovat tam – bez vynoření – po delší dobu. Takovýmto typem ponorky je právě pouze jaderná ponorka a jedinými jadernými ponorkami ve službách Číny byly ponorky třídy Han.

Kapitán Mackey byl s ponorkami třídy Han, stejně jako ostatní zkušení ponorkáři, přinejmenším seznámen. Navíc když padla první zmínka o možné válce s Čínou, jeden z důstojníků rozvědky ze sekce SubRon 11, podskupiny SubGroup5, urychleně připravil celkovou zprávu, týkající se všeho, co výzvědné služby Spojených států o ponorkách třídy Han věděly. Podle této zprávy byla výroba třídy Han zastavena při pátém kusu, protože na nich byla příliš vysoká radiace; všechny ponorky byly v současné době ve službách čínského námořnictva. Na křídlech měly identifikační čísla 401, 402, 403, 404 a 405. Jedna z nich byla samozřejmě již dříve toho měsíce zničena ponorkou americkou. Námořní rozvědka si stále ještě nebyla jistá, které číslo to bylo, ale prý to byla asi 402, druhá ponorka své třídy. Domnívají se tak podle toho, že právě ona byla spatřena, jak opouští námořní základnu Východomořské čínské flotily Nimbo, čtyři dny před akcí u Nimitze.

Torpédové vybavení, kterým třída Han disponovala, bylo údajně směsicí starších typů bez navádění, ale byly tam i některé druhy nových ruských samonaváděcích střel. Podle zpráv vezly ponorky číslo 401 a 402 jen torpéda, ostatní tři ponorky s čísly 403, 404 a 405 měly mít ve výzbroji i Jing Ji. Tyto protilodní střely, rovněž známé jako Orlí úder, plují na hladině a znepokojují kapitány všech námořních lodí. Nejnovější zprávy rozvědky tvrdily, že i když jsou tyto střely velmi závažnou hrozbou bitevních lodí, ponorka se musí vynořit, aby je mohla odpálit. A všichni velitelé ponorek věděli, jak snadným cílem ponorka je, když se vynoří.

Na rozdíl od USS Seawolf, Cheyenne neměla k dispozici WAA čili širokopásmový sonar, proto musela pozici kontaktů na pasivních sonarech triangulovat, aby zjistila jejich přesnou polohu, rychlost a dosah. Během manévrů, které při tom musela loď provádět, se bylo potřeba chovat velmi tiše, zejména pokud cíl, nyní označený jako Master-1, byl přímo před lodí. Tento proces byl ale bolestně pomalý.

„Kapitáne,“ řekl velitel sonaru, „je možné, že nás ponorka sleduje, ale ztratili nás, když jsme zpomalili. Podle konvergence (sbíhavosti) na sonarech by od nás mohla být nějakých 68 kilometrů. Domnívám se, že si oni myslí, že jsme jim vyklouzli, a protože mají jen letmá data, letí za námi plnou rychlostí a snaží se nás znova chytit a znova získat kontakt.“

Tak tohle je dobrá domněnka, pomyslel si Mack, je to ale jen domněnka a on chtěl něco víc než jen to. Došel na můstek, kde nařídil OOD nastavit přístroje řídícího palebného střediska tak, aby počítače BSY-1 mohly být použily k rozlišení cíle. OOD měl s ponorkou manévrovat tak, jak se budou měnit odezvy cíle v oblasti snímané vlečnými senzory.

Mack OOD zároveň nařídil, aby svinul snímače TB-16 a místo nich zprovoznil TB-23. Hydrofony TB-16 snímaly okolí jen do vzdálenosti 80 metrů, kdežto vlečné sonary TB-23 se dostaly až na vzdálenost 280 metrů; měli k dispozici téměř stovku senzorů, upevněných na konci osm set metrů dlouhého kabelu. Následně se Mack vrátil do sonarové místnosti.

„Kapitáne, vypadá to, že rychlost Master 1 se ustálila na osmnácti uzlech,“ hlásil velitel sonarového stanoviště. „Máme teď mnohem více odezev, včetně těch z porovnávané oblasti. Stoprocentně to není americká ponorka. Odezvy jsme porovnali s těmi, co máme v manuálech, a jednoznačně je to čínská ponorka třídy Han, číslo 402.“

Mack mu skočil do řeči: „Myslel jsem, že 402 byla potopena ponorkou doprovázející Nimitz,“ řekl.

„To si myslela i rozvědka,“ odpověděl velitel. „Myslím, že se jim ta čísla popletla. Nebylo by to poprvé.“

Kapitán zavolal OOD: „Začněte navíjet TB-23. Nechci, abychom se do nich v případě boje zamotali.“

Vlečný sonar byl vynikající pro tichý odposlech kontaktů pasivních sonarů, ale Mack, stejně jako mnoho jiných kapitánů ponorek, byl raději, když byly senzory ,doma’ dříve, než se rozpoutal boj s nepřátelskou ponorkou.

Mack opustil sonarovou místnost a vrátil se zpět na můstek, aby zjistil, jak pokračuje rozeznání cíle v palebném středisku.

„Veliteli, sonar. Náš cíl, Master 1, právě zastavil motory.“

Uběhlo sedm dalších minut, během nichž sonaroví operátoři Cheyenne pečlivě monitorovali odezvy chladících pump reaktoru čínské ponorky. Ty totiž musely běžet pořád, aby nedošlo ke zničení reaktoru; byla to jedna z mála nevýhod ponorek na jaderný pohon. Běžné ponorky s konvenčním pohonem mohly motory pod vodou kdykoliv zastavit a spolehnout se výhradně na baterie. S vypnutými motory byla ponorka naprosto tichá. Naproti tomu jaderná ponorka, jako Cheyenne nebo ta čínská ponorka 402 třídy Han, musela svůj reaktor neustále ochlazovat, aby byl připraven a nepřehřál se. Tento rozdíl znamená, že někdy bylo jednodušší lovit jadernou ponorku než běžnou dieslovou ponorku, zejména když tou jadernou ponorkou byl starý Han, ročník 1970 s problematickým reaktorem.

Ticho prolomil velitel sonarového stanoviště, který zavolal: „Můstku, sonar; jednoduchý aktivní impuls od Master 1“. O okamžik později přišel impuls druhý.

Mack veliteli nařídil ,připravit torpéda do bojových pozic’ a potom od palubního důstojníka převzal velení.

Torpéda byla připravena a výkonný důstojník, nyní ve funkci velitele střeleckého stanoviště, hlásil kapitánovi: „Master 1 je nyní na 196 stupních, BSY-1 hlásí vzdálenost 20 kilometrů. Ještě není v konvergenční zóně.

Na palubě ponorky Han 402 cítil čínský velitel, že má jen malou šanci, ale vzdát se nechtěl. Jeho sonar hlásil jen přerušovaný kontakt s americkou ponorkou, manévrující v jeho oblasti, a on ji musel lokalizovat, aby splnil svůj úkol: potopit ponorku a pokračovat proti obchodním lodím. Věděl, že americká ponorka tam někde je, ale nevěděl kde a nevěděl, že je to Cheyenne. Naneštěstí pro něj a jeho posádku si myslel, že je k Američanům mnohem blíže, než ukazoval jeho aktivní sonar. Dvacet kilometrů bylo pro dostřel jeho torpéd příliš, ale ne pro Cheyenne a torpéda Mk 48.

Ta dvě aktivní „cink“, to byl ze strany čínského kapitána vědomý hazard. Věděl, že jeho ponorka je stejně hlučná jako slon v porcelánu, a předpokládal tedy, že jej Američané vysledovali. Když mu došlo, že jej americká ponorka minula, věděl, že nemůže být příliš daleko. Kdyby ještě chvíli počkal, mohl by promeškat šanci zaútočit.

Na palubě Cheyenne se Mack snažil vcítit do role čínského kapitána. Věděl, že čínské ponorky jsou notoricky známé svými slabými sonary, ale nemyslel si, že by na tom byly tak špatně, aby kapitán 402 neměl jinou možnost než použít aktivní sonar, čímž, prozradil svou přesnou polohu. Ne, pomyslel si Mack. To nedává smysl. Pokud by čínský kapitán věděl, že jsme jej vysledovali, pravděpodobně mu došlo, že víme, kde je, a tak to, co udělal, bylo vyrovnání šancí ve hře, on prozradil svou pozici, kterou jsme podle něj už znali, a to proto, aby se on dozvěděl naši.

To tedy znamenalo, že obě ponorky o sobě nyní vědí a že jsou obě připraveny k palbě. Mack nepředpokládal, že si čínský kapitán nechá uniknout svou příležitost. Han byl momentálně mimo dostřel vlastních torpéd, ale to se mohlo velice rychle změnit.

„Můstku, sonar; Han znova nahodil motory. Pluje rychlostí pětadvaceti uzlů a vypadá to, že ji to pěkně namáhá. Velice rychle se blíží.“

Kapitán Mack upravil kurs, aby minimalizoval možnost přiblížení Hana na dostřel, a torpédovému stanovišti jedna a dva nařídil připravit se.

„Torpédo, veliteli palby; kompletně připravte torpéda jedna a dva na střelbu, otevřete vnější poklopy.“

Když byla torpéda připravena, Mack ponorku obrátil proti Hanu a zvýšil rychlost na maximum. Obě ponorky se nyní řítily proti sobě v podmořské hře na honěnou, která mohla rozpoutat třetí světovou válku.

„Můstku, sonar; máme ve vodě torpédo! Je to SET-53, na 163 stupních. Je aktivní, kapitáne.“

„Vzdálenost k Master 1 je 19 kilometrů,“ hlásil velitel palebného stanoviště. Mack se rozhlédl po velitelské místnosti. V očích mladých námořníků, kteří u námořnictva nebyli ani půl roku, viděl náznak hrůzy. „Všechno stop,“ nařídil.

„Všechno stop. Ano, pane,“ opakoval kormidelník. O sekundu později dodal: „Zastavit i všechny setrvačné manévry.“

Normální postup při střetu s torpédem bylo obrátit se a utíkat, plnou parou opačným směrem. Tohle ale nebyla normální situace.

Námořní rozvědce Spojených států se v rámci nepříliš přátelského obchodního styku podařilo od Rusů tajně zakoupit tři čínská samonaváděcí torpéda SET-53. Po mnoha různých testech zjistili, že maximální dolet torpéda je pět námořních mil, čili devět kilometrů a dvě stě metrů. I kdyby připustil velkou toleranci a dolet zdvojnásobil na deset námořních mil, čili 18 400 metrů, Mack věděl, že prostě neexistuje možnost, aby čínské torpédo Cheyenne zasáhlo.

Ale stejně to kapitána Mackeye rozčílilo. Nebylo to jen proto, že vystřelení torpéda bylo válečným aktem čínské ponorky proti Spojeným státům. Mnohem víc ho štvalo, že to byla agresivní akce proti němu, jeho ponorce a jeho posádce.

Cheyenne nehrozilo žádné bezprostřední nebezpečí – tedy zatím ne. Jenom pro případ ale nařídil: „Připravte loď pro hloubkový ponor.“

Čínský kapitán se se svou ponorkou dostal do velmi špatné pozice. Čínští vůdcové, kteří chtěli Američanům demonstrovat svou sílu, mu dali rozkaz zaútočit na americké ponorky i hladinová plavidla, která v oblasti operují. Kapitán 402 se rozkazy řídil věrně… nevěřil ale, že tyto rozkazy zahrnují i sebevraždu. A stejně dobře věděl, že útok na ponorku třídy Los Angeles se sebevraždě rovná. Pokud by se mu podařilo dostat se k Cheyenne dostatečně blízko, mohl by ji potopit. Pokud ne, měl se držet rozkazů a pálit z takové vzdálenosti, kdy by mohl zasáhnout cíl bez toho, že by byl sám zabit, a potom se měl ponořit hlouběji a zahájit hon na americké obchodní lodě.

Když cinknutí jeho aktivních sonarů odhalilo polohu Cheyenne, zjistil čínský kapitán, že on svou polohu prozradil zbytečně brzy a že na Američany ještě nemůže efektivně zaútočit. Když už byla jejich poloha známa, bylo by přiblížení se Hanu k Cheyenne velkým rizikem, takže se mohl otočit a prchat, nebo napřed na Američany vystřelit a potom se otočit a prchat. První možnost se mu zamlouvala nejvíce, jeho rozkazy ale vyžadovaly provést to druhé.

Kapitán ponorky Han nařídil vypálit jedno torpédo a potom začal s otočkou doprava. Měl v úmyslu obrátit se na východ a od teď už rozzlobené americké ponorky se dostat co nejdál.

Mack přemýšlel o torpédu ve vodě a o tom, co to znamená. Han vystřelil, aniž by byl vyprovokován, což znamenalo, že se Čína rozhodla útok vystupňovat. V tomto momentě se Čína začala chovat nepřátelsky a všechny ponorky měly od nynějška dostávat rozkazy potopit všechny americké bitevní lodě, obchodní lodě nebo ponorky ihned poté, co opustí své domovské přístavy.

Všude po celém světě, kdykoliv se setkají čínská plavidla s americkými loďmi, nastane krveprolití. Někdo z toho vyjde se štěstím. Někdo vyhraje a někdo prohraje. Ale tento konkrétní čínský kapitán se necítil šťastně, když se místo na bezbrannou obchodní loď rozhodl zaútočit na Cheyenne.

Bylo ale příliš pozdě na to, aby své rozhodnutí změnil.

Mack okamžitě viděl, co Han provádí. Otáčel se a prchal – směrem k San Diegu, což mohlo znamenat jen jednu věc. Čína vyhlásila válku Spojeným státům.

„Můstku, sonar; čínské torpédo se ve vodě právě zastavilo,“ hlásil velitel. „Podle odezev, když plulo, je od nás asi pět a půl kilometru, ale nezasáhne nás.“

Mack souhlasil. Tah Číňanů skončil. Teď byla na řadě Cheyenne.

Bojová ponorka třídy Los Angeles začala nabírat rychlost a blížila se k Hanu. Čínská ponorka prchala v pokusu uniknout ponorce americké a vrátit se do klidných vod někde v okolí Západního pobřeží, ale Cheyenne jí to nechtěla dovolit.

Maximální rychlost ponorky Han byla pětadvacet uzlů; Cheyenne dokázala udělat uzlů jedenatřicet, a tak se k Master 1 rychle blížila. Oba velící důstojníci věděli, že je to jen otázka času, než se Američani dostanou na dostřel.

Na palubě Hanu měl čínský kapitán opět dvě možnosti. Mohl pokračovat v útěku, čímž by věci o nějaký čas oddálil, nebo se mohl obrátit a bojovat.

Jeho rozkazy byly jasné, proto to byla i jeho volba. Pod jeho velením ponorka provedla ještě jeden pomalý obrat a ponořila se dolů za Cheyenne.

Bylo to vznešené gesto, bylo ale zbytečné. Kapitán Hanu utíkal do oblasti dostřelu torpéd, protože věděl, že účinný dostřel amerických Mk 48 ADCAP je proti čínským SÉT-53 více než dvojnásobný.

„Můstku, sonar; ve vodě jsou dvě torpéda, obě SET-53, obě na 165 stupních.“

Velitel palebného stanoviště hlásil, že vzdálenost Master 1 je 16 380 metrů.

Mack neměl strach. Číňané to zcela jasně udělali ze zoufalství. Chtěli zemřít v boji a jejich jedinou nadějí bylo mít štěstí – a torpédo ve vodě byla šance na to, mít štěstí. Nevystřelené torpédo neznamenalo nic.

Cheyenne se přiblížila na dostřel, Mack ale ještě rozkaz k palbě nevydal. Stále ještě tu byly dvě šance, že by Číňané měli kliku a jejich SET-53 by měla dostřel 18 200 metrů. Kapitán Mackey ještě jednou vydal rozkazy připravit se na možný torpédový zásah a rovněž nařídil úhybný manévr vypuštěním dvou vnadidel ADC (akustických matoucích zařízení) Mk 2.

Vnadidla byla vystřelena v podstatě z miniaturních torpédových komor a provedla to, k čemu byla vyrobena – navedla torpéda na sebe a odvrátila jejich čidla od Cheyenne. Čínská torpéda proplula celou dráhu svého účinného dostřelu bez toho, že by narazila do něčeho pevného. V okamžiku, kdy torpéda přišla o svou hybnou energii, přišla ponorka Han 402 o naděje.

Přestože se Mack skoro celou svou kariéru učil střílet na nepřátelské ponorky, nikdy nevěřil, že to někdy udělá. Ale Mack, stejně jako ostatní na palubě Cheyenne, byl profesionál. Když vydával rozkaz „Podle palebných protokolů zaměřte torpéda jedna a dva, cíl Master 1“, byl jeho hlas klidný.

Operátor BSY-1 hlásil kapitánovi aktuální data o cíli.

„Prověřte sonarový kurs a vystřelte z komory jedna a dva,“ řekl Mack pevným a jasným hlasem.

„Prověřit sonarový kurs a vypálit z komor jedna a dva. Ano, pane,“ opakoval velitel střelců rozkaz.

Mk 48 byly vypáleny od ovládacího panelu a vzápětí byly vystřeleny ze svých komor. Jejich benzínové motory ožily a silné trysky je tlačily vpřed.

„Komora jedna odpálena elektronicky,“ ohlásil od svého kontrolního panelu důstojník pro bojové systémy.

Ihned jak se torpéda ocitla ve vodě, začala se čínská ponorka obracet. Mack se domníval, že se chtějí pokusit o devadesátistupňový obrat směrem od Mk 48, ale vyhledávací hlavice ADCAP dělaly svou práci; potopit nepřátelskou ponorku. I když se Han otáčel a vykrucoval, hlavice na něj zůstaly zaměřeny.

„Obě torpéda mají kontakt s Master 1,“ hlásil důstojník bojových systémů. Obě torpéda si nepřátelskou ponorku našla svými vlastními sonary a již nepotřebovala být naváděna kabely z řídícího centra Cheyenne.

„Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a nabijte komory jedna a dva,“ nařídil kapitán Mackey.

„Můstku, sonar; dvě exploze na 162 stupních.“

Ve velitelské místnosti vypuklo nadšení, ke kterému se ale kapitán Bartoloměj Mackey nepřipojil. Námořníci oslavovali fakt, že Cheyenne právě pocítila první krev, Mack ale věděl, že se stalo něco víc než to.

Válka s Čínou byla nyní skutečností.

O okamžik později Mack zabezpečil bojové pozice a nařídil, aby se Cheyenne vynořila na hloubku periskopu. Za použití SSIXS (satelitní systém pro komunikaci s ponorkou) nahlásil Mack jejich akci na nadřízená místa v Ministerstvu obrany a v námořnictvu. Jak Mack očekával, indikátor hustoty provozu v okolí naznačil, že jejich střetnutí nebylo ojedinělým incidentem a Cheyenne měla brzy poznat, že je to totální válka, rozpoutaná Čínou v pokusu o upevnění své světové pozice.

Znova byly potvrzeny rozkazy pro Cheyenne a ta dál držela kurs a uháněla až do Pearl Harboru, kde mohla doplnit zásoby a kde se měla připojit k ostatním americkým jednotkám v Jihočínském moři. Ale přeci jen v rozkazech byla jedna důležitá změna: nyní směla zaútočit na každé plavidlo čínského námořnictva, na které při plavbě do Pearl Harboru narazí, pokud by to její cestu příliš nezdrželo.

Zbytek cesty do Pearl proběhl v napětí. Každým uplynulým okamžikem se zvyšovala pravděpodobnost, že budou zase čelit bojové situaci. V hloubce sto dvaceti metrů plula ponorka do bezpečí ponorkové základny na jihozápadě Big Island na Havaji. OOD ponorku vedl mělčinou, kde mohl pomocí plovoucích kabelů zjistit všechny novinky, které se mohly odehrát od doby jejich poslední výpravy na hladinu. A ty zprávy nebyly dobré.

Dva torpédoborce třídy Spruance, USS Fletcher (DD 992) a USS John Young (DD 973) operovaly ve spojení s kutrem pobřežní stráže Midgett (WHEC 726). Jeden ze Seahawků SH-60 na Fletcheru spustil do vody, 150 mil jižně od Honolulu, řetězec radiosond a zjistil možný sonarový kontakt. Všechna plavidla byla instruována, že se v okolí mohou vyskytovat přátelské ponorky, ale kontakt Seahawků nezachytil žádný sonarový profil, jaký by měli očekávat od přátelských ponorek.

Na cestě do této oblasti už byl další Seahawk z lodi John Young. Jeho úkolem bylo pomoci se zjištěním, jaký typ kontaktu radiosondy zjistily.

Cheyenne se vynořila na hloubku periskopu. Pomocí komunikační antény v periskopu na kódovaném ,červeném okruhu námořnictva’ přišla od jedné z helikoptér zpráva, že v dané oblasti pravděpodobně operuje nepřátelská ponorka, která by se nyní měla nacházet čtyřicet dvě námořní míle od současné pozice Cheyenne. Ve zprávě rovněž stálo, že by bylo velmi dobré, kdyby jim s tím Cheyenne pomohla. Mack pilotův požadavek potvrdil a nařídil, aby se Cheyenne vrátila do operační hloubky a aby pokračovala podle nahlášených údajů.

O čtyřicet sedm minut později zachytily vlečné sonary Cheyenne sonarový kontakt. Stále ještě byli mimo oblast, kdy by dokázali přesněji určit, kdo to tam je. Věděli jen to, že by to mohla být ponorka, a že pokud to ponorka je, snaží se být tak zticha, jak je to jen možné. Velitel sonarového stanoviště nový kontakt označil jako Master 2.

Na hladině se za sonarovým kontaktem hnaly dva torpédoborce Spojených států a kutr pobřežní stráže. Hladinová plavidla se od kontaktu snažila udržet patřičnou vzdálenost, protože měla obavu z případného torpédového útoku. Seahawky se toho obávat nemusely, takže ve 13.40, o okamžik později, kdy hladinová plavidla oznámila, že kontaktem je pravděpodobně další čínská jaderná ponorka, zaslechli v Cheyenne zvuk dvou torpéd Mk 50 ve vodě.

„Můstku, sonar; torpéda ve vodě… jsou to Mk 50, na 17 stupních. Seahawky je svrhly na ponorkový kontakt, Master 2.“

O chvilku později se malá torpéda, svržená z helikoptér, aktivovala. Na Cheyenne slyšeli odpálení dvou zvukových vnadidel, po nichž následovaly kavitační šumy, jak se čínská ponorka snažila Mk 50 vyhnout – ale bezvýsledně.

„Můstku, sonar; dvě exploze na 23 stupních.“

„Rádio, kapitán;“ řekl Mack. „Na Námořním červeném odešlete gratulaci pilotům helikoptér; právě sami potopili nepřátelskou ponorku!“

Posádka Cheyenne pochopitelně oslavila to, že byla svědkem zničení další čínské ponorky. Asi to nebylo tak vzrušující jako jejich předchozí souboj, ale zato to hodně posílilo jejich důvěru v bratry od námořnictva, kteří se vznášeli několik stovek metrů nad nimi.

Kromě toho si mnohem více uvědomovali, že při jejich první misi zatím všechno probíhalo hladce. Mack nařídil, aby Cheyenne pokračovala do Pearl. Tam bude dokončeno jejich dozbrojení a Cheyenne bude připravena na další operaci: plavbu do čínských výsostných vod v Jihočínském moři.

2. Jihočínská námořní základna

Kapitán Mackey se rozhlédl po malé důstojnické jídelně a upřeně se zadíval na každého důstojníka, který pod ním sloužil. „Cena za úspěch,“ řekl. „Námořnictvo je naší akcí po cestě do Pearl Harboru natolik potěšeno, že se rozhodlo poslat nás přímo do akce. Cheyenne obdržela rozkaz setkat se s USS Independence (CV-62), která teď míří k okupovaným Šprotovým ostrovům. Independence je právě teď v Indickém oceánu. My bychom se s ní měli sejít sto mil severozápadně od ostrova Natuna. Po přeplutí Tichého oceánu bude provedena CHOP (změna operačního velitelství) na Sedmou flotilu.“

Mackův hlas i pohled zůstávaly pevné. Taková převelení byla mezi flotilami běžnými záležitostmi, v tomto případě to ale bylo se silným podtextem zvýšeného rizika. Třetí flotila byla základnou blízko domova; Sedmá byla v této nové válce přímo na frontové linii.

„Námořní rozvědka hlásí, že v oblasti je velké množství činných nepřátelských válečných lodí,“ pokračoval Mack. „S mnoha z nich se bezpochyby setkáme. Ale naší prioritou je stále ještě setkání s Independence. Při plnění tohoto nebezpečného úkolu budeme postupovat krok za krokem. Pamatujte si, že oni mají výhodu domácího prostředí.“

Naposledy se rozhlédl po důstojnické jídelně. „Odplujeme ihned po vybavení lodi.“

Jen kdyby to byla pravda, pomyslel si Mack. Pravda ale byla taková, že odplují před tím, než budou kompletně vybaveni. Jak se v dobách míru stávalo často, materiál se nikdy neobjednával v množství dostatečně velkém pro válečné operace.

Do Pearl Harboru chvátalo pro zásoby příliš mnoho ostatních lodí a pro všechny z nich nebylo dost zbraní a munice.

Objednáno bylo samozřejmě všechno, a nebude dlouho trvat, než bude Pearl Harbor kompletně zásoben, ale to už bude Cheyenne na půl cestě do Jihočínského moře.

Výzbroj Cheyenne sestávala ze šestnácti Mk 48 ADCAP, šesti křižujících střel Tomahawk pro útok na pozemní cíle a čtyř protilodních střel Harpoon, pro útoky na hladinová plavidla ze středních vzdáleností. Nakládání bylo zdlouhavým procesem. Mk 48 se musely do nákladového prostoru spouštět pomalu a opatrně vždy po jedné a Tomahawky se zase i se svými transportními obaly zasouvaly přímo do vertikálních sil.

Kdyby o tom mohl Mack rozhodovat sám, proces nakládání by trval ještě déle. On by s Cheyenne samozřejmě vyplul ihned poté, co by byla připravena, ale počkal by si, dokud by neměla plnou výzbroj.

Cesta na sraz s Independence povede jihozápadním směrem přes Tichý oceán, kolem Marshallových a Šalamounových ostrovů; obě místa byla před padesáti lety svědky lítých bojů. Poté měla Cheyenne minout Carolininy ostrovy, před vstupem do Suluského moře proplout Celebeským mořem a nakonec doplout Jihočínským mořem.

Námořní rozvědka potvrdila, že Cheyenne potopila druhou z čínských ponorek třídy Han, 402 a že byla jižně od Honolulu svědkem zničení toho, co bylo později prokázáno jako Han číslo 404. Tyto dva potvrzené zásahy, plus ještě jeden Han zničený ponorkou u Nimitze, znamenaly, že čínskému námořnictvu už zbývají jen dvě jaderné bojové ponorky. Anebo přinejmenším, pomyslel si Mack, dvě, o kterých Spojené státy věděly.

Součástí mise Cheyenne bylo napravit nedostatek informací. Když už bude v čínských výsostných vodách, měla by Cheyenne podle rozkazů po cestě na jih, směrem k Indonésii, sbírat informace o operacích čínského námořnictva. A tam, 100 mil severozápadně od ostrova Natuna, na ni bude čekat její starý přítel, USS Independence.

Když tak přemýšlel nad jejich úkolem a nad prostředky, které mají pro jeho splnění k dispozici, Mack setkání v duchu odložil. Nakládka bude u konce ani ne za dvě hodiny a on chtěl, aby byli jeho důstojníci i námořníci pro hrozící bojovou operaci připraveni.

Někde uprostřed Tichého oceánu s vypnutými motory tiše plul čínský torpédoborec třídy Luda. Sto metrů pod ním ležela její spolupachatelka, dieselová bojová ponorka třídy Romeo. Jejich úkol byl prostý; potopit tolik amerických lodí, kolik se jim povede. Doslechli se novinky o čínských ztrátách v Tichomoří, proto byli rádi, že mají vyhledat obchodní loď, The Southwest Passage, což byla americká loď, vzdálená dva dny cesty od Japonska, která plula na Havajské ostrovy.

Obchodní loď nebyla velká, plula ale pod americkou vlajkou a tím se stala cílem. Vzápětí poté, co se The Southwest Passage dostala do vzdálenosti osmdesáti mil, nařídil kapitán torpédoborce start jedné ze dvou helikoptér Harbin Z-9A, aby potvrdila identitu a národnost lodi.

Obchodní loď si nejprve neuvědomila nebezpečí, v jakém se ocitla, a její kapitán se držel svého kursu. Až když mu čínská helikoptéra bzučela nad můstkem, teprve pak svá zjištění telegrafoval Námořnictvu a dostal rozkazy kurs změnit, a jak to popsal telegrafista Námořnictva, vyhnout se „možné situaci, vedoucí k ohrožení života“.

Naneštěstí pro obchodní loď i její posádku už bylo příliš pozdě. Bez varování, jakoby z čistého nebe, přilétly tři čínské rakety HY-2, členky rodiny střel hladina – hladina Silkworm, a zasáhly trup The Southwest Passage. Všechny tři zásahy přišly v rozmezí jedné sekundy; dva do zádě trupu, třetí blíže k přídi.

The Southwest Passage šla ke dnu jako kámen, neměla čas se ani rozpadnout. Všichni na palubě zemřeli, většina z nich během explozí.

Kapitán čínského torpédoborce byl s výsledkem velmi spokojen. Úspěšně zasáhli proti Američanům. A což bylo ještě lepší, při útoku použili jen torpédoborec. S trochou štěstí se mu podaří udržet ponorku v utajení a mohl by ji v Jihočínském moři nechat jako překvapení pro nějakou velkou rybu, o které doufal, že to bude americká bitevní loď.

Když dostala zprávu o útoku na The Southwest Passage, Cheyenne právě minula Midwayské souostroví a měla se stočit na jih. Protože z Pearl Harboru plula pod hladinou, Mack nechal plovoucí kabely komunikační antény roztažené, aby mohl přijímat všechny zprávy, které by mu Námořnictvo chtělo sdělit. Očekával novinky od rozvědky a informace o vývoji událostí, ale nečekal zprávy, jako byla tato.

Podle informací se útok odehrál jižně od současné pozice Cheyenne. Souřadnice ležely přibližně jeden den cesty plnou rychlostí – nebo asi den a půl při jejich současné rychlosti dvaceti uzlů. Mack neváhal. Jeho rozkazy mu dávaly jistou svobodu rozhodování a on byl nyní připraven z této výhody čerpat.

Přečetl si zprávu ještě jednou a vydal rozkaz plnou parou směrem k hlášené pozici torpédoborce. Vzhledem k tomu, že válka nebyla formálně vyhlášena, bude čínská vláda torpédoborec nepochybně označovat jako renegáta. To bylo pro Macka dobré, protože jej chtěl pohnat ke spravedlnosti… v americkém stylu.

O dvacet šest hodin později se Cheyenne dočkala dalšího překvapení. Zaměřili cíl, ale nebyl to torpédoborec. Místo toho tu byl jiný signál, který překrýval ten očekávaný.

Sonar rychle rozeznal dieselovou ponorku třídy Romeo. Čínská ponorka musela mít potíže se vzduchovým systémem, protože dobíjela baterie na hladině a její dieselové motory přitom způsobovaly obrovský hluk. Toto se odehrálo dvě hodiny předtím, než zaznamenali torpédoborec Luda, plující rychlostí kolem třinácti uzlů.

Mack nařídil obsadit bojová stanoviště. „Pěkný den na lov, nemyslíte?“ zeptal se důstojníka pro ponor.

„To tedy je, kapitáne. Nestává se každý den, abyste našel nepřátelskou ponorku na hladině se spuštěnýma kalhotama, jako má tahle.“

Na cíle, jako byl tento, se bez váhání používaly hladinové střely Harpoon – v tomto případě ovšem střely typu ponorka – hladina, zejména když se oba cíle, ponorka i torpédoborec, chovaly tak hlučně. Cheyenne dokázala jejich pozice lokalizovat přesně a snadno, což bylo na takovou vzdálenost velmi neobvyklé.

„Můstku, sonar; Master 11 je na 13 stupních, Master 12 na dvou.“ Master 11 byla ponorka Romeo; Master 12 byl torpédoborec. Ani jeden z nich netušil, jaká zásilka se pro ně chystá.

Během dalších desíti minut byly počítače BSY-1 schopny určit hrubou vzdálenost třiačtyřiceti námořních mil k cíli Master 11 a dvaačtyřiceti mil k cíli Master 12. Cheyenne nepotřebovala přesnou vzdálenost. Dokud byly cíle v dostřelu Harpoon, potřebovala pouze jejich přesný kurs.

Mack byl novými cíli potěšen. „Torpédo;“ zavolal z můstku. „Vyjměte torpéda a místo nich do komor dvě, tři a čtyři nabijte Harpoony. Jeden ADCAP nechte v komoře jedna.“

Odpověď přišla okamžitě. „Vyjmout torpéda a místo nich do komor dvě, tři a čtyři nabít Harpoony. Jeden ADCAP nechat v komoře jedna. Ano, pane.“

Mack by nejraději vystřelil všechny čtyři střely Harpoon, to by ale byla kovbojská taktika. Oba známé cíle způsobovaly takový hluk, že musel myslet na to, že v oblasti je možná ještě třetí, mnohem tišší cíl. Potřeboval si jedno torpédo ponechat pro případ, že by narazil na jednu ze zbývajících ponorek Han, o kterých věděli – anebo, v horším případě, na nepřítele, o kterém nebudou vědět a na kterého nebudou připraveni.

Torpédoborec Luda byl větším cílem a na hladině byl pohyblivější než ponorka Romeo. Mack se rozhodl vypálit na něj dvě střely Harpoon a na ponorku jen jednu. S těmito rozkazy snížila Cheyenne rychlost a vodou se jen tiše šourala.

„Komory dvě, tři a čtyři jsou nabity Harpoonami,“ hlásil důstojník bojových systémů. Nyní byla Cheyenne připravena své střely odpálit.

UGM-84, střela Harpoon, upravená pro odpálení z ponorky, byla ,zabalena’ do vzplývavého obalu, který přesně vyplňoval torpédovou komoru. Po vystřelení stoupala UGM-84 k hladině a poté, co vyklouzla z obalu, zažehly se raketové motory prvního stupně. Až vyhořely, zažehly se proudové motory a střela zrychlovala směrem k cíli. Jak se UGM-84 k cíli blížila, iniciovaly se vyhledávací radarové hlavice a Harpoon zahájila konečné přiblížení.

Pro tento úkol Mack nařídil, aby každá z Harpoon provedla před útokem na cíl krycí manévr. Ten měl zmást jakýkoliv obranný systém, který mohl mít torpédoborec na palubě. Cheyenne se na obě čínská plavidla měla jen dívat a pořídit snímky. Mack chtěl mít jistotu, že jeho zásahy budou započítány.

„Podle palebných protokolů,“ nařídil kapitán, „zaměřte torpédo dvě na Master 11 a komory tři a čtyři na Master 12.“

Rozkaz k odpálení vydal o dvě minuty později. Od řídícího panelu byly vypuštěny k hladině a sonarový operátor vzápětí zaslechl zážehy motorů prvního stupně. „Komory dvě, tři a čtyři nabijte Mk 48,“ velel Mack.

Všechny střely letěly těsně pod rychlostí zvuku a své cíle si našly během pěti minut. Tentokrát to byli Číňané, kdo neměl žádnou šanci.

Úspěch útoku Cheyenne potvrdily tři mohutné exploze. První byla zasažena Romeo. V operační výšce přilétla Harpoon, provedla krycí manévr a dopadla na vrchol palubní nástavby ponorky, která na hladině dobíjela baterie. Čínské námořnictvo asi chtělo ušetřit peníze, když se rozhodlo neopravit vzduchové sání. Toto rozhodnutí je teď stálo ponorku.

Výbušná hlavice s 230 kilogramy silné výbušniny detonovala po nárazu, vykousla v trupu ohromnou díru a sílu exploze poslala do břicha ponorky. Tenký ocelový trup se rozerval a ponorku rozdělil na dva kusy. Obě poloviny se rychle naplnily vodou a konci napřed se potopily do moře.

O dvanáct sekund později byla řada na torpédoborci. První střela jej zasáhla na přední straně, přímo pod 130milimetrovou dělovou věží. Nastala ohromná exploze a celá přední část torpédoborce se sklonila směrem dolů, takže se do lodi dostalo obrovské množství vody. Druhá Harpoon zasáhla velitelský můstek a zabila kapitána i všechny důstojníky ve velitelské místnosti.

Torpédoborec o výtlaku 3400 tun se nepotopil hned. Na to se nerozlomil dost rychle. Trvalo ještě tři dlouhé hodiny, než se potopil do hlubin Tichého oceánu. Mezitím se mrtvě vznášel na vlnách a šířil kolem sebe louži oleje a nafty, která označovala jeho nastávající vodní hrob.

Na palubě Cheyenne věděli kapitán i posádka jen to, že cíle zasáhli, ale neměli jak zjistit, jak dobře se střely zhostily svého úkolu. Ihned po odpálení Harpoon klesla Cheyenne do hloubky 115 metrů a opustila prostor. Pokud by nablízku byla nějaká nepřátelská plavidla, nepochybně by po nich teď pátrala. Mack vyčkával téměř celou hodinu, než všechny odvolal z bojových pozic.

Cheyenne svou práci odvedla velmi dobře, myslel si kapitán Mackey. Za druhé světové války sloužil Mackův dědeček v ,Tichých službách’ (Silent Service, pozn. překl.) a Mack si byl jist, že pokud by starý pán byl ještě naživu, byl by pyšný na to, jak svůj úkol splnili.

Cheyenne byla nejmodernější bojovou ponorkou, sloužící u námořnictva Spojených států. V aktivní službě byla jen krátce, ale už dokázala potopit dvě nepřátelské ponorky a jeden torpédoborec. Mack to ještě nevěděl, ale Cheyenne se měla stát jednou z nejvyznamenávanějších ponorek celé Tichomořské flotily.

Život na palubě ponorky je plný osamění, v němž mají námořníci jen málo svého vlastního prostoru a téměř žádné soukromí. Posledním zásahem do soukromí námořníků byla ,teplá postel’ – sdílení jednoho lůžka podle rozpisu spánku. Ihned, jak se jeden námořník vypotácel z postele, jeho místo na stejném kavalci zaujal jiný člen posádky. Nepříjemný pocit z toho, když uléhali do již vyhřátého lůžka, dal vzniknout právě termínu ,teplá postel’.

Po posledním střetnutí byl ale život na palubě Cheyenne všechno jiné, jen ne osamělý. Všechny kontakty na sonaru se zdály být signálem nepřítele, všechny zvuky jejich vlastního reaktoru či pohonu je hrozily odhalit Číňanům a všechny příchozí zprávy skrývaly příslib bojové akce. Mack plul rychlostí šestadvaceti uzlů, stejnou taktikou ,sprintu a skluzu’ jako při plavbě do Pearl Harboru, protože se chtěl s Independence setkat tak rychle, jak mu to okolnosti umožní.

Jak čas běžel bez dalších střetnutí, napětí na palubě se postupně snížilo na normální úroveň a dříve, než si to posádka uvědomila, dorazili do Celebeského moře. Když už v něm jednou byli, od místa setkání v Jihočínském moři je dělilo jen moře Suluské.

Cheyenne přijala zprávu, že Independence je na místě a že očekává jejich příjezd. Od současné pozice Independence byl nyní Mack s posádkou vzdálen asi 1200 mil. Při plné rychlosti by tam Cheyenne mohla dorazit o něco později než za dva dny, ale cestování touto rychlostí by mohlo být příliš hlučné. Při pomalejší, ale bezpečnější rychlosti dvacet šest uzlů, navíc za použití sprintu a skluzu, by se mohla Cheyenne na sraz dostavit za necelé čtyři dny.

Uprostřed cesty Celebeským mořem obdržel Mack aktualizovaná data. Cheyenne měla být při průjezdu Celebeským a Suluským mořem extrémně opatrná. Námořní rozvědka hlásila, že by zde mohly být nastraženy miny, které i pro Cheyenne znamenaly velké nebezpečí.

To byla novinka. Čína vždy rozmisťovala pobřežní a ukotvené kontaktní miny – to byla taktika nikoli zastaralá, ale Cheyenne to nikdy nemohlo nijak vážně ohrozit. Poslední zprávy námořní rozvědky ale odhalily, že finančními těžkostmi zmítaná Ruská armáda Číně prodala nezjištěný počet protiponorkových min ,Cluster Bay’ a ,Cluster Gulf, z nichž posledně jmenované byly pro použití ve dvoutisícové mořské hloubce. To znamená, že hlídky Cheyenne musely dávat pozor na starší, méně vyspělé miny, a rovněž se musely mít na pozoru před reálnou hrozbou, že by mohly „mít kontakt“ také s těmi hloubkovými minami.

Touto novinkou nebyl Mack potěšen a další zprávu rozvědky nechtěl slyšet už vůbec. Právě se formovala extrémně silná flotila čínských hladinových plavidel a ponorek a námořní rozvědka očekávala, že námořní základnu v Guangzhou opustí někdy během příštích šestatřiceti hodin. Námořní rozvědka předpokládala – a Mack souhlasil – že úkol čínské flotily bude rozdělen na dvě části: hon na všechna plavidla Spojených států v okolí a neodkladně se pokusit potopit letadlovou loď USS Independence.

Když Cheyenne dorazila k východnímu ústí Suluského moře, snížil Mack její rychlost na deset uzlů. Ponorka měla Suluským mořem cestovat pomalu a tiše, dokud se nedostane k Balabacké úžině na jihu relativně malého ostrova Palawan.

Předtím, než vstoupila do Jihočínského moře na jihozápadě, plula Cheyenne podle plánu pomalu a naslouchala všem nebezpečným zvukům. Obsazené Šprotové ostrovy ležely několik set námořních mil od středu Jihočínského moře. Podle zpráv byly silně bráněny velkým čínským kontingentem, který měl zabránit další invazi na ostrovy.

Poté, co Cheyenne tiše vstoupila do Jihočínského moře, Mack nařídil „Vypustit TB-23,“ čímž po své posádce chtěl, aby rozvinula jejich pasivní, úzké vlečné senzory.

TB-23 byly určeny k tomu, aby na velké vzdálenosti detekovaly zvuky na velmi nízkých frekvencích; bylo to jedno z posledních vylepšení ponorek třídy Los Angeles. Cheyenne byla navíc jednou z prvních, která tyto nové systémy obdržela.

TB-23, které byly navinuty v hlavní vyrovnávací nádrži ponorky, místo aby byly skladovány uvnitř a vypouštěny po straně tlakového trupu jako TB-16, byly tak dlouhé, že dokonce i když Cheyenne plula rychlostí dvaceti uzlů, byla stále schopna rozeznat i vzdálené sonarové kontakty.

Vlečné senzory pracovaly výborně; tucty jejich čidel snímaly tolik zvuků, že si s nimi palubní počítače často nevěděly rady. Během zrychlené plavby senzory zaznamenaly všechno od velkých ryb až po rybářské lodě a i s nimi se teď muselo počítat.

TB-23 téměř ihned oznámily velký počet kontaktů. S TB-23 bylo velmi obtížné určit vzdálenost; signály, které senzory zachytily, mohly přicházet z konvergenční zóny, a nebyl-li k dispozici dostatečný prostor k manévrování, bylo přesné stanovení vzdálenosti a kursu složité.

Od prvotní detekce se Mack domníval, že tyto kontakty jsou od kontaktů na hladině velmi vzdáleny – asi 100 mil. Pokud by měl štěstí, tyto odezvy by se změnily v čínskou jednotku, která byla vyslána k útoku na letadlovou loď Independence a její Bojovou skupinu, která do Jihočínského moře vstoupila jižně od Bornea.

Mack nařídil zpomalit na rychlost pěti uzlů a Cheyenne pronikala západním směrem hlouběji do Jihočínského moře.

Přesně jak si Mack myslel, detekce TB-23 byly správné. Ty kontakty patřily čínské jednotce a bylo jich opravdu hodně. Skupina sestávala ze sedmi rychlých útočných plavidel, čtyř fregat třídy Jianghu, tří ponorek třídy Ming a dvou ponorek Romeo. Čínská jednotka měla splnit dva základní úkoly: zaminovat Jihočínské moře a potopit Independence.

Americké letadlové lodě byly čínské vládě trnem v oku už od samotného počátku konfliktu. O svou první ponorku třídy Han Čína přišla díky ponorce doprovázející Nimitz; a to Nimitz sám o sobě ani cílem být neměl. Čekal tehdy kousek od Tchajwanu, mimo Jihočínské moře, a byl připraven zasáhnout, kdyby bylo potřeba. Nebezpečí min v Jihočínském moři bylo velké, a to byl jeden z důvodů, proč Nimitz čekal mimo oblast. Letadlová loď Independence (CV-62) už ale byla v Jihočínském moři více než měsíc a pro Číňany tvořila velký, lákavý a velmi žádaný cíl. Po položení min tedy čínská skupina zamířila přímo k ní.

S pomocí odhadu a fantazie dokázala americká námořní rozvědka rychle uhodnout poslání čínské skupiny, nebylo ale jak o ní informovat Cheyenne. Vzhledem k tomu, že pokrytí signálem ELF bylo v Jihočínském moři dost špatné, byla ponorka v tuto chvíli bez důležitých informací až do doby, kdy bude plout v malé hloubce, kde může přijímat zprávy přes plovoucí kabely.

V deset dopoledne, den po vstupu do Jihočínského moře, se plovoucí kabely Cheyenne dostaly dostatečně blízko k hladině, kde ponorka zůstala dost dlouho na to, aby získala poslední informace. S-3 z Independence jí předal čerstvé zprávy o velké skupině čínských hladinových plavidel a ponorek. Zpráva přišla od ASWC (protiponorkového válečného velitele) a byla určena CTF 74 (veliteli speciální skupiny 74), rovněž známému jako velitel 7. ponorkové skupiny v japonské Yokosuce, a obsahovala i nové rozkazy pro Cheyenne.

Cheyenne měla tiše proplout podél čínské speciální skupiny a přesně zjistit, kolik ponorek v této skupině operuje.

Většina čínských hladinových plavidel měla jen omezenou schopnost ASW (boje proti ponorkám), proto pro Cheyenne byly největší hrozbou bojové ponorky a letadla pobřežní hlídky, například čínské verze ruských letadel IL-28 Beagle, známé pod jménem Harbin H-5. Tato letadla nesla pumy a torpéda, kterými mohla Cheyenne vážně ohrozit. Kapitán Mackey spoléhal na to, že alespoň o několik z nich se postarají F-14 z Independence.

Ještě navíc zde na krátké vzdálenosti hrozily čínské helikoptéry, které měli na palubách jejich hladinoví spolubojovníci. Podobně jako měli Američané program LAMPS, i Číňané měli tucty modelů francouzských helikoptér Dauphin, vybavených pro operace ASW. Až se Cheyenne dostane blízko k hladinové flotile, musí být extrémně opatrná.

Cheyenne zvýšila rychlost, aby dosáhla svého cíle. Čínská flotila mohla plout jen tak rychle, aby jí stačila její nejpomalejší plavidla, a tak její nejvyšší rychlost nebyla vyšší než deset uzlů. Flotila se právě nacházela asi šest set mil od Bojové skupiny kolem americké letadlové lodi, přesně na okraji doletu letadel Independence, byla ale mimo vyhledávací sektor běžných leteckých bojových hlídek (CAP).

Po krátké plavbě rychlostí dvanácti uzlů zkrátila Cheyenne vzdálenost na méně než padesát mil. Flotila nepřátelských lodí poté ještě více zpomalila. Při prvním pohledu se zdálo, že jeden z jejích torpédoborců má problémy s elektřinou, a protože se flotila měla držet pohromadě, všechny lodě se zastavily. Mack se ale nenechal oblafnout. Číňané kladli miny.

Mack to viděl tak, že miny kladou pro případ, že by se je některý z národů, činících si nárok na Šprotové ostrovy chtěl pokusit obsadit. Ve skutečnosti byl Mack ochoten se vsadit, že všechny použitelné čínské námořní lodě teď měly za úkol zaminovat všechny přístupy do Jihočínského moře.

Mack si dokázal představit, že po zdrcující porážce, kterou roku 1991 utrpěl Irák v Perském zálivu, si čínské námořnictvo uvědomilo, že jediný způsob, jak se ubránit americkému námořnictvu, je použití námořních min. Zde byla americká slabina a Jihočínské moře (čínské domácí vody) zde bylo proto, aby bylo využito.

Během hodiny se čínská speciální skupina zcela zastavila, ale Macka to vůbec netrápilo. Zastavení čínské flotily umožnilo Cheyenne rychle se přiblížit na zbývající vzdálenost.

O půl hodiny později, s obsazenými bojovými pozicemi, se Mack dostal na dostřel nejbližšího plavidla flotily. Byla to ponorka třídy Romeo, která se odděleně od zbytku flotily pohybovala na východ a pokoušela se zjistit případné nepřátelské aktivity. Když se Cheyenne bezpečnou rychlostí čtyř a půl uzlu plížila blíže ke skupině, bylo jasné, že Romeo si její tiché přítomnosti není vědoma.

„Můstku, sonar; nyní máme pět ponorkových kontaktů, všechny jsou to diesely na hladině a všechny patří ke skupině,“ uvědomil velitel sonaru kapitána. „Vypadá to na tři Mingy a dvě Romea. Myslím, že ponorky hlídkují, zatímco ostatní kladou miny.“

Mack zprávu potvrdil a nařídil, aby byly Mingy označeny jako Master 15, 16 a 17 a Romea jako Master 18 a 19. Při posouzení situace se shodoval s velitelem sonaru.

Když se Cheyenne přiblížila k čínské speciální jednotce, stálo před Mackem složité rozhodování, zda má, či nemá na někoho z této skupiny zaútočit. Podle rozkazů měl zjistit, kolik ponorek ve skupině operuje. To provedl. Nyní musel informace předat na Independence, ale když viděl to první Romeo, Master 18, jak mu dřepí přímo pod nosem, Mackův instinkt napovídal, že by ji měl zlikvidovat.

Mack potřásl hlavou a nechal Romea vyklouznout. Myslel právě na něco lepšího. Rozhodl se, že Cheyenne bude čekat, až se dostane mimo dostřel Romea. Potom by mohla použít Mk 48 k útoku na jednu z fregat Jianghu a jednu ponorku Ming, protože z obou typů ponorek byla Ming vyšší třídy. Cheyenne potom uteče a tiše popluje k Independence.

Toto byl Mackův plán. Ale žádný bitevní plán, jak si v duchu pomyslel, nepřežije první kontakt s nepřítelem.

Tuto zásadu si mohl prověřit přesně o devadesát tři minuty později. Cheyenne dosáhla vnějšího okraje dosahu ponorek a jediným nebezpečím pro ni teď byly helikoptéry ASW, které mohly hlídkovat v okolí.

Ponorka i fregata, které si Mack vybral, operovaly necelé tři kilometry od sebe. To by měl být pro Mk 48 perfektní zásah. Rozhodl se, že napřed zaměří ponorku Ming čili Master 15, a fregatu Jianghu, Master 20, až potom, protože Ming by mohla Cheyenne více ohrozit.

Mack vydal palebné rozkazy pro útok na Ming, Master 15. „Kompletně připravte torpéda jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů!“

Téměř okamžitě dostal své rozkazy potvrzeny. Komory jedna a dva byly kompletně připraveny a vnější poklopy otevřeny.

„Prověřte sonarový kurs a z komory jedna a dva vypalte na cíl, Master 15.“

Potvrzení přišlo opět téměř okamžitě. Obě torpéda byla na cestě.

„Odstřihnout kabely, zavřít poklopy a komory jedna a dva nabijte,“ nařídil Mack energicky.

S odstřiženými kabely si Mk 48 musely své cíle najít bez pomoci, ale byly dost blízko, takže nebylo potřeba se obávat.

Mack už dvě první torpéda pustil z hlavy. Byla pryč a řídila se sama, takže selžou, nebo uspějí bez jeho pomoci. On se teď staral o druhý cíl.

„Kompletně připravte torpéda tři a čtyři, včetně otevření vnějších poklopů,“ řekl a znova zahájil celý proces.

O chvíli později už druhý pár Mk 48 mířil přímo k cíli Master 20, 1500tunové fregatě.

Na palubě ponorky Ming měli na nějaké reakce jen pramálo času. Čínský kapitán nařídil plnou parou opačným směrem od torpéd, ale Mk 48 vzdálenost zkracovaly stále více.

Ming rychle dosáhla maximální rychlosti, ale prostě nedokázala uniknout rychlosti torpéd ADCAP, které vodou uháněly rychlostí přes padesát uzlů.

Na fregatě zavládla podobná panika. První reakcí bylo svržení minometů ASW do vody v pokusu o svedení torpéd z kursu.

Minomety, které nesly označení RBU 1200, byly nenaváděné, ale i tak nebezpečné. V podstatě vystřelovaly malé pumy do vzdálenosti až 1200 metrů. Vzhledem k tomu, že každý ,šrapnel‘ obsahoval šestnáct kilogramů trhaviny, jejich účinek se šířil celou touto velkou oblastí. Vždy hrozilo nebezpečí, že by exploze mohla poškodit Cheyenne, dokonce i když nebyla přímo v jejich dostřelu, ani v palebné dráze.

„Připravte loď na hloubkový ponor,“ nařídil Mack.

To s těmi minomety nebyl dobrý nápad. Jejich exploze Cheyenne nezasáhly – ve skutečnosti představovaly mnohem větší riziko pro Ming, který blízko fregaty hlídkoval. Co horšího, namísto aby Cheyenne uškodily, pomohly jí. Jejich hlasité exploze maskovaly všechny ostatní zvuky – včetně těch, které by Cheyenne řekly, zda torpéda svůj cíl zasáhla – takže Mack mohl nařídit plout plnou rychlostí pryč od celé speciální skupiny.

O dvě hodiny později, když byla Cheyenne sama a mimo nebezpečí, její plovoucí kabely odhalily, že její přítomnost už nebyla tajemstvím – ale předvedla se v dobrém světle. Tři z jejích torpéd zasáhla své cíle, což Číňany stálo jednu ponorku třídy Ming a jednu fregatu.

Společně s touto informací přišly pro Cheyenne i rozkazy: pokračovat na setkání s Independence, která byla stále asi šest set mil od její současné pozice.

Mack byl potěšen zprávou rozvědky i rozkazy, věděl ale, že od nynějška by měli být více opatrní. Cheyenne už nebyla utajená a měla na sobě nepřátelskou krev. Každý čínský majitel zařízení ASW ji teď bude chtít lovit a zabít.

To by ji ale napřed museli najít a potom si ji chytit. A Cheyenne uháněla rychle. Jejím úkolem teď bylo dostat se k Independence – což se jí při současné rychlosti dvacet pět uzlů a za použití techniky sprintu a skluzu mohlo podařit během patnácti hodin.

Mack odvolal bojovou pohotovost i opatření pro hloubkový ponor a loď se vydala na cestu k Independence.

Rychlostí pětadvaceti uzlů plula Cheyenne sto dvacet metrů pod hladinou Jihočínského moře a Mack měl konečně možnost zamyslet se nad útokem na čínskou ponorku a fregatu. Nebyl příliš agresivní? Kapitán náhle cítil vinu i zranitelnost za to, že speciální jednotku napadl. Byly zde i jiné alternativy, při kterých by ponorka nebyla vystavena takovému nebezpečí, a on je možná měl raději provést.

To bylo jedno z nebezpečí post-akčního splínu. Příliš mnoho lidí se v té chvíli ptalo „Co kdyby?“ a znova si svá rozhodnutí přehrával. Co kdyby Cheyenne byla poškozena? myslel si Mack pro sebe. Kromě toho bylo jeho hlavním úkolem dorazit k Independence v bezpečí a neútočit na nepřátelské lodě. Independence se mohla se speciální skupinou vypořádat sama.

Nádavkem k rizikům, jaká mohlo střetnutí přinést, Mack ještě věděl, že Cheyenne přišla o prvek překvapení. Nyní se o ní už vědělo a bude na ni uspořádán hon. Možná by bylo lepší tiše plout po boku čínské flotily, sbírat informace a potom zamířit k letadlové lodi.

Tyhle otázky jej trápily, když se připravoval na vynoření do periskopové hloubky, aby mohl odvysílat zprávy, týkající se Independence.

„Můstku, sonar,“ hlásil velitel sonarového stanoviště, „vlečné senzory nad námi zachytily helikoptéru. To, že je to ona, víme díky vysokým otáčkám motoru.“

Když to Mack uslyšel, nařídil okamžité ponoření do 325 stop. Brzy zaslechl cinkání ponorného aktivního sonaru helikoptéry o trup Cheyenne a z tohoto zvuku mu zamrazilo v zádech. Znova se začal obávat, zda bylo jeho rozhodnutí zaútočit na čínskou speciální jednotku moudré.

„Můstku, sonar; právě jsme zachytili ponorku na hladině. Začíná se ponořovat!“

Mack nařídil zaujmout bojová stanoviště. Atmosféra v sonarové místnosti byla velmi napjatá, protože všichni čekali na vyhodnocení posledního kontaktu. Netrvalo to dlouho a nebyla to dobrá zpráva.

„Můstku, sonar; máme tu další kontakt,“ hlásil velitel sonaru. „Tohle zní jako Romeo. Musela na nás čekat s vypnutými motory, protože jsme ji neslyšeli dříve než aktivní sonar helikoptéry.“

Sonar helikoptéru označil jako kontakt Sierra 179. Mack označil Romeo jako Master 21.

Protiponorkové helikoptéry byly vždy nebezpečné. Ponorky je mohly jen těžko detekovat a díky jejich ponorným sonarům a radiosondám mohly nepřátelské jednotky zásobovat důležitými daty o pohybech Cheyenne. A přesně tohle teď tato helikoptéra prováděla.

A je-li helikoptéra v dosahu svých torpéd, uvědomil si Mack, mohli do vody i nějaké torpédo svrhnout. A celý náš krásný den by byl v tahu, pomyslel si.

„Vzdálenost Romea, Master 21, je patnáct set metrů, kurs 25 stupňů,“ hlásil koordinátor střeleckého stanoviště.

„Sonare, můstek; jaká je klasifikace toho, co se právě ponořilo?“ zeptal se Mack.

„Můstku, sonar; zní to jako další Romeo. Podle ozev je blíž, na 27 stupních. Označit jako Master 22, pane?“

Operátor BSY-1 rychle určil, že obě nepřátelské ponorky jsou od sebe vzdáleny čtyři a půl tisíce metrů. Ukázalo se, že Cheyenne je přesně mezi nimi; pokud by ji detekovaly, byla by od každé z nich v úhlu 206 stupňů.

V tu chvíli znova zazněl aktivní sonar helikoptéry a tentokrát to bylo přesně nad nimi.

Mack se usmál. Pilot helikoptéry jim právě prokázal obrovskou laskavost. Obě čínské ponorky už Cheyenne asi měly zaměřenu, což znamenalo, že to poslední „cink“ jim moc nepomohlo. Ale tento zvuk se odrazil přímo do čekajících sonarů Cheyenne a počítače BSY-1 jim okamžitě poskytly veškerá data pro palbu na obě Romea.

„Kompletně připravte torpéda jedna a dva,“ nařídil Mack. „Otevřete vnější poklopy. Podle palebných protokolů zaměřte torpédo jedna na Master 21 a torpédo dvě na Master 22.“ Mack chtěl, aby první torpédo útočilo na bližší ponorku a další na tu druhou.

Jeho rozkazy byly okamžitě potvrzeny.

„Prověřte sonarový kurs a z komory jedna vystřelte na Master 21, z komor dvě na Master 22,“ nařídil.

„Prověřit kurs a střílet, komora jedna Master 21 a komora dvě Master 22, ano kapitáne.“

Obě torpéda byla rychle vystřelena.

Mack zprávy potvrdil. „A teď, sakra, rychle odsud, než na nás zaútočí ta helikoptéra. Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a nabijte komory jedna a dva. Plnou parou vpřed; hloubka 260 metrů, kurs 180.“ Když byly vydané rozkazy opakovány lidmi, jimž byly určeny, byl už Mack klidný. Cheyenne se stala skvěle vyladěným vraždícím strojem, kdy každý věděl, co se od něj očekává.

Nad nimi, vysoko na obloze, letěla z letadlové lodi Independence osamělá F-14. Její pilot viděl záblesk na radaru dlouho před tím, než si mohl pilot helikoptéry udělat jakoukoliv představu o tom, co se vlastně děje. Se svolením palubního důstojníka Independence mohl pilot opustit svůj sektor 0-045, pokud by mu radar ukázal, že pilot helikoptéry by mohl ohrožovat Cheyenne. Zažehl přídavné motory a k cíli dorazil nadzvukovou rychlostí; od svého TAO (důstojníka taktických operací) dostal svolení k palbě. S prstem na spoušti pilot hlásil, že „Phoenix 1 je na cestě“.

Za ním, na zadním sedadle, promluvil jeho RIO (navigátor, radarový důstojník), který provedl zaměření cíle: „Phoenix je zaměřen. Kapitán té ponorky mi dluží jedno malý.“

Sonarový důstojník na palubě Cheyenne nedokázal Mackovi vysvětlit svá poslední pozorování. „Můstku, sonar,“ začal. „Helikoptéra, ta, co byla nad námi, přímo nad námi… myslím, že se zřítila! Něco spadlo do vody a naše TB-23 nesnímají zvuk žádného motoru v oblasti.“

„Myslím, že jsme právě porušili Murphyho zákon,“ odpověděl Mack hlasem klidným a rozhodným, jako vždycky.

Mack se rozhodl, že nebude helikoptéru označovat jako Master. Nechal ji pilotům. Ale stejně se v Mackově zprávě dostane do historie ponorkového válčení a bude to pro ni pocta, že helikoptéra dostala od Cheyenne označení Sierra, jako jeden z mnoha jejích sonarových kontaktů.

Zbytek cesty k severnímu konci Jihočínského moře byl, k potěše kapitána i posádky, naprosto bez výjimečných událostí. Mack si ani neuvědomoval, jak příjemně ten čas bez výjimečných událostí ubíhal, protože na jeho ponorku zrovna nikdo nestřílel.

Když se severozápadně od ostrova Natuna setkali s Independence, dozvěděli se Mack i posádka, že obě Mk 48 si své cíle našly a že Číňané jsou nyní chudší o další dvě ponorky. Mack se rovněž dozvěděl konec příběhu o ,zřícení’ jejich čínské helikoptéry.

Mack poslal na palubu Independence zprávu pro SEC (koordinátora jednotlivých ponorek), ve které posílal velký dík pilotu F-14 – byl to dík, který znamenal, že až bude příležitost, koupí mu na břehu nejen jedno malý, ale ještě pořádnou láhev k tomu.

3. Čtyřikrát na moři, šestkrát na pevninu

Vynořte se do periskopové hloubky,“ řekl Mack. „Chci se rychle rozhlédnout, než budeme pokračovat.“

Cheyenne pomalu stoupala ze své současné hloubky sta metrů pod hladinou Jihočínského moře; na chvilku se zastavila ve čtyřiceti metrech, aby zmátla případné nepřátelské sonary. Když velitel sonarového stanoviště nahlásil OOD, že žádné kontakty nezachytil, dokončila Cheyenne svůj výlet do hloubky osmnácti metrů. Předtím, než do této hloubky dorazili, pocítili OOD, Mack a ti členové posádky, kteří se zkusili najíst, jak s nimi moře houpá.

Mack vysunul periskop typ 18, zatímco OOD obsluhoval menší a hůře detekovatelný útočný periskop typ 2. Dva páry očí byly lepší než jeden, zejména jestliže pohyby moře mohly snadno zamaskovat tiché kontakty na hladině. Když už byly periskopy blízko k nařízené hloubce, byly jejich vrcholky střídavě omývány metrovými vlnami, které byly často následovány vlnami vyššími.

Aby se ponorce nevynořovala věž, musela se Cheyenne k vlnám, způsobeným vzdálenou bouří, natočit v úhlu menším než 45 stupňů od předku palubnice. Jinak by se díky sedmadvacetimetrovým vlnám mohla na moři v desetisekundových intervalech vynořovat. Protože se stále ještě pohybovala dopředu, mohla se stát neřiditelnou a při zhoupnutí nahoru by odhalila věž, nebo při zhoupnutí dolů záď. Odhalení zádi by bylo nebezpečnější, protože sedm lopatek šroubu Cheyenne by na rozhraní vody a vzduchu vyvolalo nechtěné ,drcnutí’ hřídelí v okamžiku, kdy by se šroub znova dotkl hladiny. Počasí na hladině bylo hrozné; nad celou oblastí řádily divoké bouře. Síla a majestát bouří braly dech, Mack ale spíše pomýšlel na to, jak takové počasí ovlivní přistávání letadel na palubě Independence. Věděl, jak moc dokáže špatné počasí ztížit manévrování hladinových lodí. To byl ostatně jeden z důvodů, proč miloval práci hluboko pod neklidnou hladinou. Na rozdíl od jejich kamarádů na hladině – hlavně pilotů a pozemních vojáků – byly ponorky vlivům počasí vystaveny jen zřídka, kromě případů, kdy se vynořily do periskopové hloubky.

K úlevě členů posádky se Mack rozhodl strávit v periskopové hloubce jen minimum času. Po přijetí zpráv z vysílání SSIXS a po prověření, že v okolí nejsou na hladině žádné kontakty, nařídil Mack OOD, aby sestoupil hluboko pod bouři, která naneštěstí narušila první tepelnou vrstvu a nastavila izotermu (konstantní teplotu) hladiny až do hloubky sto osmdesáti metrů.

O šest hodin později Cheyenne bezpečně dorazila na místo setkání s letadlovou lodí Independence, sto mil severozápadně od ostrova Natuna. Celá Bojová skupina Independence nyní zamířila směrem ke Šprotovým ostrovům.

Současným úkolem Cheyenne bylo hlídkovat v okolí a pátrat po všech nepřátelských ponorkách, které by se mohly pokusit proplížit až k Bojové skupině.

Po cestě Cheyenne operovala jako stíhací pilot, určený ke krytí ze vzduchu. Pro Independence se stala první obrannou linií ASW; plula ve vzdálenosti 130 mil před lodí, kde sonary Cheyenne nebyly narušovány zvuky Bojové skupiny a kde F-14 z Independence, při lepším počasí, mohly zabezpečit Cheyenne proti blížícím se cílům na hladině.

Mack se na tuto doprovodnou službu těšil, protože tím jaderná bojová ponorka prováděla přímou podporu, a pro to byly ponorky třídy Los Angeles původně vyrobeny. Nejen, že to byla po všem tom chvatu příjemná změna, ale, což bylo mnohem důležitější, znamenalo to, že kdykoliv by potřeboval pomoc letadlové lodi, dostalo by se mu jí.

Jediným problémem bylo, že Cheyenne byla sama. Namísto toho, aby se o výřez 180 stupňů před konvojem Bojové skupiny dělila s dalšími dvěma jadernými ponorkami, bylo to všechno na Mackovi. To bylo sice dobré pro sonary, zejména pro případ přestřelky, ale byl to nemožně velký prostor, za který byla zodpovědná jediná jaderná ponorka.

Independence byla posledním aktivním členem skupiny letadlových lodí třídy Forrestal. Tato plavidla, první opravdové ,letadlové superlodě’, byla postavena během padesátých let. Roku 1997 byly všechny, s výjimkou Independence, vyřazeny. V jednu chvíli se plánovalo, že sesterská loď Independence, Forrestal, bude přestavěna na výcvikovou letadlovou loď, tyto plány byly ale díky škrtům v rozpočtu zrušeny. Sama Independence měla být vyřazena letos v říjnu, ale Mack si myslel, že tahle válka by mohla leccos změnit.

Veškerá síla letadlových lodí spočívá v letadlech, a ani CV-62 nebyla výjimkou. Letadla na palubě Independence byla stejně dobrá nebo lepší než ostatní bojová letadla na světě. V současné době disponovala dvaceti Tomcaty F-14, které byly vyzbrojeny pro zásahy na vzdálené cíle. Protože letadla měla nově vylepšené zásahové schopnosti, přezdívalo se jim někdy ,bombardovací kočky’. Independence měla na palubě také Hornety F/A-l8, které pravděpodobně byly nejlepšími duálními (stíhání a útok) letadly na světě. Velitel letecké skupiny Independence, nyní pilot hlavního velitelství 0-6, je mohl použít k obraně letadlové lodi, nebo k útoku na vzdálené cíle na moři i na pevnině. Na palubě byly také čtyři letouny Hawkey E-2C a čtyři Prowlery EA-6B. Hawkey byla letadla včasné výstrahy, každé z nich neslo na vrcholu trupu velký radar APS-145. Prowlery byly specializovány na radarové rušení a na ostatní formy elektronického válčení.

Pravděpodobně nejužitečnějším letadlem, alespoň podle Mackova přesvědčení, byl S-3B Viking, u ponorek nejoblíbenější. Byl to nejlepší model letadla na světě, ve kterém se snoubil extrémně dlouhý dolet se skvělou schopností ,loviť nepřátelské ponorky. Během mnoha cvičných střetů s S-3 se Mack naučil velkému respektu k nim a byl velmi rád, že je má na své straně.

Jediným letounem, který se mohl s Vikingem měřit, byla helikoptéra Seahawk SH-60. Postrádala dolet S-3, ale Cheyenne sama viděla, jak účinná může helikoptéra být. Byla to ona, která předtím zničila čínskou ponorku Han a kterou Cheyenne sledovala na sonaru. Takovýchto helikoptér bylo na palubě Independence šest. Vzhledem k jejich současné lokaci ve válečné zóně a k nebezpečí hrozícímu od čínských ponorek byla Independence zvolena jako zkušební loď pro nové SH-60R, nejnovější typy Seahawků. Helikoptéry byly první, které měly nové, letecké nízkofrekvenční ponorné sonary, běžně označované jako ALF, i shazované radiosondy. Na palubě měly také dvě torpéda – buďto výkonná Mk 50, nebo starší Mk 46. Když se tyto faktory zkombinovaly, byly SH-60R nejnebezpečnější protiponorkové zbraně, které se vznášely nad oceánem.

Zástupce Pentagonu Greg Hayes a hlasatel TCN Jim Collins diskutují o posledním vývoji událostí.

Letadlová loď byla i se vší tou palebnou silou na palubě velmi zranitelná. Potřebovala doprovod hladinových plavidel, a celá skupina byla bezbranná vůči moderním nepřátelským ponorkám. A proto se do hry zapojila Cheyenne. Měla fungovat jako předsunutá hlídka Independence, měla postupovat daleko před bojovou skupinou a buďto jí čistit cestu, nebo ji varovat před možným nebezpečím, které by radary F-14 nemusely zachytit. Kombinace hladinových plavidel, letadel a ponorek bylo to, o čem Mack hovořil jako o ,synergismu’, kdy měl mít výsledek společné operace pro Číňany mnohem více zničující účinek, než kdyby každá složka pracovala samostatně.

Bojová skupina Independence nedbala na počasí a postupovala kupředu, na sever, ke Šprotovým ostrovům. Cheyenne plula plnou parou, aby dosprintovala na své stanoviště v čele Bojové skupiny. Pokud by Mack sklouzl zpět za proměnlivou hranici stále se pohybujícího prohledávaného sektoru, ocitla by se Cheyenne ,ve hře’, protože problémy takzvané přátelské palby byly ve válce smutnou realitou. Po dosažení přední hranice svého plovoucího útočiště Cheyenne zpomalila a čekala.

Po zpomalení nařídil Mack OOD, aby kvůli detekci tónových odezev na velkou vzdálenost vypustil vlečné senzory TB-23. Dostal přesně takové informace, v jaké doufal – ve snímané oblasti nejsou žádné kontakty. Hlídky v sonarové místnosti sledovaly své terminály a vyčkávaly na další rozkazy.

„Palubní důstojníku, připravte loď na hloubku periskopu,“ nařídil kapitán Mackey. Mack chtěl informace o bezpečné cestě poslat zpět na Independence a pro celou Bojovou skupinu.

„Připravit loď na hloubku periskopu, ano, pane,“ opakoval OOD.

Mack ale neměl čas zprávu na Independence odeslat. Předtím než, se Cheyenne dostatečně vynořila pro přenos, začaly její plovoucí senzory snímat zprávy zvenčí.

„Pane,“ hlásil operátor, „vypadá to, že jsme právě dostali nové rozkazy!“ Mack došel do radiomístnosti, popadl list papíru z tiskárny a zprávu si rychle přečetl.

„Mně to připadá jako útočná mise,“ řekl operátor s náznakem dychtivosti a neomalenosti v hlase. „Co myslíte vy, pane?“

To Macka znechutilo. Bylo to drzé porušení protokolu. Zahleděl se na operátora a potřásl hlavou. „Svolejte schůzku v důstojnické jídelně za deset minut,“ řekl a do hlasu přimíchal hodně ostří. „Chci tam výkonného důstojníka, důstojníka bojových systémů, operačního důstojníka a vás.“

Operátor věděl, že to pohnojil. „Za deset minut v jídelně, ano, pane,“ řekl. Domýšlivý tón z jeho hlasu zmizel.

Po překonání první teplotní vrstvy se Cheyenne vrátila do hlídkové hloubky 75 metrů a během osmi minut čekali všichni jmenovaní důstojníci v důstojnické jídelně na příchod kapitána Mackeye. Mack přišel o pět minut později. V ruce držel hladké plátěné desky.

„Pánové,“ řekl. „Svolal jsem tuto schůzku proto, abych vám předal naše nové rozkazy. Z naší současné pozice v Jihočínském moři budeme pokračovat na sever Číňany okupovaných Šprotových ostrovů. Až tam budeme, tři sta mil severně, odpálíme šest pozemních Tomahawků na čínskou ponorkovou základnu, která právě byla objevena poblíž Cuarteron Reef, jednoho z řetězce Šprotových ostrovů.“

Odmlčel se, aby viděl, jak budou ostatní reagovat. Tím, co viděl, byl potěšen; bylo zde jakési napětí, ale většinou viděl rozčilení s jistou dávkou zdravé obezřetnosti. Rovněž jej těšilo, že operátor držel pusu zavřenou.

„Jak všichni víte,“ pokračoval, „námořní rozvědka hlásila, že v této oblasti operuje velký počet čínských ponorek. To jsme si potvrdili naším vlastním pozorováním. Naše nové rozkazy tuto situaci už řeší.“ Znova se odmlčel, aby se ujistil, že jej všichni pozorně sledují. „Chystáme se vklouznout přímo do břicha netvora,“ řekl. „Podle rozkazů odpálíme Tomahawky a potom se setkáme s lodí pro zásobování ponorek USS McKee, kde dobijeme.“ Usmál se a dodal: „Možná, že na hladině zahlédneme nějaké náznaky života.“

Toto odlehčení vtípkem trochu pomohlo snížit napětí. Shromáždění důstojníci měli několik dotazů. Probírali možnosti a poté je Mack propustil zpět do služby Když se vrátil na můstek, použil 1MC k informování celé posádky o jejich novém úkolu. Od nynějška už bude Cheyenne namísto systémů hromadného sdělování používat jen telefony.

O pětačtyřicet minut později se Cheyenne opět vynořila do periskopové hloubky. Moře se poněkud uklidnilo, ale kopírování SSIX vyžadovalo použití dlouhého multifunkčního komunikačního stožáru, aby byla vyloučena možnost ztráty spojení, kdyby se přes komunikační anténu periskopu typu 18 přeci jen nějaké vlny převalily.

V této hloubce zůstal Mack dost dlouho na to, aby mohl přijmout předběžná data pro zaměření Tomahawků. Těmito informacemi, které budou potvrzeny později, až se více přiblíží k cíli, budou střely nakrmeny ještě před odpálením Tomahawků. Mack doufal, že severněji od Šprotových ostrovů bude moře klidnější.

Když byl přenos dat kompletní, Cheyenne se bez hlášení oddělila od Bojové skupiny Independence a dál pokračovala sama. Mack byl rád, že letadlová loď zůstává nablízku jako záloha a pro případ, že by potřeboval leteckou ochranu, teď se ale Cheyenne vrátila k tomu, co jí šlo nejlépe: bude operovat na vlastní pěst, pátrat po nepříteli a potom ho pošle do pekel.

Tři sta padesát mil jihozápadně od Cuarteron Reef zachytila Cheyenne, plující v hloubce 138 metrů, svůj první kontakt. Mack byl v sonarové místnosti.

„Kapitáne,“ hlásil velitel sonaru, „máme sonarový kontakt na dvaceti stupních kruhové plochy. Kontakt je přerušovaný, takže si myslím, že zdroj zvuku se nachází v konvergenční zóně. Zachytíme jej jasně a zřetelně, potom ho ale ztratíme a chvíli neslyšíme nic.“

Zatímco normální zvuk putuje vodou ve vlnách, které umožňují alespoň trochu předvídat, občas se najdou jakási místa, kde se zvukové vlny lámaly k hladině a potom se zase odrážely do moře. Těmto místům se říká konvergenční zóny a umožňují sonarům detekovat zvukové vlny na mnohem větší vzdálenost, než je obvykle možné. Je-li voda dostatečně hluboká a dojde-li k překročení rychlosti zvuku v hloubce, vyskytují se tyto zóny zhruba každých třicet mil. Cesta akustického signálu určitým způsobem připomíná rozhlasové vysílání v pásmu AM, které se přenáší v přímce, potom se odrazí od země do atmosféry, odkud se zase vrací zpět na zem. To pásmu AM umožňuje vysílat mnohem dál než pásmu FM, přestože za oblastí určeného dosahu jsou stanice slyšitelné pouze na některých místech a mnohem více závisí na počasí.

„Já myslím,“ dodal velitel sonarového stanoviště, „že se to od nás nachází v druhé konvergenční zóně.“ To by zdroj signálu posunulo do vzdálenosti více než šedesát námořních mil, čili 110 kilometrů.

„Ten kontakt sledujte,“ řekl Mack. Pokud by měl velitel sonarů pravdu a oni opravdu poslouchají zvuky z konvergenční zóny, potom je zdroj signálu mimo dostřel zbraní Cheyenne. Také to znamená, že teplotní vrstvy v hlubinách Jihočínského moře nejsou narušeny bouří. Pokud se ale velitel mýlil, Cheyenne by před sebou mohla mít velmi nebezpečný souboj zblízka.

O třiašedesát mil dále, šedesát metrů pod hladinou moře, se plížila jedna z posledních novinek čínské flotily s jedním z nejlepších čínských ponorkových kapitánů. Čínská ponorka Kilo nebyla ve službě ani dva roky a její posádka na ni byla velmi pyšná.

První čínské ponorky Kilo byly od Ruska odkoupeny v roce 1993, doručeny byly v únoru 1995. Číňané měli v plánu zakoupit až patnáct těchto výkonných dieselových ponorek a doufali, že dalších pět si s ruskou licencí postaví sami.

Tato konkrétní ponorka měla vynikající vybavení, s výjimkou pasivního sonaru. Její kapitán věděl, že toto je problém všech ruských ponorek. Rusové nedokázali tichý pasivní sonar – nebo alespoň ne takový, který by jeho země mohla odkoupit.

A to byl ten problém. Kdykoliv se mohla kdekoliv objevit americká ponorka třídy Los Angeles pátrající po jejich poloze, a on by se o ní nedozvěděl až do doby, kdy by už bylo příliš pozdě.

Kapitán čínské ponorky se toho ale stejně příliš neobával. Jeho ponorka vedla skupinu tří. Jeho Kilo zde pod hladinou operovala v tandemu se starší ponorkou třídy Romeo. Nad nimi, na hladině, hlídkoval Jinan, torpédoborec třídy Luda. Navíc zde byla ještě jedna ponorka Kilo, schovaná stranou – nebyla součástí této speciální skupiny, mohla ale poskytnout potřebnou pomoc.

Kapitán Kila si Jinanu vážil více než Romea. Motory torpédoborce byly za prvé hlasité, což by snad mohlo nepřátelské sonary odlákat od zvuků, které by vydávala Kilo. A co bylo mnohem důležitější, Jinan stejně jako všechny torpédoborce typu Luda, vezl na palubě dvě francouzské helikoptéry ASW. Ty by mohly být velmi užitečné, kdyby Kilo při setkání s americkou ponorkou potřebovala pomoc.

A přesně tak, jak byl kapitán Kila potěšen hladinovou lodí, nelibě nesl přítomnost Romea. Byla to stará útočná ponorka, která byla povolána z námořních rezerv a jako taková představovala pro jeho ponorku mnohem větší hrozbu než pro případné nepřátele. Byla příliš hlučná, to za prvé. To by bylo dobré, kdyby zvuky přicházely z hladiny, tady dole ale sloužila jen jako varování Američanů, že v oblasti je jedna nebo více čínských ponorek.

Horší bylo, že čím dál se od Romea snažil dostat, tím více se ona snažila zůstat nablízku. Kapitán Romea nebyl blázen. Věděl, že pod ochranou Kila má větší šanci přežít, než kdyby byl sám.

Je s podivem, že kapitán Kila nepotopil Romea sám.

Zpět na palubě Cheyenne; sonar se pokoušel kontakt potvrdit. Mack nařídil návrat do hloubky 75 metrů, aby mohli pokračovat ve vyhledávání a zároveň mohli přijímat data z plovoucího kabelu.

V kontrolní místnosti Mack sledoval terminál řízení palby BSY-1, kterou si pro sebe nechal zapnutou online. „Sonare, můstek; máte nový kontakt s Master 24?“

„Můstku, sonar; pracujeme na možném kontaktu,“ řekl velitel sonaru, „ale nejsem si jistý, že je ve stejné konvergenční zóně jedna. Tohle by mohla být hladinová loď. Master 24 byl předběžně klasifikován jako ponořená ponorka.“

O několik minut později hlásil velitel sonaru, že nemá jen jeden kontakt, ale dva; jednu ponorku Romeo a jeden torpédoborec Luda, oba na dvaceti stupních. Oba cíle dostaly nové označení Master, 25 a 26, protože velitel si nebyl jistý, zda jeden z nich není Master 24. Rekonstrukce to později posoudí. OOD bez váhání nařídil své střelecké sekci, aby cíl nepřestala sledovat. Do sonarové místnosti vstoupil Mack.

„Dobrá práce,“ řekl Mack, který si nebyl vědom, že se jim nepodařilo detekovat Kilo, která byla v oblasti cílů Master 25 a 26. „Je tam ještě někdo?“

„Nikdo, o kom bychom teď věděli, kapitáne,“ řekl velitel sonarového stanoviště, „ale tyto dva kontakty jsou hlučné. Slyšíme je pouhým uchem, takže v oblasti by mohlo být ještě více jiných lodí.“

Mack opustil sonarovou místnost a vrátil se do místnosti kontrolní. Operátor BSY-1 už měl přibližná data o vzdálenosti – asi 29 kilometrů.

Při současné rychlosti deseti uzlů Cheyenne by se Mack mohl brzy dostat do vzdálenosti, ze které mohl na čínské kontakty vypálit Mk 48 ADCAP. Až se dostane blíže, zpomalí. Zatím není potřeba střílet na velkou vzdálenost. Cheyenne stále plula s vypuštěnými vlečnými senzory TB-23 a jak OOD s ponorkou manévroval, sledovací skupina střelecké sekce u počítačů BSY-1 dostávala lepší a lepší údaje o čínské ponorce i torpédoborci.

„Můstku, sonar; TB-23 nad námi právě zachytily helikoptéru,“ upozornil velitel sonaru. „Pravděpodobně vzlétla z čínského torpédoborec“

„Rychle dolů, do hloubky sto padesáti metrů!“ nařídil Mack OOD. Takže ve své zprávě bude mít další poznámku o helikoptéře ,Sierra’.

Na palubě Cheyenne se námořníci chytali všeho, co bylo zrovna po ruce, jak ponorka klesala dolů standardní rychlostí v úhlu dvaceti stupňů. Důstojník pro ponory, kormidelník a loďmistr se na svých sedadlech připoutali ihned poté, jak zaslechli „Rychle dolů“.

Nad nimi se vznášela čínská helikoptéra Z-9A, jejíž hydraulický naviják začínal spouštět výkonný francouzský ponorný sonar HS-12. Naviják byl nastaven na ,nejvyšší rychlost’, ale pilotu helikoptéry se stejně zdálo, že HS-12 se do vody spouští příliš pomalu.

„Můstku, sonar; právě jsme dostali impuls od ponorného sonaru helikoptéry. Je to francouzský typ HS-12; ten, který prodali Číňanům. Přichází to z opačného směru než je Romeo. Nemyslím, pane, že by nás mohli zachytit. Úroveň signálu impulsu byla slabá.“ To mohlo znamenat, že helikoptéra byla poměrně daleko, nebo neponořila sonar pod teplotní vrstvu.

Mack potvrdil OOD. „Velmi dobře, sonare, máme to tady na WLR-9 taky,“ řekl. „Mohli bychom z jejich přenosu získat nějaké další informace?“

„Sonare, můstku, negativní,“ odpověděl velitel sonaru. „Nebyl to silný impuls. Doufejme, že má slabé baterie.“

Mack se tomu vtipu usmál. Na rozdíl od předchozí boty operátora byl tento komentář dobře načasován a trochu pomohl snížit napětí.

O hodinu a čtvrt později se Cheyenne k cílům Master 25 a 26 přiblížila na 18 200 metrů. Mack nařídil obsadit bojová stanoviště.

O několik dalších minut později byla helikoptéra opět aktivní. Akustické příjmové senzory na můstku ji zaznamenaly i tentokrát, i když byly blízko zvukotěsných stěn.

„Můstku, sonar; to bylo dost hlasité, pane,“ řekl velitel sonarového stanoviště.

Mack se usmál. „Asi si dobili baterky,“ řekl smrtelně vážným hlasem. „Helikoptéru označte jako Master 27.“

„Můstku, sonar; oni už nás taky mají, pane, ale to není všechno! Kapitáne, máme tu ještě jednu ponorku. Je to třída Kilo, má šroub se šesti lopatkami a pluje rychlostí deset uzlů. Je na 25 stupních, skoro jako Romeo. Celou dobu byla před námi schovaná.“

Z můstku vyprchal všechen humor. Když zvážil situaci, byl Mack potěšen tím, jak se jeho důstojníci i posádka vyrovnali s náhle vzniklou situací. Protože nevěděli, že znova získali signál původního cíle Master 24, označili Kilo jako Master 28.

Cheyenne byla právě zachycena čínskou helikoptérou ASW nad nimi, která už bezpochyby zná jejich přesnou pozici, 150 metrů pod hladinou moře. Helikoptéra teď pravděpodobně provede MAD (detekci magnetických anomálií), aby si pozici Cheyenne potvrdila. Mack byl přesvědčen, že bude následovat shoz torpéda přímo na Cheyenne.

„Můstku, sonar; Kilo, Master 28, právě nabral rychlost. Míří přímo na nás, rychlostí kolem sedmnácti uzlů. Musíme předpokládat, že helikoptéra jim předala naše souřadnice.“

„Jak daleko je Kilo?“ zeptal se Mack velitele střeleckého stanoviště.

„Dvaadvacet kilometrů, kapitáne. Kilo je v dosahu našich ADCAP – při sedmnácti uzlech dělají příliš mnoho hluku. Doporučuji připravit komory jedna a dva.“

Mack souhlasil a přikázal podle palebných protokolů zaměřit torpéda na Master 28. „Torpédo, veliteli palby; kompletně připravte torpéda jedna a dva na střelbu, otevřete vnější poklopy.“

Rozkazy byly odsouhlaseny. O minutu později byly i potvrzeny. „Komory jedna a dva kompletně připraveny, pane. Vnější poklopy otevřeny.“

„Sonare, můstek; zůstaňte na příjmu.“

„Můstku, sonar; zůstávám na příjmu.“

„Prověřte sonarový kurs a z komory jedna vypalte na cíl, Master 28.“

„Prověřit sonarový kurs a z komory jedna vypálit na Master 28. Ano, pane.“ Mack potom vynuloval data.

„Komora jedna odpálena elektronicky,“ hlásil důstojník bojových systémů. To bylo všechno, co zatím mohl udělat. Předtím než mohl nahlásit status torpéda, promluvil velitel sonarového stanoviště.

„Můstku, sonar; torpédo ve vodě, na 180 stupních! Je to čínská kopie Mk 46, Mod 2.“ Mack udělal dobře, když helikoptéře přidělil označení Master, protože takto se vždy označovaly cíle, které mohly ohrozit samotnou Cheyenne, nebo cíle, které měly velký význam pro zpravodajskou službu.

„Odstřihněte kabely a zavřete vnější poklopy,“ nařídil kapitán. „Nabijte komoru jedna.“ Mack své torpédo vyhodil oknem a věděl o tom. Kilo byla příliš daleko a manévrovala. Mk 48 asi nebude schopno samostatně pracovat, ale právě teď se Mack staral o úplně jiné torpédo.

„Kormidlo zcela vlevo, plnou rychlostí vpřed, ustálit na kursu 305,“ nařídil Mack. „Kavitujte. Hloubka 230 metrů.“ Počkal na potvrzení svých rozkazů a dodal: „Připravte loď na hloubkový ponor.“

Generátory na palubě Cheyenne nyní běžely naplno ve snaze dostat ponorku daleko od smrtícího torpéda, které se k nim blížilo.

„Můstku, sonar; další torpédo ve vodě. Master 27 na nás právě vypustil další Mk 46; je na 245 stupních.“

„Vypusťte rušičku,“ nařídil Mack.

Maximální rychlost Cheyenne byla téměř čtyřicet uzlů. Obě torpéda, která je pronásledovala, se hnala vodou rychlostí čtyřiceti uzlů, ale Mack se nebál. Tedy ne teď. Sonar hlásil, že čínská torpéda jsou na 268 a 187 stupních. Jestliže Mack zachová kurs i rychlost, oběma torpédům dojde palivo dříve než se přiblíží.

Problém byl v tom, že při plné rychlosti byla Cheyenne příliš hlučná. Tímto označovala svou přesnou pozici každému sonaru v okolí. K tomu ještě dělala takový hluk, že sama skoro nic neslyšela.

Mack věděl, že aby torpéda uhnali, bude muset touto rychlostí, kdy kromě nejhlučnějších torpéd neuslyší nic, plout ještě minimálně pět kilometrů.

A tehdy se Cheyenne poprvé ulevilo. „Můstku, sonar;“ hlásil velitel sonaru. „první torpédo právě zaregistrovalo rušičku. Je mimo hru.“

„Sonare, můstek; co torpédo číslo dva?“ ptal se Mack.

„Můstku, sonar; je na okraji našeho ozvučného pole.“ Následovala krátká pauza, po které velitel dodal: „Už je aktivní, kapitáne.“

„Vypusťte druhou rušičku.“

„Vypustit rušičku. Ano, pane.“

Napětí pomalu narůstalo.

„Můstku, sonar,“ ohlásil se velitel sonarového stanoviště, „Mk 46 se právě nechalo navést na naši rušičku… torpédo jsme ztratili!“

Mack přikývl. Mk 46 byla rychlá, dala se ale snadno přelstít. „Doufám, že tyhle odrušovače opravdu fungují,“ řekl jeden z obsluhy sonaru druhému.

„Zpomalte na třetinu,“ nařídil Mack. Chtěl plout pomaleji než zjistí, co se kolem nich děje.

Chvilku to trvalo, než Cheyenne zpomalila natolik, aby mohla znova naslouchat. Mack ponorku zvolna natočil severovýchodně, protože potřeboval prověřit hluché zóny.

„Sonare, můstek; hlaste všechny kontakty,“ řekl Mack, když už dostatečně zpomalili. Chtěl vědět, kdo je venku a kde přesně.

„Můstku, sonar; hlásit všechny kontakty. Ano, pane,“ potvrdil velitel sonarového stanoviště.

Od chvíle, kdy na ně bylo vypáleno první čínské Mk 46, neuplynulo ani pět minut, ale všem důstojníkům i posádce na palubě Cheyenne to připadalo jako pět sekund. Je to ironie, pomyslel si Mack. Minuty, které ubíhají, když jejich vlastní torpéda plují ke svým cílům, se jim zdají jako hodiny, když ale letí nepřátelské torpédo na Cheyenne, čas běží jako šílený.

„Můstku, sonar; máme tři další kontakty, kapitáne,“ řekl velitel sonaru. „Jedna ponorka třídy Kilo na 278 stupních, pluje rychlostí patnácti uzlů. Jedna ponorka třídy Romeo na dvaceti stupních, rychlost šest a půl uzlu. Třetí kontakt je čínský torpédoborec třídy Luda, ze kterého asi odstartovala ta helikoptéra, a ten je na 350 stupních. Torpédoborec rovněž pluje naším směrem. TB-23 nad námi neslyší helikoptéru; možná jsme příliš hluboko, ale já myslím, že na palubě torpédoborce doplňuje torpéda.“ Mack si byl jistý, že se o veliteli sonarového stanoviště zmíní ve svém hlášení.

Operátoři BSY-1 potvrdili odborný odhad sonarového důstojníka. Romeo byl předchozí Master 25 a Luda Master 26. Kilo byla ale příliš odchýlena od původního kursu, aby jí mohlo být opět přiděleno číslo Master 28, na který Cheyenne vystřelila dříve. Proto byl Master 28 zapsán na seznam mrtvých a Kilo dostala označení Master 29.

„Napřed dostaneme Kilo, Master 29,“ řekl Mack. Byl to nejbližší cíl a asi také nejtišší a proto ji Mack chtěl mít z krku. Vydal rozkaz kompletně připravit komory jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů. Okamžitě, když byly jeho rozkazy potvrzeny, vydal rozkaz porovnat sonarová měření a z komory dva vypálit na Master 29.

O pár sekund později hlásil důstojník bojových systémů: „Komora dva odpálena elektronicky, pane.“

„Můstku, sonar; jednotky z komory dva letí rychle, přímo a v normálu.“

Kilo věděla, kdy torpédo vniklo do vody. Čínská ponorka se pokusila obrátit a utéci opačným směrem, ale neměla nejmenší šanci. Kilo se k Cheyenne blížila plnou rychlostí, a když se k ní blížilo torpédo, neměla k manévrování příliš velký prostor.

Ponorka Kilo plula sem a tam, a jak se čínský kapitán pokoušel setřást torpédo zároveň se změnou směru, pohazovala posádku po stěnách. Aby získala čas, vypustila čínská ponorka rušičku, ale Mack, který poslouchal sonarové odezvy, si nemyslel, že by měla čas se vůbec zapnout. Měl pravdu.

„Můstku, sonar; Mk 48 právě minulo jejich rušičku. Stále ještě drží kurs, 275.“

O pár minut později sonar potvrdil slyšitelnou explozi. Třistakilogramová výbušná hlavice doslova odloupla zadní konec ponorky, počínaje šroubem. Tohle čínské Kilo už moře brázdit nebude.

„Komoru dva nabijte střelou Harpoon,“ nařídil Mack. Na oslavu vítězství nebyl čas. Teď chtěl ten torpédoborec, Master 26. S trochou štěstí bude helikoptéra stále ještě na palubě. „Důstojníku pro ponor, vystupte do hloubky třicet pět metrů.“ Mack se potřeboval dostat blíž k hladině, aby mohl střelu odpálit.

„Komora dva nabita střelou Harpoon,“ oznámil velitel střeleckého stanoviště.

„Vystupuji do hloubky pětatřicet metrů. Ano, pane,“ kormidelník dokončil opakování rozkazů, čímž potvrdil rozkaz vydaný důstojníkovi pro ponor.

Torpédoborec třídy Luda II byl pěkně velký cíl, takže na něj Mack chtěl vypálit dvě střely. Nejraději by chtěl, aby to byly obě Harpoony, ale v předchozích akcích už Cheyenne tři protilodní střely odpálila. Musel na Ludu vystřelit jednu střelu Harpoon a jednu Mk 48. Torpédo mělo větší výbušnou hlavici, ale také mnohem menší dostřel.

„Jaká je současná vzdálenost torpédoborce?“

„Master 26 je na 354 stupních, vzdálen 28 000 metrů,“ odpověděl velitel střeleckého stanoviště.

„A jak je na tom Romeo?“

„Podle počítače BSY-1 24 500 metrů, pane. Master 25 se nepohybuje. Asi si myslí, že když se pohnou, my je uslyšíme a zabijeme.“

Mack si situaci ještě jednou promítl v hlavě a okamžitě se rozhodl. „Kompletně připravte torpéda jedna a dva na střelbu, včetně otevření vnějších poklopů,“ řekl. „Podle palebných protokolů zaměřte torpédo dva na cíl Master 26, torpédo jedna na Master 25.“

Počkal, až budou rozkazy potvrzeny a provedeny, a potom řekl: „Prověřte sonarový kurs a z komory dva vypalte na cíl, Master 26, z komory jedna na Master 25.“

Napřed vystřelila komora dva, obsahující poslední střelu UGM-84 Harpoon. Komora jedna byla odpálena ihned, jak byly dobity baterie.

„Můstku, sonar; Harpoon je na cestě, pane a Mk 48 vylétla z komory jedna rychle, přímo a“– nastala kratičká pauza, po níž velitel sonaru dokončil – „v normálu!“

Ponorka Romeo nebyla tak rychlá jako Kilo. Trvalo jí dvě minuty, než si uvědomili, že se k nim vodou blíží nepřátelské torpédo, a dalších několik minut než zvýšila rychlost. A tou dobou už bylo prostě příliš pozdě.

„Kapitáne, Mk 48 se zaměřilo na Romeo, Master 25.“

„Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a komory jedna a dva nabijte Mk 48.“

Trvalo ještě pár minut, než torpédo zasáhlo Romeo, ale její osud již byl zpečetěn. Romeo neměla na palubě nic, čím by mohla zaměřené Mk 48 zmást.

Luda byl ale jiný případ. Střela Harpoon byla velmi rychlá a vzdálenost sedmnácti mil překonala za méně než tři minuty.

Čínští námořníci vypustili oblak matoucích staniolových proužků, protože se chtěli pokusit odlákat střelu od lodi. Když toto selhalo a Harpoon zahájila konečný přibližovací manévr, začal Jinan svými 25milimetrovými děly střílet do vzduchu, aby před UGM-84 vystavěl ,ocelovou stěnu’.

O několik let dříve totéž neúspěšně zkoušel Saddám Husajn u Bagdádu, proti americkým Tomahawkům a pozemním střelám. O nic lépe to nefungovalo ani čínským námořníkům. Harpoon do lodě udeřila přímo pod odpalovacími rampami protilodních střel; síla nárazu se přenesla dolů a vyrvala do trupu velkou díru.

„Můstku, sonar; právě jsme zaslechli explozi na hladině. Torpédoborec jsme zasáhli dobře, pane. Už teď slyším zvuky rozpadající se lodi.“

„A co dělá Mk 48?“

„Zásah během čtyř minut, kapitáne, ale je jasný. Romeo nedělá vůbec nic, aby se mu vyhnula.“

Důstojník bojových systémů své zbraně znal velmi dobře. Ponorka třídy Romeo mohla plout maximální rychlostí třinácti uzlů – ale jen když k tomu byly dobré podmínky. Tato ponorka nevypadala, že by to vytáhla na víc než devět uzlů.

Mack byl potěšen, ale ne spokojen. Nařídil připravit komory tři a čtyři, poté zahájil palebné protokoly proti poškozenému torpédoborci. Když bylo hotovo, rozkázal: „Prověřte sonarový kurs a z komory tři vypalte na cíl, Master 26.“

„Prověřit sonarový kurs a z komory jedna vypálit na Master 26,“ potvrdil velitel palebného stanoviště.

Komora tři byla odpálena elektronicky, ale sonar nebyl schopen zjistit status torpéda, dokud nebyla zasažena ponorka Romeo. Stará, dávno překonaná záložní ponorka se pokusila uniknout, Cheyenne ji ale přelstila a nadběhla si.

„Můstku, sonar; máme tu zvuky ponorky plnící se vodou. Master 25 se potápí, pane.“

Mack příjem zprávy potvrdil a zeptal se: „Jaký je status druhé Mk 48?“

„Můstku, sonar; letí rychle, přímou cestou a v normálu, pane.“ Totéž potvrdil i důstojník bojových systémů.

Když se Mk 48 zaměřilo na cíl, nařídil Mack odstřihnout kabely v komoře tři, zajistit komoru čtyři a komoru tři nabít Mk 48. Když to bylo hotovo, rozkázal, aby se Cheyenne ještě více potopila. O chvilku později hlasitá exploze ohlásila konec již poškozeného čínského torpédoborce Luda II.

Teď už byl Mack spokojen. Možná na potopení stačila Harpoon. Ale teď šel torpédoborec ke dnu se všemi muži i oběma helikoptérami na palubě. Mack vydal rozkaz opustit bojové pozice.

O deset hodin později se Cheyenne přiblížila k místu odpálení raket, severně od Šprotových ostrovů.

„Za jak dlouho se dostaneme na stanoviště?“ zeptal se Mack.

„Na místě odpalu bychom měli být za sedm minut,“ odpověděl navigační důstojník. Cheyenne byla přesně dvě a půl námořní míle od stanoviště a plula rychlostí dvaceti uzlů; Mack nařídil „připravit střely do bojových pozic“ a výstup do periskopové hloubky, aby mohli prověřit polohu pomocí GPS a aby mohl přijmout nové rozkazy. Také měli příležitost prověřit si informace o cíli, které si nahráli předtím.

Vše bylo potvrzeno a Cheyenne pokračovala k místu odpalu a připravila se k vystřelení šesti pozemních střel na ponorkovou základnu Cuarteron Reef. Dva z Tomahawků byly varianty UGM-109D, každý z nich nesl kombinovanou munici 166 BLU-97/B. Ty dokázaly vyřadit menší cíle a zničit elektronické senzory a systémy včasné výstrahy, chránící základnu. Ostatní čtyři byly osazeny 450kilogramovými explozivními bojovými hlavicemi, které byly namířeny na velitelství základny a na mola, u kterých ponorky doplňovaly palivo a munici.

Cheyenne své střely odpálila jednu po druhé a potom sklouzla hlouběji do moře. Teď měla počkat na zprávy námořní rozvědky, které měly určit, zda byla její mise úspěšná.

„Důstojníku pro ponor, sestupte na 150 metrů. Zmizme odsud, než si uvědomí, co a odkud je zasáhlo.“

Mack byl potěšen. Posádka se předvedla velmi dobře, Cheyenne splnila úkol a nyní mířila do Suluského moře. Tam na ni čeká McKee a Cheyenne dostane novou výzbroj. Mack své lidi znova odvolal z bojových stanovišť a doufal, že to bylo naposledy.

Mack nevěděl, jaký bude jeho další rozkaz, ale byl si jistý, že Cheyenne bude potřebovat všechny zbraně, které jí bude moci McKee poskytnout.

4. Souboj

Společně s důstojníky bojových a operačních systémů, s navigátorem a spojařem přešel Mack na palubu zásobovací lodi McKee. Právě skončilo přezbrojení Cheyenne a Macka s důstojníky čekala poslední porada. Přezbrojení trvalo několik dní, během nichž všichni důstojníci z Cheyenne jedli ve velké důstojnické jídelně na McKee. Toho dne, posledního dne přezbrojení, se Mack rozhodl, že raději posnídá se svými důstojníky než s cizími v jídelně McKee.

Macka těšilo, že přezbrojení probíhalo hladce. Prvního dne museli jeho výkonný důstojník a hlavní písař společně se spojařem a službu konajícím důstojníkem (OIC) z bezpečnostní skupiny námořnictva (NSG) přepravit bezpočet krabic z Cheyenne na McKee. V těchto krabicích a bedýnkách byla myriáda záznamů, sjetiny z počítače, pásky ze sonarů, záznamy radiodepeší a ESM, které se na Cheyenne nahromadily od vyplutí z Pearl Harboru až do doby, kdy Cheyenne přistála po boku McKee.

Mezi tím, pečlivě uložená v krabici 1, byla třísetstránková ,Zpráva o cestě Cheyenne z Pearl Harboru do Suluského moře’, kterou Mack předtím podepsal. Obsahovala sousledný popis událostí a použité taktiky, stejně jako pokyny pro prohlížení zbytku krabic.

Mack si tyto zprávy vždycky rád znova pročítal. Čtyřikrát denně byly doplňovány palubním důstojníkem, který končil službu, a jeho zástupcem, mladším palubním důstojníkem. Vždy, když byla zpráva napsána, lodní písař ji v kanceláři přepsal na počítači. S použitím barevné tiskárny a skeneru se z hlídkové zprávy stal zajímavý román s barevnými obrázky prožitých taktických situací.

Tato zpráva, se všemi detaily prvních dobrodružství Cheyenne, měla nějakou dobu zůstat na palubě McKee. Nakonec ji kurýři Independence přenesou z McKee na letadlovou loď, odkud ji letadlo C-2 převeze na námořní základnu Yokosuka.

Piloti letadel C-2 Greyhound, nazývaných COD (anglická zkratka pro ,přepravu z palub letadlových lodí’, pozn. překl.), obyčejně podnikali lety na vzdálenost 3000 mil. Na a z Independence na ostrov Diega Garcii už doručili bezpočet zásilek, když Independence plula jižně od Arabského moře.

Ne že by úspěch Cheyenne zůstal tajemstvím. Interní zprávy byly podle služebních postupů předávány dál, a ihned poté, co se ponorka v Mindorské úžině vynořila, odeslal Mack dlouhou zprávu, obsahující stručné informace o plavbě a seznam krabic, které budou dodány. Tato zpráva již byla v rukou nadřízených Cheyenne. Byla zachycena jedním z mnoha satelitů SSIX a podél rovníku byla přenesena nad Indickým oceánem; poté byla vytištěna a kopie byly distribuovány všem ze sboru náčelníků štábu ve Washingtonu, D. C.

Prvního dne, kdy Cheyenne kotvila po boku lodi McKee a mnozí z její posádky si lámali hlavu se zprávou, lidé z týmu hlavního inženýra řešili detaily vypnutí jaderného pohonu. To bylo velmi důležité, protože během přezbrojení a doplnění zásob musel být reaktor vypnutý.

Byli také odpovědní za některé delikátnější operace. Odborníci z týmu napřed museli přemístit množství vypáleného jaderného materiálu, který se nahromadil během pravidelného čistění chladiče reaktoru. Když bylo toto přemisťování hotovo, měli asistovat při doplnění vodních tanků chladícího systému CPW. Tato ,kontrolovaná čistá voda’ byla vyráběna na palubě McKee z použitého chladiva, dodaného do jejích iontových nádrží z paluby jaderné ponorky. Chladivo již nebylo radioaktivní, bylo ,kontrolováno’. Tímto způsobem byla voda z Cheyenne neustále recyklována místo toho, aby byla vypouštěna do okolí.

Zatímco toto probíhalo, výkonný důstojník dohlížel na doručení hlídkové zprávy a hlavní inženýr kontroloval elektrárnu, hlavní důstojník bojových systémů a jeho lidé měli plné ruce práce. Hlavní důstojník bojových systémů měl na starosti přípravu vertikálních odpalovacích ramp pro odstranění zbylých transportních obalů Tomahawků, aby mohly být rampy znova nabity. Zbytek jeho posádky musel připravit všechny tři paluby mezi skladem torpéd a nákladovou rampou.

Mack se pro sebe usmál, když si vzpomněl, jak dobře to všechno dosud jde. Za všechny tyto aktivity byla odpovědná Cheyenne a všechny bylo nutno stihnout během prvního dne. Důstojníci i posádka Cheyenne si po jejich ukončení budeoumoci odpočinout, zatímco se o zbytek normálních operací postará nakládací četa.

Po velkém vyčerpání po vstupu a transitu Jihočínským mořem i po relativně snadných útocích TLAM-C a TLAM-D na čínskou ponorkovou základnu Cuarteron Reef si tohoto odpočinku celá posádka Cheyenne velmi vážila. Ještě více si vážila pomoci posádky McKee. V dobách míru by taková loď pro zásobování ponorek nebyla schopna vystrojit je v tak krátkém čase. Nyní ale byla válka a mírová pravidla již neplatila. Zejména poté, co vyšlo najevo, že Cheyenne ještě chvíli bude jedinou ponorkou Spojených států v Jihočínském moři.

Důstojníci i posádka Cheyenne tomu rozuměli. „Dokud není všechno na palubě, neodpočívá se,“ říkalo se. Jednalo se o prosté pokračování politiky, zavedené pro navracející se lodi do Pearl Harboru během druhé světové války. Jediným rozdílem bylo, že tentokrát se nesměl vzdálit nikdo z velení, ani žádný ze zodpovědných důstojníků. Dozbrojování bylo málokdy příležitostí pro odpočinek a rekreaci, na které se mnozí ponorkáři těšili v době míru.

Všichni si mysleli, že tato politika byla logická a rozumná – ale politiku obecně netvoří lidé, kterých se přímo týká. Důstojníci i posádka Cheyenne s politikou souhlasili a uznávali ji – ale mnohem více oceňovali tvrdou práci a výjimečné úsilí, které vynakládali námořníci a technici z lodi McKee.

McKee byla dobrá loď a s trénovanou posádkou probíhalo vystrojení dobře. Cheyenne byla doplněna zásobami. Výkonný důstojník, hlavní technik, zbylí mladší důstojníci a jejich velící poddůstojník se měli zúčastnit konečné kontroly. Ihned po jejím skončení se mohl Mack i jeho důstojníci vrátit do aktivní služby a vyrazit na hlídku.

Už při vstupu do velitelské místnosti lodi McKee si Mack okamžitě povšiml, že orli (kapitánské insignie) na límci velitele sedmé ponorkové skupiny (CSG 7), rovněž známého jako velitel speciální skupiny sedmdesát čtyři (CTF 74), byli nahrazeni hvězdami. Mack to očekával. Při vyhlášení války na tomto bojišti bylo standardní procedurou, že mírový komodor byl povýšen na nižšího kontraadmirála.

Po výměně pozdravů s kapitánem McKee a CTF 74 Mack i jeho štáb usedli do první řady, instruktážní důstojník ztlumil světla a ukázal jim, nakolik poškodili základnu v Cuarteron Reef.

Dřívější fotografie USS Independence z dob, kdy měla na palubě legendární stíhací bombardéry McDonnell-Douglas Phantom.

Satelitní fotografie poskytla jasné důkazy o tom, že každá ze střel TLAM-C i TLAM-D, které byly odpáleny z vertikálních odpalovacích ramp Cheyenne na bezpečném místě severně od Šprotových ostrovů, svůj cíl zasáhla. Ne sice přímo zamýšlený cíl, ale bylo způsobeno dost škody na to, aby byla čínská ponorková základna na dlouhou dobu vyřazena z provozu.

Oheň a kouř způsobený explozemi viděl Mack už vysokovýkonným periskopem typu 18 s šestnáctinásobným zvětšením, ale protože čínská ponorková základna byla až za hranicí úhlu pohledu periskopu, nemohl poznat, zda byly zasaženy aktuální cíle. Bedlivě tedy poslouchal, jak velitel popisuje, že podle plánů byly čtyřmi sty padesáti kilogramy trhaviny z každého Tomahawku zasaženy hlavní dílna a sklad zbraní.

Národní velitelství a zaměřovací štáb USCINCPAC (vrchní velení americké tichomořské flotily) odvedly dobrou práci, když zajistily jednak data taktického sledování terénu (TERCOM) celé délky řetězce Filipínských ostrovů a ostrova Palawan, a potom ještě mnohem přesnější digitální korelační analýzu dat (DSMAC). Toto je potřeba ocenit zejména proto, že až dosud nebyl Palawan v centru zájmu střediska pro sběr dat. Díky globálnímu pozičnímu systému (GPS) Tomahawk Block III, který střelám data aktualizoval, nedošlo během tří set námořních mil dlouhého letu ke snížení přesnosti zaměření.

Když se instruktážní důstojník dostal až sem, přistihl se Mack, jak myslí na to, že Číňané museli být naprosto zmateni, když na poslední chvíli spatřili jeho střely, jak od východu míří ke Cuarteron Reef. O okamžik později instruktážní důstojník jeho domněnku potvrdil. Pokud by Číňané znali polohu Cheyenne, byli by za ní vyslali nějaké své zbraně. To se ale nestalo. Přestože infrastruktura ponorkové základny byla mimo provoz, satelitní snímky ukázaly, že v přístavu zůstalo množství čínských ponorek i hladinových lodí; všechny byly stále ještě ukotveny k jedinému, jen trochu poškozenému molu.

Mack věděl, že Číňané byli schopni udělat si o pozici Cheyenne alespoň nějakou představu. Vzhledem k tomu, že střely nepřilétly od západu, mohli si Číňané v přístavu domyslet, že Cheyenne pluje v bezpečných hlubokých vodách severně od Šprotových ostrovů. A měli by pravdu… ale jen částečně.

Cheyenne střely opravdu odpálila od severu, v prostoru se ale nezdržovala a od severu, přes Mindorskou úžinu vnikla do Suluského moře. Mack věděl, že časová prodleva, způsobená čínským odchodem z Cuarteron Reef, by měla Cheyenne poskytnout příležitost k bezpečnému zakotvení po boku McKee v Suluském moři. Ze své prvotní lokace západně od Cuarteron Reef se měli stáhnout dříve, než se by se Číňané rozhodli své ponorky a lodě odvézt do bezpečí volného moře. Po útoku na Cuarteron Reef si Číňané také mohli myslet, že proti sobě mají více než jen Cheyenne, čehož ponorková skupina využila už v předchozích konfliktech.

Instruktážní důstojník pokračoval zprávou o poslední poloze Bojové skupiny USS Independence a o tranzitu celé Bojové skupiny do Jihočínského moře. Předtím než se k nim Mack připojil a ohlásil, Independence plula k jižnímu pobřeží Bornea a ona sama, i její AO (loď s palivem) a AE (muniční loď) právě propluly Lombokskou úžinou, zatímco další hladinové lodě, včetně dvou křižníků třídy Ticonderoga Gettysburg a Princeton, proklouzly pod příkrovem tmy Sundaskou úžinou už o noc dříve.

Admirál CVBG (Bojové skupiny Independence) své síly moudře rozdělil, aby zajistil, že se všechna jeho vejce nedostanou do stejného košíku, ve kterém se nacházejí čínští sympatizanti z Jávy, Sumatry nebo Bali. Lombokská a Sundaská úžina byly dost úzké na to, aby lidi na palubách mohla zasáhnout i palba z ručních zbraní, pokud by byli útočníci ukryti mezi útesy.

V každém případě to, že se CVBG, která se shromáždila v Jávském moři poblíž ostrova Belitung, odtajnila, bylo míněno jako nástroj k tomu, aby se Číňané z Cuarteron Reef vrhli do moře a na Bojovou skupinu zaútočili.

Instruktážní důstojník pokračoval vysvětlením, že když na Independence znova přistála letadla S-3, která zajišťovala letecké krytí nad oběma úžinami, celá skupina zamířila na sever, aby zaujala pozice severozápadně od ostrova Natuna. Tam zůstanou, dokud se nesetkají s Cheyenne, která se ohlásí koordinátoru jednotlivých ponorek (SEC) a protiponorkovému válečnému veliteli (ASWC), kteří jsou na palubě Independence společně se sborem ponorkových poradců (SAT). To bude nejvhodnější doba k tomu, aby Bojová skupina mohla bezpečně pokračovat ke Šprotovým ostrovům, beze strachu z čínských ponorek.

V této fázi námořní války proti Číně byly rozkazy pro Cheyenne jasné a jednoduché: neomezený boj proti čínským ponorkám i lodím, kdy hlavními cíli jsou plavidla v Cuarteron Reef.

Mack to samozřejmě věděl. Protože zde byla silná pravděpodobnost střetu s čínskými bitevními loďmi, Cheyenne si místo plného počtu šestadvaceti torpéd Mk 48 ADCAP vzala čtyři střely UGM-84 Harpoon. Do dvanácti odpalovacích ramp byla naložena směsice střel TLAM-C a TASM; TLAM-C pro případ, že by byl během pobytu Cheyenne na moři nařízen další útok na pozemní cíle, a TASM proto, že by na čínské lodě chtěli zaútočit na delší vzdálenost. Střely TASM měly proti Harpoonám dolet delší o dvě stě námořních mil. Pro zásahy na velkou vzdálenost bude v každém případě nutné zaměření přes horizont, které poskytnou letadla z Bojové skupiny, ledaže by Číňané sami poskytli dostatek zaměřovacích informací, které pro odpálení potřebovala ESM anténa na Cheyenne.

Až dosud nebyly potřeba střely TLAM-N, jejichž použití na relativně malé ostrůvky by bylo plýtváním. Kromě toho ale digitální data čínské pevniny, která potřebovaly systémy Tomahawků TERCOM a DSMAC, mnohem více podporovala střely TLAM-N. Na rozdíl od Šprotových ostrovů data o samotné pevnině byla shromažďována a zpracovávána už mnoho let, ne v takovém spěchu; bylo to pro případ jaderného útoku proti Číně.

Instruktáž byla profesionální a detailní. Mack odcházel se všemi svými otázkami zodpovězenými a s jasnou představou o smyslu dalšího úkolu Cheyenne. Žádná instruktáž ale ještě nikdy nebyla úplná. Instruktážní důstojník se s nimi nemohl podělit o informace, které ještě neměl, a posledního dne, kdy Cheyenne kotvila u McKee, ještě netušil – nebo se nějak zapomněl zmínit o tom, že na hřišti je nový hráč. Číňané už měli velkou flotilu ponorek, získaných od finančně strádajícího Ruska, a tahle flotila se teď ještě rozrostla. Číňané právě získali ruskou jadernou ponorku třídy Alfa, a tato Alfa nyní hlídkovala v Jihočínském moři.

Mack o Alfě zatím nevěděl, ale věděl, že jeho ponorka je připravena na vše, co za nimi mohou Číňané poslat. Vezmeme-li v úvahu velký počet zbraní, které měli Číňané k dispozici, musela se Cheyenne mít na pozoru. Čínská strana měla výhodu, že mohli zaútočit hromadně; Cheyenne zase měla výhodu v tom, že nepřátelé obyčejně postrádali koordinaci mezi hladinovými a podhladinovými jednotkami. Toho si Mack všiml při předchozích střetech.

Po brífmku se Mackovi důstojníci vrátili na Cheyenne, aby ji připravili k vyplutí. Mack na palubě ještě chvíli zůstal.

V admirálově kajutě se setkal s kapitánem McKee a CTF 74. Cheyenne stála před možností operovat v mělkých vodách a její posádka se na to musela připravit. Operace v mělké vodě byly obtížné a nebezpečné a zatím ještě nebyla možnost si je natrénovat.

V admirálově kajutě ohlásil Mack ostatním dvěma důstojníkům, že posádka Cheyenne si napřed musí nacvičit plavbu v mělkých vodách, manévrování ve velké rychlosti a zacházení s vlečnými senzory v mělkých vodách. Pokud by se vlečné senzory dotkly dna, než se je posádka naučí plně využít, díky měkkému dnu Suluského moře by zůstaly nepoškozeny. Aby mohl vyplout, musel si být Mack jistý, že jeho důstojníci pro ponor, kormidelník i loďmistr jsou plně připraveni a že nebudou přehnaně reagovat při vysoké rychlosti, manévrech v mělké vodě, ani když bude loď částečně vynořena nebo se šroub či spodní směrovka otřou o dno. Mack věděl, že pro stodesetimetrovou ponorku není těžké se z šestatřicetimetrové hloubky ocitnout na hladině nebo na dně.

Mack navíc ještě požadoval a dostal svolení použít ke cvičení osobní člun kapitána McKee. Bude to dostatečný hladinový cíl pro vyhledávání aktivním sonarem a pro sledování nepravidelného terénu při proměnlivých teplotních gradientech. Mack chtěl člun využít k nácviku sledování aktivním sonarem a sférickou anténou BSY-1 při slabém výkonu a krátké pulzní délce; také bylo potřeba prověřit vysokofrekvenční sonar MIDAS pro plavbu pod ledem a vyhledávání min.

Cheyenne si musela počkat až na skalnaté dno a mělčiny u Cuarteron Reef, které se měly stát prubířskými kameny čínských ponorek, pokud se rozhodnou vyplout dál do hlubokých vod. Kapitán doufal, že MIDAS dokáže rozlišit mezi korálovými útesy a neozvučeným obložením čínských ponorek. A pokud ano, aktivní sonar bude používán jen tehdy, kdy už bude poloha Cheyenne všeobecně známa.

Bylo zde ale ještě něco, co chtěl Mack vyzkoušet. Byl přesvědčen, že Číňané mají podobné možnosti shromažďování satelitních snímků jako Američané a obával se o bezpečnost McKee.

Admirál jej ujistil, že nemusí mít obavy, protože krátce po odplutí Cheyenne chtěl stejně zdvihnout kotvy a dále se měl pravidelně přemisťovat mimo dosah čínských sledovacích družic. Aktuální souřadnice dalšího setkání Cheyenne dostane hned, jak se o nich rozhodne. Může to dokonce být i v některém z brunejských přístavů nebo u jeho pobřeží, kde McKee i Cheyenne budou moci být během dozbrojování chráněni ze vzduchu.

Mack byl rád, že to slyší – dvojnásobně rád, když slyšel o dalším dozbrojování – věděl ale, že další setkání se uskuteční jen tehdy, jestliže dokáže čínské ponorky udržet daleko od v podstatě bezbranné McKee do té doby, než jim s ochranou lodi pomůže Bojová skupina Independence.

Krátce poté, co se odpoutala od McKee, se Cheyenne tiše ponořila. Na hladinu se nějakou dobu neměla vynořit vůbec – a podle toho, kolik toho viděli a jak dobře si Cheyenne při hlídce u Cuarteron Reef povede, bylo možné, že potrvá ještě mnohem déle, než znova uvidí McKee.

Přesně jak hlásil svému admirálu, Mack zajistil, aby se během cesty procvičili v plavbě na mělčině i v manévrování při velké rychlosti. Toto manévrování nebylo stejné jako v letadle – i když některé odborné výrazy si byly podobné. Při plavbě v hluboké vodě, kdy se používal automatický hloubkoměr, se vertikální pozice ponorky ve sloupci vody nazývala ,hloubkou’. Při těchto manévrech se ale termín změnil na ,výšku’ a důraz se kladl na zachování bezpečné vzdálenosti či výšky vodního sloupce ode dna oceánu. K tomu sloužily dopředné kontrolní paprsky sonaru pro plavbu pod ledem MIDAS, které nepřetržitě ukazovaly vzdálenost od hladiny, zatímco bezpečný sáhoměr svými kolmými paprsky dodával informace o výšce.

Jak Mack doufal, člun z McKee se ukázal jako velmi použitelný cíl pro vyhledávání aktivním sonarem. Navíc ještě dodával pasivní tónové informace. V takové mělčině, jako byli teď, nebylo možno rozvinout celý devítisetmetrový vlečný kabel TB-16 s pětasedmdesáti metry senzorů. Namísto toho byl rozvinut ,nakrátko’, na optimální délku tak, aby všechny senzory byly dost daleko a aby nezachytávaly tónové odezvy vlastní lodi, ale zase dost blízko, aby se při manévrování nedotkly dna a aby zůstaly ve vlastní ,vlečné výšce’.

Delší z vlečných kabelů, TB-23, se třemi sty metry senzorů, měl při operacích v mělké vodě zůstat uložen, aby byl po ruce pro válečné akce v hloubce, až – pokud – se Číňané vydají do hlubokých vod Jihočínského moře. Hlubiny severozápadně od Šprotových ostrovů, dosahující až 4500 metrů, byly ideální pro vyhledávání hlučných čínských ponorek v konvergenčních zónách.

Cheyenne už byla téměř s nácvikem hotova, když Mack ze sluchátka v rukojeti periskopu zaslechl: „Kapitáne, rádio; příjem dopravního hlášení!“

Rychle došel k radiostanici a přišel právě včas, aby z tiskárny vytáhl čerstvé rozkazy. Cheyenne se měla nejlepší vhodnou rychlostí dostat na pozici západně od Cuarteron Reef. Satelitní obrázky ukazovaly, že se tam Číňané hrozně hemží, pravděpodobně aby s příchodem tmy zaujali bojové pozice. A tma měla přijít za několik málo hodin.

Mack byl připraven. Předtím než začali s vysokorychlostními manévry na mělčině, rozhodl, že Cheyenne nebude v Suluském moři zbytečně otálet. Místo toho se vydali na západ a po cestě pokračovali v tréninku. Teď byl kapitán rád, že se tak rozhodl.

Cheyenne už předtím hlásila, aby byl člun vytažen zpět na McKee. Nyní, po opuštění Balabacké úžiny, měli před sebou hluboké vody, proto kapitán použil spojařův mikrofon a vydal rozkaz: „Palubní důstojníku, kapitán; hlavní chladící pumpy nastavte na maximum a pokračujte plnou rychlostí. Požadovaná hloubka sto dvacet metrů.“

OOD kapitánovy rozkazy zopakoval slovo za slovem a potom nařídil nastavit pumpy na maximum. OOD mohl rozkaz splnit, i kdyby obsluze strojovny nařídil zvýšit rychlost přímo, ,skokem’, ale tato metoda, která byla rychlejší než manipulace s chladícími pumpami, byla rezervována pro případ, kdy bude rychlost nejpotřebnější… třeba při ohrožení torpédem.

Krátce po soumraku dorazila Cheyenne severozápadně od West Reef. Poté, co od palubního důstojníka přijal zprávu, že jsou na místě, odešel Mack do velitelské místnosti.

„Připravte se na vynoření do periskopové hloubky,“ řekl.

Po potvrzení kapitánova rozkazu OOD zpomalil na dvě třetiny a s Cheyenne vystoupil do čtyřiceti metrů, nad teplotní předěl, a prozkoumal hluché zóny za zádí. Potom kapitánovi ohlásil, že nemá žádné sonarové kontakty a že je připraven na výstup do periskopové hloubky.

„Velmi dobře,“ odvětil Mack. „Vzhůru do periskopové hloubky.“

„Stoupat do periskopové hloubky. Ano, pane. „Sonare, rádio, můstku; pokračuji do periskopové hloubky.“

„Můstku, rádio rozumí… posádka na místě.“ Toto potvrzení přišlo od komunikátora.

„Důstojníku pro ponor, plynule zastavte na hloubce osmnáct metrů,“ nařídil OOD, který zároveň vysunul periskop typu 18 a zahájil podvodní vizuální průzkum, aby se ujistil, že nad nimi není žádný trup tiché lodi, do kterého by Cheyenne mohla během poslední části výstupu narazit.

„Jdu na hloubku osmnáct metrů, plynule,“ odpověděl důstojník pro ponor. To ,plynule’ znamenalo, že důstojník pro ponor zachoval dvoutřetinovou rychlost a že nařídil kormidelníkovi zvednout přední křidélka o patnáct stupňů a loďmistrovi nařídil stoupat v patnáctistupňovém úhlu. Ze čtyřiadvaceti metrů na konečných osmnáct bude Cheyenne lehce stoupat za použití zadních křidélek.

„Jedenadvacet metrů třicet, dvacet jeden, dvacet a půl, dvacet, devatenáct a půl, devatenáct,“ hlásil důstojník pro ponor a současně odpočítával vzdálenost.

Když se dostal k devatenácti metrům, OOD zavolal „brzdit“ a rychle otočil periskop o 360 stupňů. O okamžik později řekl: „Žádný vizuální kontakt, kapitáne.“ Na ESM obrazovce periskopu cvrlikalo mnoho různých kontaktů, ale periskop nezaznamenal nic viditelného.

„Jednou třetinou vpřed,“ nařídil Mack tiše OOD, protože nechtěl, aby se do lodních záznamů dostalo, že převzal velení.

„Můstku, ESM; mám tu pět ESM kontaktů; jeden je čínský radar, čtyři radary jsou ruské. Podle HULTEC se jedná o jednu ponorku Han, tři Kilo a jednu Alfa. Nejbližší je Han, má signál tři a zesiluje se.“

Kapitán Mackey i OOD se na sebe překvapeně podívali.

Mack se naklonil k mikrofonu. „ESM, kapitán;“ řekl, „jste si tou Alfou jisti?“

„Ano, kapitáne,“ odpověděl hlas NSG OIC. „Je to Alfa. Viděli jsme ji, přesně tuhle, už mnohokrát v Severní flotile. S ničím si ji nespletu, pane. Máme o ni kvalitní data v databázi.“

„Výkonný důstojníku,“ promluvil kapitán tiše, když se otočil k výkonnému důstojníkovi, který v tmavé uniformě stál za ním v sešeřelé místnosti. „Jste zpět?“

„Ano kapitáne. Mám vyžádat zprávu o ponorce Alfa?“

„Ano, prosím. Přineste ji, až tu bude. Jsem zvědav, co o ní píšou.“ Alfa byla označena jako Master 31, Han byl Master 32 a tři ponorky Kilo Master 33, 34 a 35.

Mezi přijetím žádosti a okamžikem, než na ni spojař z velitelství CTF 74 v Yosuce odeslal odpověď, neuběhla ani hodina.

Mack si zprávu z CTF četl a výkonnému důstojníkovi sdělil, co se z ní dozvěděl. „ESM se nemýlí. Vypadá to, že ,spřátelení’ Rusové prodali Alfu ze Severní flotily Číňanům,“ řekl. „Ti ji opravili, vystrojili a vycvičili pro ni posádku, pravděpodobně na Cuarteron Reef. Kolik dalších Alf bylo do Číny prodáno, to v tuhle chvíli nikdo neví. Na tomto problému pracuje námořní rozvědka. Zvláštní pozornost věnují chybějícím informacím z ruských ponorkových základen ve Vladivostoku a Petropavlovsku.“

Tuto metodu informování svého výkonného důstojníka zvolil Mack namísto soukromého brífinku proto, že tímto postupem důstojník ihned zajistí, že se všichni muži posádky dozví o jakémkoliv nepříteli, na něhož pravděpodobně narazí.

Díky tomu pozorovatel na hlídce – který jako první slyšel první zprávu ESM, ale už ne tu následnou – věděl, anebo by alespoň vědět měl, že v bezprostředním okolí se pohybuje ruská ponorka třídy Alfa. Pozorovatel tuto zprávu urychleně předal v jídelně posádky, když tam stál s vykulenýma rudýma očima a objednával kávu pro ostatní členy hlídky. Dokonce i promítač v palubním kinosále přerušil promítání, rozsvítil světla a společně s ostatními diskutoval o nové informaci.

Přes veškerou informovanost ale Mackova posádka nevěděla tolik jako důstojníci. Konkrétně v tomto případě, protože pozorovatel šel pro kávu předtím, než mohl slyšet Mackovu konečnou zprávu, nikdo ze členů posádky na palubě nevěděl, že v ponorce nejsou ruští, ale čínští námořníci.

Kapitán okamžitě svolal schůzku všech důstojníků v důstojnické jídelně, aby jim sdělil nové poznatky o Alfě s čínskou posádkou i o jejím současném výletu s ponorkami Han a dieselovými útočnými ponorkami (SSK) Kilo. Očekával, že jaderná ponorka si s ponorem počká na hlubokou vodu, a také tušil, že Kila se potopí do necelých čtyřiceti metrů.

To tedy bylo všechno, co Mack věděl, než jej OOD zavolal laryngofonem, čímž všem zvědavcům dodal další informace a v už tak rozdivočelé jídelně posádky způsobil pozdvižení zprávou o čínské posádce ponorky.

„Kapitáne, ESM hlásí, že radary Hanu i Kil jsou vypnuty. Plují obloukem doleva, zatímco Alfa se zapnutým radarem doprava.“

„Dobrá, chlapi. Ta práce je pro nás jako stvořená. Všechna tři Kila i Han jsou pravděpodobně ponořeny. Ta Alfa se nás možná pokouší obeplout, aby se dostala za nás. Je čas zaujmout bojová stanoviště.“

Mackův odhad situace byl správný. Sonar právě dokončil zprávu o odezvách jaderné ponorky Han a odeslal ji na můstek, kam právě dorazil kapitán; ten nařídil OOD připravit torpéda. Od ponorek Kilo stále ještě neměli žádné akustické signály, ale teď svůj radar vypnula i Alfa – při posledním zaměření byla jižně od Cheyenne.

Jak nařídil kapitán, který se nyní ujal velení, předal výkonný důstojník v roli koordinátora střeleckých stanovišť rozkazy torpédům. „Torpédo, veliteli palby; kompletně připravte torpéda jedna a dva na střelbu, otevřete vnější poklopy.“ Chtěl, aby torpéda byla připravena tak rychle, jak je to jen možné, dokud jsou od nepřítele dost daleko.

Rozkaz od kapitána, který byl radiotelefonem odeslán od periskopu, upozornil obsluhu sonaru, že v dosahu sférické antény BSY-1 se vyskytují hluky, které by mohly ztlumit zvuky, které měly dojít až k citlivým senzorům.

Velitel torpéd potvrdil rozkaz. „Připravit torpéda jedna a dva na střelbu, otevřít vnější poklopy, rozkaz, pane.“

O chvíli později od torpéd hlásili dokončení přípravných prací. Výkonný důstojník informaci předal Mackovi. „Kapitáne, torpéda jedna a dva jsou kompletně připravena. Oba vnější poklopy jsou otevřeny.“

„Velmi dobře, koordinátore střelby,“ odpověděl kapitán.

Ponorka Han, která opisovala levou kružnici, ji právě dokončovala. V žádném případě nebyla tichá a bylo ji velmi snadné sledovat sférickými i běžnými přístroji současně. Tři vstupy počítačů BSY-1 pro střeleckou skupinu už dávno zpracovávaly data.

Když byli operátor BSY-1 i velitel palebného stanoviště spokojeni s daty TMA (analýza pohybů cíle) Master 32 čínské bojové ponorky třídy Han, nařídil kapitán: „Podle palebných protokolů, zaměřte cíl Master 32.“

Důstojník bojových systémů nahlásil kurs cíle, rychlost a vzdálenost.

„Sonare, můstek; zůstaňte na příjmu,“ nařídil kapitán.

„Můstku, sonar; jsme na příjmu.“

„Prověřte sonarový kurs a z komory jedna a dva vypalte na cíl, Master 32.“

„Prověřuji sonarový kurs a z komory jedna a dva střílím na Master 32. Ano, pane.“

Když se velký píst nabijáku torpéd vrátil do výchozí polohy, byla torpéda Mk 48 ADCAP vymrštěna z komor a jejich benzinové motory se zároveň rozběhly na plnou rychlost. „Komory jedna a dva odpáleny elektricky,“ hlásil důstojník bojových systémů.

„Můstku, sonar; jednotky z komor jedna a dva letí rychle, přímou cestou a v normálu,“ hlásil velitel sonaru poté, když obě torpéda provedla vyrovnávací manévr a po cestě k čínské ponorce zrychlila na padesát uzlů.

„Velmi dobře, sonare,“ řekl Mack. O okamžik později se zeptal: „Čas do aktivace?“

„Osm minut, kapitáne,“ odpověděl důstojník bojových systémů.

Mackovi se to zdálo jako celá věčnost, ale nakonec uslyšel: „Torpédo jedna zaměřeno… torpédo dva zaměřeno.“

„Odstřihněte kabely a zavřete vnější poklopy; dobijte komory jedna a dva,“ nařídil Mack, když už byl osud čínské ponorky plně v rukou Mk 48. Před jejich nemilosrdným útokem nebylo úniku. Následná ozvěna tříštivých zvuků byla ohlušující.

„Můstku, sonar; máme tu torpédo ve vodě. Je to SET-53, pluje na 89 stupních!“ Vzrušující zpráva od velitele sonarového stanoviště přišla v okamžiku, když se oceán zase uklidnil. Velící důstojník ponorky Han naslepo vypálil do směru, odkud přilétla torpéda. Evidentně to byl poslední počin před jeho smrtí.

„Kormidlo vpravo, plnou rychlostí vpřed. Kavitujte. Sestup do hloubky tři sta metrů,“ řekl Mack svým klidným, ale mocným hlasem do palubního komunikátoru 1 MC. Připravte loď na hluboký ponor.“

Protože loď už byla v bojové pohotovosti, zprávy z různých stanovišť Cheyenne se rychle shromažďovaly u velitele hlídky u ovládacího panelu pro zátěž. Technický důstojník na hlídce (EOOW) nařídil zapnout hlavní pumpy chladiva na nejvyšší rychlost a strojník potvrdil nařízenou rychlost ihned, když mu obsluha reaktoru nahlásila, že pumpy pracují na maximum.

Ve skutečnosti byl strojník o něco rychlejší, než EOOW očekával. Díky vynikajícímu výcviku potvrdil rozkaz, určený motorové sekci, telefonicky přímo kapitánovi a nyní už pluli na padesát procent maxima. Teď už jen čekal na otevření hlavních škrtících klapek, což nemohl provést do té doby než mu to dovolil kontrolní okruh parního generátoru. Tato pojistka zde byla proto, aby nebylo možno provést prudké změny na reaktoru, což by mohlo vyústit v nahrnutí vody do parního potrubí.

Během několika minut plula Cheyenne plnou rychlostí v kursu 185 a v hloubce tří set metrů. Kurs čínského torpéda se nezměnil, protože SET-53 se zaměřilo přitom, když Cheyenne manévrovala. To byl přímý důsledek Mackova rozkazu ke kavitaci, který vydal více než tisíc metrů od současné polohy Cheyenne.

„Můstku, sonar; dvě exploze na 55 stupních, vzdálenost 7800 metrů.“ Když byla známa hloubka vody a profil rychlosti zvuku, mohl sonar určit vzdálenost podle časového rozdílu mezi přímou slyšitelností výbuchu a otřesy dna.

Po krátkém jásotu ve velitelské místnosti nařídil kapitán Mack: „Veliteli hlídky, přes 1 MC vyhlaste zrušení přípravy na hluboký ponor.“

Když byl rozkaz vydán, uchopil Mack mikrofon 1 MC a promluvil k důstojníkům i mužstvu Cheyenne: „Hovoří kapitán. Pánové, Cheyenne právě poslala dalšího nepřítele do pekel. Skvělá práce. Na svou týmovou práci můžete být opravdu hrdí, každý z vás. Vy jste Cheyenne. Pokračujte.“

Vyměnil si mikrofony a dodal: „Veliteli hlídky, obvolejte bojová stanoviště.“ Mack věděl, že oddech může trvat jen krátce, zejména, jestliže Han byla doprovázena tišší ponorkou Kilo, plující na baterie.

Důstojníci odešli do jídelny, kde měli jako vždy vyslechnout kapitánovo hodnocení útoku. Mack tam tentokrát chtěl mít i všechny operátory sonarů z bojových stanovišť. Jeho posouzení akce bylo pozitivní, ale Mack přidal poznámku o tom, že v hlídkování nesmějí polevit. Je válka, zdůraznil, a neměli bychom očekávat, že Číňané budou sedět na zadku a sledovat, jak je ničena jejich ponorková armáda. Cheyenne i její posádka se nyní musí opatrně vrátit na původní místo, kde se budou snažit detekovat a zaútočit na některou z těch Kil.

Mackův plán byl dobrý, okolnosti jej ale zmařily. Právě když hodnotil jejich poslední boj, sonar nahlásil znovunabytí kontaktu s Alfou, Master 31. Alfa plula na sever, směrem ke zvukům potápějící se ponorky Han. Když se během úniku před torpédem Cheyenne stočila k jihu, ocitla se teď na opačné straně kruhu.

Mackův útok na Alfu začal stejně jako útok na Han, s jedinou výjimkou, že tentokrát zvolil komory tři a čtyři. Tím ale veškerá podobnost končila. Alfa, která dokázala plout rychlostí čtyřicet uzlů, dokázala oběma torpédům uniknout.

Číňané se naučili Alfu řídit, uvědomil si Mack, ale naštěstí se o své ponorce mají ještě hodně co učit. Kdyby na palubě ponorky byli Rusové, Cheyenne by už asi musela závodit s jejich torpédy.

Mack nebyl připraven na akci proti dieselovým ponorkám, které pravděpodobně číhaly na mělčině a komunikovaly s Alfou, takže se rozhodl ustoupit do hlubokých vod na severozápadě. Odtud nahlásil CTF 74 útoky na Han a Alfu. Dokud měla Cheyenne ještě šestnáct torpéd, nemusela se vracet k McKee. A také museli vyčistit oblast, aby Independence mohla vyplout na sever ke Šprotovým ostrovům.

Zpráva byla CTF 74 rychle potvrzena a kanály SEC a ASWC předána na palubu Independence. Cheyenne se obrátila na jihozápad a připravila se na akci v mělké vodě.

„Můstku, sonar; máme kontakt na 195 stupních. Zní to jako Alfa, Master 31, která si jde pro nášup.“

Vzhledem k tomu, že Cheyenne prováděla krátkou zatáčku jižně od Fiery Cross Reef, nařídil kapitán zkrátit vlečné senzory. Plavbou v mělké vodě chtěl Číňany zmást. Jaderná útočná ponorka Alfa, jak věděl, na mělčinu nepopluje, takže Cheyenne neuslyší, dokud – pokud vše půjde podle plánu – nebude příliš pozdě. Útok na kratší vzdálenost měl vyloučit možnost protiakce i úniku před torpédy.

Když se Alfa přiblížila na 36 a půl kilometru, muži znova zaujali bojová stanoviště. Nebylo to brzy, protože sonar hlásil přerušované zvuky na 125 a 135 stupních. Mack to věděl. Přesně, jak očekával, zůstala Alfa v hluboké vodě, ale čínská Kila zůstala na mělčině a byla připravena na partyzánské akce proti Cheyenne.

Mohly by znamenat problém, ale Cheyenne byla připravena a dva vnější poklopy už měla otevřeny.

„Bez zaměření vypalte z komor jedna a dva, kurs 125 a 135,“ nařídil Mack. Tento rozkaz znamenal, že si se zaměřením musí poradit samy Mk 48, stejně jako se sledováním a potopením obou Kil, ale Mack si nemohl dovolit ten luxus, že by jim při tom asistoval.

Fungovalo to. Obě torpéda se rychle zaměřila na obě Kila. Obě SSK se pokusily uniknout; zvýšily rychlost a silně kavitovaly, ale nebylo jim to k ničemu. Obě torpéda si je našla a SSK zničila, ale Mackovi to nestačilo. Kde je ta třetí Kilo? divil se.

Na odpověď nemusel čekat příliš dlouho.

„Můstku, sonar; máme tu zvuky ze 180 stupňů, které znějí, jako když ze stromečku padají ozdoby a rozbíjejí se… opravdová zvonkohra. Vypadá to, že třetí Kilo se zalekla našich torpéd a vrazila do korálových útesů.“

Mack se zašklebil. Byl šťasten, že jsou mrtví, ať už jakkoliv. Zůstala jen Alfa, se kterou Cheyenne ztratila kontakt po výbuchu první z Kil.

Sonar nedokázal s ruskou ponorkou znovu navázat kontakt, proto Mack nařídil, aby Cheyenne opustila oblast. Doufal, že předtím, než budou odesílat další zprávu, dostanou od Alfy ještě jednu šanci.

Jediné, co jej trápilo, byla otázka, jak se Alfě podařilo uniknout. Tohle od čínské posádky v ruské ponorce nečekal.

Cheyenne se přesunula do hlubších vod. Když sestavoval hlášení, Mack pořád přemýšlel, jestli mají Číňané ruského poradce, nebo kompletní ruskou posádku.

O několik dní později dostala Cheyenne rozkaz plout na jih a setkat se s McKee, kotvící u Bruneje, kde měly provést rychlé dozbrojení a doplnění zásob. Poté se měla setkat s Bojovou skupinou Independence a očekávat další rozkazy od CTF 74. Mack to ještě nevěděl, ale na poradu v instruktážní místnosti McKee neměli mít tentokrát čas.

5. Střetnutí

Bojová skupina Independence, do které byla Cheyenne jako jediná SSN (DS) zařazena, operovala jižně od Šprotových ostrovů. Cheyenne provedla krátké dozbrojení a doplnění zásob a teď už byla s nimi, hlídkovala kolem hladinových plavidel a zaručovala jim bezpečí. Ale tentokrát nehlídali jen 180stupňovou oblast před sebou, jak to Mack preferoval. Místo toho hlídali prostor tvaru koblihy; prstenec 360 stupňů se středem u Independence a vnitřním průměrem čtyřiceti námořních mil, vnější okraj byl osmdesát námořních mil. Takovéto hlídkování neměl Mack rád.

„Rádio, můstek; vypusťte plovoucí kabely,“ nařídil OOD. „Můstku, rádio; vypouštím plovoucí kabely. Ano, pane.“ Komunikační plovoucí antény Cheyenne fungovaly podobně jako komunikační bóje, které měly ve výstroji ponorky třídy Ohio s balistickými střelami Trident na palubě. Cheyenne mohla své kabely vypustit z hlubiny bez toho, že by se musela vynořit a vystrčit svůj komunikační stožár nad hladinu.

„Příjem zpráv,“ řekl operátor. Z předchozí hlídky se poučil a už nechtěl diskutovat o nových rozkazech.

OOD potvrdil příjem a zavolal kapitána i výkonného důstojníka na můstek. Mack po několika minutách dorazil i s výkonným důstojníkem. Kapitán Mackey si přečetl zprávu, předal ji výkonnému důstojníkovi a svolal poradu do důstojnické jídelny. Požadoval, aby se jí zúčastnili operátor, výkonný důstojník, důstojník bojových systémů a technický důstojník.

„Máme tu nové rozkazy,“ řekl Mack na začátku brífinku. „Námořní rozvědka vysledovala velkou skupinu čínských hladinových plavidel, která právě opouští čínskou námořní základnu Zhanjiang. Satelitní průzkum tuto informaci potvrdil. Očekává se, že tato speciální skupina se zformuje v Mandarínském moři, jižně od základny. Všechno nasvědčuje tomu, že potom zamíří ke Šprotovým ostrovům. Normálně by se o ně postarala letadla a hladinová plavidla. Námořnictvo ale zatím nechce tak daleko na sever poslat žádnou letadlovou loď, ani nechce, aby některá z doprovodu letadlových lodí opustila jejich ochrannou zónu. Obávají se čínského leteckého útoku na naši Bojovou skupinu.“

Mack se rozhlédl po svých důstojnících. Tato skupina byla dobrá a s každou další misí se všichni zlepšovali. Během hodnocení posledního útoku jen zdůraznil potřebu zpětné kontroly, formálního opakování rozkazů. Na chyby nebyl čas.

„Naše rozkazy,“ pokračoval, „velí, abychom se oddělili od Bojové skupiny a vypluli na sever ke Šprotovým ostrovům, kde na tuto čínskou speciální skupinu zaútočíme.“

Cheyenne se právě nacházela jižně od řetězce Šprotových ostrovů. Nový rozkaz znamenal plavbu na více než 660 mil.

Jen o několik dní dříve dokončili doplnění z lodi McKee, a zbraně, které naložili, jim v nadcházející bitvě měly posloužit. Měli dvacet torpéd Mk 48 a šest střel Harpoon a ve startovacích silech šest protilodních střel Tomahawk (TASM).

Nastal ten správný čas, kdy by jiní kapitáni ponorek pronesli k posádce a důstojníkům povzbudivý projev, ale Mack tomu nevěřil. Všichni jeho muži byli profesionálové a on s nimi chtěl jednat jako s profesionály. Nepotřebovali, aby je do jejich práce někdo tlačil. Oni si svou práci chtěli dělat svým klidným a efektivním způsobem.

Při této myšlence se Mack pro sebe usmál. Povzbudivé výkřiky přenechá roztleskávačkám a fotbalovým trenérům, kteří pracují s milionovými primadonami. Mack mnohem více preferoval to, že se může spolehnout na kompetenci a profesionalitu všech námořníků na palubě Cheyenne.

Čínská námořní základna Zhanjiang o mnoho tisíc mil dále překypovala aktivitou. Skupina hladinových plavidel konečně opustila přístav a nyní mířila k čínským Šprotovým ostrovům. Chtěli se dostat mezi Bojovou skupinu kolem americké letadlové lodi a své ostrovy, aby americkému námořnictvu zabránili v jakékoli akci proti ostrovům.

Tato hladinová skupina byla nejmocnějším bojovým seskupením hladinových lodí, jaké kdy čínské námořnictvo shromáždilo. Skládala se ze dvou nových torpédoborců Luhu, tři torpédoborců Luda I. a tří fregat Jianghu; bylo to tedy celkem osm lodí a všechny byly těžce vyzbrojeny.

Dva nové torpédoborce Luhu měly na palubě každý dvě francouzské helikoptéry Z-9A a každá z lodí vezla dostatečné množství protilodních střel hladina – hladina. Mnoho z lodí bylo také vybaveno francouzským námořním SAM systémem Crotale, který dokázal vyřídit jakoukoli americkou helikoptéru, která by se zatoulala příliš blízko k čínské skupině.

Flotila pospíchala na moře, a přestože byla velmi dobře vyzbrojena, její velitel se neubránil údivu nad tím, jak dobře jsou všichni připraveni. Čínská lidová osvobozenecká armáda (i námořnictvo) dosáhla velkých pokroků od doby, kdy on absolvoval Kantonskou akademii hladinových plavidel; ale stejně jim ještě něco do dokonalosti zbývalo.

Co čínského velitele trápilo ze všeho nejvíc, bylo to, že i když je jich hodně a jsou dobře vyzbrojeni, nemají podporu mnoha ponorek. Armáda, jak věděl, byla silná početně, ale vybavení bylo staré či dokonce starodávné. Copak ponorky byly v tak havarijním stavu, že nebyly schopny vyplout na moře?

Toto jej trápilo nejvíce, stav celého čínského námořnictva. Mnohem důležitější ale bylo, že stejně jako ostatní důstojníci zaslechl zvěsti o amerických ponorkách, které si chladí žáhu na čínských oddílech v dané oblasti. Jestliže jsou tyto zvěsti pravdivé, tak jeho hladinová skupina bude bez mnoha SSN a SSK na jeho straně jen velkou, mocně vyzbrojenou kachnou, sedící na vodě.

Na palubě Cheyenne dělali kapitán, důstojníci i posádka všechno pro to, aby těmto zvěstem dostáli – a možná, aby k nim ještě nějaké přidali.

Sto dvacet metrů pod hladinou moře zachytila Cheyenne první sonarový kontakt.

„Můstku, sonar;“ hlásil velitel stanoviště, „dostali jsme sonarový kontakt, zní to jako čínská obchodní loď. Míří ke Swallow Reef.“

Mack situaci rychle promyslel a rozhodl se obchodní loď ignorovat. Cheyenne měla splnit úkol, který on nechtěl prodlužovat tím, že by se zaplétal s civilisty. Rovněž nehodlal čínskou speciální skupinu varovat, že se k nim Cheyenne blíží.

Mack se vrátil na můstek. „Pokračujte plnou rychlostí, kurs 316,“ nařídil OOD. „Nechte je být.“

OOD potvrdil kapitánův rozkaz.

Jak si Cheyenne plula po svém, čínská obchodní loď pomalu mizela z jejích sonarů a netušila, že se před chvílí stala terčem, který byl ale díky milosti kapitána Macka Mackeye ušetřen.

Osmdesát pět mil jihozápadně od Šprotových ostrovů Cheyenne zatočila a zamířila na severozápad, aby Číňany okupované ostrovy obeplula. Námořní rozvědka hlásila, že v oblasti pravděpodobně budou miny, a Mack se rozhodl tomuto riziku vyhnout.

Čínská speciální skupina byla neustále sledována americkými satelity. Navíc ještě letadlové lodi Independence a Nimitz, které právě pluly v Pacifiku, sledovaly rádiové přenosy a elektronické signály, které mohly naznačit, co má čínská flotila v úmyslu.

Cheyenne při dlouhé plavbě použila metodu ,sprintu a skluzu’, pravidelně se také vynořovala na hloubku periskopu, aby mohla komunikovat prostřednictvím SSIXS a aby získala lepší informace o poloze čínské flotily. Rovněž získala upřesněné rozkazy. Upřesnění Mack vítal, i když obsahovala jistá rizika.

Cheyenne se měla dostat na pozici jednoho dne cesty od čínské skupiny. Během dvanácti hodin se čínské helikoptéry mohly dostat do blízkosti Cheyenne a mohly kolem nich shazovat radiosondy. Cheyenne měla zůstat tak, jak je, hluboko a v tichosti, dokud se speciální skupina nepřiblíží na padesát mil. Potom bude záležet na Mackově úsudku, kdy bude nejlepší, aby jaderná ponorka zamířila do mělkých vod a odpálila protilodní střely Harpoon. Pokud by cílů bylo více než Harpoon, měla Cheyenne na ostatní lodě zaútočit protilodními střelami Tomahawk (TASM).

TASM byly střely s delší dráhou letu než Harpoony a jejich bojové hlavice nesly téměř dvojnásobné množství výbušnin. Harpoony, na druhé straně, byly menší a asi o padesát uzlů rychlejší, takže bylo obtížnější je zničit. Další možností pro Cheyenne tedy bylo pouze Tomahawky zaútočit na vzdálenost větší než 250 mil. To by ale vyžadovalo externí zaměření cílů satelitem nebo americkými letadly.

Bylo by to pro Cheyenne bezpečnější, alespoň ze začátku, ale Tomahawků měla Cheyenne na palubě jen šest, a tak neměla šanci zničit na dálku celou skupinu. Mack se tedy musel rozhodnout, zda umožní minimálně dvěma lodím uniknout, nebo zda počká, až všechny lodě doplují na dostřel Harpoon a zaútočí až potom.

První možnost se Mackovi nelíbila. Zásahem na velkou vzdálenost by Cheyenne riskovala. Odpálení Tomahawků by naznačilo jejich přibližnou polohu a vzápětí by po nich šly všechny helikoptéry a hladinová plavidla v okolí.

Ne, druhý plán se Mackovi líbil víc. Chtěl vyčkat až do doby, kdy bude moci odpálit velké množství střel zároveň. Cheyenne se pak potopí do hloubky, a zamíří zpět do Suluského moře k čekající McKee, kde opět doplní zbraně i zásoby pro další misi.

Mack nařídil OOD zpomalit a vystoupit natolik, aby jejich vlečné senzory mohly pracovat.

„Můstku, rádio; senzory zachytily důležité hlášení. Vypadá to, že v okolí plánovaného místa odpalu operují nějaké ponorky. Zprávy naznačují, že by to mohly být Alfy.“

„Zachovejte současný kurs a rychlost,“ řekl Mack OOD.

„Zachovat kurs a rychlost, ano, pane,“ odpověděl OOD.

Cheyenne plula v hloubce 75 metrů rychlostí deset uzlů, na samé hranici kavitace. Co se hloubky a rychlosti týče, Mack provedl z hlediska dalšího příjmu rádiového vysílání to nejlepší rozhodnutí.

Americká fregata Ingraham (FFG-61) plula téměř pět set mil od Independence a byla tam sama. Byla vyslána do oblasti severně od Šprotových ostrovů, kde měly její dvě helikoptéry Seahawk SH-60B pomoci zaměřit cíle pro střely z Cheyenne. Kapitán lodi nebyl potěšen ani úkolem, ani úvahou o něm.

Ingraham, fregata třídy Oliver Hazard Perry, byla pro tento úkol zvolena ze dvou důvodů: mohla jej splnit a byla nahraditelná. Ingraham s výtlakem 3500 tun byla levná, nenákladná a měla na palubě o asi 150 námořníků méně, než měly mnohem výkonnější křižníky třídy Ticonderoga.

Rozkaz k akci dostal kapitán před třemi dny, když se loď oddělila od bojové skupiny letadlové lodi Nimitz v Jihočínském moři. Věděl, že Nimitz mohl vyslat jeden i více silnějších křižníků nebo torpédoborců Aegis, potom by ale letadlová loď byla mnohem zranitelnější.

Kapitán lodi Ingraham o sobě nerad přemýšlel jako o někom nahraditelném – proti logice věci ale nemohl nic namítat. A stejně by mu to bylo k ničemu. Své rozkazy splní nejlépe, jak to dokáže, ať už se mu líbí, či ne.

O Cheyenne toho moc nevěděl, jen to, že je to ponorka, které má pomoci. Věděl ale, že Cheyenne je stejně jako Ingraham poslední své třídy. Věděl také, že Cheyenne, která je v provozu méně než rok, se už stala jednou z nejúspěšnějších ponorek v historii amerického námořnictva. A věděl, že její velitel, kapitán Mackey, je dobrý chlap a vysoce vážený velící důstojník. Doufal, že na příštím brífmku mu tato mise zajistí stejné uznání i pro něj.

Pro tento podpůrný úkol byla Ingraham plně vyzbrojena, což jejího kapitána potěšilo i překvapilo. Domníval se, že plnou výzbroj dostal od admirála jako kompenzaci za to, že poslal Ingraham na misi bez jakékoli podpory. Palebnou sílu lodi Ingraham představovalo třicet šest standardních střel SM-1 hladinavzduch, čtyři střely Harpoon a plný náklad torpéd Mk 46 v komorách Mk 32, plus množství munice pro dělo Mk 75 i pro 20mm Phalanx CIWS. Fregata měla na palubě také dvě helikoptéry SH-60B Seahawk, z nichž každá byla vybavena výkonným hladinovým vyhledávacím radarem APS-124. Tento radar měl být neocenitelným při navádění protilodních střel, odpálených z Cheyenne.

Ingraham měla za úkol podporu Cheyenne. Pokud by se některá ze střel z ponorky odchýlila od cíle, měla Ingraham povolení na čínskou skupinu odpálit vlastní střely Harpoon. Měla také povolení střílet na každou nepřátelskou loď či letadlo, se kterými by přišla do styku, ale jejím hlavním úkolem byla podpora Cheyenne.

Na palubě Cheyenne předal operátor rádia Mackovi aktualizovaná data. „Kapitáne,“ řekl, „právě jsme dostali zprávu, že Ingraham je na určené pozici. Odeslali zprávu pro vás, kapitáne. Hlásí, že ,na severní frontě je klid‘.“

Tomu se Mack zasmál. „Sranda,“ řekl. „Za jak dlouho dorazíme k místu odpalu?“

OOD se rychle poradil s QMOW (velitelem hlídky) a ohlásil, že Cheyenne je přesně dvaadevadesát mil jihozápadně od místa, kam se potřebuje dostat. „Pokud bychom zvýšili rychlost na maximum, dostaneme se tam za čtyři hodiny, kapitáne,“ odpověděl OOD.

Mack zprávu potvrdil. „Stočte loď doprava, kurs 045, plná rychlost, hloubka 120 metrů,“ nařídil.

O dvě hodiny později se sonarová místnost začala hemžit čilým ruchem.

„Můstku, sonar; sférická anténa zachytila dva kontakty v konvergenční zóně, pravděpodobně to jsou jaderné ponorky třídy Alfa. Jsou na 10 a 14 stupních.“

Jak velitel sonarového stanoviště pokračoval v klasifikaci cílů, před Mackem vyvstala představa, která se mu nelíbila – a kapitánu Ingraham se bude líbit ještě méně.

Předpokládal, že fregata je nyní čtyřicet tři míle severovýchodně od Cheyenne. Mack to ještě nevěděl, ale oba sonarové kontakty, Master 37 a 38, pluly dalších čtyřicet mil severozápadně od Ingraham, takže se ocitly na třetí straně téměř rovnostranného trojúhelníku, zhruba dvaačtyřicet mil od Cheyenne.

Alfy pluly rychlostí dvanáct uzlů v hloubce padesáti metrů a nevěděly, že se do oblasti blíží Cheyenne. Mířily směrem k Ingraham; blížily se k tomu, o čem si myslely, že bude snadný úlovek.

„Pojďme do periskopové hloubky,“ rozkázal Mack OOD. „Chci varovat Ingraham.“

Během několika minut byla Cheyenne v hloubce osmnácti metrů a přes satelit odeslal bleskovou zprávu osamělé fregatě. Zpráva obsahovala předpokládanou pozici Cheyenne, kurs obou čínských ponorek a skutečnost, že na Cheyenne je předběžně vyhodnotili jako Alfy.

„Můstku, sonar; Master 37 a 38 zvýšily rychlost. Podle otáček jejich šroubů to dělá čtrnáct uzlů, pane. Vypadá to, jako by manévrovaly.“

Mack se zamračil. Tohle slyšet nechtěl. Až do odpalu střel chtěl zůstat nepozorován, ale to už neplatilo. Ne, když čínské Alfy chtěly zničit Ingraham. Za jistých okolností by Mack zůstal stranou a sledoval, jak je jiná americká loď pod palbou, ale toto nebyl ten případ. Ingraham potřeboval. Potřeboval, aby střely Cheyenne byly navedeny za horizont. Bez Ingraham by Cheyenne svůj úkol nesplnila.

„Zvyšte rychlost na maximum,“ nařídil. „Chci na ty Alfy zaútočit. Kurs 025.“

„Zvýšit rychlost, kurs 025. Ano, pane.“

Zpráva z Cheyenne, kterou rychle předalo velitelství CTF 74, okamžitě zburcovala důstojníky i posádku lodi Ingraham. Piloti SH-60 běželi do svých helikoptér a v běhu si rychle dopínali letecké vesty.

„Obě helikoptéry, start,“ nařídil kapitán Ingraham.

V operačním centru v sonarové místnosti fregaty byl klid, všichni naslouchali. Ihned poté, co čínské ponorky zrychlily, zachytili dvě Alfy na 310 a 320 stupních od jejich pozice.

„Kapitáne, sonar; právě jsme zachytili to, co musí být Cheyenne, na 235 stupních. I ona pluje plnou rychlostí. Vypadá to, že se snaží dostat mezi nás a čínské ponorky.“

„To máš co dělat, Macku,“ řekl tiše kapitán Ingraham.

Ale fregata ještě nebyla mimo nebezpečí. Čínské Alfy mohly zrychlit až na čtyřicet tři uzly. Při dobrém počasí a s větrem v zádech mohla Cheyenne dosáhnout necelých čtyřiceti uzlů, což znamenalo, že Alfy by dopluly dřív.

Ne, jestli do toho mám co mluvit, pomyslel si kapitán Ingraham. „Kormidelníku,“ nařídil, „235 stupňů vlevo, plnou parou vpřed.“ Měl v úmyslu plnou rychlostí plout Cheyenne naproti. Se štěstím a silným větrem v zádech mohla mít Ingraham ještě šanci.

I když pluli plnou rychlostí, byl sonar na Cheyenne schopen zaznamenat manévr, který provedla Ingraham. Kurs napověděl, že loď byla tam, kde ji předpokládali. Mackovi netrvalo dlouho, než mu došlo, oč kapitán usiluje. Na kanále 1 MC Mack nařídil: „Zaujmout bojová stanoviště.“

Podle počítačů BSY-1 se vzdálenost Alf rychle zkracovala. Čínské ponorky mířily jihovýchodně rychlostí čtyřiceti dvou uzlů, Cheyenne plula severovýchodně osmatřiceti uzly. Mack by rád zůstal tichý, ale Alfy mohl dostihnout jen plnou rychlostí. Kromě toho při dvaačtyřiceti uzlech neměly čínské ponorky šanci Cheyenne slyšet.

Když se vzdálenost k bližší Alfě, Master 37, zkrátila na 27,5 kilometru, nařídil Mack kompletně připravit komory jedna a dva. Také nařídil otevření vnějších poklopů. Vzdálenost ke druhé Alfě, Master 38, byla těsně nad třicet kilometrů.

„Pane,“ hlásil koordinátor střelby, „jsme na dostřel první Alfy, Master 37. Na dostřel Master 38 budeme za tři minuty.“

Mack přikývl, ale povel k palbě nedal. „Chci počkat, až budeme na pětadvaceti kilometrech,“ řekl. „Řekněte mi, až se na tu vzdálenost dostaneme k Master 37. Podle palebných protokolů zaměřte torpédo jedna na Master 37.“

Při této rychlosti se musela Cheyenne spolehnout na počítače BSY-1, které dodávaly všechny informace o poloze sonarových kontaktů. Právě kvůli rychlosti jejich sonar neslyšel nic kromě vody, která se třela o trup ponorky.

Když BSY-1 vypočítal vzdálenost, blížící se pětadvaceti kilometrům, hlásilo CIC (bojové informační centrum) na palubě Ingraham vzdálenost čínských ponorek třiadvacet kilometrů od nich a do hry vstoupily Seahawky SH-60. Shodily řetězce radiosond, pěkně jednu za druhou, aby zjistily přesnou polohu Alf. Jakmile budou mít informace ve svých palubních počítačích, budou moci na Alfy zaútočit vlastními torpédy.

Koordinátor střelby informoval Macka, že vzdálenost se zmenšila na dvacet pět kilometrů. Mack bez váhání rozkázal: „Prověřte sonarový kurs a z komory jedna vypalte na cíl, Master 37.“

Když se předek Cheyenne díky zpětné rychlosti rychle zastavil, vydal Mack rozkaz: „Vpřed jednou třetinou.“

„Můstku, sonar; jednotka z komory jedna letí rychle, přímou cestou a v normálu.“

Kdyby Alfa pokračovala současnou rychlostí stejným směrem, torpédo by ji dostihlo za sedm a půl minuty.

Posádka první Alfy byla vzrušena. Nějakou dobu se štvali za svou kořistí a konečně se blížili, aby poprvé zabili – nic menšího než americkou válečnou loď. Díky svému vzrušení neměli ani ponětí o tom, že mají za zády americkou Mk 48.

Třicet metrů nad hladinou zachytila jedna z helikoptér SH-60 LAMPS první torpédo v okamžiku odpálení z Cheyenne. Každá z helikoptér měla na palubě jedno torpédo Mk 50, které bylo menší, než měla Cheyenne. Pětačtyřicetikilogramová bojová hlavice Mk 50 byla více než šestkrát lehčí, než byla hmotnost trhaviny v Mackově Mk 48.

Mezi oběma helikoptérami proběhla krátká komunikace a krátce poté oba piloti odpálili své Mk 50 – ale ne na vůdčí Alfu. S tou Cheyenne pomoci nepotřebovala. Místo toho se zaměřili na druhou čínskou ponorku, kterou Mack označil jako Master 38.

Cheyenne měla nyní obě ponorky pohodlně na dostřel a naváděla Mk 48 na vůdčí Alfu, Master 37.

„Můstku, sonar;“ hlásil velitel sonaru, „SH-60 z Ingraham právě shodila dvě torpéda, znějí jako Mk 50, na kurs druhé Alfy, Master 38.“ Po krátké pauze dodal velitel střeleckého stanoviště: „Vypadá to, že ji zasáhnou, pane. BSY-1 ukazují, že obě torpéda byla shozena ponorce přímo na záda.“

Ani jedna z čínských ponorek neměla potuchy o tom, že byla zaměřena americkými torpédy. Vůdčí Alfa se to nedozvěděla nikdy.

Třistakilogramová výbušná hlavice torpéda Mk 48 explodovala přímo u jediného šroubu Alfy a záď ponorky odstřelila. V hloubce sto dvaceti metrů neměla posádka Alfy vůbec žádnou šanci. Ty, kteří se neutopili ihned poté, co byla zaplavena strojovna, rozdrtil tlak okolního moře.

Druhá Alfa, stále ještě v plné rychlosti, nemohla slyšet Cheyenne ani obě Mk 50, které k ní mířily, ale její posádka slyšela výbuch Mk 48 v místech, kde měla být jejich sesterská loď. Kapitán druhé Alfy okamžitě zpomalil, aby prozkoumal situaci – což bylo to nejhorší, co mohl udělat. Zastavil se přímo v dráze amerických Mk 50 a tím svůj osud zpečetil.

„Můstku, sonar; dvě exploze, pane,“ oznámil Mackovi velitel sonaru. „Mk 50 právě zasáhly cíl.“ O chvíli později dodal: „Ale ponorka se nerozpadla, pane.“

To Macka nepřekvapilo. Ponorky třídy Alfa byly vždy považovány za jedny z nejpevnějších a tedy nejobtížněji zničitelných. Na rozdíl od mnoha ostatních ponorek neměly Alfy trup z oceli, ale celý z titanu. To jim umožňovalo ponory do extrémních hloubek, pravděpodobně až do devíti set metrů, a rovněž se nedaly snadno rozstřelit. Potopit Alfu bylo stejně obtížné, jako potopit ruský Tajfun s dvojitým trupem.

Alfa měla štěstí, ale neměla uniknout nepoškozena. Obě americká torpéda ji zasáhla na pravoboku a poškodila vyrovnávací nádrže. Aby to měla ještě složitější, její reaktor se automaticky vypnul, když se v důsledku otřesu po nárazu zablokovala jeho ovládací táhla. Bez reaktoru Alfa nemohla uniknout.

Důstojníci a posádka Alfy se právě začali zabývat řešením situace, když Cheyenne na Master 38 vypálila druhé torpédo a věci se náhle ještě zhoršily.

„Můstku, sonar; jednotka z komory dvě letí rychle, přímo a v normálu,“ řekl velitel sonarového stanoviště.

Čínská ponorka nemohla dělat nic jiného než čekat na smrt. Pokud by se pokusila vynořit, převrátila by se na pravobok. I když jejich sonar sotva fungoval, naslouchala jeho obsluha, jak se k jejich ponorce blíží Mackovo torpédo. Minutu před zásahem se kapitán čínské ponorky pokusil vypustit rušičku, Mk 48 ji ale ignorovala a pokračovala v přibližování k bezmocné ponorce.

Torpédo explodovalo na stejné straně jako menší Mk 50, ale s mnohem větším účinkem. Předchozími explozemi byl titanový trup oslaben. Tentokrát praskl, voda zaplavila Alfu a zabila všech sedmačtyřicet mužů na palubě. Od chvíle, kdy si ji torpédo z Cheyenne zaměřilo, neměla šanci.

Macka to vůbec nevzrušilo. Byla válka a on kromě toho věděl, že Číňané by Ingraham také nedali šanci.

Alfy byly tedy pryč a Cheyenne i její posádka se nyní museli znova zaměřit na svůj prvotní úkol. Čínská speciální skupina stále ještě mířila jejím směrem, ale Cheyenne i helikoptéry z Ingraham ještě měly čas připravit se na nadcházející rychlý, ale smrtící útok. Mack posádce povolil krátký ústup z bojových pozic.

O devatenáct hodin později vyplula Cheyenne do periskopové hloubky, se všemi bojovými stanovišti obsazenými. Dostala zprávu, že jedna z helikoptér vypátrala čínskou speciální skupinu 150 mil severně od polohy Cheyenne. Ingraham se přemístila asi o padesát mil jižně od Cheyenne, ale její Seahawky létaly kolem jako paprsky rotujícího radaru, aby nepřátelskou flotilu zachytily.

Ihned poté, co byla čínská speciální skupina objevena, byl vyslán druhý Seahawk, s plnou nádrží a výzbrojí, aby pomohl tomu prvnímu, který se mohl vrátit na fregatu a natankovat.

Výkonný radar Seahawku pro vyhledávání cílů na hladině helikoptérám umožňoval zůstat mimo dosah čínských střel SAM (hladinavzduch) a přitom speciální skupinu zasypávat radarovými vlnami. Tato data budou použita k navedení střel z Cheyenne na cíle.

Cheyenne se vrátila zpět do běžné operační hloubky a zvýšila rychlost na pětadvacet uzlů. O dvě hodiny později již byla od čínské speciální skupiny na dostřel Harpoon; střely byly ve všech čtyřech torpédových komorách a ,střelecká bojová stanoviště’ byla obsazena.

Mackovy rozkazy se nezměnily a zde je jeho plán. Zamýšlel odpálit svých šest Harpoon v salvách a na zbylé cíle potom vypálit TASM. Znepokojovala jej jen rychlost, ve které měla Cheyenne operovat – kvůli její vlastní bezpečnosti a také kvůli tomu, že pokud by v oblasti ještě zůstaly Seahawky, riskovaly by, že se dostanou na dostřel SAM a budou napadeny čínskými raketami.

Tyto mise Cheyenne cvičila a Mack měl vždycky pocit, že tento typ akce – zásah proti nic netušícím hladinovým plavidlům – je hodně podobný tomu, co zažívá čekající ostřelovač: dostat se na pozici, počkat na příležitost, vypálit a zmizet.

Cheyenne vyplula do třiceti metrů a během několika minut odpálila všechny Harpoony. Mack neprodleně nařídil odpálit ještě sila pět až deset. Tomahawky byly odpáleny jeden po druhém; záklopky vertikálních sil se pravidelně otevíraly a na oblohu z nich vylétaly rakety.

Když odlétla poslední TASM, nařídil Mack ponor do hloubky sto dvaceti metrů a kurs k lodi McKee. Aby byla Cheyenne i nadále použitelná, museli dobít zbraně, které použili.

Když byly dobíjeny torpédové komory, zůstala bojová stanoviště obsazena, jak tomu bývalo zvykem vždy při útoku na vzdálené cíle, protože posádka musela počkat na vyhodnocení toho, jak pracovala. Jediné, co pětadvacet minut po útoku věděli, bylo, že sonar hlásil dvanáct mohutných primárních i sekundárních explozí. To bylo dobré znamení, zejména pokud ve speciální skupině bylo pouze osm plavidel, ale na oficiální potvrzení zásahů si budou muset počkat.

McKee, stejně jako všechny lodě pro zásobování ponorek, byla pomocnou lodí s malou výzbrojí a bez sonaru. Byla to ironie, ale znamenalo to, že přestože celý život sloužila ponorkám, byla proti nim téměř bezbranná a neměla jak se dozvědět, že nějaká zrovna slídí kolem ní.

Kapitán McKee nebyl pověstný svým smyslem pro ironii. Vůbec by jej netěšilo, kdyby věděl, že přestože jeho loď tiše čekala na Cheyenne u Bruneje, vypátrala ji osamělá ponorka třídy Ming. Ihned poté, co ji Cheyenne naposled opustila, zvedla McKee kotvy a vyplula na moře trénovat posádku.

Třicet hodin po odpálení střel vystoupila Cheyenne do periskopové hloubky, aby zachytila nejnovější zprávy rozvědky a aby informovala McKee, že je na cestě a že k ní dorazí asi za pětadvacet hodin. V periskopové hloubce Cheyenne zůstala jen tak dlouho, jak bylo bezpodmínečně nutné. Už zase mířila do nejjižnější části Jihočínského moře a netušila nic o nepřátelské ponorce, která mířila směrem k McKee.

Kapitán čínské ponorky se k McKee přiblížil na dvacet šest mil. Chtěl si udržet rychlost pěti uzlů, než americká loď dopluje na dostřel samonaváděcích torpéd SAET-60 se čtyřistakilogramovými bojovými hlavicemi. Maximální dostřel těchto torpéd byl 15 000 metrů, tedy o něco víc než osm námořních mil, takže se Ming musela více přiblížit.

O tři hodiny později byla Ming na správném místě. McKee byla na nejvzdálenějším místě dostřelu torpéd a čínský kapitán začal s přípravou své ponorky pro střelbu.

Mack právě v kontrolní místnosti hovořil s hlídkou, když přišlo hlášení od sonaru.

„Můstku, sonar; právě jsme zachytili sonarový kontakt na 173 stupních. To, co jsme slyšeli, je otevírání vnějších poklopů torpédových komor. Poloha je západně od hlášené pozice McKee.“

„Pojďme do periskopové hloubky,“ řekl Mack. „Rádio, kapitán; kontaktujte McKee a zeptejte se, zda se v její blízkosti nachází nějaká přátelská ponorka.“ Mack se na to musel zeptat, ale kdyby odpověď zněla ano, byl by překvapen. Znamenalo by to, že CTF 74 ztratil kontrolu nad svými ponorkami.

Okamžitě byla zaujata bojová stanoviště, protože sonar hlásil, že Master 47 je pravděpodobně SSK třídy Ming. Přišla také odpověď z McKee.

„Můstku, rádio; je to negativní, pane. Jediní, koho očekávají, jsme my. My jsme také jediná ponorka, která má v této oblasti být.“

„Rádio, můstek; řekněte McKee, ať nejvyšší možnou rychlostí vypluje kursem 090.“ Tím by McKee plula pryč od nepřátelské ponorky.

Poté, co Cheyenne odeslala depeši, zamířil s ní Mack opět do hloubky. O okamžik později nahlásil velitel sonaru kontakt s McKee a potvrdil, že McKee zahájila přesun v kursu 090 a že nabírá rychlost.

„Plnou rychlostí vpřed, kormidlo na 173,“ nařídil Mack.

Tím by mohl zabít dvě mouchy jednou ranou, pomyslel si. Zaprvé, a to bylo nejdůležitější, dostanou se k čínské ponorce na dostřel. Za druhé, což bylo skoro stejně důležité, to upozorní Ming a poslouží to jako varování, že pokud se od McKee nestáhnou, budou čelit velké a pořádně naštvané americké ponorce.

Ming slyšela kavitaci Cheyenne, ale kurs nezměnila. Namísto toho zvýšila rychlost směrem k McKee a vypálila dvě torpéda. Až teprve poté čínská ponorka změnila kurs, ale to už bylo pozdě.

Mack už předtím zpomalil, a protože měl od počítačů BSY-1 všechna data, vypálil na Ming dvě Mk 48. O pár minut později si obě torpéda zaměřila cíl a hnala si to k nepřátelské ponorce. Velitel sonarového stanoviště nahlásil dvě exploze, následované zvuky vody zaplňující Ming. Ming byla mrtvá.

„Co dělají čínská torpéda?“ zeptal se Mack. „Jak je na tom McKee? Ale starosti si dělat nemusel. McKee před SAET-60 prchala tak rychle, jak jen mohla. Při rychlosti dvaceti uzlů torpédům uniknout nemohla, mohla jim ale unikat než jim dojde palivo.

Když sonar ztratil kontakt s druhým čínským torpédem, nařídil Mack vynoření do periskopové hloubky. „Rádio, můstek; ohlaste na McKee, že jedeme.“

Začínal se těšit na to, až k zásobovací lodi doplují. Cheyenne potřebovala doplnit výzbroj i výstroj. Myslel si také, že kapitán i posádka McKee je rádi uvidí.

6. Na čekané

Během relativně rekreačního pobytu na palubě doprovodné lodi McKee byla posádka Cheyenne odpočatá. Cheyenne dobila zbraně a zásoby potravin i výstroje byly doplněny. Kapitán Mackey se dokonce už těšil na další úkol.

Podle námořní rozvědky měla být další mise v porovnání s těmi posledními ,statická’ a Mack doufal, že je to pravda. Teď byli jeho důstojníci i posádka ostřílení veteráni, kteří svůj dluh vůči vlasti splatili víc než mnohokrát. Kdyby záleželo na Mackovi, každému z nich by udělil medaili a zajistil služební postup.

Kapitán si do malého salonku zavolal výkonného důstojníka. To bylo jedno z mála míst, kde si mohl kapitán užít klidných chvilek jen pro sebe. Požádal výkonného důstojníka, aby se k němu přidal, protože ne vždy věřil námořní rozvědce, a na rozkazy, které Cheyenne právě dostala, chtěl slyšet ještě jiný názor.

Když výkonný důstojník přišel, Mack mu předal depeši. Neřekl ani slovo; nemusel.

Rozkazy Cheyenne nařizovaly plout k Čínou zabraným Šprotovým ostrovům a hlídat několik nyní opuštěných ropných věží v dané oblasti včetně rozestavěné plošiny ve Swallow Reef.

Výkonný důstojník rozkazy studoval dvě minuty a poté zvedl hlavu. Pohled do jeho tváře jasně říkal, že stejně jako Mack není rád. O týden dříve totiž námořní rozvědka tyto vody prohlásila za příliš nebezpečné a nedovolila do nich vstup. Nyní prohlašují, že jsou čisté a že tam nejsou žádné nepřátelské ponorky.

Mack měl to, co chtěl – potvrzení svých podezření. Cheyenne měla rozkazy, které měla splnit, a bez ohledu na to, co tvrdí hoši z rozvědky, se připraví na možné problémy.

„Sežeňte důstojníky,“ řekl. „Všechny vás chci v důstojnické jídelně, za patnáct minut.“

Už od té doby, kdy Mack výkonného důstojníka viděl poprvé, oblíbil si jej a naučil se důvěřovat jeho názoru. V době války by se člověk neměl spoléhat jen na zprávy rozvědky, která je tisíce mil daleko. Výkonný důstojník souhlasil s jeho pocity o rozkazech a tím víc mu teď Mack věřil.

Když o patnáct minut později Mack vstoupil, byla důstojnická jídelna tichá. Rozhlédl se po shromážděných důstojnících a rozhodl se jít rovnou k věci.

„Dostali jsme rozkaz proniknout do řetězce Šprotových ostrovů, kde máme hlídat několik těžních věží, protože v oblasti by mohla být zásobovací depa nepřátelských ponorek,“ řekl. „Námořní rozvědka to zpochybňuje, ale přesto nás to posílají prošetřit.“

Protože analytici rozvědky nepředpokládali, že by v dané oblasti něco našli, rozhodl CTF 74, že nejúčinnější bude, když bude mít Cheyenne pouze dvacet torpéd Mk 48; žádné Tomahawky, žádné Harpoony. Takže i kdyby Mack na dálku objevil nějaké čínské operační středisko, nemohl by na ně zaútočit Tomahawky, jak by si byl přál. Takovou událost měl nařízeno hlásit, aby námořnictvo později vyslalo letecký útok.

Tento způsob přemýšlení nenáviděl.

Shromáždění důstojníci byli tiší a čekali na pokračování. „Námořní rozvědka hlásí, že díky našim úspěšným akcím z minulých týdnů, stejně jako díky akcím zbytku námořnictva, mají čínské jednotky v této oblasti málo zásob a nízkou morálku. Očekávají, že v těchto vodách potkáme přinejhorším jen hrstku ponorek.“

Mack se znova zkoumavě rozhlédl po místnosti. „O této misi se předpokládá, že bude snadná,“ řekl, „ale vy víte, co to znamená. Znamená to přesně to, že musíme být výjimečně opatrní a držet se zpět. Ve vodách okupovaných Čínou se nechci zdržovat o nic více než vy. Máme ale své rozkazy.“

Po obvyklé spoustě otázek se důstojnická jídelna vylidnila a kapitán se vrátil zpět do své kajuty, kde znova zkoumal rozkazy. Ještě pořád se mu to, co četl, nelíbilo.

Mack studoval mapu, kterou obvykle nechával v jídelně. Byla to jedna z mála dobrých map Šprotových ostrovů, kterou kdy viděl. Řetězec byl oválný, ostře tvarovaný skoro jako fotbalový míč, se čtyřmi ostrovy, které měla Cheyenne hlídat.

Po prozkoumání mapy se Mack rozhodl, že by měl od severu tiše vplout do vod obklopujících Discovery Great Reef. Odsud by měl pokračovat proti směru hodinových ručiček k západu a na jih, dokud nenarazí na Cuarteron Reef ve středu oválu.

Odtud Cheyenne vyrazí ke Swallow Reef poblíž jižní hranice souostroví a dále popluje na severovýchod, až dorazí k poslední prozkoumávané oblasti, ostrovu Carnatic Reef. Za předpokladu, že by se rozvědka nemýlila – což byla domněnka, na kterou nebyl Mack připraven – a že bude oblast čistá, Cheyenne odtud popluje na sever a bude očekávat další rozkazy.

Nyní Cheyenne míjela východní stranu ostrova Palawan. Při plavbě dlouhé 200 mil úzkým, ale hlubokým kanálem vedoucím k Mindorské úžině, budou po cestě potřebovat mnoho satelitních informací. Zásobovací loď McKee, z níž právě získali nové zbraně, měla zůstat v Suluském moři do té doby než, jí CTF 74 nařídí přemístit se.

Po posledním ponorkovém útoku na McKee se Independence i Nimitz rozhodly oželet jednu ASW helikoptéru, a tak teď k McKee letěly dvě helikoptéry LAMPS III.

SH-60 budou startovat z heliportů na McKee, aby loď chránily před hrozbou každé další případné ponorky. Helikoptéry SH-60B byly vybaveny k tomu, aby nesly protilodní střely Penguin, což by lodi McKee zajistilo i obranu na hladině. Námořnictvo už nechtělo riskovat to, že by bezbrannou zásobovací loď poslalo do bojové linie.

Z útoku na McKee vyplynula ještě další dobrá věc – alespoň podle Mackova názoru. Kapitán McKee byl tak vděčný za to, že se Cheyenne včas objevila a zachránila je, že jim přenechal tolik čerstvého ovoce, kolik se jej vešlo do skladů Cheyenne. Čerstvé ovoce bylo na palubě ponorky velmi vzácné a jeho zásoby obyčejně ihned zmizely. Toto gesto ze strany kapitána McKee všichni oceňovali, a přestože ovoce dlouho nevydrží, pomůže alespoň začít okružní plavbu Cheyenne příjemně.

Když v Suluském moři objevili SSK Ming, nemohl si Mack dovolit luxus plavby na hladině, dokud neopustí Mindorskou úžinu. Protože kanál vedoucí ze Suluského moře byl úzký a zrádný, rozhodl Mack, že satelitní informace o poloze budou získávat pomocí aktivního sonaru. Hrozba čínských ponorek byla reálná, ale stejně nebezpečné bylo plout podél stěn kanálu.

Když Cheyenne opustila mělké vody Mindorské úžiny, zrychlila na dvacet uzlů a v kursu 300 stupňů zamířila k místu startu propátrávání Šprotových ostrovů. Po příjezdu nařídil Mack OOD plout rychlostí čtyř uzlů, dokud nezjistí, že je oblast čistá; potom budou pokračovat dál.

Byly vypuštěny vlečné senzory TB-23, které měly v hlubině pomoci v případě, že by se nějaká čínská ponorka pokusila vklouznout do moře od severu. Po pečlivém prohledání oblasti sonarem zvýšila Cheyenne rychlost na maximum a změnila kurs na Discovery Great Reef.

Čím více Mack nad současnou misí přemýšlel, tím méně se mu líbila. Byl si příliš dobře vědom toho, jak snadné by pro dieselovou ponorku, třeba Kilo, bylo ukrýt se v ostrovních vodách poblíž ropných plošin. Nepřátelská ponorka mohla na čekané ležet u dna někde na mělčině a zůstala by skrytá až do doby než, by se Cheyenne dostala na dostřel jejích torpéd. Dokonce by mohla ležet i přímo na dně, protože čínské dieselové ponorky neměly sonarové kopule z GRP (sklem tvrzeného plastu), ani mořskou vodou chlazený parní pohon, o které by se musely obávat. Kapitánu Mackeymu se takovéto úvahy vůbec nelíbily.

Mack rozhodl, že vždy, když budou pětadvacet mil od každé oblasti, určené k průzkumu, Cheyenne zpomalí na osm až deset uzlů a deset mil od cíle zpomalí znova na čtyři až sedm uzlů. Nechtěl, aby je tu kdokoliv vyčmuchal, a nejlepším způsobem, jak zůstat tiše, bylo plout pomalu.

Když byla Cheyenne dvacet pět mil severo-severovýchodně od Šprotových ostrovů, odešel Mack do kontrolní místnosti, na mapě velitele hlídky zkontroloval polohu Cheyenne a potom OOD nařídil: „Zpomalit na deset uzlů.“

„Deset uzlů. Ano, pane.“

I když byla změna rychlosti ponorky náhlá, na posádku to moc drasticky nezapůsobilo. Už si zvykli, že při bojových akcích se takovéto věci stávají.

Několik hodin předtím Cheyenne vyměnila vlečné senzory TB-23 za TB-16. Operátoři u sonarů tiše naslouchali, ale stejně nic neslyšeli z vlečných senzorů, ani ze sférického nebo klasického sonaru. Velitel sonarového stanoviště mohl brzy nahlásit, že nemá žádné kontakty Touto zprávou byl Mack potěšen. Věděl, že kdyby na nějakou nepřátelskou ponorku narazili, museli by s ní bojovat ve zdejších nebezpečných, mělkých vodách.

V pobřežních vodách, jako byly tyhle, nebyla Cheyenne doma. Ponorky třídy Los Angeles byly designovány pro operace v hlubší vodě. Nejlépe se Cheyenne a jejím sesterským lodím dařilo na otevřeném moři. I když si velmi dobře vedla i v oblastech, jako bylo třeba Jihočínské moře nebo okolí Šprotových ostrovů, jejich převaha už nebyla tak znatelná.

Ponorky třídy Los Angeles byly 110 metrů dlouhé – skoro o 35 metrů delší než ponorky Alfa a čínská i ruská Kila byla ještě menší. Pro tyto nebezpečné vody byla ponorka Kilo perfektním zbraňovým systémem. Při délce sedmdesáti metrů se mohla v pohodě proplétat těsnými místy, do kterých by Cheyenne ani nevplula.

Cheyenne se blížila k Discovery Great Reef a Mack se rozhodl zůstat poměrně mělko. To umožnilo přijímat veškeré, pro ně určené vysílání. Navíc v této oblasti nevěřil hlášené hloubce vody. Připadalo mu, že kdyby plul v hloubce, spíš by narazil na dno než, že by byl objeven nepřátelskou ponorkou.

Když Cheyenne udělala stometrový okruh směrem Discovery Great Reef, nařídil Mack výstup do periskopové hloubky.

Cheyenne už v té chvíli plula v šedesáti metrech. Nyní chtěl Mack s pomocí periskopu prozkoumat ty slavné ropné plošiny.

„Můstku, sonar;“ zavolal krátce poté velitel sonaru. „Myslím, že naše vlečné senzory zachytily kontakt. Je to slabé, ale mohla by to být ponorka… naše počítače to ale zatím nemohou potvrdit.“

Kontakt byl pro obsluhu sonaru opravdu příliš slabý, takže s ním nemohli nic dělat. Mack si v duchu poznamenal, že to později musí prověřit. Byl si jist, že jestli to, co zachytili, je ponorka, už brzy po ní Cheyenne půjde.

Mack si byl jist i tím, že ať už to bylo cokoliv, nemělo to o jejich přítomnosti ve zdejších vodách ani potuchy. Cheyenne právě plula pouze třemi uzly, aby zamezila pěnění vody kolem periskopu, takže byla tak tichá, jak to jen šlo.

„Kapitáne, jsme sedmnáct mil jihovýchodně od první plošiny,“ hlásil navigátor.

„Sonare, kapitán; máte nějaké dodatečné informace nebo hlášení o tom kontaktu?“ zeptal se Mack.

„Můstku, sonar; označili jsme jej jako Master 48, jako pravděpodobný kontakt na jihozápadě. Vypadá to, že z našeho pohledu je na druhé straně opuštěné těžní věže. Skoro ani nedutá.“

Mack hlášení potvrdil a nařídil zaujmout bojová stanoviště a navinout vlečné senzory. Pořád si nebyl jist tím, co je tento kontakt zač, měl ale pocit, že Cheyenne se už brzy zase vydá do boje.

Jihozápadně od Cheyenne, na opačné straně opuštěné ropné plošiny, mířila čínská ponorka Kilo na pozici poblíž Discovery Great Reef. Kilo plula tiše a její kapitán byl přesvědčen, že nemohou být zjištěni. A navíc, na základě hlášení čínské rozvědky neočekával žádnou americkou SSN v bezprostřední blízkosti ještě alespoň celý den.

Čínský zpravodajský aparát byl od svého amerického protivníka zcela odlišný. Číňané se zaměřili na lidské zdroje, čili HUMINT, zatímco americká rozvědka spoléhala na ELINT – příjem elektronických signálů a satelitních fotografií.

Tyto rozdíly dávají smysl, když si připomeneme historii obou zemí. Čína má obrovskou populaci a její občané a bývalí občané jsou roztroušeni po celém světě. Amerika, na druhé straně, má obrovské množství financí, které může investovat do obranného průmyslu.

A teď, u Šprotových ostrovů, se tyto rozdíly setkaly. Cheyenne se svou vyspělou technologií a se složitým sonarovým vybavením byla schopna zachytit stopy ponorky Kilo. Čínská loď se ale mnohem více spoléhala na lidská pozorování – ale podmořská plavba Cheyenne kolem filipínských ostrovů jakékoliv zpozorování vyloučila.

Kapitán čínské Kilo konečně dorazil na svou pozici, asi jednu námořní míli od plošiny. Tady chtěl tiše čekat, až kolem popluje nějaká americká námořní loď a doufal, že se mu přiblíží na dostřel.

Nevěděl o tom, ale jeho přání se mělo splnit.

„Můstku, sonar;“ hlásil velitel sonarového stanoviště, „s Master 48 jsme právě ztratili kontakt.“

„Jaká byla poslední poloha Master 48?“ zeptal se Mack velitele palby.

Výkonný důstojník, který na této hlídce sloužil jako velitel palebného stanoviště, řekl: „Kapitáne, Master 48 byl asi sedmnáct a půl kilometru západně od těžní věže Discovery Great Reef. Myslíte, že nás zaslechli?“

To byla dobrá otázka.

Copak by nás mohli slyšet? divil se Mack. Nejpravděpodobnější bylo, že kontakt s ponorkou ztratili proto, že její zvuky byly před sonarem skryty buďto teplotní vrstvou, nebo zvuky příboje, nebo že ponorka odhalila přítomnost Cheyenne a vypnula motory nebo pluje velmi tiše. Ticho prozrazovalo, že jestliže to byla ponorka, bude to asi čínská dieselová, plující na baterie.

Cheyenne se pomalu blížila k ropné plošině, ležící asi jednu míli od Discovery Great Reef. V této oblasti byla voda výjimečně mělká a obrovské skály kolem nyní chátrající těžní věže sloužily jako tlumiče zvuků dieselové ponorky.

Účinnost pasivních sonarů Cheyenne byla v mělkých pobřežních vodách velmi snížena. Pokud by použili MIDAS, který by rozlišil skálu od dlouhého trupu ponorky, v tomto prostředí by aktivní sonar pracoval stejně dobře jako pasivní, ale Mack o této možnosti nijak vážně neuvažoval. Věděl, že použití aktivního sonaru by prozradilo přesnou polohu Cheyenne. Raději ať o sobě obě ponorky nevědí než, aby se nepříteli prozradili.

Mack periskopem sledoval těžní plošinu Discovery Great Reef. Po letmém pohledu mohl konstatovat, že plošina byla během čínské okupace ostrova zničena. Domníval se ale, že letmý pohled nestačí. Měl by pořídit nějaké fotografie plošiny pro rozvědku ve Washingtonu. Navíc ještě musel zjistit, zda plošinu nepoužívají Číňané jako ponorkové depo, kde by čínské SSK mohly doplňovat palivo a zbraně.

Periskopem ,obtančil’ na hladině ještě jeden rychlý kruh. Nedokázal objevit žádný náznak toho, že by plošina byla využívána pro cokoli – nebo že by snad byla alespoň opravena – ale stále zůstával ve střehu. Při plavbě s vysunutým periskopem to tu pro Cheyenne bylo velmi nebezpečné místo.

Šest námořních mil, čili asi jedenáct kilometrů od současné pozice Cheyenne, operovala čínská ponorka Kilo v tichém režimu, plula na bateriový pohon. I když jejich vlastní loď nevydávala žádné rušivé zvuky, naslouchali operátoři u čínských sonarů pozorně, aby jim neunikl zvuk žádné americké lodi.

Neslyšeli nic.

Už se tady tak potloukali sedmnáct hodin; viseli ve čtrnácti metrech a uši měli nastražené. Kapitán čekal, až do jejich pasti vklouzne nějaká americká loď.

Po sedmnácti hodinách už byl ale kapitán Kila samozřejmě dosti netrpělivý. Čekání už měl dost. Kilo pomalu vyplula ze skrýše a začala zvyšovat rychlost. Kapitán se rozhodl pro rychlost šesti uzlů, kterou bude pomalu a tiše kroužit kolem Discovery Great Reef, a tam bude pátrat po amerických válečných lodích.

Ihned, jak se Kilo pohnula, zmizela její ochrana před americkými sonary a na Cheyenne ji uslyšeli.

„Můstku, sonar; znova tu máme Master 48. Je to Kilo s jedním šestilopatkovým šroubem. Právě zvýšili rychlost na šest uzlů a míří k severu.“

Po krátké chvilce ohlásil operátor BSY-1 vzdálenost ponorky a Mack věděl, že Cheyenne je v maléru. Čínská ponorka byla vzdálena jen deset kilometrů, což znamenalo, že je Mack nevědomky přivedl na dostřel čínského Kila a jeho samonaváděcích torpéd TEST-71.

„Připravte torpéda jedna a dva na střelbu,“ nařídil Mack. „Ale neotevírejte vnější poklopy!“ To zdůraznil. Byli příliš blízko a on nechtěl dát Kilu vůbec žádnou šanci zjistit jejich polohu.

„Připravit komory jedna a dva na střelbu, neotevírat vnější poklopy. Ano, pane.“

Mack měl další problém. Měl spadeno na Kilo, neměl ale moc prostoru k manévrování. Kdyby se Kilo rozhodla palbu opětovat, Cheyenne by se mohla ocitnout v maléru.

A to ho nakonec trápilo nejméně. Největším problémem byl nedostatek informací. Nejsou tam ještě nějaké další čínské ponorky? Námořní rozvědka řekla, že ne – ale jednu už propásli. Kdo se zaručí, že jich nepropásli víc?

Problém to byl proto, že ihned po odpálení torpéd Cheyenne prozradí svou pozici – a i když Kilo nebude palbu opětovat, můžou se někde v okolí skrývat další ponorky, které čekají na to, až se na ně vrhnou.

Kapitán Mackey nařídil přejít na ultratichý chod. Chtěl udělat všechno pro to, aby zajistil, že čínskou ponorku nijak neupozorní na svou polohu. Pomocí laryngofonu rychle vydal rozkazy. Všechna méně důležitá stanoviště byla odvolána. Posádka mezi sebou hovořila šeptem a dohadovala se, co bude příště.

Na palubě čínské ponorky narůstala nespokojenost jejího kapitána. Měl držet hlídku proti americkým ponorkám, věděl, že je nemůže slyšet, dokud nebudou na dostřel jejich Mk 48. Ani v nejlepším případě se jejich pasivní sonar nemohl vyrovnat americkým systémům BSY-1, v těchto mělkých vodách byly ale ruské pasivní sonary mnohem horší.

Nervózně nařídil obsluze sonaru použít aktivní sonar a procinkat okolí v naději, že když porovná okolí, lépe se s ním sžije. Neměl ani ponětí o tom, že se k jejich pozici pokouší přiblížit USS Cheyenne.

„Můstku, sonar; Kilo právě nahodila aktivní palebný sonar. Mapuje nám celé své okolí.“

Mackovi okamžitě došlo, že tato zpráva je stejně dobrá jako špatná. Špatná proto, že Kilo už ví, že tam Cheyenne je, kde je a jaké má palebné souřadnice. Dobrá zpráva byla zase to, že to aktivní ,cink’ poskytlo táž data Cheyenne. Mnohem důležitější bylo, že to jediné ,cink’ prozářilo temné vody Discovery Great Reef jako záblesk blesku. Díky tomu nyní Mack věděl, že čínské Kilo je tu sama.

Mack měl tedy výhodu, ale nebude ji mít dlouho. Musel jednat rychle a musel jednat jako první.

Odstartoval palebné přípravy k útoku na Kilo, Master 48. „Otevřete vnější poklopy komor jedna a dva,“ nařídil.

„Otevřít vnější poklopy komor jedna a dva. Ano, pane.“

„Prověřte sonarový kurs a vypalte z komory jedna a dva.“

„Prověřit sonarový kurs a vypálit z komory jedna a dva.“

Poklopy torpédových komor v přídi Cheyenne se otevřely a dvě Mk 48 vylétla do tmavé vody a prořezávala si cestu k nepřátelské ponorce.

Na palubě samotné čínské ponorky Kilo se kapitán zlobil sám na sebe. Podle rozkazů měl tiše čekat na americké cíle, ale on ztratil trpělivost, a to se mu teď nevyplatilo.

Rád by to svedl na špatné načasování a smůlu – to, že se americká ponorka ukázala právě ve chvíli, když se on rozhodl porozhlédnout kolem, to byla neuvěřitelná smůla – ale věděl, že ji nemůže ignorovat. Kromě toho neměl ponětí o tom, jak dlouho tam ti Američané byli. Ne, prostá pravda je, že udělal chybu. Jediné, co teď mohl dělat, bylo doufat, že americký kapitán ji udělá také.

Tato jeho naděje téměř okamžitě zemřela. Sotva dokončil myšlenku, když jej jeho sonary upozornily na to, co objevily. Americký kapitán žádnou chybu neudělal. Hodlal jej rozsekat na cucky a odpálil ne jedno, ale dvě smrtící torpéda Mk 48 ještě dříve, než Kilo vůbec začal s přípravou na vlastní odpal.

Během pár minut si obě Mk 48 Kilo zaměřily a byly jim odstřiženy kabely. Když se Mk 48 dostaly do přibližovací fáze svého ,letu’, pracovaly už samostatně.

Čínská ponorka vypustila sérii rušiček, jednu po druhé, a ve snaze zmást torpéda začala na mělčině kroužit. Přesto to nemělo žádný účinek. Kilo neměla nic víc prostoru k manévrování než Cheyenne a neměla ani čas uniknout.

Mk 48 už nyní používaly vlastní aktivní vyhledávače a rušičky prostě ignorovaly.

I když se Kilo snažila utéci, pořád letěly k ní.

Za dalších pár minut se díky dvěma téměř shodným explozím posádka Cheyenne dozvěděla, že jejich torpéda zasáhla cíl. Jedno po druhém zasáhla torpéda Mk 48 levý bok Kila.

Výbuch způsobil, že se čínská ponorka roztrhla na dvě části, které se okamžitě zaplnily vodou. Cheyenne právě zničila další plavidlo, a ne ledajaké – tohle bylo Kilo, pýcha čínského námořnictva.

„Můstku, sonar; v oblasti neslyším nic dalšího,“ hlásil kapitánovi velitel sonarového stanoviště poté, co zkontroloval situaci.

„Takže to vypadá, že prostor je ,odvšiven,“‘ řekl kapitán. „Nemyslím si, že by tu někde ještě operovala jiná loď, ale jen pro jistotu to tu rychle zkontrolujte a potom poplujeme do druhé oblasti.“

Bojová stanoviště a ultratichý chod byly odvolány a průzkum okolí útesů nic neodhalil. Cheyenne nezískala žádný náznak toho, že by v této lokalitě bylo činné ponorkové depo. Sonar rovněž neodhalil žádnou další ponorku, která by mohla spolupracovat s Kilem.

Mack nebyl překvapen, nemohl se ale zbavit jistého pocitu úlevy. „Nastavte nový kurs na Cuarteron Reef, prohledávaná oblast 2, a vyjedeme z těchhle mělčin,“ řekl kapitán Mackey navigátorovi.

„Ano, kapitáne, s přípravou nového kursu jsme už začali,“ odvětil navigátor.

Discovery Great Reef byl ke Cuarteron Reef blízko, cesta jim ale zabere několik hodin. Mack by to mohl stihnout o něco dříve, ale rozhodl se zůstat zticha a plout rychlostí mezi pěti a deseti uzly. Opět byl zklamán tím, jak jeho pasivní sonar fungoval v mělkých vodách, ale nechtěl prozradit pozici, proto nechal Cheyenne plout tiše a doufal, že jestli se někdo někde objeví, oni jej uslyší.

Cheyenne se přiblížila k opuštěné ropné plošině a Mack pořídil další fotografie. Ani ne před třemi měsíci se toto místo hemžilo těžaři, kteří se ze dna ostrovů snažili vydolovat ropu. Teď na plošině samozřejmě nebylo živé duše a všechny okolní ostrovy byly okupovány čínskými jednotkami, které by rády na Cheyenne zaútočily, kdyby jim k tomu dala šanci. Tuhle šanci jim ale Mack dát nehodlal. Dobrovolně rozhodně ne.

„Sonare, můstek; ještě nemáme žádný kontakt?“ zeptal se Mack velitele sonarového stanoviště.

„Můstku, sonar; vůbec nic, kapitáne.“

Mack příjem zprávy potvrdil, ale nebyl si jist, jestli je dobrá, či špatná.

Rychlostí tří uzlů se Cheyenne proplížila podél celé délky Cuarteron Reef, nenašla ale žádný signál toho, že by zde operovaly nějaké nepřátelské ponorky. Tak tohle, pomyslel si Mack, je konečně dobré znamení.

„Další zastávka Cuarteron Reef,“ řekl Mack výkonnému důstojníkovi předtím, než můstek předal čekajícímu OOD.

Kapitán, spokojen s výsledkem průzkumu, se vrátil zpět do kajuty, aby si trochu odpočinul. Výkonnému důstojníkovi předal zvláštní rozkazy – nerušit, pokud nehrozí nebezpečí.

Pár hodin poté výkonný důstojník tiše vstoupil do kapitánovy kajuty a vzbudil jej. Ihned poté, co Mack otevřel oči a viděl před sebou stát výkonného důstojníka, věděl, že se něco děje.

„Co se stalo?“ zeptal se. „Narazili jsme na dno?“

Výkonný důstojník ale neprojevil žádný smysl pro humor. „Poblíž Swallow Reef jsme zachytili množství kontaktů, kapitáne,“ řekl. „Myslím, že jsme objevili jejich ponorkové depo.“

Mack okamžitě vyskočil na nohy a zamířil zpět do velitelské místnosti ještě dříve, než výkonný důstojník dokončil větu.

Ve velitelské místnosti mu OOD vysvětlil tabulku se zakreslenými body. Mack na OOD krátce pohlédl a zamířil přímo do sonarové místnosti a oslovil velitele sonaru. „Tak co máme?“ zeptal se.

„Pane, vypadá to, že opuštěná plošina Swallow Reef je tím ponorkovým depem, které nás poslali hledat. Zatím jsme slyšeli dvě ponorky na hladině. Obě zpomalily a zamířily na sever. Pravděpodobně začaly dobíjet baterie dieselovými motory a slyšíme odtamtud velkou aktivitu.“

„Máte nějaké bližší údaje o těch dvou na hladině?“ zeptal se Mack.

Velitel sonarového stanovitě přikývl. „Ty kontakty jsme zachytili před třemi minutami, pane. Pozitivně jsme oba kontakty identifikovali jako staré ponorky Romeo. Může jich tam ale být mnohem víc.“

Tato situace byla přesně tím, čemu se chtěl Mack vyhnout. Zjistil velké shromaždiště ponorek u Swallow Reef, ale neměl svolení na cíle zaútočit. Nebyl si ani jist, jestli by Mk 48 dokázaly odvést práci určenou pro Tomahawky.

Když nad tím přemýšlel a zkoumal těch několik málo možností, které se mu naskýtaly, napadl Macka plán. Asi nebude tak perfektní a inspirativní jako jeho předchozí nápady, ale byla to jediná věc, kterou mohl udělat.

Věděl, že Cheyenne by eventuálně mohla být schopna zaútočit na obě ponorky, nyní označené jako Master 48 a 50. Rovněž předpokládal, že v tomto depu budou doplňovat palivo a výzbroj více než jen dvě ponorky. To, co chtěl Mack udělat, bylo zaútočit na samotné depo a vyřadit jej z provozu.

Otázka byla – kromě toho, zda by Mack a Cheyenne depo dokázali zničit, či ne – dovolí jim CTF 74 takovou změnu rozkazu? Mack si byl skoro jistý, že odpověď zní ne, ale jen tak pro případ si do důstojnické jídelny zavolal důstojníka bojových systémů a telegrafistu.

„Bylo by možné,“ oslovil kapitán důstojníka bojových systémů, „zničit to čínské depo zásahem Mk 48?“

Důstojník bojových systémů se podrbal na hlavě a pohlédl na Macka. „Domnívám se, že bychom to dokázali, pane. Těžební plošina funguje jako kryt ponorek uvnitř, které my můžeme zaměřit. Tím bychom jejich minizákladnu přinejmenším těžce poškodili.“ Udělal přestávku a znova pohlédl na Macka. „Ale, pane,“ pokračoval, „copak my máme svolení k útoku na plošinu a ponorky v ní?“

„Ještě ne,“ řekl Mack, potěšen tím, že se důstojníci zajímají o rozkazy, které Cheyenne má. Obrátil se k telegrafistovi a dodal: „To je to, proč jste tady vy.

Chci, abyste odeslal zprávu CTF 74, řekl jim, co jsme našli, a získal svolení k napadení ponorek v depu, což by snad mohlo zničit celou plošinu.“

„Ano, pane,“ odpověděli oba důstojníci. Poté byli propuštěni a každý z nich šel po své práci. Důstojník bojových systémů šel za velitelem hlídky, aby společně našli nejlepší místo, ze kterého by mohli začít útok. Telegrafista zamířil přímo k vysílačce.

„Připravte se na periskopovou hloubku,“ řekl Mack OOD. „Připravit na periskopovou hloubku. Ano, pane.“

Během několika minut se Cheyenne z hloubky šedesáti metrů vynořila na periskopovou hloubku. Když bezpečnostní prohlídka okolí neodhalila žádné hladinové kontakty, rychle se vynořil komunikační stožár a rychle bylo odesláno hlášení, včetně potvrzení o příjmu. Po velmi rychlé odpovědi CTF 74 byl stožár opět spuštěn a kapitán vstoupil do komunikační místnosti, jednoho z nejcennějších míst na ponorce.

Komunikační místnost pracovala se šifrovacím zařízením a nejtajnějšími zprávami, a depeše, kterou Cheyenne právě obdržela, nebyla žádnou výjimkou. Když Mack vstoupil, podal mu telegrafista list z tiskárny počítače.

Mack depeši přelétl pohledem a po krátké pauze si ji přečetl znova.

USS INDEPENDENCE JE POD TĚŽKÝM ÚTOKEM ČÍNSKÉHO LETECTVA. LETADLA NEBUDOU MOCI POMOCI CHEYENNE PŘI ZNIČENÍ PLOŠINY/PONORKOVÉHO DEPA. MÁTE SVOLENÍ ZNIČIT PONORKOVÉ DEPO SWALLOW REEF.

Výkonný důstojník vstoupil, když Mack depeši dočítal podruhé. Právě s technickým důstojníkem dokončili obchůzku technických skladišť. „Velitel bojových systémů mi řekl, co se děje,“ oznámil. „Je tu něco, s čím mohu pomoci?“

Mack mu ukázal depeši a potom oba zamířili do jídelny, kde chtěli vypracovat plán útoku na čínské ponorkové depo. Když se oba shodli na nejlepším způsobu provedení, Mack výkonného důstojníka instruoval, aby provedl příslušná opatření ve všech částech lodi, které by při provádění operace mohly sehrát nějakou úlohu.

Plán, který společně vypracovali, znamenal, že Cheyenne rychlostí osmi uzlů vypluje k severu. Když minou Royal Charlottě Reef a až se k depu od západu přiblíží na 32 kilometrů, zpomalí na pět uzlů a v hloubce třiceti metrů k depu tiše doplují. Tato hloubka umožní, aby Cheyenne zjistila jakákoliv pobřežní plavidla, která by se tam mohla potulovat. Budou naslouchat všem signálům ponorek i hladinových lodí a přitom se přiblíží ke své oběti.

Až budou od transformované plošiny na dvacet sedm a půl kilometru, odpálí osm Mk 48 na lodi, které se v depu zrovna nacházejí. Poté poplují na jihovýchod, dokud nedorazí do vod Šprotových ostrovů. Budou-li čisté, provedou stoosmdesátistupňovou obrátku na severovýchod a znova proniknou do ostrovního řetězce, kde prozkoumají čtvrtou oblast – Carnatic Reef.

Takový byl tedy plán. Teď už bylo jen na Mackovi, jeho důstojnících a posádce, aby jej realizovali.

Bojová stanoviště byla opět obsazena, Cheyenne zpomalila na pět uzlů a přibližovala se na dostřel palubních zbraní.

„Můstku, sonar; právě jsme zachytili dvě hlídkové lodi, vyzbrojené střelami Huangfen,“ řekl velitel sonaru. „Plují pod ropnou plošinou a blíží se k Romeům. Vsadím se, že doplňují palivo, pane.“

„Sonare, můstek; ještě něco? Nějaká další hladinová plavidla v okolí?“ zeptal se kapitán.

„Můstku, sonar; těžko říct. V takhle mělké vodě náš pasivní sonar funguje a nefunguje. Někdy nám řekne, co potřebujeme, a jindy je otázka, co nám vlastně sděluje.“

„Sonare, můstek; rozumím,“ řekl Mack. Chvilku přemýšlel a pak řekl: „Dobrá, za jak dlouho se dostaneme do palebné pozice?“

Odpověděl mu koordinátor střelby: „Za další tři minuty, kapitáne.“

Komory jedna a dva byly připraveny na palbu. Vzhledem k tomu, že měli přesnou polohu obou hlučných ponorek Romeo a protože Romea byla přímo pod plošinou, měli také přesnou polohu plošiny. Mohli postupně odpálit všech osm Mk 48 tak rychle, jak to půjde, a odstřihnout jim kabely ihned poté, co vyletí z komor. To torpédům umožní zasáhnout cíle bez navádění z Cheyenne.

Mack torpéda odpaloval po dvou, napřed komory jedna a dva, potom tři a čtyři. To celé dvakrát a celý proces netrval nijak dlouho. V poslední době Cheyenne získala spoustu praxe s nabíjením a odpalováním torpéd a tyto zkušenosti se teď bohatě vyplatily.

„Můstku, sonar; právě jsme získali další sonarový kontakt,“ řekl po odpálení posledních dvou torpéd velitel sonarového stanoviště. „Naším směrem míří samotný hydroplán Huchuan. Podle hluku soudím, že pluje plnou rychlostí.“

S hydroplány Huchuan byl Mack obeznámen a věděl, že Číňané jich mají více než sedmdesát. Rovněž věděl, že tyto malé lodi dokáží vyvinout rychlost větší než padesát uzlů. Huchuan byl označen jako Master 53.

„Jaká je vzdálenost toho Huchuanu?“ zeptal se.

„Nemůžu říct, kapitáne,“ odpověděl koordinátor střelby. „Voda je příliš mělká a my nemůžeme získat přesná TMA cíle. Kurs se mění ve dvacetistupňovém rozptylu.“

„Dobrá tedy,“ řekl Mack, „nemáme jinou možnost. Musíme použít aktivní sonar.“

Toto byla jedna z mála příležitostí, kdy Mack povolil použití sonarového systému BSY-1 v aktivním režimu. Jednak proto, že Číňané už stejně věděli, kde se Cheyenne nachází. Osm torpéd ze stejného místa by mohlo sloužit jako velmi smrtelné vodítko. Mimo to věděl, že všechna čínská plavidla v okolí se zaměří na těch osm torpéd, mířících pod opuštěnou ropnou plošinu. S trochou štěstí se budou více zajímat o ně než o Cheyenne, která spěchala pryč.

V této chvíli se Mack zcela soustředil na hydroplán plující jim do rány, ale hydroplány neměly žádné sonary. Bez sonaru nebyl schopen zjistit, jestli je Cheyenne v aktivním režimu, dokonce ani zda jejich směrem neodpálila torpédo.

Cinknutí aktivního sonaru Cheyenne narazilo do trupu hydroplánu. Protože člun právě plul na svých křídlech, paprsek se odrazil od vlny, kterou vytvářel, a ne od trupu samotného. Ale to k „výstřelu naslepo“ stačilo.

Díky aktivnímu sonaru mohl Mack získat přesné palebné souřadnice hlídkového člunu. Nařídil na čínský Huchuan vypálit z komory jedna. Mk 48 byla nastavena na detonaci v hloubce tří metrů, právě pod křídly člunu.

Huchuan nebyl bez sonarového systému varován, že se k němu blíží torpédo, a klidně pokračoval směrem, kde se domníval, že je Cheyenne. Kapitán hydroplánu polohu Cheyenne vypočítal správně – byla to ale přesně stejná poloha, ze které k nim svištělo torpédo Mk 48. Tím se k němu sám blížil víc a víc; součet rychlostí přesáhl sto uzlů.

„Můstku, sonar; naše Mk 48 právě detonovala pod hlídkovým člunem.“

Huchuan se vznesl do vzduchu, vymrštěn silou vody, která pod ním explodovala. Jak letěl, spirálovitě se otáčel a námořníky na palubě, kteří nebyli připoutáni, zabil jako jatečný skot na korbě náklaďáku. Ti, co připoutáni byli – většinou na velitelském můstku – byli zabiti ihned poté, když člun konečně dopadl do vody; hlavou dolů a při rychlosti padesáti uzlů.

Když sonar hlásil osm extrémně velkých explozí, následovaných tuctem menších, vyplul Mack do periskopové hloubky a nařídil vysunout periskop hodně vysoko, aby mohl zkontrolovat stupeň poškození.

Tím, co viděl, byl Mack potěšen. Vyhodil do vzduchu dvě čínské ponorky, Master 49 a 50, dvě raketové hlídkové lodi Master 51 a 52 a hydroplán, Master 53. Velmi důležité bylo to, že čínské depo bylo nadále nepoužitelné; bylo celé v plamenech a pomalu se sesouvalo do moře.

Kapitán Cheyenne se divoce zašklebil, pyšný na svou loď i její posádku. Dostali obtížný úkol a i ten splnili na výbornou.

Právě vydal rozkazy k dokončení hlídky a Cheyenne zamířila na jihovýchod, ven ze souostroví, když k Mackovi přistoupil výkonný důstojník, s nímž do místnosti vstoupila i jistá naléhavost.

„Kapitáne,“ řekl, „právě jsme zachytili nouzové vysílání. Naše současná mise je odložena.“ Ukázal mu nové rozkazy.

Cheyenne se měla přemístit na sever od Šprotových ostrovů. Tam se formoval čínský konvoj, který měl zamířit k jižnímu okraji souostroví, a podle rozkazů jej měla Cheyenne potopit. Ale ne hned.

Cheyenne spotřebovala více než polovinu Mk 48, které dostala. Na palubě jich zůstalo dost na to, aby splnila současný úkol, ale ne dost na potopení celého konvoje.

Jeho dosavadní pocit pýchy se změnil ve frustraci z výzbroje, kterou dostali, a tak nařídil, aby se Cheyenne vrátila k McKee. Však se vrátíme, říkal si, a potom se s konvojem vypořádáme… ale napřed musíme dostat šanci doplnit výzbroj.

7. Cíl: konvoj

Mack byl vzteklý. Poslední střetnutí přežila Cheyenne bez úhony a nyní bezpečně kotvila po boku McKee, ale Mack i posádka byli naživu jen díky vynikajícímu výcviku, a v žádném případě ne díky rozvědce, jejímiž zprávami se měli řídit. A proto byl Mack naštvaný. Neprotestoval proti svým rozkazům. Jeho prací bylo zavést ponorku s její posádkou do nebezpečí – a do bitevní vřavy, bylo-li to nutné – ale vždy trval na tom, aby jeho muži vždy dostali šanci střet přežít. To znamenalo náležitou výzbroj, spolehlivé vybavení a přesné informace. První dvě složky Cheyenne dostala, ale na to třetí se námořní rozvědka vykašlala.

Mack už byl na moři dost dlouho na to, aby věděl, že rozvědka provedla něco nepředstavitelného. Byl to případ toho, čemu se říkalo ,válečné mlžení’, ale Macka to neuklidnilo. Ne, jestliže se jednalo o jeho ponorku a jeho posádku, která byla díky chybě někoho jiného vystavena nebezpečí.

Jedinou dobrou věcí, která z tohoto zmatku vyplynula – kromě toho, jak Cheyenne svůj úkol splnila – byla zpráva P4, kterou nyní držel v ruce. P4 čili do ,vlastních rukou’ (Personal For) byla omluva od samotného USCINCPAC za špatné zpravodajské informace, které Cheyenne dostala během poslední mise. Mackovi se nejvíce líbila ta část, ve které admirál uváděl, že CNO (velitel námořních operací), v současné době služebně nejstarší důstojník námořnictva, se osobně zajímá o fiasko rozvědky.

Otevřel zprávu a ještě jednou si tu část přečetl. CNO nařídil ,přehodnocení postupů a velícího personálu’ v řetězci velení námořní rozvědky. Mack se usmál. To znamenalo, že na kobereček se dostane spousta lidí, a to bylo dobře. S trochou štěstí budou další velící důstojník a jeho posádka, jdoucí do bitvy, lépe připraveni a dostanou lepší zpravodajské informace.

Mack tak trochu věděl, kdo tím dalším velícím důstojníkem bude. Cheyenne stále ještě byla nejlepším aktivem, které námořnictvo Spojených států v této oblasti mělo, přinejmenším pro takový druh operace, která se připravovala, a proto si Mack byl téměř jist, že brzy budou znova povoláni do služby.

„Promiňte, kapitáne,“ řekl výkonný důstojník. Právě stoupal na můstek a hlava mu trčela ze vstupního poklopu. „Čekají na vás na McKee. Asi nějaká žhavá novinka.“

„Díky,“ řekl Mack. „Máte představu, oč jde?“

„Tedy, pane, podle posledních zpráv rozvědky…,“ výkonný důstojník nechal větu nedokončenou, protože po něm Mack střelil zlým pohledem. „To není legrace.“

„Ne, pane, vůbec ne, jenom mě to napadlo, že se něco stát prostě může. Ale jsem rád, že je posádka připravena.“

Mack přikývl a výkonný důstojník pokračoval: „Podle toho, co jsem slyšel od důstojníka rozvědky na McKee, se u jižního pobřeží Číny shromažďuje konvoj čínských obchodních lodí, který se chce pokusit o rychlý průnik ke Sprotovým ostrovům. Já si myslím, že někdo u nich předpokládá, že jsme po poslední akci v opravě, a chtějí získat výhodu tím, že tam dostanou nějaké zásoby, protože podle nich není v okolí nikdo, kdo by je mohl zastavit.“

S tím Mack souhlasil. Bylo to dobré posouzení situace. Mimo to, že se Číňané mýlili. Cheyenne přežila a bezpochyby měla Číňanům brzy ukázat, jak moc se mýlili.

Kapitán Mackey se podíval přes bok můstku a viděl, jak je první Mk 48 zvedáno do vzduchu, kde se otáčí kolem své osy a klesá k čekající posádce Cheyenne. Tenhle kšeft asi spěchá, když se zbraně nakládají ještě před brífinkem.

Nový úkol se Mackovi začínal líbit. Nemohl si vzpomenout, kdy naposledy bojovala americká ponorka proti čistě obchodnímu konvoji. Během druhé světové války ještě Japonci neměli vyvinutý systém konvojů, tak jako to měly Spojené státy s Velkou Británií. Mnoho lodí, které americké ponorky potopily, bylo nezávislých, nebo to byly lodi, které prostě pluly společně. Uzavřené konvoje s ozbrojeným doprovodem se prostě nepoužívaly.

To znamenalo, že při této misi stanoví Cheyenne standard toho, jak se bojuje s konvojem. To se Mackovi moc líbilo.

Cheyenne měla mnohem rafinovanější zbraně, než byly během druhé světové války, zbraně, které byly rychlejší a měly delší dostřel, ty ale měla obrana konvoje taky. Cheyenne se stejně bude muset do pozice dostat tak tiše, jak to bude možné, a zaútočit dříve, než stihne obrana konvoje reagovat.

„Takže máme tenhle konvoj zastavit,“ řekl Mack. Pokýval hlavou a poklepal na bok můstku. „A my to dokážeme.“

Sověty vyráběná ponorka Kilo. Kilo byla poslední třídou dieslových ponorek.

„Ano, pane,“ řekl výkonný důstojník. Potom se zahleděl někam za kapitána. „Vypadá to, že na McKee začali být netrpěliví. Důstojník bojových systémů a operační důstojník už tam jsou.“

Mack pohlédl na doprovodnou loď a přikývl. „Hned se vrátím. Až budu zpět, podáte mi zprávu o tom, kdy bude hotovo dobíjení. Domnívám se, že budeme muset vyplout ihned, jak to bude možné.“

Výkonný důstojník krátce zasalutoval, a když Mack sestupoval po žebříku do kontrolní místnosti, řekl: „Rozkaz, ano, pane.“ Poté se obrátil a pohledem zkoumal obrovskou rozlohu Jihočínského moře a přemítal, co jim přinese příštích několik dní a jak bude opravdu vypadat moderní boj proti konvoji.

Hodně daleko na moři se úplně stejné myšlenky honily hlavou veliteli čínské eskorty, když konvoj mířil ke Šprotovým ostrovům. Mnohé z lodí začleněných v konvoji nedokázaly plout rychleji než deset uzlů, což bylo příliš málo na to, aby se pokusily o rychlý průnik ke Šprotovým ostrovům. Velitel Jihočínské flotily byl ale neústupný a trval na tom, že v konvoji musí být i výsadkové lodi AK a opravářské lodi ARS.

Nyní tedy velel pomalému konvoji s doprovodnou eskadrou, která byla příliš malá a špatně vyzbrojená. Jen jedna ze sedmi lodí nesla na palubě helikoptéry, vybavené pro ASW, a všichni měli splnit úkol, v jehož provedení byli žalostně nezkušení. Měli ale množství ASW zbraní. Léta spolupráce se sovětským námořnictvem vyústila ve spoléhání se na masivní palebnou sílu. Pokud by nějaká nepřátelská ponorka byla natolik nešťastná, že by byla přistižena, jak torpéduje některou z jeho lodí, měl na odpověď připraveno obrovské množství munice. Ale najít tu americkou ponorku bude velký problém.

Spojené státy měly velmi tiché ponorky. Číňané by na to, že jsou tu někde Američané, byli upozorněni asi až tehdy, až by přišli o některou loď. S tím se ale nedalo nic dělat.

Velitel konvoje pevně svíral klouby na rukou, až bylo i v šeru jasně vidět bílou barvu jeho kůže. Proti americké technologii lze odpovědět rychlou reakcí a za pomoci dobrého jossu. (Joss je podle Číňanů osud, náhoda, předurčení a v podstatě cokoli v tom smyslu, pozn. překl.) Takže potřebuje tohle a ještě dobrý plán.

Dovolil si lehký úsměv. Přestože nemohl admirálovi rozmluvit vyslání konvoje, přinejmenším dělal vše pro to, aby doplul v bezpečí. Věděl, že nejlepší protiponorkovou zbraní je jiná ponorka. To jej naučila léta praxe. Kromě toho to dal zdravý rozum a také to byl slogan, který mezi sebou často citovali američtí námořníci, ale žádná z tichých dieselových ponorek v čínské flotile nemohla pod vodou zůstat moc dlouho a plout na baterie, dokonce ani v tomto pomalém konvoji.

Mohly by ale být strategicky rozmístěny na pečlivě vybraných místech a tam naslouchat, detekovat a poté zničit každou americkou ponorku, která by se pokusila na jeho konvoj zaútočit.

Neměl ani ponětí o tom, že právě teď jedna americká ponorka jeho konvoj hledá a sleduje. Vůbec netušil, že ta americká ponorka jeho konvoj napadne.

A také netušil, že tato americká ponorka jednu nebo více jeho lodí potopí. Ale rovněž nevěděl, že americký kapitán nikdy nepředpokládal, že podél trasy konvoje bude nastraženo tolik skrytých čínských ponorek, že až připomínají řízené minové pole.

Za to, že na konvoj zaútočí, americký kapitán draze zaplatí.

Na palubě Cheyenne vznikaly plány pro útok na konvoj.

„Seďte, pánové.“ Kapitán Mackey mávl na své důstojníky, aby se v důstojnické jídelně usadili na židle a lavice. „Taková je situace: Čínský obchodní konvoj míří s těsnou podporou ke Šprotovým ostrovům a veze zásoby, vojáky a opravářskou loď. Jak už jsme zjistili, zakázaná zóna Spojených národů pro ně nic neznamená. Naším úkolem je konvoj napadnout a jakýmkoli způsobem mu zabránit v doplutí na Šprotové ostrovy.“

Mack udělal pauzu, aby se nová informace mohla vsáknout. „Dobrá, operační důstojník vám sdělí, co jsme na konvoj vymysleli.“

Mack se zaklonil v křesle a sledoval své důstojníky, naslouchající instrukcím. Pro sebe se usmál. Byli připraveni. Poslední nájezd na nepřítele osvědčil, že jsou všichni bojem prověřenými veterány.

Zatímco Mack své důstojníky hodnotil, operační důstojník pokračoval se svým hlášením. „Samotný konvoj je složen ze čtyř transportérů pro převoz vojska, jedné opravářské lodi typu ARS, čtyř obchodních kontejnerových lodí a jednoho tankeru. Doprovod konvoje tvoří dva torpédoborce třídy Luda, čtyři fregaty třídy Jianghu a jeden torpédoborec třídy Luhu se dvěma helikoptérami ASW. Konvoj je schopen plout rychlostí třináct uzlů, podle našich satelitů ale pluje jen deseti. My bychom na svou pozici měli dorazit ihned poté, co za dva dny po setmění opustí zakázanou zónu. Vypadá to, že chtějí proplout za tmy, aby co možná nejvíce zabránili odhalení.“

Poté, co se operační důstojník posadil, napřímil se kapitán Mackey v křesle. „Nějaké dotazy?“

Nebyly žádné, proto Mack setkání ukončil. „Takže,“ řekl. „Všichni víte, co máte dělat. Vyplouváme v šest nula nula. Hlídky mají nástup v pět nula nula. Rozchod.“

Výkonný důstojník přešel ke kávovaru, nalil dva hrnky a pomalu do nich přidával cukr. „Takže, jak si tuhle hru představujete, kapitáne?“

Mack se předklonil a propletl prsty pod bradou. „Jsem si jistý jednou věcí,“ řekl. „Útok na konvoj je pro nás úplně novou hrou. Nemáme žádný primární cíl, na který bychom se mohli zaměřit a zaútočit na něj bez toho, že by nás čapli. Namísto toho máme provést útok, udělat si pauzu na dobití zbraní a vrátit se zpět a znova zaútočit. A tohle máme dělat do té doby, dokud nebudou všechny lodě v konvoj i potopeny, nebo se neobrátí na ústup.“

„Chyba je, že nemáme palubní dělo, tak jako starší ponorky.“ Výkonný důstojník usrkával svou kávu; druhý hrnek už předtím postavil před Macka. „Ale přinejmenším máme výhodu vzdálenosti, na kterou na ty chlapy můžeme zaútočit nebo je detekovat. A navíc jsme rychlejší, takže návrat do pozice by měl být snadný. Pokud nebudeme moc frajeřit, neměl by to být problém.“ Zahleděl se před sebe na kapitánovu nedotčenou kávu. „Vám se to ale pořád nelíbí. Oč jde?“

„Velitel doprovodné eskadry, ten se mi nelíbí,“ řekl Mack.

Výkonný důstojník se zahleděl na svého kapitána. „A proč vás štve zrovna on?“

Mack se odmlčel, protože do místnosti vstoupil poslíček hlídky, v pozoru si stoupl před kapitána a profesionálně zahlásil: „Kapitáne, palubní důstojník vám posílá tuto zprávu.“ Poté zprávu podal kapitánovi. Ten ji převzal a poslíček místnost opustil stejně tiše, jako do ní vstoupil.

Když odešel a oba muži opět osaměli, Mack si dopřál dlouhý doušek kávy a opatrně postavil hrnek zpět. Vstal a šel ke dveřím z kajuty a s rukou na klice se zastavil. „Protože jejich velitel je podle zpráv bývalý ponorkář, jeden z jejich nejlepších velících důstojníků,“ řekl. „Proč by měl ponorkář velet hladinové eskortě a hlídat konvoj?“

Kapitán opustil jídelnu a výkonný důstojník začal mít starosti také a přemýšlel o tom, co se stane, až Cheyenne konvoj lokalizuje.

„Důstojníku pro ponor, jdeme do hloubky 75 metrů,“ nařídil Mack. Cheyenne již našla čínský konvoj a nyní manévrovala na svou pozici. „Koordinátore střelby, máte palebná data velitele eskorty?“

„Ano, pane,“ odvětil výkonný důstojník. „Palebná data máme skoro o všech, nejlepší jsou ale od vedoucí lodi a dvou předních transportérů. Označil jsem je Master 54, 55 a 56. Mám vybrat čtvrtý cíl pro torpédo v komoře čtyři?“

„Ne,“ odpověděl Mack. „Komoru čtyři chci nechat jako zálohu pro případ, že by se tu někde objevila další ponorka, tak jako předtím, nebo že by se někdo z eskorty dostal příliš blízko.“

„Ano, rozumím, pane.“

„Změnilo se něco, s ohledem na jejich defenzivní postavení?“

„Ne, pane. Doprovodné lodi, kromě jedné, stále plují kolem konvoje v kruhu o předpokládaném poloměru sedm až devět kilometrů. Všechna plavidla mají aktivní sonar a pátrají po všem, co je kolem, ale my jsme stále ještě mimo okruh, kde by nás mohli detekovat.“

Mack si pro sebe pomyslel, že čínský ponorkář, velitel doprovodné eskadry, se na palubě své fregaty Jianghu moudře chrání uprostřed konvoje.

„Velmi dobře,“ řekl Mack. Zhluboka se nadechl a obhlédl celou velitelskou místnost. Všichni byli na svých stanovištích a byli připraveni do akce. Ve vzduchu viselo napjaté očekávání. Ne nervózní očekávání, ale byl to ten pocit, vycházející ze žaludku, který vybudí každičký nerv a rozšíří smysly. Lovec našel svou kořist a teď byl čas ji zabít.

„Torpédo, velitel palby. Připravte torpéda jedna, dva a tři na střelbu, otevřete vnější poklopy.“

Standardní opakování rozkazů přenášely mikrofony jasně a zřetelně. Kapitán Mackey je osobně potvrdil a potom přešel k mapě znázorňující trasu konvoje a čekal, až obsluha torpéd splní své úkoly.

Zanedlouho hlásil výkonný důstojník: „Komory jedna, dva a tři jsou připraveny, kapitáne. Vnější poklopy jsou otevřeny.“

„Velmi dobře.“ Mack se vrátil k ovládacím terminálům BSY-1 a ke kontrolním zbraňovým terminálům v „Uličce řízení palby“. „Podle palebných protokolů zaměřte torpédo jedna na Master 54.“

Velitel bojových systémů od svého terminálu nahlásil aktuální kurs cíle, rychlost a vzdálenost.

Kapitán informaci potvrdil a řekl do mikrofonu: „Sonare, můstek; zůstaňte na příjmu.“

„Můstku, sonar; zůstávám na příjmu.“

„Prověřte sonarový kurs a z komory jedna vypalte na cíl Master 54.“

„Prověřit sonarový kurs a vypálit z komory jedna na cíl Master 54. Ano, pane.“

Když se na jeho terminálu rozsvítilo světélko, velitel bojových systémů hlásil: „Kapitáne, komora jedna odpálena elektronicky.“

O okamžik později řekl velitel sonarového stanoviště: „Můstku, sonar; jednotka z komory jedna letí rychle, přímou cestou a v normálu.“

„Sonare, můstek; rozumím.“ Mack se obrátil k obsluze palebného stanoviště a řekl: „Z komor dva a tři nechci střílet do té doby než se další cíle, a zejména ten torpédoborec Luhu s ASW helikoptérami na palubě, trochu neuklidní. Až se jejich velitelská loď potopí, budou se pár minut honit za vlastními ocasy.“

„Rozkaz. Ano, pane,“ odpověděl velitel palebného stanoviště za celou obsluhu. Potom se mimo mikrofon tišším hlasem, takže jej mohl slyšet jen Mack, zeptal: „Promiňte, kapitáne, ale proč na ty dvě lodi nevypálíme už teď, než jim dojde, že jsme tady, nebo proč nejdeme rovnou po eskortě?“

Mack se usmál. Byla to dobrá otázka a on ji zodpověděl hlasitě, aby jej slyšeli všichni: „To první torpédo je jen pro efekt,“ řekl. „Chci je vystrašit. Naše rozkazy zní, zabránit konvoji v dosažení Šprotových ostrovů. Raději je přinutím se obrátit a utéci, než abych ničil všechny lodě a zabíjel všechny námořníky na nich. Ale dokud se neotočí a neodplují, hodlám mířit na primární cíle – na lodě v konvoji. Bude to žalostný pohled, až doprovodné lodě doplují s minimálním poškozením, ale nezbudou žádné lodě, které měly doprovázet. A teď, jaký je čas do aktivace?“

„Třináct minut, dvanáct sekund, pane,“ hlásil důstojník bojových systémů.

Když se torpédo zaměřilo na svůj cíl, zapnul se jeho aktivní sonar a po lokalizaci cíle přešlo na útočnou rychlost. Na tuto vzdálenost měla vedoucí doprovodná loď jen velice malou šanci na to, aby zareagovala, a na únik nezbyl čas žádný. Jedinou šanci by loď měla, kdyby vlastním aktivním sonarem zaznamenala průnik tichého torpéda do vody.

Kdyby vedoucí loď provedla prudkou změnu kursu, nebo kdyby náhle zvýšila rychlost, Cheyenne by věděla, že torpédo bylo zjištěno. Když si ale Mk 48 svůj cíl zaměřila, udržoval konvoj i eskortní lodě původní kurs i rychlost.

„Můstku, sonar; máme tu detonaci na kursu cíle Master 54. Všechny eskortní lodě zvýšily rychlost a pokračují ve vyhledávání aktivními sonary.“

„Sonare, můstek; rozumím. Palebné stanoviště a sonare, nadále sledujte cíle Master 55 a 56. Chci vypálit ihned, až se věci uklidní. Zavřete vnější poklop komory jedna a dobijte Mk 48.“

Uplynulo několik minut, během nichž posádka Cheyenne čekala na reakci lodí nad nimi.

„Můstku, sonar; eskortní lodě jsou zase v původních pozicích. Master 54 ještě několikrát sekundárně explodoval a zní to, jako by se potápěl.“

„Sonare, můstek; rozumím. Sonare, jsou nějaké náznaky pomoci nebo záchranných prací ve prospěch Master 54?“

„Můstku, sonar; negativní, kapitáne. Všichni jej míjí bez zpomalení.“

„Sonare, můstek; rozumím.“ To Macka zarazilo. Luda neexplodoval a nepotopil se okamžitě, takže nebyl žádný důvod, aby některá z ostatních lodí alespoň nezpomalila, aby posbírala trosečníky. Něco tu nehrálo, ale Mack si nebyl jistý, co.

„Kapitáne, stále ještě máme palebná řešení cílů Master 55 a 56 pro komory dva a tři.“

Mack se zahleděl na výkonného důstojníka. „Velmi dobře, koordinátore střelby. Podle palebných protokolů zaměřte torpédo dva na Master 55 a torpédo tři na Master 56.“

Znova byly provedeny nacvičené smrtící pohyby a z Cheyenne ke svým cílům vylétla dvě další torpéda.

„Můstku, sonar; jednotky z komor dva a tři letí rychle, přímou cestou a v normálu.“

„Čas do aktivace je šestnáct minut, čtyřicet sekund,“ hlásil důstojník bojových systémů.

A znova důstojníci i posádka Cheyenne čekali. Torpéda svištěla vodou, ale tentokrát proti lodím, jejichž obrana závisela na jiných – obrana, kterou ti jiní ale nemohli poskytnout.

„Můstku, sonar; jedna z eskortních lodí nejblíže k nám, druhý Luda, Master 57, začal zvyšovat rychlost a provádí rychlý obrat!“

„Sonare, můstek; rozumím. Kterým směrem se Master 57 obrací?“

„Můstku, sonar; obrací se doprava, přímo na nás, kapitáne. Pluje podél zpětné dráhy torpéd.“

„Sonare, můstek; dobrá. Torpéda se už zaměřila?“

„Můstku, sonar; Ano, pane, obě torpéda se aktivovala.“

„Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a nabijte komory dvě a tři.“ Mack se znova podíval na svého výkonného důstojníka. „Musíme odsud zmizet. Chci oblast opustit a do palebné pozice se vrátit za hodinu.“

„Můstku, sonar; obě torpéda explodovala. Cíle Master 55 a 56 zastavily lodní šrouby.“

Mack nedoufal, že by obě lodi byly mrtvé. Nemyslel si, že by každé z torpéd Mk 48 dokázalo potopit transportní loď, ale věděl, že poškozené určitě budou.

Mack urychleně vydal rozkazy, aby Cheyenne opustila oblast, zrychlila a potopila se pryč od blížícího se hladinového plavidla. Stále ještě byla mimo dosah čínského sonaru a zvýšila rychlost na dvacet uzlů a třicet minut prchala, takže se dostala daleko od konvoje; obrátila se zpět na kurs vedoucího pronásledovatele, aby si na něj počkala.

Stejně jako dříve konvoj pomalu doplul k Cheyenne, zatímco se na palubě ponorky znova připravovaly komory jedna, dva a tři k palbě. Tři lodi z konvoje byly označeny jako další cíle Master 58, 59 a 60; byly to dva zbývající transportéry a tanker.

Znova byly zahájeny palebné protokoly pro palbu na cíle Master 58 a 59. Jednotky z komor jedna a dva pluly podle očekávání a na Cheyenne brzy zaznamenali další dvě exploze pod dvěma posledními transportéry.

Důstojník bojových systémů hlásil Mackovi: „Jsme připraveni na Master 60, kapitáne.“

Master 60 byl tanker, který již nebyl chráněn transportéry. Mack věděl, že tanker bude Číňanům velice chybět.

Mack oslovil výkonného důstojníka. „Velmi dobře, koordinátore střelby. Podle palebných protokolů zaměřte torpédo tři na cíl, Master 60.“ Mack rovněž věděl, že tanker má jen jednoduchý trup a brzy se z něj vylije motorová nafta, strojní olej a letecké palivo, které Číňané na Šprotových ostrovech nutně potřebují.

„Kurs cíle Master 60 je 195, rychlost deset, vzdálenost 13 700 metrů.“

„Sonare, můstek; zůstaňte na příjmu.“

„Můstku, sonar; rozumím.“

„Prověřte sonarový kurs a z komory tři vypalte na cíl, Master 60.“

„Prověřit sonarový kurs a z komory tři vypálit na cíl, Master 60. Ano, pane.“

„Komora tři odpálena elektronicky.“

„Můstku, sonar; jednotka z komory tři letí rychle, přímou cestou a v normálu.“

„Sonare, můstek; rozumím. Čas do aktivace?“

„Čas do zaměření je…“ Hlášení velitele bojových systémů bylo náhle přerušeno.

„Můstku, sonar; máme torpéda ve vodě, míří nám na levou stranu přídě; SET53, na 205 a 207 stupních!“

Kapitán Mackey si s výkonným důstojníkem vyměnil rychlé pohledy a potom se obrátil zpět k ovládacímu panelu. „Hloubka sto padesát metrů, zvyšte rychlost na plnou a nekavitujte. Odpalte matoucí zařízení.“ Poté se Mack otočil zpět k výkonnému důstojníkovi. „Koordinátore střelby, potřebuji vědět, kdo je ten zákeřník a potřebuji to urychleně. „Odstřihněte kabel torpéda tři, zavřete vnější poklop a komoru tři znova nabijte.“

„Můstku, sonar; myslím, že to máme, pane. Musí to být dieselová ponorka, protože je tak tichá. Ale pokouší se dobít a způsobuje při tom hluk na 200 stupních.“

„Sonare, můstek; děkuji. Vypalte naslepo, cíl 200 stupňů, Master 61.“

Mk 48 z komory čtyři ihned vylétlo na cestu k cíli Master 61. O kategorii cíle se bude Mack zajímat později.

„Můstku, sonar; obě nepřátelská torpéda zvyšují rychlost“ – velitel sonarového stanoviště zaváhal – „ale míří směrem k našim rušičkám,“ dodal. „Zvorali to.“

Ale Mack chtěl slyšet ještě něco než se ujistí, že nebezpečí pominulo. „Sonare, můstek; jaký je kurs těch torpéd?“

„Můstku, sonar; kurs je 020. Míří pryč, pane. Žádné známky dalšího útoku.“

Přímá hrozba torpéd tedy pominula, ale Cheyenne ještě nebyla mimo nebezpečí. Ponorka, která na ně vypálila, tu stále ještě byla.

Ale ne nadlouho. Mk 48 z komory čtyři si nepřátelskou ponorku zaměřilo a po pár minutách už sonar hlásil explozi ze směru, kde měla být. Master 61, ze kterého se po zvýšení rychlosti vyklubalo hlučné Romeo, jim už vadit nebude.

Mack ale nezahálel. Cheyenne stále ještě měla co dělat. „Sonare, můstek;“ řekl. „Jak to vypadá na hladině?“

„Můstku, sonar; zbývající plavidla konvoje udržují stále stejný kurs i rychlost. Master 60, ten tanker už v konvoji není; zůstal daleko za ním. Zní, jako by jen stál na hladině, kapitáne.“ Operátoři BSY-1 vše, co velitel sonarového stanoviště hlásil, potvrdili.

„Sonare, můstek; rozumím. Co dělá eskorta?“

„Můstku, sonar; doprovodné lodi jsou stále na místech, ale …“ Hlas velitele sonaru se vytratil.

To bylo neobvyklé. „Sonare, můstek; pokračujte,“ řekl Mack. „Co to je?“

„Můstku, sonar; můžu přísahat, že jsem slyšel ještě jiné torpédo a další exploze, přicházející ze směru konvoje. Skoro, jako by na něj zaútočila ještě jiná ponorka.“

Mack se zamyslel. V oblasti není žádná přátelská ponorka, takže co to tedy na konvoj útočí? „Sonare, můstek; zní to, že někoho dostali?“

„Můstku, sonar; ne, pane. Ale byl jsem trochu rozrušený, kapitáne.“

Mack se pro sebe usmál. „Sonare, můstek; rozumím. Vracíme se ke konvoji. Podejte mi jasnou zprávu.“

„Můstku, sonar; provedu.“

„Kapitáne, co s těmi zasaženými?“ zeptal se důstojník bojových systémů. „Necháme je jen tak být?“

„Přesně to uděláme. Máme zastavit konvoj, ne zvýšit skóre potopené tonáže. A vy mi máte,“ dodal Mack, „poskytnout palebná data dalších tří lodí v konvoji.“

„Ano, pane, provedu,“ řekl důstojník bojových systémů.

Ta dieselová ponorka Macka rozrušila. Otázka, která se mu stále vracela na mysl, byla: Jak mohla vědět o přítomnosti Cheyenne? Ponořená dieselová ponorka nemohla s konvojem držet krok a pravděpodobnost, že by Cheyenne na ni narazila přímo uprostřed konvoje, byla více než astronomická.

Výkonný důstojník přemýšlel o stejné věci. Náhle se udeřil pěstí do dlaně druhé ruky. „Dává to smysl, kapitáne. To je ten důvod, proč se nikdo z nich nezastavil kvůli trosečníkům; proto konvoj nikdy nezměnil kurs, i když byl pod útokem. Kurs i rychlost si museli udržet. Ti zatracení Číňané mají dieselové ponorky, které právě včas proklouzly na správné místo. Prostě tam seděly a čekaly a my jsme si koledovali o zásah.“

Jak přemýšlel o tom, co výkonný důstojník říká, přivřel Mack oči. „Máte pravdu,“ řekl. „A taky to vysvětluje, proč jejich konvoji velí bývalý velitel ponorky. On je ten, kdo nám přichystal tohle malé překvapení.“

Mack se zašklebil, ale nebyl to škleb přátelský. Čínský velitel nebyl jediným ponorkářem, který měl v rukávu jedno či dvě esa. Pohlédl na hodinky: „Měli bychom vyrazit na místo dalšího útoku,“ řekl. „Tentokrát zpomalíme trochu dřív.“ Poté Mack nařídil, aby Cheyenne zpomalila na pět uzlů a vyplula nad první teplotní vrstvu.

Poté, co vydal rozkazy, aby se Cheyenne připravila k dalšímu útoku na konvoj, vrátil se Mack ke skupině řízení palby. „Je velice pravděpodobné, že tam zase narazíme na nějakého ukrytého diesela. Buďte proto bdělí a myslete na to, že jich může být i víc.“

Nikomu na palubě se nelíbila myšlenka, že znova narazí na někoho, a „komora tři odpálena elektronicky“ se dozví až poté, co na ně vypálí torpédo. To byla taktika, kterou používaly ponorky třídy Los Angeles, a oni sami na Cheyenne už mnohokrát viděli, jak efektivní technika to může být.

Na hlubokomyslné závěry ale nebyl čas. Byly tu cíle, na které se museli zaměřit, a byl tu konvoj, který měli zastavit. Dalšími cíli se staly tři kontejnerové lodi nejblíže Cheyenne, které dostaly označení Master 62, 63 a 64. „Proveďte aktualizaci analýzy pohybů cílů a proveďte ji rychle,“ řekl Mack.

Cheyenne tiše proklouzla na zvolené místo, kde chtěla počkat. Kromě blížícího se konvoje sonar nehlásil žádné další kontakty. Ale doprovod konvoje poněkud změnil taktiku. Každá z lodí neustále prováděla nepředpokládatelné manévry, ale přitom se stále pokoušela zůstat na pozici. Vlny aktivního sonaru, které z eskortních vyrážely do okolí, sloužily jako neproniknutelná zeď na obranu konvoje. Zbylých pět zásobovacích lodí si uchovávalo pevný kurs, a nemohly dělat nic jiného než sledovat, pozorovat a doufat, že obětí příštího torpéda bude někdo jiný.

Když byl velitel palebného stanoviště spokojen s daty TMA, informoval kapitána Mackeye. Mack poté nařídil připravit všechny komory a otevřít vnější poklopy komor jedna a dva. Tentokrát jim nedá žádnou šanci. Tam někde čekala další ponorka; on ji cítil.

„Sonare, můstek; po výstřelu z komory jedna buďte ve střehu. Měli byste slyšet nepřátelskou ponorku, zaplavující torpédové komory a otevírající poklopy. Snad se nám podaří zmizet, než s tím skončí.“

„Můstku, sonar; rozumím.“

„Podle palebných protokolů zaměřte torpédo jedna na cíl, Master 62.“

Vzdálenost, rychlost a kurs cíle byly ověřeny a torpédo vystřelilo vstříc první kontejnerové lodi. Velitel sonarového stanoviště i jeho operátoři byli napjatí, aby zachytili první známky cizí ponorky, reagující na odpal torpéda z Cheyenne.

„Můstku, sonar; zvuky z 250 stupňů. Zní to jako… Ano, pane. Je to ponorka, zaplavující komory. Připravuje se na odpal!“

„Sonare, můstek; zůstaňte na příjmu.“ Mack nový kontakt označil jako Master 65 a poté nařídil: „Prověřte sonarový kurs a z komory dva vypalte na cíl, Master 65.“

„Můstku, sonar; jsme na příjmu.“

„Prověřit sonarový kurs a vypálit z komory dva na cíl, Master 65. Ano, pane,“ dokončil důstojník bojových systémů opakování rozkazů.

„Můstku, sonar; jednotka z komory dva letí rychle, přímou cestou a v normálu. Cíl se obrací a zvyšuje rychlost.“

„Sonare, můstek; provedl odpal?“

„Můstku, sonar; ne, pane. Naše torpédo si cíl už zaměřilo a akceleruje. Je to další Romeo, kapitáne.“

V kontrolní místnosti všichni ztichli a sledovali, jak se vyvíjí pronásledování nepřátelské ponorky torpédem, odpáleným z Cheyenne.

„Můstku, sonar; Master 65 odpálil rušičky.“

U ovládacího terminálu zbraní naznačil velitel bojových systémů, že zprávu slyšel a informoval Macka, že torpédo je stále ještě naváděno pomocí kabelu. Vnadidla tedy nefungovala, protože Cheyenne torpédo navedla mimo ně.

„Můstku, sonar; zásah cíle Master 65. Mnohonásobná exploze. Je po ní, pane.“

Předtím než mohl Mack zprávu potvrdit, dodal velitel sonaru: „Můstku, sonar; exploze na poloze cíle Master 62. Loď se rozlamuje, kapitáne.“

„Sonare, můstek; rozumím. Dobrá práce, všichni. Podle palebných protokolů zaměřte torpédo tři na Master 63 a torpédo čtyři na Master 64. Zavřete vnější poklopy komor jedna a dva a komory dobijte.“

„Můstku, sonar; všechny doprovodné lodi zvýšily rychlost a přesunují se do čela konvoje. Musely slyšet, že jejich přátelé jsou zasaženi.“

„Sonare, můstek; rozumím. Koordinátore střelby, jsme stále mimo dosah jejich sonarů?“

„Ano, pane. Jsme daleko za hranicí detekce.“

„Velmi dobře,“ reagoval Mack.

Koordinátor střelby kapitána informoval o kursu, rychlosti a vzdálenosti, které ověřil u cílů Master 63 a 64. Mack se připravil na rozkaz k palbě.

„Můstku, sonar; doprovodné lodi náhle změnily kurs k severovýchodu. Všechny směřují do levé čtvrtiny konvoje.“

„Sonare, můstek; dobrá.“ Mack se potom zeptal: „Ukazují počítače BSY-1, co se to tam děje?“

„Ještě ne, kapitáne,“ odpověděl koordinátor palby.

„Můstku, sonar; slyším něco, jako by se k nám blížilo další Romeo. Pluje velkou rychlostí, směrem od konvoje.“

„Můstku, sonar; kapitáne… můj Bože, pane! Vystřelili na svou vlastní ponorku! Ve vodě je jedno, dvě, pět torpéd. Mnohonásobná exploze. Kapitáne, oni mají ve vodě celý arzenál!“

„Sonare, můstek; rozumím.“ Mack to téměř předpokládal. Konvoj hlídkoval proti jakémukoli ponorkovému kontaktu a spletli si Romeo s Cheyenne. „Nějaké změny ve zbytku konvoje?“ zeptal se.

„Můstku, sonar; negativní. Konvoj pluje jako předtím.“

„Sonare, můstek; dobrá. Prověřte sonarový kurs a z komory tři vypalte na cíl, Master 63, a z komory čtyři na cíl Master 64.“

„Prověřit sonarový kurs a z komory tři vypálit na cíl Master 63, z komory čtyři na Master 64. Ano, pane.“

Mack došel ke své stoličce, usadil se na ni a čekal, zatímco si torpédo razilo cestu k cíli. Eskortní lodi byly příliš zaměstnány útokem na vlastní ponorku, takže nebyly tak bdělé a nevšimly si blížící se střely. Konvoj samotný na to, že byl torpédován, nereagoval vůbec.

Mackova pozornost se soustředila na nové příchozí hlášení.

„Můstku, sonar; exploze cílů Master 63 a 64. Potápějí se, kapitáne.“

„Sonare, můstek; dobrá. Nějaké reakce eskorty?“

„Můstku, sonar; pozitivní. Odbočují doleva, k severu. Ne, počkejte, pane. Konvoj mění kurs. Odbočují vpravo. Konvoj změnil směr, z jejich pohledu doprava.“

„Kapitáne,“ řekl důstojník bojových systémů, „počítače BSY-1 ukazují, že konvoj se taky obrací na sever. Vzdálenost kontaktů naznačuje, že doprovod pluje za zbytky konvoje.“

Na palubě Cheyenne se rozlehl jásot, jak si členové posádky navzájem gratulovali. Dokázali to! Konvoj se obracel a mířil domů.

Když ale výkonný důstojník navrhl, že by mohl odvolat bojová stanoviště, potřásl Mack hlavou. Na svých stanovištích zůstanou, dokud se Cheyenne nepřemístí, aby dokončila ten tanker. Mack si myslel, že by se mu mohlo podařit znova vyplout a v noci proklouznout na Šprotové ostrovy, pokud nepřijde o veškerý náklad.

Když se Cheyenne k poškozenému tankeru, Master 60, přiblížila, ukázalo se Mackovo tušení jako správné. Loď byla znova na cestě a mířila ke Šprotovým ostrovům. Torpédo Mk 48 z komory jedna dokončilo práci a hned nato Cheyenne mířila zpět k McKee. Byl čas na doplnění zbraní a zásob a na pořádný oddech, než to celé začne nanovo.

8. Hlídka

Byla ještě tma, když Cheyenne ukončila dobíjení torpédových komor i odpalovacích ramp z McKee. Zásobovací loď stále ještě kotvila u pobřeží Bruneje, kde ji chránila letadla z Independence. Stejně jako při posledním vystrojování se kapitán Mackey, důstojník operačních systémů, operační důstojník, navigátor a telegrafista se sonarovým důstojníkem v poslední den vydali do instruktážní místnosti na McKee, kde měl proběhnout předběžný brífink, ale tentokrát se setkání měli zúčastnit i ostatní důstojníci z Cheyenne.

Nyní, když si posádky Cheyenne a McKee nacvičily rutinu při vyzbrojování, chtěl mít Mack všechny důstojníky u sebe. Kromě toho si účast ostatních důstojníků vyžádal CTF 74. Částečně proto také Mack očekával, že následná třetí hlídka bude asi o něco důležitější než obě předchozí, pokud je to vůbec možné.

Mack se s výkonným důstojníkem, hlavním technikem a zbylými mladšími důstojníky sešel před instruktážní místností. Věděl, že mladší důstojníci budou vzrušení a budou přímo hořet zvědavostí, ale také věděl, že se může spolehnout na to, že během brífinku zachovají profesionální dekorum. Pokývl jim a vykročil do instruktážní místnosti.

CTF 74, instruktážní důstojník a kapitán McKee byli již usazeni. Když Mack se svou skupinou vstoupil a poté, co si všichni vyměnili běžné pozdravy, brífink začal.

Tyto brífinky byly obvykle směsicí starých informací a nových rozkazů, ale tentokrát tu bylo něco navíc: informace, které nemohly být Cheyenne předány rádiem. Tyto zprávy – i tento brífink – byly založeny na informacích, které získala Ústřední zpravodajská služba CIA.

Agenti ve Vladivostoku a Pekingu zjistili, že vrchní velitel čínského námořnictva se osobně zajímá o ztráty, které jeho jednotkám způsobila Cheyenne. To ale nebyla jediná lahůdka, kterou jim Služba předala. Také se nějak dozvěděli, že Číňané jsou přesvědčeni o tom, že Cheyenne je jedinou jadernou ponorkou, kterou mají k dispozici. Tuto informaci pravděpodobně dostali od nějakého prostořekého námořníka v Yokosuckém přístavu, ale NCIS (námořní kriminální vyšetřovací služba) na tom stále ještě pracovala.

To situaci kolem Cheyenne změnilo, ale nezměnily se její rozkazy. Předtím než budou do stejné oblasti dopraveny další jaderné ponorky námořnictva Spojených států, podnikne Cheyenne další hlídku.

Na nové zprávy Mack nereagoval, i když jej vážně znepokojily. Na jedné straně byl rád, že v oblasti ještě není žádná další americká jaderná ponorka. To věci zjednodušovalo, protože nebylo třeba provádět dodatečná měření a vzájemná porovnávání s kolegou velícím důstojníkem. Mimoto už Číňané po Cheyenne stejně šli. Jediné, co se opravdu změnilo, bylo to, že až doteď Číňané věřili, že zde operují tři jaderné ponorky. Nyní vědí, že je to jen jedna – Cheyenne – a veškeré své úsilí zaměří na ni.

Jedinou opravdovou výhodou oproti sólovým operacím bylo, že teď mohl Cheyenne někdo pomoci vypátrat, odkud a jak se do rukou Číňanů dostává zdánlivě nekonečné množství ruských ponorek Kilo a Alfa. Mack si nemohl nepřipomenout starou historku o tom, že kdyby celá čínská populace pochodovala do moře, zástup pochodujících by byl nekonečný, protože počet narozených by vysoce převyšoval počet umírajících. Při té vzpomínce se Mack zašklebil. Věděl, že tato teorie je zastaralá, protože už několik desetiletí Číňané kontrolují porodnost, často velmi tvrdým způsobem.

Instruktážní důstojník pokračoval v hlášení a řekl, že USCINCPAC a CINCPACFLT neberou čínského vrchního velitele na lehkou váhu, zejména poté, co zjistil, že ztráty způsobené Cheyenne nejsou ve skutečnosti dílem tří SSN, ale že je všechny dostala jediná loď. I přesto byli všichni Mackovi nadřízení potěšeni úspěchem Cheyenne a čínský velitel jim strach nenahnal.

Admiralita na Oahu měla toto všechno v paměti, stejně jako nejvyšší důvěru v Cheyenne, její důstojníky i posádku, když nařídili, aby Cheyenne vyplula zpět na sever ke Šprotovým ostrovům, kde má provést hlídku a podle rozkazů se přemisťovat z jedné oblasti do druhé. Už brzy, možná za pár týdnů, dorazí její sesterské lodi 688, USS Columbia a USS Bremerton. Ale předtím ještě musí dokončit vlastní hlídkové úkoly v Japonském moři a v severozápadním Pacifiku u Petropavlovsku.

Důstojník bojových systémů už předtím informoval kapitána, že směs Tomahawků v odpalovacích silech byla vyměněna výhradně za střely voda – země, TLAM-C a TLAM-D. Čili byly odebrány střely TASM a nahrazeny TLAM-D. To byl Mackův první nápad, týkající se případných akcí proti letištím a startovacím drahám. Střely TLAM-D obsahovaly nálože, po jejichž explozi zůstávají krátery, což byla opravdová noční můra všech startujících letadel.

Instruktážní důstojník potvrdil Mackovy domněnky. S tímto typem akcí začnou poté, až budou polohy letišť potvrzeny a budou mít k dispozici snímky. Až se tak stane, bude Cheyenne uvědoměna v pásmu VLF, které bude přijímat plovoucími senzory. Poté vypluje na hloubku periskopu a zaměřovací data ze satelitu si Cheyenne stáhne přímo do terminálu CCS Mk 2. Tato data přijdou z plánovacího střediska válečných operací IPAC v Red Hill na ostrově Oahu, ze zpravodajské centrály USCINCPAC.

Mackova tvář zůstávala apatická, ale nelíbilo se mu to. Raději by všechny informace dostal do databáze Cheyenne už před vyplutím, ale na to prostě nebyl čas.

Když se tedy dostanou k tomuto bodu operace, využijí znova filipínský ostrov Palawan k příjmu dat TERCOM a DSMAC, ale Cheyenne si musela získat počáteční letová data pro své střely právě na Palawan, takže se mohou velmi lišit v závislosti na její momentální pozici. To by samozřejmě neměl být problém; byl to úkol pro terminál CCS Mk 2, samostatné palubní středisko pro plánování operací.

Dál se brífink vyvíjel přesně podle Mackova očekávání, ale další poznámka instruktážního důstojníka si okamžitě získala jeho pozornost. Podle instruktážního důstojníka bude poté, co Cheyenne dokončí třetí hlídku a vrátí se pro nové zbraně, pro ni připraven plovoucí suchý dok Areo.

To Mack neslyšel rád. Nebavilo jej představovat si, že Cheyenne utrpí tolik škod, že její oprava bude vyžadovat suchý dok. Ale jak věděl, tohle byla válka, a jestliže se čínské námořnictvo zaměřilo na lov Cheyenne, může být ještě rád, že je Areo tady.

Stále ještě na to myslel, když mu výkonný důstojník předal psanou poznámku s písmeny ASDS nahoře.

Mack přikývl a novinka o doku Areo se mu náhle líbila ještě méně. Podíval se na instruktážního důstojníka a zeptal se: „Má nějaký smysl, aby sem Areo vozil SEAL, zdokonalený systém ASDS?“

Na tuto otázku odpověděl admirál CTF 74 ještě dříve, než se instruktážní důstojník stačil nadechnout. „O tom jsme mluvili, kapitáne. Problém je v tom, že i když Cheyenne dokončila přestavbu pro ASDS a v San Diegu vám ještě před vyplutím instalovali styčnou plochu, vaše loď a toto zařízení se ještě nesetkaly.“

Mack potřásl hlavou. „Takže Cheyenne tento nejnovější bojový systém nebude moci využít?“ zeptal se.

„Rád bych řekl, že ano,“ odpověděl admirál. „V nejbližší době.“

„To je tedy úleva, admirále,“ řekl Mack. „Jak víte, provoz s tímto zařízením je velice komplikovaný – zejména jeho přistání na zádi trupu. Budeme potřebovat opravdu hodně trénovat, než si to nějaký moudrý ponorkář s sebou poprvé vezme do války.“

„Souhlasím,“ řekl admirál. „A to je přesně to, co jsem řekl COMSUBPAC.“ Krátce se odmlčel a dodal: „Jestliže do této války bude zapojen SEAL, který je přísně utajován SOCOM (zvláštním operačním velitelstvím), dozvíme se to asi teprve, až se to stane – jedině, že by to chtěli použít na Cheyenne.“

Mackovi se ulevilo, když to slyšel. Alespoň trochu. Ztráta kontroly nad Cheyenne nebyla součástí jeho osudu – ne pokud k tomu mohl něco říci.

Brzy poté brífink skončil, a když se všichni vrátili na Cheyenne, sdělil Mack výkonnému důstojníkovi svou obavu, týkající se plovoucího doku. Výkonný důstojník souhlasil. Zdůraznil, že by to byl jediný způsob, jak dostat Cheyenne na souš, aby mohla být odmontována pevná přítěž – a bylo by to nutné, pokud by potřebovali instalovat ASDS zařízení na určené místo. Zařízení se instaluje na trup, za zadní únikový poklop, který vede do strojovny a zatěžuje záď více, než jsou schopny kompenzovat alternativní vyrovnávací nádrže.

„Pozor na palubě a na McKee,“ upozorňoval OOD z můstku megafonem. „Uvolněte všechna lana.“ Tento rozkaz byl telegrafistou na můstku krátkovlnnou vysílačkou tlumočen operátorům na palubě; jeden byl na přídi, druhý na zádi.

Během pár minut byla příď, záď i úvazná lana odděleny. Když byly nařízené úkony provedeny a bylo předáno hlášení OOD, nařídil: „Vyvažte lana tři a čtyři.“

V době míru, či za jiných okolností, by Cheyenne použila svá vlastní úvazná lana. Byla ale válka. Během jejich prvního dozbrojení z McKee Mack nařídil, aby byly zámky vázacích lan Cheyenne zavařeny v poloze zamčeno. Tím chtěl zabránit nežádoucím zvukům pro případ, že by se zámky samovolně otevřely. Bylo to chytré opatření, zejména, když se poslední dobou zvětšilo nebezpečí setkání s nepřátelským torpédem nebo hloubkovou minou.

Stejně jako při předchozích dvou hlídkách nechali všechna lana na McKee, kde je usuší a uloží do doby, než se Cheyenne zase vrátí.

„Prověřte záďové lano. Navíjejte ho tak, aby se nezamotalo s příďovým lanem,“ kontroloval OOD situaci. Dbal o to, aby Cheyenne zůstala na místě, dokud nebudou vyvázána záďová lana, zejména to vedoucí k pravoboku McKee. Hlavní motory nebudou spuštěny, dokud nebudou lana pryč.

Během přípravy na další misi OOD vyzkoušel sekundární motor SPM; testoval jej v technických prostorách ponorky a nastavil jej na 90 stupňů.

„Kormidlo, můstek; zapněte SPM.“ Tento rozkaz přišel laryngofonem.

Když se SPM rozběhl, záď Cheyenne zlehka poskočila k pravoboku, jako by se ponorka otáčela na čepu, a její příď zamířila na McKee. Protože 6900 tun těžká ponorka se už teď přetáčela rychle, nařídil OOD SPM vypnout, nastavit na 0 stupňů a odstavit. Dál už se loď přetáčela jen pomalu a OOD nařídil zapnout hlavní motory na jednu třetinu zpětného chodu, aby udržel záď v kursu a aby se sonarová kopule nepřiblížila k trupu McKee nebezpečně blízko.

Podle jeho rozkazů byla vyvázána zbylá dvě lana, která se odplazila vodou, jak je posádka McKee navíjela na palubu. Když již záďová křidélka neohrožovala lana, Cheyenne bezpečně vycouvala od lodi i jejích zadních kotevních lan. Třetí hlídka byla zahájena.

První hlídková oblast byla umístěna přesně na přímce mezi Šprotovými ostrovy a zálivem Cam Ranh. Rozvědka předpokládala, že tuto trasu Číňané používají k zásobování jednotek na Šprotových ostrovech a zároveň začínají stavbu nového polního letiště. Na tyto zásobovací lodi teď měla Cheyenne zaútočit, ihned, až o nich nasbírá dostatek informací. Tyto informace potom chtěl Washington použít proti vietnamské vládě, kterou chtěl obvinit ze spolupráce s Čínou.

Na severu od této hlídkové oblasti se dno prudce svažuje z osmnácti set metrů na více než tři a půl kilometru. Tuto hloubku Mack vítal, protože Cheyenne i jejím Mk 48 pomůže. To jim umožní přiblížit se k cíli hluboko pod teplotní vrstvou, bez obav z toho, že by byli detekováni na mělčině plujícími Alfami, o kterých Mack předpokládal, že číhají západně od Cuarteron Reef.

Přestože titanový trup Alfám umožňoval se ponořit hlouběji než Cheyenne, nepředpokládal Mack, že by to udělaly. Rusové většinou nepluli hluboko a on předpokládal, že Číňané, kteří se technice učili od Rusů, budou jejich příkladu následovat.

Mack doufal, že má pravdu. Pokud ano, Cheyenne by tuto taktickou výhodu mohla využívat hodně dlouho. A pokud ne…, potom by mohly být věci brzy velmi zajímavé.

Blížila se půlnoc. Výkonný důstojník ulevil kapitánovi od jeho úkolů velícího důstojníka. V místnosti pro sledování cílů se právě vystřídala nová skupina, když tenké vlečné senzory TB-23 zachytily tónový kontakt. Ty zvuky byly stejné jako ty, které si Cheyenne nahrála během jejich prvního kontaktu s čínskou Alfou předtím, než se jim u pobřeží ztratila.

Postupem doby byly zjišťovány další odezvy a bylo jich víc. Přicházely z východu a rovněž byly stejné, jako vydávala Alfa.

Výkonný důstojník věděl, že situaci lze vyložit jen jediným způsobem: byly tu dvě Alfy. Když získali více dat, věděli, že ta východnější je blíž a zachovává stejnou vzdálenost, kdežto druhá Alfa se blížila k jejich pozici. Skutečnost, že ani běžné, ani sférické senzory tyto kontakty zatím nezachytily, znamenala, že jsou těsně pod hranicí pětapadesáti kilometrů.

Výkonný důstojník zavolal kapitána na můstek.

Mack, stejně jako vždycky, se rozhodl rychle. V boji si prostě nemohl dovolit ten luxus, že by nad věcmi přemýšlel příliš dlouho.

Cheyenne se k Alfě přiblíží ze západu. Tuto možnost zvolil, protože věděl, že první Alfa už mohla mít zaznamenány některé poznávací znaky Cheyenne, takže když se napřed přiblíží ke druhé Alfě, umístí si tu východní Alfu do pro sonar hluché zóny za zádí Cheyenne. Možná to nebyla nejlepší pozice, ale pro Macka to bylo nejlepší řešení. A navíc to Cheyenne poskytlo výhodu zaútočit napřed na nic netušící Alfu.

Bojová stanoviště byla obsazena ihned, když se kontakt přiblížil na třicet šest a půl kilometru.

„Torpédo, veliteli palby; kompletně připravte torpéda jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů.“ Jak bylo Mackovým zvykem, rozkaz připravit komory vydal výkonnému důstojníkovi předtím, než by byli příliš blízko na to, že by Alfa slyšela zaplavování komor.

Potvrzení jeho rozkazů přišlo jako vždy okamžitě. „Kompletně připravit torpéda jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů. Ano, pane.“

Výkonný důstojník, nyní v roli důstojníka palebného stanoviště, předal Mackovi potvrzení o splnění. „Kapitáne, torpéda jedna a dva jsou připravena, oba vnější poklopy jsou otevřeny.“

„Velmi dobře, veliteli palby,“ opověděl Mack.

Alfa nyní plula po jejich pravici a měli ji na všech senzorech. Když byli operátor BSY-1 i koordinátor střelby spokojeni s daty TMA pro Master 69, čínskou bojovou ponorku třídy Alfa, kapitán nařídil: „Podle palebných protokolů zaměřte torpéda na Master 69.“

Rozkaz byl potvrzen a velitel bojových systémů hlásil ze stanoviště BSY-1 vzdálenost cíle, jeho rychlost a kurs.

„Sonare, můstek; zůstaňte na příjmu.“

„Můstku, sonar; zůstávám na příjmu.“

„Prověřte sonarový kurs a z komor jedna a dva vypalte na cíl.“

„Prověřit sonarový kurs a vypálit z komor jedna a dva. Ano, pane.“

Nastala krátká prodleva, po níž důstojník bojových systémů hlásil: „Komory jedna a dva odpáleny elektronicky.“

„Můstku, sonar; jednotky z komor jedna a dva letí rychle, přímou cestou a v normálu,“ řekl velitel sonarového stanoviště poté, co obě torpéda po odpalu provedla vyrovnávací manévry. Zatím ještě plula malou rychlostí. Až se sama zaměří na cíl, zrychlí a vystoupí z hlubiny. Po průniku teplotní vrstvou budou torpéda akcelerovat až na útočnou rychlost.

„Velmi dobře, sonare,“ odvětil Mack. „Jaký je čas do aktivace?“ zeptal se důstojníka bojových systémů.

„Patnáct minut, dvacet sekund, kapitáne.“

Při lovu na dvě Alfy, kdy se s každým uplynulým okamžikem zvyšovala pravděpodobnost, že Cheyenne bude objevena, se patnáct minut Mackovi nikdy nezdálo tak dlouho jako teď. Uplynula celá věčnost, než zaslechl: „Obě torpéda se zaměřila.“

„Můstku, sonar; Master 69 se otáčí k nám a zvyšuje rychlost, mocně kavituje.“

Na potvrzení informace neměl Mack čas. Předtím než mohl cokoli říci, hlásil sonar, že Alfa vypustila vnadidla.

Mack pokýval hlavou a nařídil ,ruční řízení’. To mělo zabránit tomu, aby se torpéda nechala zmást a zaútočila na rušičky. Rovněž nařídil změnu kursu Cheyenne, o devadesát stupňů vpravo. Chtěl pro torpéda přesná zaměřovací data, proto potřeboval rozlišit kurs blížící se Alfy a matoucích zařízení.

Netrvalo to dlouho a cíle byly rozlišeny. Ale oddechnout si Mack ještě nemohl. Velitel bojových systémů právě hlásil, že torpéda plují v kursu na Master 69, když se zpoza hluché zóny za zádí vynořil kontakt s druhou Alfou.

„Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a nabijte komory jedna a dva,“ nařídil Mack. „Připravte torpéda tři a čtyři na střelbu, otevřete vnější poklopy.“

Bitva se pěkně rychle vyvíjela.

„Můstku, sonar; máme ve vodě torpéda. Jsou na 285, 290, 110 a 105 stupních. Obě Alfy na nás vypálily!“

„Prověřte sonarový kurs a vypalte ihned, až budou komory tři a čtyři připraveny.“

Byl čas na to, aby si Cheyenne ujasnila data. Také byla vhodná doba na vypuštění vlastních rušiček. Ihned poté, co Mack dostal zprávu, že komory tři a čtyři byly odpáleny elektronicky, nařídil zavřít vnější poklopy a komory nabít. Torpéda, která právě odpálili, si musí poradit sama.

„Pokračujte plnou rychlostí kupředu. Nekavitujte. Hloubka tři sta metrů.“ Po potvrzení těchto rozkazů Mack dodal: „Připravte loď na hluboký ponor.“ Nezáleželo na tom, že na Cheyenne útočila torpéda, a ne hloubkové miny. Tato fráze se zrodila v počátcích Silent Service a vydržela dodnes.

Mack momentálně udělal vše, co mohl. Nyní měl v plánu nechat rušičky, ať odvedou svou práci, a potom se pokusit odtud vyklouznout.

Při kursu 015 stupňů dosáhla Cheyenne maximální rychlosti, právě když se Číňany odpálená, v Rusku vyrobená torpéda dostala do hluché zóny. Rušičky, vypuštěné ze záďových schránek, fungovaly dobře a svedly torpéda z dráhy, čímž poskytly Cheyenne další čas.

To byla ta dobrá zpráva. Špatná zpráva byla, že sonar Cheyenne nemohl slyšet svá dvě poslední torpéda, a tak nevěděli, zdali už zahájila konečnou fázi letu k cíli Master 70. Naváděcí kabely byly odstřiženy, takže ani BSY-1 nevěděl nic.

Několik dalších minut uběhlo za napjatého ticha. Potom promluvil velitel sonarového stanoviště: „Můstku, sonar; dvě exploze na 175 stupních a ještě jedna, ale ta přichází z hluché zóny.“

Sonar neměl dost informací na to, aby provedl přímé měření nebo měření odrazem ode dna, takže důstojník nemohl určit vzdálenost. Sonar nemohl ani naznačit, nárazem do čeho ta torpéda vlastně explodovala. Mohla to být jedna nebo obě Alfy, mohly to ale také být čínské rušičky nebo dokonce rušičky, které vypustila Cheyenne. Aby toho nebylo málo, ztratila Cheyenne kontakt s oběma Alfami, protože se ocitly v ,mrtvém úhlu’.

Stručně řečeno, Mack neměl ani ponětí, jestli jedna nebo obě ty Alfy jsou ještě naživu – a on si chtěl být jistý. Tato informace byla veledůležitá pro přežití Cheyenne, stejně jako pro dokončení mise.

Podle jeho rozkazů tedy Cheyenne zpomalila a po vystoupání nad teplotní vrstvu propátrala hluché zóny za levou zádí. Po Alfách zde nebyla ani stopa, jen ozvěny výbuchů.

Mack neměl příliš na výběr. Alfy se mohly vynořit na hladinu nebo klesnout ke dnu – ale on si nemyslel, že by se potopily. Jak věděl, v oblasti bylo osm nezávislých torpéd; čtyři z Cheyenne a po dvou z každé Alfy. Pouze tři explodovala, takže nebylo jisté, zda jsou čínské ponorky po smrti.

Z dat, která měli k dispozici, nemohli ale vyčíst vůbec nic. V každém případě ne teď. Bylo potřeba analyzovat sonarové záznamy, což chvíli trvá, a teprve potom budou o něco chytřejší.

Cheyenne pokračovala směrem ke druhé hlídkové oblasti, dvě stovky metrů pod hladinou, aby zůstala pod teplotní vrstvou. Bojová stanoviště byla odvolána, stejně jako příprava na hloubkový ponor. Obvyklá schůzka všech důstojníků byla odložena o minimálně třicet minut, zatímco kapitán a výkonný důstojník se sešli v kapitánově kajutě a probírali předchozí šarvátku z pohledu velitelského stanoviště.

Kapitánovi i výkonnému důstojníkovi bylo jasné, že čínský vrchní velitel nařídil drastická opatření. Obě Alfy pokračovaly v kursu přímo ke hlášené poloze Cheyenne a ani se nepokusily uhnout, i když na ně letěly Mk 48.

Mack vždy nenáviděl sovětskou strategii ,bláznivých Ivanů’, ale tohle bylo ještě horší. Mnohem víc se to podobalo technice japonských kamikadze, ,pilotům ,božského větru’ ze druhé světové války.

Když se tedy důstojníci konečně sešli v jídelně, velitel sonarového stanoviště a jeho vrchní pobočník se dostavili s analýzou sonarových záznamů. Dokázali z nich vyčíst, že dvě z explozí způsobily jejich Mk 48 ADCAP PBXN-103, jedna v hluché zóně a jedna na 175 stupních. Třetí exploze, také v hluché zóně, byla třiapadesáticentimetrová bojová hlavice torpéda. Rozdíl v hmotnosti náloží mohli zjistit podle měření decibelů z ozvěn explozí.

Rekonstrukce kursů cílů a torpéd skoro přesvědčivě prokázala, každá Alfa dostala jeden zásah. Zbylá čínská torpéda, podle jejich odborného úsudku rovněž třiapadesátikilogramová výbušná torpéda, se zničila sama nebo jim došlo palivo, zatímco kroužila kolem rušiček vypuštěných z Cheyenne. Torpéda, jsou-li jednou svedena z dráhy, se pohybují kolem nich dokola, protože na něco takového nebyla programována.

V souladu s taktikou informoval kapitán Mackey celou posádku o výsledku rekonstrukce bitvy na palubním okruhu 1MC. Tentokrát, jak řekl, rozkazy vrchního čínského velitele Cheyenne pomohly. Alfy se víc zaměřily na smrt Cheyenne než na vlastní přežití. Ale příště… příště by to raději nechtěl zažít znova.

Od nynějška, řekl dále, bude Cheyenne odpalovat torpéda na delší vzdálenost; na základě údajů vlečných senzorů vypálí ihned, jak to bude možné. Mack vůbec netoužil po tom, aby se do něj jen z pomsty naboural nějaký bláznivý čínský velitel, který evidentně nemá žádnou úctu k životům své posádky. S tím, co o Číňanech věděl, se mohl jen domnívat, že představa posmrtné slávy je pro ně lepší než myšlenka na návrat před popravčí četu.

Když kapitán dokončil svůj projev na okruhu 1MC, zůstala posádka zticha. Každý muž na palubě Cheyenne si uvědomoval, že pokud se do Číňanů pořádně neopřou na i pod hladinou, může to být velmi dlouhá válka, a nemohli se ubránit údivu, kdeže jsou Columbia a Bremerton a kdy už jim připlují na pomoc. Na Cheyenne šlo o to, zůstat informován a výkonný důstojník se předtím, než vypluli, zmínil mužstvu o jejich sesterských lodích.

Druhá hlídková oblast Cheyenne byla dvě stě námořních mil jiho-jihovýchodně od Macclesfield Bank, pobřeží, které se prudce zvedalo a klesalo z hloubek kolem dvou set metrů až po necelých dvanáct metrů. Přesun byl rychlý, tichý a bez mimořádných událostí.

Po dosažení jihozápadního cípu oblasti nařídil kapitán OOD vypustit SSXBT. Tento hloubkový termograf byl vystaven tak, aby vyplul na hladinu a poté klesl ke dnu a z vodního sloupce přitom sbíral informace o teplotě a hloubce. Po tenoučkém kabelu posílal SSXBT tato data zpět, podobně jako ponorka řídila svá

torpéda, a v kontrolní místnosti se data ukládala. Data získaná od SSXBT se poté mohla použít v počítačích BSY-1 pro sonarové systémy a pro řízení palby. Data rovněž poskytovala informace o teplotní vrstvě, takže se za ni Cheyenne mohla kdykoli skrýt, nebo případně uniknout ještě hlouběji.

Po příjezdu do první hlídkové oblasti neměl Mack čas získat informace ze SSXBT, protože se tam nějak rychle objevily ty dvě Alfy. Tentokrát ale čas měl. Teď se připravoval na odpal střel na velkou vzdálenost, pro jejichž přesnost byla data SSXBT životně důležitá. Na dalších stanovištích získá Cheyenne více dat SSXBT, zejména o horizontálním úhlu letu, a tato data mohou významně ovlivnit palebná data.

Právě dokončili tři plánované ,odpaly’ SSXBT, když OOD informoval kapitána, že sonar od severu zachytil slabé, leč pomalu se blížící tónové kontakty jakoby od Alf; pravděpodobně se jednalo o tři různé kontakty.

Tuto informaci Mack potvrdil, ale nelíbilo se mu, co by mohla znamenat. Tyto kontakty nemohly být Alfy z jihu, takže Rusové opravdu pod cenou prodali Číně větší množství jaderných útočných ponorek.

O několik minut později, zatímco hovořil s výkonným důstojníkem v jeho kajutě, oznámil OOD Mackovi, že jejich plovoucí senzory zachytily bleskovou zprávu VLF. Mack i s výkonným důstojníkem se vypravili do komunikační místnosti, která byla před kontrolní místností.

Špatně načasováno, pomyslel si Mack poté, co si zprávu přečetl. Jako by blížící se Alfy nestačily, Cheyenne právě dostala rozkaz odpálit Tomahawky. K tomu museli vyplout na hloubku periskopu a přes SSIXS stáhnout zaměřovací data Tomahawků z IPAC.

To se Mackovi nelíbilo. Ideální by bylo (kdyby se to podařilo rychle) vystoupat na hloubku periskopu, zkopírovat podrobné vysílání SSIXS a znova se potopit dříve, než proti Alfám ztratí výhodu zásahu na velkou vzdálenost. Naneštěstí měla tato situace k ideálu hodně daleko. Pokyny k odpalu přicházely také přes plovoucí senzory a ty jim tento luxus nedopřály. Cheyenne měla zůstat na periskopové hloubce po nahrání všech dat a poté, co bude do terminálu CCS Mk 2 uložena celá trasa až k ostrovu Palawan.

Mackovi se sice nelíbilo, ale jeho rozkazy mu nedávaly žádnou možnost volby. Nemeškal a nařídil OOD, aby Cheyenne vyvedl do periskopové hloubky.

Cheyenne ihned začala se stahováním zaměřovacích dat a kapitán nařídil: „Zaujmout bojová stanoviště u odpalovacích ramp,“ a poté celou situaci vysvětlil posádce. Cheyenne měla vystřelit TLAM-C, aby zasáhla letadla na zemi ještě předtím, než se ze svých současných stojánek někam pohnou. Měla také odpálit nové TLAM-D, aby zničila nově zbudované startovací dráhy, takže nepřátelská stíhací letadla, SU-27 Flanker, se nebudou moci tak rychle přemístit z Paracelských ostrovů.

Tohle tedy byla jedna možnost. Když střely zasáhnou své cíle, budou Číňané spát – noční lety neměli rádi o nic víc než piloti bývalého Sovětského svazu. Útok je potřeba provést dnes v noci, protože hlavní meteorologická stanice flotily předpovídala na další dva dny bouřky, které měly začít ještě před rozbřeskem.

Kapitán posádku také připravil na možnost, že na ně blížící se Alfy zaútočí. Zvuk otevírání vertikálních odpalovacích ramp jim nemůže uniknout. Navíc, jestliže jsou s těmi ponorkami i hladinová plavidla a letadla, ukáží jim zážehy motorů Tomahawků skoro přesnou polohu Cheyenne; bude to příslovečný „žhavý údaj“, ale s Cheyenne na tom špatném konci dráhy střel.

Byla to nebezpečná mise, o tom nebylo pochyb. A pokud nebudou mít štěstí, bude víc než jen nebezpečná. Mohla by být smrtelná.

Důstojník bojových systémů nahlásil od ovládacího panelu CCS Mk 2, že dokončil zapojení všech střel, uložil do nich plány mise i letový profil a nakonec prověřil, zda každá střela svá data správně pochopila. Potom střely zase odpojil, než bude kapitán připraven začít startovací proceduru. Všechny plány místo odpalu odpovídaly parametrům střel, zejména délka letu k letištím a první kontrolní bod před ostrovem Palawan, který aktualizoval TERCOM a DSMAC. Letový čas bude do dvou hodin.

„Podle palebných protokolů zaměřte střely TLAM-C a TLAM-D v šachtách pět až šestnáct,“ nařídil kapitán. Tento povel slyšeli i v sonarové místnosti a krátká prodleva, než důstojník bojových systémů znova zapojil střely, vložil odpalovací klíč a stiskl spoušť, poskytla obsluze sonaru čas na to, aby si připravili uši na šest až sedm minut hluku, který bude následovat.

Toho se Mack nebál. Měl obavu, že ty zvuky uspíší akci Alf proti Cheyenne. Jejich kavitaci od sonaru neuslyší, ale ani nebudou muset. Mack věděl, že přijdou, a že přijdou rychle.

Poklop odpalovací rampy pět se otevřel hydraulicky, uvolnil vnitřní zámek a odpálil startovací nálož. První střela TLAM-C prorazila tenkou plastovou membránu přepravního kontejneru, která ji až dosud chránila před vodou.

Krátkou cestu k hladině, méně než deset metrů, urazila TLAM-C rychle. Těsně předtím, než střela prořízla hladinu, zažehly se její raketové motory, které po opuštění vody ihned oschly.

Raketové motory rychle spotřebovaly své palivo a střela se sklonila do horizontální polohy. Tyto přídavné motory teď odpadly a zažehly se motory proudové, které nevydávají světlo. Střela zrychlila na pět set uzlů a zamířila k prvnímu kontrolnímu stanovišti.

Na palubě Cheyenne se šachta pět zaplnila vodou, aby se kompenzovala ztráta hmotnosti odpálené střely a poklop se potom uzavřel automaticky. To uvolnilo vnitřní zámek šachty šest.

Jedna je pryč a jen jedenáct jich zůstává, pomyslel si Mack. Pro jednou byl rád, že jsou ponorky tak pomalé. V porovnání s Tomahawky nebyla rychlost čtyřiceti uzlů, jakou mohly plout Alfy, ničím.

Zdálo se, že odpalování potrvá věčně, ale Alfy se zatím přiblížily jen o čtyři míle. Do doby, než se čínské ponorky přiblíží o další dvě míle, už Cheyenne ukončí práci v periskopové hloubce a klesne až pod druhou vrstvu. Tam zpomalí, vystopuje ty tři hlučné Alfy, s bojovými stanovišti stále obsazenými a všemi čtyřmi torpédy připravenými, i s otevřenými poklopy komor jedna a dva.

Čínské ponorky pluly příliš dlouho příliš rychle. Když konečně zpomalily, aby naslouchaly, zvuky po odpálení Tomahawků už přestaly.

Cheyenne ale také ztratila většinu svých kontaktů. Když Číňané zpomalili, kvůli velké vzdálenosti ztratila všechno kromě tónových kontaktů z vlečných senzorů. A s tím Mack počítal. Jaderné ponorky třídy Alfa žádné vlečné senzory neměly, proto od extrémně tiché Cheyenne žádné tónové kontakty nezískají.

Nyní byl čas čekat a Mack věděl, že hra je rozhodnuta. Od Alf by bylo chytré, kdyby se zastavily a pokusily se znovu získat kontakt s Cheyenne, ale ony tuto volbu neměly. Jak Mack věděl, podle svých nových pravidel budou pokračovat v přibližování k místu posledního zaznamenaného kontaktu… což je přivede přímo na dostřel Mk 48 ADCAP.

Všechny tři Alfy se tedy blížily v hloubce padesáti metrů, pěkně v řadě vedle sebe a jedna od druhé vzdáleny jen tři tisíce šest set metrů. Mack ještě chvíli čekal; měl pro ně připraveno šest torpéd, takže si to mohl dovolit.

Cheyenne napřed vypálila z komor jedna a dva, na vzdálenost dvaceti tří kilometrů, a obě torpéda zpočátku plula pomalu. Na vzdálenost šestnáct a půl kilometru vypálila z komor tři a čtyři a tato torpéda plula rychlostí střední. Z devíti kilometrů Cheyenne z dobitých komor jedna a dva vypálila další dvě torpéda poté, co byly odstřiženy naváděcí kabely prvních dvou torpéd, která byla do té doby stále ještě naváděna z ponorky. Tato poslední torpéda, druhá sada z komor jedna a dva, ta už svou cestu zahájila maximální rychlostí. Výsledkem této salvy bylo, že všech šest torpéd dorazí do bodu aktivace téměř současně, s plným krytím hloubky a kursu.

Sonar nahlásil, že první dvě torpéda zvýšila rychlost a potvrdila akvizici. O minutu později své cíle potvrdila tři ze zbylých čtyř torpéd, která tuto dobrou zprávu předala přes naváděcí kabely.

Na palubách Alf byli Číňané ohromeni tím, jak se oceán před nimi změnil z klidu do nervy drásajícího vysokofrekvenčního pípání útočících torpéd. Dokonce ani předem domluvené úniky do hloubky a změna kursu jim už teď nebyly k ničemu.

Torpéda v protisměru už pronikla oběma teplotními vrstvami a byla zaměřená, takže se už nedala zmást myriádou rušiček, vypuštěných prchajícími čínskými jadernými ponorkami. Okruh ADCAP umožnil torpédům „vidět“ skrz nastražené rušičky a zůstat zaměřené na původní cíle.

Za pár minut bylo po všem. Všechny tři Alfy byly mocně poškozeny, což je přinutilo k nouzovému vyplutí na hladinu. Dvěma z nich se to ale nikdy nepovedlo. U těchto dvou pronikla mořská voda do strojovny a ponorky se naklonily tak, že jim voda natekla do parního potrubí. Generátory turbín byly tedy poškozeny vodou z parního generátoru, takže reaktory ztratily sílu a vypnuly se.

Obě ochromené Alfy se potopily zádí dolů, do hloubky více než tři a půl kilometru.

Cheyenne se vrátila do periskopové hloubky, aby ohlásila úspěšný odpal Tomahawků i útok na čínské Alfy. Přestože se to zdálo jako celá věčnost, od odpalu střel uplynuly teprve dvě hodiny. Střely stále ještě letěly podle jednotlivých příkazů a právě před chvílí dostaly konečná aktualizovaná data DSMAC. Teď se spoléhaly na aktualizaci dat GPS, kterou dostaly během letu nad vodou; blížily se k cíli.

Cheyenne a její posádka musí počkat na odhad škod (BDA), aby se dozvěděli výsledky útoku – a na to mohli čekat pěkně dlouho. Pokud opravdu začnou bouřky, které satelitní fotografie předpověděly, nedostane se k nim BDA během celé čtyřdenní hlídky ve třetí oblasti a budou si muset počkat, až zase zakotví po boku McKee.

Cheyenne přijala vysílání SSIXS, takže kapitán Mackey loď navedl pod teplotní vrstvu a vypluli na krátkou cestu do třetí hlídkové oblasti. Ta byla severovýchodně od písčin, jihozápadně od Subic Bay a do roku 1992 zde byla opravna amerických i spojeneckých nejaderných ponorek. Tato hlídka byla určena k tomu, aby se zjistilo, zda čínské ponorky nechtějí zmařit příjezd plovoucího suchého doku Areo.

Po krátké zastávce v Yokosuce, následující po dlouhé cestě přes otevřený oceán, bude Areo tažen na jih, západně od Filipín, až se setká s McKee. Ta popluje Suluským mořem, daleko od čínských ponorek, které se stále ještě hemží kolem Šprotových ostrovů.

Během těch několika okamžiků volna, které na palubě Cheyenne nastaly během jídla, když zrovna nebyla obsazena bojová stanoviště, diskutovala posádka o nových politických rozhovorech mezi Spojenými státy a Filipínami. Jako jedna ze zemí, které si dělají nárok na Šprotové ostrovy, prokazovala nyní filipínská vláda svůj vděk za ponorkovou válku, kterou nyní vedla Cheyenne. Během předchozího tajného summitu Námořnictva na velitelství CINCPACFLT v Makalapě Filipínci souhlasili s přeletem Tomahawků přes Palawan. Ne že by v tom byl nějaký rozdíl, střely byly naprogramovány tak, že by Palawan stejně přeletěly. Nicméně to, že se střely nemusely vyhýbat zasahujícím filipínským letadlům, bylo dobré, protože takhle během jejich letu nedošlo k žádným mezinárodním třenicím.

Věštby některých nižších důstojníků Cheyenne šly tak daleko, že se sázeli o to, zda Filipíny nabídnou znovuotevření Subic Bay, přinejmenším na dobu války proti čínským ponorkám a neoprávněně pronikajícím bitevním lodím a letadlům. Pokud by stanovili správnou cenu – zdarma – potom by Spojené státy mohly souhlasit.

Mack těmto důstojníkům se zájmem naslouchal. Věděl, že Areo bude umístěn do Subic Bay proto, aby blízko oblastem, ve kterých Cheyenne hlídkuje, byla opravná stanice pro jaderné ponorky. Samozřejmě, pokud by to provedli, potom budou mnohem dál, než bude další hlídková oblast Cheyenne, jižně od Šprotových ostrovů.

Mack se pro sebe zašklebil a pokrčil rameny. Zaplať teď, nebo později, pomyslel si. Nakonec na tom opravdu nezáleží. S Areem nebo bez Area, SEAL nebo bez SEALu, Cheyenne popluje tam, kam ji pošlou, a splní rozkazy, které dostane.

9. Čtvrtá hlídka: Srdečné pozdravy z Ruska

Třetí hlídková oblast byla klidná. Během krátké hlídky nezjistila Cheyenne žádné ponorky. Což je dobré, myslel si Mack. Důstojníci i posádka měli díky tomu čas na to, aby se zaměřili na papírování. Mnohem důležitější bylo, že tato doba umožnila nejnovějším členům posádky dokončit kvalifikační zkoušky pro to, aby se z nich stala kvalifikovaná obsluha subsystémů.

Před dosažením této fáze musel každý odvedenec vykonat určitý počet hlídek v přístavu i na moři, které kvůli jeho kvalifikaci vyžadovala sekce, ke které byl zařazen – strojní, zbraňová nebo operační. Odvedenci své kvalifikační zkoušky prováděli v „kozím chlívku“ – v salonku velícího poddůstojníka (CPO), v jídelně a v ložnici, kde byli všichni stísněni do malého, ale útulného prostoru.

Tyto kvalifikace vedlo několik starších důstojníků Cheyenne. Nejvyšší z nich byli hlavní lodník (COB), který byl zároveň hlavním velícím poddůstojníkem, a kvalifikační důstojník Cheyenne, důstojník bojových systémů. Kvalifikační důstojník se zodpovídal výkonnému důstojníkovi, který byl na ponorce zároveň důstojníkem pro výcvik a zajišťoval aktuální kvalifikaci každého odvedence. Zbytek kvalifikačních zkoušek prováděli vybraní poddůstojníci, stanovení experti subsystémů, individuálně stanovení velící poddůstojníci a divizní důstojník.

Jakmile tato komise předala výkonnému důstojníkovi svá doporučení, byl už Mack připraven na obřad v jídelně posádky. Vychutnával si to, když na uniformu každého námořníka připínal vytoužené stříbrné delfínky, čímž posádce uděloval právo si ke svému oficiálnímu titulu připsat „SS“.

Důstojnické kvalifikace na ponorkách zahrnovaly kvalifikaci na technického důstojníka hlídky (EOOW), palubního důstojníka a strojního důstojníka (EDO) se všemi odpovědnostmi. Tyto zkoušky vyžadovaly potvrzení kapitána, tak jak je měli ostatní námořníci na hlídkových stanovištích.

Další důstojnické kvalifikace se týkaly kandidátů na strojního důstojníka lodi na jaderný pohon. Tyto zkoušky ale byly během války pozastaveny, protože důstojník-kandidát se nemohl vrátit do Washingtonu D. C, kde jej mělo prověřit velitelství oddělení námořního jaderného pohonu, NAVSEA 08.

Důstojníci byli nižšími kvalifikačními důstojníky prověřováni stejně, jako by je zkoušeli jejich nadřízení. Jestliže starší hlídkový důstojník a navigátor, který byl třetím služebně nejstarším důstojníkem, předali kapitánovi a výkonnému důstojníkovi svá doporučení, mohly kvalifikace v důstojnické jídelně začít.

Odměnou těmto kvalifikovaným důstojníkům byli mnohem vzácnější, a o to více žádaní zlatí delfínci, kteří o svém nositeli vypovídali, že je „způsobilým válečným ponorkářem“. Po téhle poslední válečné hlídce měl Mack ovšem pocit, že toto označení si zaslouží všichni na palubě, a byl potěšen tím, že je bude moci alespoň některým udělit.

Kromě toho papírování a kvalifikačních zkoušek mohl Mack ještě během krátkého volna se svými mladšími důstojníky procvičit vynořování a potápění se s ponorkou. Ale s tím to moc nepřeháněl, protože stále ještě byla válka a Mack dobře věděl, že se kdykoli může odkudkoli vynořit otravná čínská dieselová ponorka Kilo, takže dal svým důstojníkům instrukce, aby vypouštění hlavních zátěžových nádrží jen simulovali. Toto omezení zajistilo Cheyenne bezpečí a vůbec to neovlivnilo kvalitu výcviku.

O jejich vědomosti Mack strach neměl. Věděl, že se naučili, přinejmenším teoreticky, jak s lodí zacházet. Všichni důstojníci na Cheyenne prošli výcvikem, který zahrnoval i absolutorium školy jaderného pohonu v Orlandu na Floridě a trénink na některém z prototypů jaderných reaktorů, buďto ve West Miltonu, New York; v Areo, Idaho; nebo ve Windsoru, Connecticut.

Tento trénink trval celý rok a byl tak intenzívní, že když všechny informace, které se měli naučit, navršili na sebe, převýšily dospělého muže. A tím to nekončilo. Následovala stáž ve škole ponorkového námořnictva v Grotonu, státě Connecticut.

To vše se odehrálo předtím, než se dostali na svou první ponorku. Když už byli konečně na palubě, dostali k nastudování další manuály nového reaktoru a pohonného agregátu a jako přílohu informační brožury o lodi, zbraňových systémech a ještě asi dvacet dalších dokumentů týkajících se operací proti těm, kterým teď říkali nepřítel.

Po tom všem neměl Mack obavy o jejich znalosti, ale na to, aby si zažili všechny vědomosti z knih, potřebovali trénink a zkušenost. To, co potřebovali, byla spousta procedurálních kroků a pocit ponorky pod vlastním velením, aby se mladší palubní důstojníci (JOOD) naučili s ponorkou klesat a vynořovat se, i kdyby je o půlnoci vzbudili. A mnohem více potřebovali procvičit myšlení – co dělat, když máte ponorku pod svým velením, aby je nezaskočilo nic, co v knihách nebylo.

Mladší důstojníci Cheyenne ale nebyli jediní, kteří se snažili zvýšit si kvalifikaci. Její výkonný důstojník měl zálusk na označení „kvalifikovaný velitel“ – ale netušil, že Mack ho CTF 74 doporučil už před jejich posledním vyplutím. První náznak toho, že by se raději měl na kvalifikační zkoušky připravit, vyčetl až ze zprávy, že jejich komodor, velitel jedenáctého ponorkového praporu (CSS 11) ze San Diega, bude na palubě Area, plovoucího středního opravářského doku (ARDM-5).

Po obdržení této zprávy výkonný důstojník zpočátku očekával, že v komisi bude CTF 74, jeho komodor CSS 11 a kapitán McKee. Tento předpoklad změnil, když Cheyenne dostala operační nařízení, které ji vedlo do Subic Bay, namísto do bezpečného kotviště u Bruneje, kde původně předpokládali, že s Arco i McKee setkají. Podle zbytku přijatého hlášení si výkonný důstojník nebyl jist, jestli na jeho kvalifikaci zbude čas.

Příchozí zpráva naznačovala, že IUSS (integrovaný podmořský kontrolní systém) vyčmuchal množství operujících nejnovějších ruských ponorek třídy SSN, Akula II., které z oblasti Ochotského moře míří na jih do Jihočínského moře – a že jejich počty nepotvrdily původní předpoklady námořní rozvědky. Satelitní fotografie Vladivostoku ukázaly, že tam chybějí tři ponorky, podle dat z Petropavlovsku tam chyběla další, což byly dohromady čtyři ponorky, ale IUSS zachytil sedm různých SSN třídy Akula.

Nově získaná data ale ukázala, že další tři ponorky chybějí na ruské základně na poloostrově Kola. Námořní rozvědka se totiž soustředila jen na tichomořské bojiště a před týdnem propásla odjezd jaderných ponorek Akula II. ze Severní flotily. Předtím, než byly tyto Akuly v Beringově moři zjištěny, podnikly pod ledem plavbu Beringovou úžinou a východně od Kurii se setkaly s Akulami Tichomořské flotily.

Podle zprávy tedy byl Areo kvůli bezpečí odkloněn do Subic Bay. Kdyby měl postupovat podle předešlých rozkazů, musel by podniknout dlouhou cestu po moři pouze s ochranou Cheyenne, kdy by riziko přepadení převahou Akul bylo příliš velké.

Podobně, aby se předešlo napadení McKee čínskými ponorkami Kilo, které Cheyenne rozprášila po návratu ze své první hlídky, byla nyní zásobovací loď na cestě Filipínským mořem do Subic Bay. Podle plánu měla doplout den před Cheyenne.

Když si toto hlášení přečetl, uvědomil si kapitán Mackey, že čínsko-sovětské obchodní vztahy evidentně prožívaly obrovský boom. Ruský prezident Genadij Zjuganov souhlasil, aby jeho námořnictvo vybavilo Číňany ponorkami Akula II. A to nebylo to nejhorší. Horší byla skutečnost, že transakce proběhly tak rychle, že si Číňané nestihli vycvičit vlastní posádky jaderných ponorek, takže Rusové velkoryse souhlasili s tím, že dodají i ruské „pozorovatele“. Z těchto pozorovatelů se nakonec vyklubala skoro celá posádka. Jediní, kdo na palubách ponorek byli Číňané, byli tlumočníci, kteří překládali došlé a odcházející zprávy.

Ruský prezident tyto transakce samozřejmě zpočátku popíral. Potom, když CIA přišla se zprávami o posádce, pokusil se hrát onu hru na „pozorovatele“. Spojené státy brzy zjistily, k čemu to mělo být dobré – chabý pokus Rusů zabránit jejich vlastní válce se Spojenými státy – a Mack od té doby neustále přemýšlel o tom, jak na to asi jeho vláda odpoví.

Ale teď si s tím hlavu lámat nemusel. Všechno, co měl udělat, bylo splnit rozkazy a provést úkol, kterým byl pověřen.

O několik dní později, když Cheyenne míjela Grande Island, náležící ke komplexu Subic Bay, při pohledu na kdysi impozantní základnu padl na Macka smutek. Budovy i víkendové chaty chátraly a dokonce i bazén byl prázdný a rozpraskaný.

Bylo jasné, že od stažení Spojených států před pěti lety se o Grande Island nikdo nestaral. Mack předpokládal, že totéž se stalo s tím, co bylo kdysi základnou vojenského námořnictva Cubi Point. Toto letiště kdysi bzučelo neustálými přílety zásobovacích letadel a z něj také startovala letadla, která měla konečnou na některé letadlové lodi, vracející se do Subic Bay.

Když Cheyenne obkroužila letiště a zamířila k otevřeným čelistem nyní zaplaveného doku Areo, mohl si Mack prohlédnout, že jeho domněnky byly správné. Při pohledu na džungli, kterou na Cubi Point zarůstal důstojnický klub, přepadl Macka záchvat nostalgie a žalu a byl rád, že Cheyenne na Filipínách zůstane jen dva dny, během kterých doplní zásoby a zbraně.

Vzhledem k tomu, že posádka, potřebná k překládání, byla na palubě McKee, která do Subic Bay stále ještě plula, informovali Mack a výkonný důstojník posádku, že z bezpečnostních důvodů zůstanou všichni na Cheyenne, než McKee dorazí. Při pohledu na spoušť, vzniklou po stažení Spojených států z Filipín, si Mack uvědomil, že učinil moudré rozhodnutí. Ubytovny CPO i mužstva, stejně jako Svatyně ponorkářů (ve které si důstojníci zvykli trávit zbytek dovolené), byly vyloupeny a poničeny vandaly.

Mack rovněž informoval vrchního strojníka a pomocného divizního důstojníka – jež byl také důstojníkem SUBSAFE (bezpečnosti ponorky) – že Cheyenne využije příležitosti a podle záznamových karet (MRC) provede kontrolu bezpečnosti ponorky. Válka s Čínou stále pokračovala, a protože tyto prohlídky se prováděly jen v suchém doku, hrozilo nebezpečí, že jim vyprší termín. Když se na to teď díky možnostem, které suchý dok Areo nabízel, podívají, prodlouží platnost certifikátu SUBSAFE a při nastávajících operacích se nebudou muset obávat některých omezení, například při hloubkových plavbách.

Zachování platnosti certifikátu ve válce nebylo jen administrativní záležitostí. Bylo to výjimečně důležité. Certifikát znamenal, že Cheyenne jakožto dočasný domov, chránící svou posádku před nástrahami moře, je dostatečně způsobilý k tomu, aby udržel vodu v bezpečné vzdálenosti od lidí.

Kritéria SUBSAFE, která Cheyenne podchycovala od počátku stavby a pokračovala po celou životnost lodi, zahrnovala mnoho důležitých komponentů, které všechny musely vydržet různé podvodní šoky, aniž by byla ohrožena posádka. Celistvost těchto komponentů byla nejdůležitější, jestliže měla posádka přežít otřesy nepřátelských útoků a bezpečně vyplout na hladinu.

Mack se této situaci chtěl samozřejmě vyhnout, ale když se dozvěděl o sedmi jaderných ponorkách Akula II, mířících do Jihočínského moře, věděl, že tato práce byla jako stvořena pro Cheyenne. Totéž věděla i jeho dobře informovaná posádka, která se proto do prohlídek pustila ihned poté, co byla z doku odčerpána voda.

Pozdní příjezd McKee znamenal, že Cheyenne bude mít jen jeden den na to, aby doplnila odpalovací rampy Tomahawky a sklad torpéd Mk 48. Kromě munice menších zbraní nebyl Areo zařízen pro doplnění zbraní jaderných ponorek. Až dosud s těmito zbraněmi Cheyenne válčit nemusela a Mack to ani v nejbližší budoucnosti neplánoval.

Stejně jako všechny ostatní plovoucí doky flotily, neměl ani Areo žádného formálního velícího důstojníka. Suché doky, které nebyly zahrnuty do loďstva Spojených států, a proto také neměly označení „USS“, měly místo něj dozorčí důstojníky.

Během rozhovoru s dozorčím důstojníkem se Mack dozvěděl, že Areo přivezl něco z vybavení námořního ženijního praporu a malou jednotku námořních ženistů, které vyložil u kotviště výletních lodí poblíž letiště Cubi. To by mohla být dobrá zpráva pro případ, že by se mise Cheyenne prodloužila. Takto asi nebudou startovací dráhy opraveny dost rychle na to, aby se Cheyenne mohla při této misi spolehnout na leteckou podporu. Kromě toho by to stejně nebylo moc dobré, pomyslel si Mack, který se rozhodl na koordinované operace s letectvem zapomenout i v případě, že by ženisti runwaye opravili. Podpůrné infrastruktury a prostředky letecké kontroly včetně radarů, které na letišti kdysi byly, jsou teď roztroušeny na jiných letištích po celém světě.

To bylo podle Macka dobré. Toto byla válka ponorek; byla to Cheyennina ponorková válka. Samozřejmě oceňoval, že Arco pro Cheyenne přivezl náhradní šroub. Ještě ho nepotřebovala, ale vždycky existovala možnost, že šrapnel čínského torpéda se dostane dost blízko na to, aby šroub poškodil. „Zpívající šroub“, ve který by se potom jejich šroub změnil, by snížil rychlost ponorky, což by bylo mnohem horší než SUBSAFE omezení ponoru do poloviny tabulkové hloubky. Hlasité lodní šrouby se netolerují ani v době míru.

Areo také přivezl „lodní klíč“, obrovský jakoby francouzák, kterého bylo potřeba k odstranění matice na náboji šroubu.

Druhého dne ráno, ještě pod příkrovem tmy, dorazil do Subic Bay McKee. Nezakotvil u ochranného náspu, místo toho zakotvil mimo Areo u SRF (zařízení pro opravu lodí), kousek od budov velitelství námořních jednotek. Mack věděl, že po odplutí Cheyenne a poté, co kapitán McKee se svými muži ocení bezpečí druhdy běžného kotviště pro tak velké lodi, jako je McKee, ještě zváží možnost přesunu. Tato kotviště nebyla pět let vůbec udržována a on si určitě bude chtít užít bezpečí za náspem, včetně luxusu úvazníků, u kterých potom může strávit zbytek války.

Pro tuto volbu existoval ještě jeden dobrý důvod. Jak Mack věděl, násep byl umístěn na druhé straně relativně úzkého kanálu a původně sloužil jako kotviště letadlových lodí; lodě pro zásobování ponorek tu nikdy předtím nekotvily. Dříve, když na této základně operovala a udržovala ji vojska Spojených států, probíhalo zásobování ponorek vždy u zařízení SRF, jednak kvůli bezpečnosti lodí a také proto, že v blízkosti SRF byla všechna potřebná skladiště.

Už za denního světla povolil McKee svá lana proto, že suchý dok byl opět zaplaven a Cheyenne se chystala přirazit k boku McKee. Z bezpečnostních důvodů se oba kapitáni dohodli, že nebudou nakládat zbraně, dokud je Cheyenne uvnitř suchého doku.

Když byl dok zaplaven a mořská voda zevnitř vytlačila všechen vzduch, dostala Cheyenne pokyn „připravit na vyplutí“ a posádka byla uvědoměna na okruhu 1MC.

Vzhledem k tomu, že nebylo kam spěchat, proběhl přesun hladce a bezpečně. Dieselové generátory Cheyenne dodávaly energii nouzovým motorům (EPM) důležitým elektrickým zařízením, která zůstala napájena při vydání pokynu „plout s redukovaným elektrickým výkonem“. Kdyby to bylo v San Diegu, nevyužívala by Cheyenne svého reaktoru a nechala by se vytáhnout minimálně jedním remorkérem, ale spíš dvěma, kdyby bylo nutno překonat příliv.

Když byla Cheyenne správně usazena, zůstali na palubě důstojník bojových systémů, hlavní strojník a další divizní důstojníci, aby dohlédli na nakládku zbraní a přípravu na spuštění reaktoru. Kapitán Mackey, jeho výkonný důstojník, operační důstojník a navigátor se odebrali do instruktážní místnosti McKee na brífink před vyplutím.

Na mítinku uviděli novou tvář: byl přítomen komodor CSS 11, což, jak Mack věděl, mohlo znamenat velké změny; taky to nemuselo znamenat nic. V každém případě se to brzy dozví.

Jakmile měli za sebou formality, ujal se slova instruktážní důstojník. Macka a ostatní důstojníky Cheyenne informoval o tom, že teď, když už McKee nepotřebuje leteckou ochranu bitevní skupiny, rozhodlo se CINCPACFLT, že Independence a další hladinová plavidla přemístí do oblasti západně od Šprotových ostrovů a USCINCPAC i JCS s tím souhlasily. To znamenalo, že lokace další hlídky Cheyenne přeci jen bude změna.

Předtím dostal Mack rozkaz hlídkovat na jihu od ostrovů, ale tyto rozkazy už neplatily. Nové rozkazy říkaly, že se Cheyenne přemístí do hlídkové oblasti asi čtyři sta námořních mil severně – do hlubokých vod, ve kterých teď byla Cheyenne jako doma. Samozřejmě, pokračoval instruktážní důstojník, jestliže tam zjistí Akuly, mířící k Paracelským ostrovům, očekává se, že je Cheyenne zlikviduje předtím, než je posílí tři Akuly ze Severní flotily.

Kapitán Mackey, jeho výkonný důstojník a navigátor Cheyenne věděli, že tato mise skrývá větší rizika. Přinejmenším se tam setkají s neutrálními loděmi a ropnými plošinami, které jsou na severních svazích Macclesfield Bank. Tomu se Cheyenne během minulé hlídky vyhnula, protože zůstávala jižně od pobřeží, ale to už teď nešlo.

Po výměně informací si instruktážní důstojník vzpomněl na jednu starší informaci rozvědky, která kladla důraz na poslední zprávu, kterou Cheyenne dostala rádiem. Detailně jim připomněl, že Akuly teď nebudou obsazeny nezkušenými Číňany, ale běžnou ruskou posádkou, která je na své vlastní ponorky zvyklá. A vzhledem k tomu, že protesty Washingtonu nepadly v Rusku na úrodnou půdu, stala se teď Cheyenne nástrojem diplomacie; ona potopí Akuly a Rusové možná přestanou Číňany zásobovat zbožím, loděmi a mužstvem.

Nato promluvil Mack. Na palubě McKee se ztenčovaly zásoby torpéd, a nyní jsou vydávány prakticky na příděl. Při dnešní nakládce dostala Cheyenne jen dvacet Mk 48, a jestli to dobře počítá, toto množství má do plné výzbroje hodně daleko a na sedm Akul nestačí.

CTF 74 souhlasil, ale víc torpéd Cheyenne nepřidělil. Místo toho řekl, že pokud budou potopeny čtyři Akuly ze sedmi, bude to považovat za úspěšnou misi.

Když Číňané přijdou o čtyři nejnovější ponorky a skoro o čtyři stovky nejlepších ruských ponorkářů, řekl CTF 74, že možná udělají přesně to, co po nich diplomaté z Washingtonu chtějí.

Mack byl zklamán. Doufal, že jeho náklad bude kompletní. Kromě toho byli námořní ženisté už v plné práci. Znovuotevření runwaye na Cubi Point vyřeší problémy se zásobováním a nebude potřeba vydávat torpéda na příděl. A z dlouhodobého hlediska udělají víc než jen to. Oživí to celou základnu.

Předtím než brífink skončil, zeptal se výkonný důstojník na ,RuLingy’ (ruské lingvisty). Instruktážní důstojník odpověděl, že NSG (bezpečnostní skupina námořnictva) v Yokosuce jim dva RuLingy dodá jako posilu ChiLingů (čínských lingvistů), kteří už byli pro Cheyenne vybráni. Do Subic Bay je přivezl Areo a v rámci programu „teplá postel“ už byli připraveni střídat se se svými kolegy.

Když brífink končil, nastal čas pro výkonného důstojníka. Už se připravoval, že bude Macka a ostatní důstojníky následovat na Cheyenne, když jej komodor CSS 11 zastavil a řekl mu, že je čas provést jeho kvalifikační důstojnickou zkoušku.

Bylo to ještě lepší, než výkonný důstojník doufal. Byl připraven a už se cítil kvalifikován, nepředpokládal ale, že na dlouhé a složité zkoušky vyjde čas. A vzhledem k tomu, že na Cheyenne už byly v přípravě na brzké vyplutí ustaveny manévrovací hlídky, na takové zkoušky čas opravdu nebyl.

Ale kvalifikace byla mnohem kratší, než by si i on přál. Sestávala pouze z toho, že komodor přečetl zprávu od šéfa personálního oddělení námořnictva a jmenoval jej „kvalifikovaným velitelem“. Výkonný důstojník to nevěděl, ale úspěchy Cheyenne a respekt, který si od Washingtonu vysloužil její kapitán, umožnily zkrátit několik článků v protokolárním řetězci. Komodor mohl totéž provést už dříve vysílačkou, ale neudělal to, protože chtěl výkonného důstojníka překvapit.

Jmenování ale neznamenalo, že by výkonný důstojník mohl opustit Cheyenne. a jít velet na jinou loď. Napřed bylo potřeba ukončit válku s Čínou, a teprve potom se mohl začít věnovat velení – to byl jeden z protokolů, který se nedal obejít.

Cheyenne vyplula za deště. Počasí mělo na jadernou ponorku jen malý vliv, kromě doby, kdy plula na hladině k místu ponoru. Navigační radar Cheyenne podával pod rukama svých operátorů špičkový výkon, jak se s touto událostí snažil vyrovnat – a kromě toho se ještě staral o to, zda v okolí nejsou nějaké čínské ponorky, které by zjistily radarové záření.

Mack byl pamětlivý nebezpečí a rozhodl se limitovat výkon navigačního radaru natolik, kolik potřebovali k rozeznání bezprostředního okolí. To znamenalo, že Cheyenne se musela spolehnout na to, že jakoukoliv připlouvající loď nebo její radary odhalí EMS. Mack se hodně spoléhal i na to, že Subic Bay se stal mrtvým městem, kam nikdo nepřijíždí a nikdo taky neodjíždí.

Subic Bay, jak se zdálo, byl asi jediným místem v celé oblasti, kde byl alespoň malý provoz. Toho večera řekl Mack svým důstojníkům, kteří rychle hltali své porce: „Zase jednou jsme dostali práci, která je pro nás jako stvořená. Když budeme tváří v tvář těm tichým Akulám, budeme muset inovovat útočnou taktiku. Možná se budeme muset teprve naučit, jak na ně. A nebudeme mít moc času na odpočinek předtím, než zaujmeme bojová stanoviště.“

A měl pravdu. Sonar už na severu hlásil slabé odezvy jedné Akuly. Když po večeři přišel k sonaru, sledovací skupina oddělení řízení palby mu oznámila první hrubý odhad vzdálenosti: 68 kilometrů. Mack zprávu potvrdil a nařídil OOD, aby obsluha torpéd zaujala bojová stanoviště.

Zbytek ruských ponorek o sobě zatím vědět nedal. Jen ta jedna sada nízkofrekvenčních zvuků, nejpravděpodobněji od ponorky třídy Akula.

Kapitán vydal torpédu rozkaz: „Kompletně připravte torpéda jedna a dva na střelbu, včetně otevření vnějších poklopů.“ Na Cheyenne to už byla rutina, připravit torpéda tak rychle, jak je možné, a tak daleko od nepřítele, jak to jen jde, ale v souboji s tichou Akulou to bylo vyloženě životně důležité.

Ponorky Akula měly vlastní vlečné senzory. Námořní rozvědka nebyla schopna zjistit, jakou mají kapacitu, proto si o tom udělal Mack vlastní předpoklad. Už dávno se rozhodl, že bude velmi tichý, a předpokládal, že jejich senzory jsou ekvivalentní jejich senzorům TB-16 a sonaru BQQ-5A, což byly první digitální sonarové systémy, které kdysi americké ponorkové jednotky používaly.

Potvrzení jeho rozkazů přišlo vzápětí: „Kompletně připravit komory jedna a dva, otevřít vnější poklopy, velitel palby, torpédo, rozumím.“

O okamžik později přišlo i hlášení o splnění rozkazu: „Kapitáne, komory jedna a dva jsou kompletně připraveny, vnější poklopy otevřeny.“

„Velmi dobře, veliteli palby,“ odpověděl Mack.

Cheyenne už čelila mnoha nepřátelům a při mnoha setkáních měla štěstí. Tohle ale nebylo jedním z nich.

Snadno rozeznatelná jaderná ponorka třídy Akula, za války největší soupeř Cheyenne.

Akula mířila na západ, takže její vlečné senzory byly v mnohem lepší pozici než byly senzory Cheyenne, které by nejlépe pracovaly tehdy, kdyby se během přibližování k cíli smýkaly do stran. Cheyenne zkracovala vzdálenost a zamýšlela zasáhnout ihned poté, co získá potřebná palebná data, ještě dříve, než Akula dosáhne pobřeží, které by ji akusticky zaštítilo. Mack věděl, že ty ostatní Akuly tam někde budou také, ale Cheyenne je nedokázala detekovat. Zůstaly zticha, jako smrtící našlápné miny v oceáně.

Jak se Cheyenne blížila, Akula se stáčela doleva. Stále ještě se ozývala jen jako sonarový signál; sférická anténa ani jiné zařízení ji neslyšely. Mackovi to ale stačilo.

Údaje, které TB-23 předaly terminálům BSY-1 poté, co Cheyenne měnila kurs, dodaly palebná data, která palebné skupině stačila. Když byli koordinátor střelby i operátor počítače BSY-1 spokojeni s daty TMA (analýza pohybů cíle) pro Master 74, což byla ruská jaderná ponorka třídy Akula II., nařídil kapitán: „Podle palebných protokolů zaměřte torpéda na cíl Master 74.“

Důstojník bojových systémů hlásil kurs cíle 270, rychlost osm a vzdálenost dvacet a půl kilometru.

„Sonare, můstek; zůstaňte na příjmu.“

„Můstku, sonar; jsme na příjmu.“

„Prověřte sonarový kurs a z komory jedna a dva vypalte na cíl.“

„Prověřit sonarový kurs a z komory jedna a dva vypálit na cíl, rozumím.“

Nastala kratičká pauza, po níž důstojník bojových systémů řekl: „Komory jedna a dva odpáleny elektronicky.“

„Můstku, sonar; jednotky z komor jedna a dva letí rychle, přímou cestou a v normálu,“ ohlásil velitel sonarového stanoviště poté, co torpéda provedla vyrovnávací manévry a akcelerovala na menší rychlost; vydala se na dlouhou plavbu.

„Můstku, sonar; rozumím,“ odvětil Mack.

Už dříve, při večeři, řekl svým důstojníkům, že možná bude potřeba proti Akulám inovovat taktiku. Nezapomněl. „Vezměte to do vlastních rukou a střely naveďte,“ řekl. Torpédo jedna vychylte o třicet stupňů doprava a torpédo dva o třicet stupňů vlevo.“

Palebná skupina ihned věděla, co Mack zamýšlí, a i jim samotným se nový postup líbil. Když byla torpéda dost blízko na to, aby byla detekována pasivními sběrnicemi, navedli je opačným směrem. Poté, co nepřátelská ponorka torpéda detekuje, to bude vypadat, že je vypálily dvě různé americké ponorky blížící se ze západu a z východu a nebudou tušit, že je to samotná Cheyenne, blížící se z jihu.

„Čas do obratu střel?“ zeptal se Mack.

„Dvacet tři minuty, pětačtyřicet sekund, kapitáne,“ odpověděl mu důstojník bojových systémů.

Torpéda byla po kabelech navedena dolů na Akulu. Aby jejich šance byly větší, jedno bylo zaměřeno přímo na cíl, druhé mělo malé zpoždění.

„Čas do aktivace?“ zeptal se Mack důstojníka bojových systémů. „Devět minut, kapitáne.“

Byl to jeho nejlepší odhad, a byl špatný. Uplynulo jen pět minut, než důstojník bojových systémů ohlásil: „Jednotka dvě se zaměřila.“ A o okamžik později „Jednotka jedna se zaměřila, ale ne na Master 74.“

To mohlo znamenat jen jediné: každé torpédo se zaměřilo na jinou Akulu – na tu, kterou zaměřili původně, a ještě jednu navíc. Na oslavy neměl Mack čas. „Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a nabijte komory jedna a dva, nařídil.“

Tichý oceán dlouho tichým nezůstal. „Můstku, sonar;“ v hlase velitele sonaru bylo slyšet napětí, „máme ve vodě dvě torpéda, na 350 a 10 stupních.“

Když Mack uslyšel údaje o kursu, usmál se pro sebe. Ruský velitel odpálil naslepo do směru, odkud se přibližovala torpéda, ale Mackův manévr vyšel. Ruská torpéda nemířila na Cheyenne.

„Můstku, sonar; vosí hnízdo se vyprazdňuje.“ Šest nových kontaktů, které zachytily senzory a které přibyly k cíli Master 74, naznačovalo, že Akuly utíkají. Zároveň se stáčely k jihu, aby se vyhnuly blížícím se Mk 48 od východu a západu. Změna tlakového úhlu sférické antény rovněž ukázala, že se ponorky potápějí pod Cheyenne.

„Kupředu na plný výkon. Nekavitujte. Sestupte na tři sta čtrnáct metrů,“ nařídil Mack.

Cheyenne už byla pod druhou teplotní vrstvou, takže za méně než minutu už plula plnou rychlostí k severu, v hloubce tří set čtrnácti metrů. Vzhledem k tomu, že plula v kursu téměř nula stupňů, byla by Rusům naznačila – pokud by ji zjistili – podobný sebevražedný útok, jaký o pár týdnu předtím předvedli Číňané. Mack si ale nemyslel, že by mohli být detekováni, dokonce ani tak hluboko a v plné rychlosti. Vzdálenost na to byla příliš velká a Akuly pluly příliš rychle na to, aby jejich ekvivalenty TB-16 a BQQ dokázaly zjistit něco jiného než nejbližší cíl.

„Můstku, sonar; dvě exploze na 359 a 2 stupních, vzdálenost těžko rozeznatelná; předpokládám 19 až 21 kilometrů.“

Mack zvedl interní mikrofon OOD a promluvil k důstojníkům i mužům na palubě: „Hovoří kapitán. Pánové, Cheyenne zase vyhrála; dobrá práce. Stále je tu ještě spousta ruských ponorek, a nejsou z toho nadšeni.“ Zavěsil telefon, obrátil se k veliteli hlídky a řekl: „Veliteli hlídky, pohov, ale neopouštějte bojová stanoviště.“

I když tento rozkaz vydal, věděl Mack, že tento pohov bude asi mít jen krátké trvání, zejména jestli zbylé Akuly nadále poplují k jihu.

„Můstku, sonar; zachytili jsme mnohočetné podvodní radiotelefonní kontakty, mezi 355 a 5 stupni.“ Akuly zpomalily a na dálku spolu komunikovaly. A to byl právě důvod, proč měl Mack na palubě RuLingy, aby pomohli se vstupními daty, které si na dálku vyměňovalo zbylých pět Akul a která po přeložení zadají do počítačů BSY-1.

Kapitán Mackey nařídil svinout vlečné senzory. Během boje na krátkou vzdálenost, který už v podstatě začal, je nebudou potřebovat.

Když byl jeho rozkaz potvrzen a splněn, zaměřil svou pozornost na zbývající Akuly. „Torpédo, veliteli palby; kompletně připravte torpéda tři a čtyři na střelbu, otevřete vnější poklopy.“

„Kompletně připravit torpéda tři a čtyři, otevřít vnější poklopy, torpédo i velitel palby rozumějí.“

Dokonce i po mnoha předchozích vítězstvích si důstojníci i posádka Cheyenne zachovávali rázný, efektivní a profesionální přístup.

Okamžitě, když od torpéd hlásili provedení nařízených úkonů, předal výkonný důstojník tyto informace kapitánu Mackeyovi. „Kapitáne, torpéda tři a čtyři jsou kompletně připravena, oba vnější poklopy jsou otevřeny.“

„Velmi dobře, veliteli palby,“ odvětil.

Sledovali jen dvě z pěti Akul, ale nyní je Cheyenne měla na sonarech všechny. Když byli operátor BSY-1 a koordinátor střelby spokojeni s TMA analýzou cílů Master 76 a 80, vydal Mack rozkaz: „Podle palebných protokolů zaměřte torpédo tři na Master 76 a torpédo čtyři na Master 80.“

Stejně jako předtím nahlásili důstojník bojových systémů a operátor BSY-1 kurs, rychlost a vzdálenost obou cílů.

„Sonare, můstek; zůstaňte na příjmu.“

„Můstku, sonar; rozumím.“

„Prověřte sonarový kurs a vypalte z komory tři a čtyři.“

„Prověřit sonarový kurs a vypálit z komory tři a čtyři. Ano, pane.“

„Komory tři a čtyři odpáleny elektronicky,“ nahlásil důstojník bojových systémů.

„Můstku, sonar; jednotky z komor tři a čtyři letí rychle, přímou cestou a v normálu,“ hlásil velitel sonarového stanoviště poté, co obě torpéda provedla vyrovnávací manévry.

Na rozdíl od torpéd, která Cheyenne vypálila na první Akulu, tato byla nastavena na rychlost padesáti uzlů až do aktivace. Až se zaměří, zvýší rychlost a vyplují ze zaměřovací hloubky. Až proniknou teplotní vrstvou, budou obě torpéda zrychlovat až na útočnou rychlost.

„Sonare, můstek; rozumím,“ ohlásil se kapitán. „Čas do aktivace?“

„Čtrnáct minut, patnáct sekund, kapitáne,“ odpověděl důstojník bojových systémů.

Teď už Mack věděl, že když čekáte na to, až se torpédo zaměří na nepřítele, minuta netrvá tak dlouho – pokud samozřejmě nečekáte, až se na vás zaměří torpédo nepřátelské.

„Obě jednotky zaměřeny.“

„Můstku, sonar; Master 76 a 80 zrychlují a silně kavitují.“

Sonar nahlásil, že obě Akuly vypustily rušičky. Mack na to odpověděl, aby torpéda navedli ručně. Aby to mohli splnit, musela Cheyenne změnit kurs o devadesát stupňů vlevo, protože takto bylo možno rozlišit kurs plujících ponorek od polohy statických rušiček.

Ihned po změně kursu sonar detekoval zbylé tři Akuly. Byly severozápadně od místa, kde Cheyenne zaútočila na jejich družky, a mířily k Paracelským ostrovům.

Když získali potřebné informace o kursu, hlásil důstojník bojových systémů, že torpéda jsou na správném kursu pro zásah.

„Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a nabijte komory tři a čtyři,“ nařídil kapitán. „Kompletně připravte torpéda jedna a dva včetně otevření vnějších poklopů.“

Nečekal, že by je ještě potřeboval, ale vždy se mohla přihodit nějaká mela a bylo lepší být připraven na nebezpečí, které nehrozí, než si ušetřit práci a potom toho litovat.

„Můstku, sonar; máme ve vodě čtyři torpéda, na 358, 359, 6 a 8 stupních. Odpálily je obě Akuly.“

„Prověřte sonarový kurs a vypalte na cíle Master 76 a 80 ihned, až budou komory jedna a dva připraveny.“

Mack věděl, že teď je čas na to, aby Cheyenne urovnala data. Také byl čas na vypuštění vlastních rušiček. Ihned, když dostal zprávu o tom, že komory jedna a dva byly odpáleny elektronicky, nařídil zavřít vnější poklopy a komory dobít. Tím tedy museli odstřihnout naváděcí kabely, nešlo to bohužel jinak, ale vypuštěná torpéda byla schopna se o sebe sama postarat.

„Pokračujte v kursu,“ řekl. „Plnou parou vpřed. Nekavitujte. Do hloubky tří set metrů.“ Po potvrzení těchto rozkazů, ale ještě předtím, než byly provedeny, dodal: „Připravte se na hloubkový ponor.“

Akuly prchaly. Mack se spoléhal na to, že rušičky je před nepřátelskými sonary skryly. To by dalo Cheyenne šanci k úniku – ale Mack unikat nechtěl. Měl na ty prchající Akuly spadeno.

Cheyenne dosáhla plné rychlosti, plula v kursu 275 stupňů a v hloubce tří set metrů. Ruská torpéda se za jejich zádí právě setkala s rušičkami. Sonar už bohužel neslyšel exploze svých dvou posledních torpéd, která už vstoupila do konečné fáze přibližování.

„Můstku, sonar; dvě exploze na,“ začal velitel sonarového stanoviště, ale sám se přerušil. „Dvě další exploze, všechny na severu. Svítí na všech třech sonarových terminálech, kapitáne.“

Samozřejmě, že Mackovi nemohl poskytnout informace o vzdálenosti. Bylo tam příliš mnoho ozvěn na to, aby je mohl získat přímou cestou nebo měřením odrazů ode dna. Jestliže ale slyšeli čtyři exploze, bylo jasné, že torpéda si své cíle našla.

O pár okamžiků později se domněnka velitele sonaru potvrdila. Čtyři exploze následovaly charakteristické zvuky toho, jak jsou ruské ponorky drceny tlakem vnější vody a jak se sunou a propadají na dno Jihočínského moře. Všechny čtyři Akuly byly po smrti.

Čtyři ze sedmi, pomyslel si Mack. Přesně tohle chtěl CTF 74. Ale není to totéž, co bych chtěl já. Cheyenne se pokusí ještě o ty tři poslední, pokud je dokáže chytit předtím, než vplují do teritoriálních vod, obklopujících Paracelské ostrovy.

Zaprvé si ale musel ověřit, že Akuly zde nemají žádnou podporu. Nařídil, aby se Cheyenne vynořila nad teplotní vrstvu a aby propátrala hluché zóny za zádí. Byly zde jen ty tři Akuly, pokoušející se uniknout k Paracelským ostrovům.

Mack byl spokojen a s Cheyenne opět sklouzl dolů. Využil rovněž příležitosti, aby během stíhání odvolal posádku z bojových stanovišť. Na jeho rozkaz vypustila posádka TB-16, alespoň na dobu, než se přiblíží k mělčině.

Cheyenne pokračovala směrem k Paracelským ostrovům v hloubce 213 metrů, aby se držela pod teplotní vrstvou; bojová stanoviště byla obsazena a loď byla připravena na hloubkový ponor.

Poté, co palebná skupina rekonstruovala poslední útoky a nahlásila mu svá zjištění, svolal Mack schůzku všech důstojníků. Cheyenne se předvedla na výbornou a jeho hodnocení bylo tedy velmi pozitivní, ale stejně zůstávala jedna věc, která jej znepokojovala.

Už dříve bylo jasné, že čínský vrchní velitel nařídil drastická opatření. Cheyenne toho byla svědkem předtím a podnikla potřebná protiopatření – alespoň pokud to bylo v jejích silách. Tomu Mack rozuměl, ze strany Číňanů… ale ne od Rusů. Oni ve válce se Spojenými státy nebyli. Ti neměli pražádný důvod, aby se obětovali v boji. Ale dělali to.

Přesně jako předtím čínské ponorky Han i tyto Akuly pokračovaly v přímém kursu k Cheyenne bez toho, že by se pokusily o únik, i když už na ně letěly Mk 48. A to prostě nedávalo smysl. Ne s ruskou posádkou na palubě Akul. A ne, dokud Rusko nebylo oficiálně ve válce.

Důstojníci o tom mezi sebou diskutovali, ale nikdo z nich nepřišel s řešením, které by Macka uspokojilo. Prozatím tento problém odložil, ale zamýšlel se jím zabývat později. Přesně jako změnil taktiku proti Číňanům, vezme to v potaz i při příští akci, kdy bude čelit Akulám.

Jak se Cheyenne blížila k mělkým vodám, hlásil sonar množství kontaktů na obchodní lodi, ale ztratil kontakty na ty tři Akuly. Mack nebyl překvapen; přinejmenším proto, že byli stále ještě na jižní straně pobřeží, a tak se nemuseli obávat o těžební plošiny.

Nejvíce se na sonaru hemžili mořští živočichové, což zase zvyšovalo šance Rusů. To, že pluli pod nimi a zároveň v zákrytu obchodní lodi, to byl starý fígl, na který Mack nehodlal naletět. Nařídil, aby sonar pečlivě propátral všechny tónové odezvy obchodních lodí i živočichů. Jakékoli ruchy, které byly mezi rybami nezvyklé, by mohly znamenat, že se pod nebo mezi nimi skrývá ponorka.

Prohledávání bylo úmorné, ale vyplatilo se. Sonar zachytil jednu z Akul, která právě vplouvala do mělkých vod, což bylo právě včas. Cheyenne totiž musela své vlečné senzory alespoň částečně svinout ještě před vplutím na mělčinu, pokud tam o ně nechtěla přijít, což Mack riskovat nechtěl. Předpokládal, že je bude ještě potřebovat pro další hlídky, zejména jestliže Areo ani McKee nemají pro Cheyenne senzory náhradní. Pokud budou runwaye na Cubi opraveny do konce války, mohou jim náhradní přijít vzduchem. Do té doby ovšem Cheyenne nebude riskovat ty jediné, které má.

Když Cheyenne v hloubce sto osmdesáti metrů prováděla obrátku k jižnímu cípu Bombaj ských útesů na Paracelských ostrovech, nařídil Mack svinout TB-16 nakrátko. Už nemají mnoho času do doby, než se Akuly ocitnou v bezpečí přístavu, což znamenalo, že navzdory manévrům bláznivých Ivanů nebo čínských kamikadze bude nevyhnutelný útok na krátkou vzdálenost.

Jakmile se Akula přiblížila na třináct a půl kilometru, byla znova obsazena bojová stanoviště. Sonar téměř okamžitě ohlásil přerušované zvuky vynořujících se ponorek na 345 a 350 stupních. Cheyenne už byla připravena a vnější poklopy byly otevřeny.

„Vypalte naslepo z komor jedna a dva, v kursu 345 a 350 stupňů,“ nařídil Mack. Neměl ani potuchy, jaká čísla Master těmto ponorkám náležela z předchozího zaměření, ale bylo mu to v podstatě jedno. Napřed budou střílet, rekonstruovat až potom.

Tak jako skoro vždy, kdy stříleli naslepo, i teď se Mk 48 musely postarat o detekci, sledování a potopení obou Akul samy, ale Mack předpokládal, že svou práci odvedou. Bude to tak snadné, jako potopit hladinové lodi. Po vynoření ruské ponorky zvýšily rychlost a mohutně kavitovaly, takže nikdy neuslyší, že se k nim od zádí blíží torpéda.

Žádný bitevní plán nikdy nepřežije kontakt s nepřítelem, připomněl si Mack. Zároveň na to ale měl vhodnou odpověď. Jestliže jedinou složkou jeho plánu byl kontakt s nepřítelem, nebylo tedy nic, co by mělo přežít, a on měl lepší šanci na úspěch.

Měl pravdu. Obě torpéda, vyslaná na mělčinu, si Akuly rychle zaměřila. Explodovala pod svými cíli, rozervala jim vyrovnávací nádrže a obě jaderné ponorky klesly na dno korálového útesu.

„Můstku, sonar; dvě exploze ve směru obou torpéd. Slyšíme stejné zvuky rozbíjejících se ozdob na vánočním stromku.“ Po explozích tedy obě Akuly klesly ke dnu tak, aby jim věže zůstaly dostatečně vysoko nad vodou, aby jimi mohla posádka bezpečně uniknout. Mack je nechal být. O ruské námořníky se totiž nestaral. Jediné, co jej zajímalo, bylo, že jejich ponorky budou pro zbytek války nepoužitelné.

Cheyenne se z třiceti metrů vynořila do periskopové hloubky právě včas, aby viděla třetí Akulu, jak mizí za obzorem. Mackovi ani tak nevadilo, že tuhle už nedostane, jako jej spíš mrzelo, že se už nedostane blíž k těm potopeným. Rád by dnes večer pozval svou posádku na speciální promítání – na periskopové snímky ruských ponorkářů, skotačících na troskách své lodi.

Pro sebe se usmál a vydal rozkaz k návratu do hlubších vod. Odpočinou si při filmu Zvuky hudby, což byl jeden z Mackových nejoblíbenějších. Anebo, a přitom se jeho škleb ještě rozšířil, možná jim dá opravdu pohov a nechá je sledovat bondovku Srdečné pozdravy z Ruska.

10. Záchrana

Nové rozkazy pro Cheyenne přišly přes plovoucí kabely komunikační antény. Mack stále ještě přemýšlel nad tím, že Číňané mají jaderné ponorky třídy Akula II., a divil se, kolik ještě překvapení do konce války zažije. Na jedno právě narazil, když si četl nové rozkazy. Minimálně na jedno. Mack svolal schůzku v důstojnické jídelně za půl hodiny a sám ještě zamířil do své kajuty, kde si znova hodlal rozkazy přečíst. Schůzku mohl svolat okamžitě, ale chtěl v těch nových rozkazech pročíst každičký detail.

O třicet minut později už seděl v čele stolu v důstojnické jídelně a jeho důstojníci vcházeli. Mack se nezdržoval formálními pozdravy a jinými zdvořilostmi. Ihned poté, co se všichni usadili, začal mluvit.

„Přesně jak jste asi všichni předpokládali, tato schůzka byla svolána kvůli novým rozkazům, které jsme dostali.“ Pokývl směrem k výpisu z tiskárny, ležícímu na stole před ním. „Jsem si jistý, že si všichni vzpomínáte na prospektorskou loď Spojené olejářské společnosti, Benthic Adventure. Na konci července byla obsazena Číňany. Jak se nyní ukázalo, toto obsazení spustilo válku, ve které my nyní bojujeme.“

To důstojníky kolem stolu zaujalo. Věděli, že kdyby to nemělo nějakou souvislost s jejich nadcházejícím úkolem, Mack by tuto novinu teď nevytahoval.

„A dál,“ pokračoval Mack, „Číňané tuto loď používali pro zkušební vrty kolem ropných polí v okolí Šprotových ostrovů.“ Na okamžik se odmlčel a rozhlédl se po shromážděných důstojnících. „Důvod proto, že jsem řekl ,používali’, je ten, že včera ve třiadvacet hodin jednotky námořnictva Spojených států z týmu SEAL jedna, které přivezla helikoptéra z Independence, přistály a loď znova získaly. Což mimo jiné znamená, že už se nemusíme starat o ASDS (zdokonalený plovoucí záchranný systém). Až do nynějška Číňané nevědí, že loď je opět pod americkou kontrolou.“

Mack se znova odmlčel a usmál se nad představou reakce Číňanů, až jim to dojde. Potom se uklidnil a pokračoval: „Číňané se to pochopitelně brzy dozvědí. Benthic Adventure nyní opouští Šprotové ostrovy pod ochranou dvou křižníků třídy Ticonderoga, Gettysburg a Princeton. My se ke konvoji máme připojit ihned poté, co opustí mělčiny kolem Šprotových ostrovů. Už jsem nařídil navigátorovi, aby pro místo setkání vypočítal nejvýhodnější kurs tak, abychom se s eskortní skupinou setkali co nejdříve.“

Kapitán ještě zodpověděl několik otázek a poté zavelel rozchod a zamířil do kontrolní místnosti za navigátorem, aby se dozvěděl, jaký časový rozvrh je po cestě ke konvoji čeká.

O několik stovek mil dále začali další členové týmu námořnictva Spojených států SEAL jedna, kteří byli dopraveni na Šprotové ostrovy, opevňovat svůj nový domov. Po několik příštích dní budou jejich kolegové na palubě dělat vše pro to, aby Benthic Adventure vyvedli z nebezpečí. Mezitím měli oni za úkol umístit protiletadlové střely Stinger do pozic nejblíže předpokládaných tras útoků nepřátelských letadel či lodí.

Tyto střely, jak všichni v týmu SEAL věděli, tu byly spíš pro pocit jistoty než jako nějaká opravdová podpora. Opravdovou ochranu Benthic Adventure zajišťovaly dva křižníky Aegis, Princeton (CG-59) a Gettysburg (CG-64), dvě z nejschopnějších bitevních lodí v celém námořnictvu Spojených států.

Bitevní lodi Aegis byly vyrobeny k ochraně amerických letadlových lodí před masivními leteckými útoky Sovětů a byly vybaveny nejmodernější technologií pro ponorkovou válku i pro boj na hladině. Tyto dvě lodi vypluly z Pearl Harboru jako součást Bojové skupiny Independence a spolu s ní také čekaly, dokud nedostaly zprávu, že SEAL znova získal prospektorskou loď Spojené olejářské. Když bylo obsazení potvrzeno, vypluly Princeton a Gettysburg plnou parou vpřed k pozici Benthic Adventure a nyní jí po cestě z oblasti Šprotových ostrovů poskytnou doprovod.

Celá skupina bude ráda, až se dostane do hlubších vod. Až tam totiž budou, připojí se k nim Cheyenne a převezme protiponorkovou hlídku. Zatím sledování celé oblasti nonstop zajišťovaly dvě helikoptéry z každé lodi, ale ty nebyly zdaleka tak dobře vybaveny jako Cheyenne.

„Za jak dlouho se dostaneme k místu setkání u Šprotových ostrovů?“ zeptal se Mack.

Navigátor vzhlédl od grafu, který právě studoval. Cheyenne teď plula v nařízené hloubce sto dvaceti metrů rychlostí dvacet šest uzlů a k ostrovům se blížila od severu; Paracelské ostrovy už dávno minuli. „Měli bychom tam být za sedm hodin,“ řekl.

„Ujistěte se, že v okolí nejsou žádná hladinová plavidla a poté vyplujte na hloubku periskopu,“ nařídil kapitán. „Chci zatelegrafovat na Gettysburg a říci jim, kdy nás mohou očekávat.“

Cheyenne tedy vyplula do periskopové hloubky a na okruhu SSIXS odeslala zprávu eskortní skupině křižníků Ticonderoga. Už několik hodin pluli s plně rozvinutými vlečnými senzory TB-23, ale nezjistili žádný jiný kontakt než ryby a jiný podmořský život v Jihočínském moři.

Ihned, až Cheyenne dopluje k doprovodným lodím, převezme kapitán Mackey funkci velitele protiponorkových operací. Benthic Adventure zůstane uprostřed skupiny, Gettysburg & Princeton budou vlevo a vpravo. Aby byly pokryty i hluché zóny za zádí, budou křižníky s rozvinutými vlečnými senzory SQR-19 provádět obraty a jejich helikoptéry SH-60B zajistí krytí radarem až za obzor, takže celá skupina bude mít dobrý výhled i krytí v celém rozmezí 360 stupňů a bude moci znova získanou loď dobře chránit.

Čas běžel rychle a o pět a půl hodiny později upozornil velitel sonarového stanoviště kapitána, že na jih od Cheyenne objevil křižníky třídy Ticonderoga. Když to Mack slyšel, znova vypluli na hloubku periskopu a odeslal jejich polohu eskortě, s aktualizovanými daty ETA a s tabulkou jejich vlastních tónových signálů.

Sonaroví operátoři na Princetonu brzy poté zachytili ťukání Cheyenne a rychle rozeznali i Mackovu sonarovou signalizaci. Mack si brzy uvědomil, že nejvyšší rychlost konvoje nikdy nepřekročí dvanáct uzlů, protože, jak se správně domníval, to byla nejvyšší možná rychlost Benthic Adventure.

Během přenosu dostala Cheyenne nové údaje o kursu křižníků, které nyní pluly v kursu 270 stupňů. Všechny tři lodi pluly tímto směrem, aby se setkaly s USS Independence.

Mezi Šprotovými ostrovy a USS Independence nahlásila námořní rozvědka početnou skupinu povrchových plavidel i ponorek. Macka to ale nevzrušovalo. On se dokáže vypořádat s ponorkami, zatímco křižníky Aegis hladce zvládnou všechny úkoly na hladině či hrozby ze vzduchu.

Brzy poté, co skupina proplula poslední mělčinou v okolí Šprotových ostrovů, stala se Cheyenne její součástí. Mack nařídil OOD hloubku sto dvaceti metrů a stanoviště vepředu, před eskortní skupinou.

Cheyenne vyběhla několik kilometrů před konvoj a tam čekala; ani ne o hodinu později zachytila první kontakt. TB-23 zachytily signály tohoto kontaktu na poměrně velkou vzdálenost, což znamenalo, že se ani nesnaží být tichý. Bylo ale ještě příliš brzy na to, aby měli dostatek informací pro počítače BSY-1, takže neznali ani vzdálenost cíle, ani žádné jiné podrobnosti.

„Můstku, sonar; máme dva pozitivní ponorkové kontakty, pravděpodobně ve druhé konvergenční zóně. Obě plují třinácti uzly, obě jsou na 310 stupních. Kontakty připlouvají ze severozápadu a blíží se.“

Cheyenne právě operovala třináct kilometrů před hladinovou skupinou. Mack v duchu provedl bleskový výpočet a vyšlo mu, že nepřátelské ponorky jsou asi šedesát mil od Benthic Adventure.

O rozkazech, které obě tyto ponorky prováděly, Mack nepochyboval. Tím směrem pluly proto, aby napadly konvoj a zničily tolik amerických lodí, kolik dokáží. Skutečnost, že připlouvaly ze severozápadu, naznačovala, že jsou součástí čínské speciální skupiny, která vznikla na základně Zhanjiang. Mack zatím nemohl vědět, zda se Číňanům už doneslo, že Benthic Adventure je osvobozena, byl si ale jist, že ihned, až se to dozví, vyvinou veškeré úsilí k jejímu zničení, aby Spojené státy poškodili.

„Můstku, sonar;“ hlásil velitel sonarového stanoviště, „ty dva ponorkové kontakty byly pozitivně identifikovány jako dieselové útočné ponorky Romeo. Domnívám se, že jsou devět kilometrů od sebe. Jejich rychlost je konstantní, podle obrátek šroubů asi třináct uzlů.“ Třináct uzlů znamenalo, že spěchají.

Stará Romea byla nejpočetnější třídou čínských ponorek a Mack věděl, že jich mají Číňané mraky. Byl si rovněž jistý, že to není jediný útok, který jejich směrem míří.

„Kapitáne,“ řekl telegrafista a položil Mackovi ruku na rameno, aby upoutal jeho pozornost. „Právě jsem přijal zprávu z Gettysburgu. Jejich radar zachytil tři další kontakty, o nichž se domnívají, že to jsou čínské raketové čluny, a ptají se nás, jestli jsme je nebo jiné bitevní lodi v oblasti zachytili.“

Mack rychle analyzoval situaci a rozhodl se vyplout s Cheyenne na hloubku periskopu. Chtěl na křižníky odeslat zprávu o ponorkách Romeo, ale dříve než mohl vydat rozkaz, přišla další naléhavá zpráva.

„Můstku, sonar; právě jsme zachytili pět rychlých útočných lodí, mířících naším směrem, skoro na stejném kursu jako ta Romea. Plují dvanácti uzly, pane, a mohu říci, že operují velmi blízko u sebe.“

Do počítačů proudila další data a Mack odešel do sonarové místnosti, aby je měl ihned po zpracování.

„Kapitáne, určitě to jsou Číňané. Zní to jako rychlé útočné čluny Hainan.“

To Mackovi stačilo. Bez čekání na další informace se obrátil a běžel do kontrolní místnosti. Lodi na hladině, které měl chránit, si žádaly nové informace a potřebovaly je rychle.

„Okamžitě na hloubku periskopu,“ nařídil ihned po vstupu do místnosti.

„Na hloubku periskopu. Ano, pane.“

Za normálních okolností by Cheyenne ve hloubce čtyřiceti metrů pročistila hluché zóny, Mack ale nařídil vyplout přímo na hloubku periskopu. Nebyl prostě čas provádět všechny ty úkony a on byl stejně přesvědčen, že má kontrolu nad taktickou situací i nad všemi dosavadními kontakty.

Jakmile byla zpráva odeslána, ponořila se Cheyenne do pětasedmdesáti metrů, aniž by čekala na odpověď. Potvrzení mohli dostat přes plovoucí kabely. Hloubku periskopu Cheyenne potřebovala jen na odeslání zpráv, ne na příjem.

Na palubě Gettysburgu si velitel konvoje okamžitě uvědomil vážnost situace. Ponorek se nebál – o ty se postará Cheyenne, jejímuž kapitánovi i posádce věřil. Hladinové čluny byly něco jiného. Šly po něm, ale on i jeho posádka byli dobře trénováni na to, aby se se situací, jako je tato, dokázali vypořádat.

Ve směru čínské speciální skupiny okamžitě odstartovala jedna helikoptéra Seahawk z lodi Princeton. Aby měla větší akční rádius, vzlétla SH-60 nevyzbrojena. Nějaký čas potrvá, než získá přesná data o čínských lodích, mířících na skupinu Ticonderoga. SH-60 z Gettysburgu zůstanou připraveny pro případ, že by Cheyenne potřebovala pomoci se svými ponorkovými kontakty.

Dvě stě sedmdesát metrů nad hladinou Jihočínského moře se vznášela helikoptéra Seahawk 3039 z lodi Princeton, a svým silným radarem propátrávala moře. Netrvalo dlouho a radar našel, co hledal. Z vyvýšeného stanoviště nad hladinou mohli piloti na palubě vidět hodně daleko; na vlastní oči i pomocí přístrojů.

Na palubě Cheyenne sonar detekoval start SH-60.

„Můstku, sonar; vlečné senzory právě zjistily helikoptéru, kterou máme přímo nad hlavou,“ hlásil velitel sonaru.

Mack si vypočítal, že je to Seahawk ze skupiny Ticonderoga, která se letí zblízka podívat na ty útočné čluny, připlouvající jejich směrem. V každém případě se o ni nemusel bát. Cheyenne byla zodpovědná za ta dvě Romea, Master 83 a 84, a Mack se o ně musel postarat dřív, než by mohly ohrozit konvoj.

„Zvyšte rychlost na dvaatřicet uzlů,“ rozkázal. Při této rychlosti se Cheyenne k Romeům přiblíží na dostřel svých Mk 48 během hodiny – možná i za méně, pokud budou čínské ponorky pokračovat v současném kursu dosavadní rychlostí. Dále Mack nařídil znova obsadit bojová stanoviště.

Cheyenne nabírala rychlost. Aby byli schopni detekovat jakékoli další případné sonarové kontakty, nechal Mack rozvinuté vlečné senzory, ale jejich prioritou bylo zabít Romea. Velmi dobře věděl, že křižníky Ticonderoga se blížícím hladinovým lodím dokáží víc než jen postavit.

Čínské raketové čluny postupovaly neustále kupředu. Pět rychlých útočných člunů Hainan se ze základny Zhanjiang vypravilo před několika hodinami, přesně hodinu po vyplutí ponorek Romeo. Byly nástrojem usilovné snahy ze strany Číňanů. Ihned poté, co se velitel čínské Jihomořské flotily, viceadmirál Wang Yongguo, dozvěděl o tom, že Američané znova obsadili svou loď, rozhodl se ji potopit za každou cenu. Nařídil, aby všechny dostupné lodě, které ještě nemají stanovenu žádnou misi, zaútočily na skupinu, doprovázející prospektorskou loď.

Byla to více otázka národní hrdosti, než že by měla nějaký vojenský význam, ale bylo to rozhodnutí, se kterým viceadmirál Yongguo souhlasil. Poté, co Čína obsadila Šprotové ostrovy, byla americká prospektorská loď v čínských vodách – možná to byly vody, o které se bojovalo, ale byly to čínské vody. Když teď Američané loď znova získali, chtěla čínská armáda podle přímých rozkazů vlády loď zničit.

Podle instrukcí se americká SH-60 přihnala blízko, aby si všech pět člunů mohla dobře prohlédnout. Druhý pilot Seahawků, který lodě zkoumal dalekohledem, mohl říci, že každá z nich má na zádi něco, co vypadá jako odpalovací rampy. Rád by se podíval ještě více zblízka, ale když se jeho pilot pokusil přiblížit, spustil na ně vedoucí čínský člun palbu 25mm municí.

SH-60 se stáhla zpět a pilot se chopil vysílačky: „Seahawk 309 na Princeton; právě jsme dostali spršku kulek malé ráže z vedoucího čínského člunu. „Jsou to rychlé útočné čluny a vypadá to, že každý z nich má na zádi dvě velké raketové střely.“

„Máme to, 309. Je vaše současná pozice bezpečná?“

Helikoptéra nabrala výšku a byla mimo nebezpečí. „Ano, je,“ odpověděl pilot. „Harpoony můžete odpálit kdykoli.“

Princeton to potvrdil a Seahawk zaujal pozici poblíž těch pěti člunů. Jejím úkolem teď bylo přenášet data; napřed na Princeton a potom přímo letícím střelám, aby všechny zasáhly správný cíl.

Čínské ponorky Romeo, jako skoro všechny modely Romeo, byly vybaveny standardním sonarovým systémem, který jim Rusové prodali před mnoha lety. Jmenovaly se Féniks, což byl ruský výraz pro Phoenix, a pocházely snad z padesátých let. Byly staré a dávno překonané a v žádném případě se nemohly vyrovnat supermodernímu protivníkovi, jakým byla Cheyenne. A v přímém rozporu se svým jménem rozhodně nedokázaly povstat z vlastního popela.

„Jaká je vzdálenost k Romeům?“ zeptal se Mack. Už třicet minut pluli rychlostí dvaatřicet uzlů a teď zpomalili, aby získali jasný obrázek toho, co se kolem děje. Romea pokračovala dvanácti uzly původním směrem a evidentně netušila, že je Cheyenne sleduje.

„Podle BSY-1 je vzdálenost k prvnímu Romeu, Master 83 v konvergenční zóně, šedesát dva kilometry v kursu 30,“ hlásil koordinátor palby. „Druhé Romeo, Master 84, je v kursu 360 a vzdáleno šedesát tři kilometry.“

Mack nařídil plnou rychlost a odvolal bojová stanoviště až do doby, kdy se cíle přiblíží.

Tiskový mluvčí Bílého Domu Stan Oakley oznamuje novinářům znovuzískání Benthic Adventure.

Na palubě USS Princeton vylétlo pět střel Harpoon ze svých sil na zadním konci lodě. Střely letěly rychle a nízko, kvůli znemožnění detekce radarem letěly u samé mořské hladiny. Dostaly všeobecnou polohu člunů, ale protože se čínské lodi pohybovaly velkou rychlostí a operovaly velmi blízko sebe, dostanou po cestě ještě přesnější data, kterými je dokrmí helikoptéra.

Harpoony ale nebyly jediné střely ve vzduchu. Krátce poté, co byly z Princetonu odpáleny, odstartovaly i dvě menší a tenčí střely, tentokrát z jednoho čínského člunu. Během několika sekund dosáhly dvě SA-14, ručně naváděné rakety hladina – vzduch, maximální rychlosti a blížily se k americké SH-60.

Americká helikoptéra tyto střely identifikovala ihned po startu, ale to už bylo pozdě. Seahawk byl příliš blízko, neměl žádný prostor k manévrování, ani čas uniknout. Za okamžik střely explodovaly o spodek helikoptéry a jako hořící kouli ji poslaly dolů.

Princeton okamžitě věděl, že se něco stalo.

„Kapitáne, právě jsme ztratili kontakt se Seahawkem. Už ho nemáme na obrazovce radaru.“

Byl jen jeden důvod, který to mohl způsobit. Ihned, jak to slyšel, věděl kapitán, že helikoptéra byla sestřelena. Jeho první myšlenkou bylo vyslání záchranné helikoptéry, aby našla případné trosečníky. A hned potom pomyslel na pomstu.

Všech pět Harpoon pokračovalo v letu na čínskou speciální skupinu. Podle plánu měla každá střela zasáhnout jinou loď, ale tento plán závisel na Seahawku, který je měl navádět. Bez konečných dat od SH-60 se Harpoony přepnuly do režimu aktivního vyhledávání a pátraly po jakýchkoli cílech, které byly na vodě. První dvě Harpoony se přiblížily a udeřily na vedoucí člun Hainan. Zasáhly jej přímo pod čarou ponoru. Celý člun o výtlaku menším než 500 tun byl doslova vymrštěn z vody a převrácen dnem vzhůru. Po explozi obou Harpoon toho z člunu na hladině zbylo opravdu velice málo.

Třetí Harpoona se zaměřila na nejvzdálenější člun celé skupiny. Střela zasáhla a vybuchla na můstku, kde zabila víc než polovinu ze sedmdesáti osmi námořníků na palubě. Zbytek zemřel pomalu, v kouři výparů a v dýmu z hořící nafty, munice a hliníku.

Dvě další Harpoony, jako by byly vedeny pomstychtivostí, dopadly na stejnou loď, ze které byly odpáleny rakety na helikoptéru. Jedna zasáhla příď, druhá záď. Mezi sebou roztrhly tenký kovový trup v půli.

Tři lodě zasaženy, tři potopeny. Za jiných okolností by to byl vynikající výkon. V tomto případě ale samozřejmě nebylo důležité, kolik lodí bylo zničeno. Co bylo důležité, to byly ty dvě přeživší lodi s neporušenými střelami, které ještě mohly odpálit na Benthic Adventure.

Zbývající čluny Hainan byly v maléru. Neměly dostatek dat o lokaci americké hladinové skupiny, ale neměly ani moc času. Neměly potuchy o tom, jak dlouho potrvá, než se na obzoru objeví další Harpoony. V tichosti se kapitáni obou člunů dohodli na tom, že své rakety vypálí předpokládaným směrem na Benthic Adventure a poté se vrátí do Číny. Ztratili sice víc než polovinu skupiny, ale jejich mise by ještě mohla být nazvána úspěšnou, kdyby se jejich střelám podařilo zničit nějakou americkou loď – nejlépe samotnou Benthic Adventure.

Mack se o vývoji posledních událostí dozvěděl ve své kajutě. Mezi dveřmi se objevil telegrafista, který v ruce svíral výpis z tiskárny.

„Kapitáne,“ řekl, „právě jsme dostali zprávu z Gettysburgu. Hlásí, že čínská skupina sestřelila jejich Seahawk. Dále hlásí, že tři čínské čluny byly zničeny, ale dva se pokusily vypálit své rakety jejich směrem. Žádají si naši pomoc, pane. Žádají, abychom se, pokud jsme na dostřel, vypořádali s těmi čluny, zatímco se Princeton i Gettysburg zaměří na přilétající střely. Pokud bychom neměli přesnou polohu cílů, Gettysburg chce, abychom mu to sdělili a oni na ty čluny vypálí Tomahawky.“

Myšlenka na 450kilogramovou hlavici střely Tomahawk, dopadající na malou čínskou loď Macka na chvíli pobavila. Potom pomyslel na posádku Seahawku a smích jej přešel.

Popadl papír a tužku a napsal rychlou zprávu:

NA ZÁKLADĚ VAŠÍ ZPRÁVY JSOU ČÍNSKÉ ÚTOČNÉ ČLUNY V KURSU 279 A 283 STUPŇŮ OD CHEYENNE. VZDÁLENOST JE NYNÍ 60 KILOMETRŮ. SOUHLASÍME S ODPÁLENÍM HARPOON, IHNED JAK TO BUDE UŽITEČNÉ.

„Odešlete to na Gettysburg,“ řekl, „a potom ať navigátor vypočítá kurs k těm člunům.“ Nic víc neřekl a ani nemusel. O ty hlučné ponorky Romeo se Cheyenne postará později.

Do komor jedna a dva byly naládovány střely Harpoon a ještě jednou byl prověřen nejvhodnější kurs pro zásah. Ihned, když se Cheyenne dostala do optimální palebné pozice, třicet metrů pod hladinou, byly Harpoony vymrštěny z torpédových komor, ručně naváděné zamířily k hladině a potom k cílům Master 85 a 86. Jakmile se zažehly jejich motory, nic už je nemohlo zastavit.

Střely si své cíle našly za pár minut. Data, která dodaly počítače BSY-1, byla pozoruhodně přesná, a i kdyby se Číňané pokusili o únik, nebylo jim to nic platné. Jenomže oni se ani nepokusili, protože byli přesvědčeni, že jejich vlastní střely HY-2, které letí na americké lodě, je všechny plně zaměstnají a oni že jsou mimo nebezpečí.

Jejich první pocit, že něco je špatně, byl zároveň pocitem posledním. Obě Harpoony se přiblížily rychle a vybuchly uprostřed lodi, každá Harpoona na jednom Hainanu.

O minutu později bylo moře zase klidné, jen na hladině se ještě potápěly poslední zbytky útočných člunů.

„A teď,“ řekl Mack tiše, „k těm dvěma čínským ponorkám…“

Do komor jedna a dva byly znova nabity Mk 48.

V kontrolních místnostech na palubách amerických křižníků Princeton a Gettysburg viselo ve vzduchu napětí. Jejich multifunkční radary SPY-1B prováděly přesně to, k čemu byly vyrobeny – sledovaly blížící se čínské střely a vypočítávaly optimální místo, kde je zasáhnou střely hladina – vzduch SM-2, vypálené z křižníků. Čtyři čínské střely se blížily těsně pod hranicí rychlosti zvuku, takže na nějakou reakci zbývalo už jen pár minut.

Za méně než půl minuty po odpalu čínských HY-2 měly oba křižníky Aegis všechna jejich data a začalo odpalování jejich střel SM-2 SAM. Jako první střílel Gettysburg. Z Mk 48 41, jednašedesátikomorového odpalovacího zařízení, vypálil jednu po druhé šest střel. Dalších šest SAMŮ vzlétlo z paluby Princetonu a všech dvanáct jich letělo v ústrety čínským HY-2.

Za pár sekund začaly naváděče na palubách křižníků své střely řídit. Tyto naváděče, které měla každá loď čtyři, se přepínaly z jedné střely na druhou, takže ty se dokázaly přizpůsobit okamžité situaci a vždy přesně věděly, kam letět, aby zasáhly blížící se rakety.

Asi devadesát metrů nad hladinou moře, třicet mil od Benthic Adventure a jejího doprovodu, vybuchla první SM-2 v blízkosti přilétávajícího cíle.

První exploze se odehrála poblíž dvou HY-2, které svedla z cesty a zničila je šrapnely. Zbylé dvě HY-2 byly zničeny americkými SAMy, které jim letěly naproti. Tři minuty po odpalu čínských HY-2 leželo všechno, co z nich zbylo, na hladině moře, odkud trosky postupně klesaly ke dnu.

Na palubě Cheyenne Mack nevěděl, jak situace na hladině pokračuje, a neměl ani šanci jak to zjistit. Cheyenne byla lepší, lépe vyzbrojená a prostě lepší než obě Romea, ale to neznamenalo, že by je brala na lehkou váhu.

Mack nařídil, aby na každé Romeo zaměřili jednu Mk 48. S jejich zastaralými sonary Féniks Mack pochyboval, že by Romea vůbec torpéda zaregistrovala předtím, než se na ně zaměří. I kdyby jedno z nich minulo cíl, věděl, že Cheyenne bude stále ještě mimo dosah čínských zbraní a podle libosti může zaútočit znova.

Po provedení všech úkonů byla Mk 48 z komory jedna odpálena na Master 83 a z komory dva na Master 84. Jeho důstojníci i posádka byli natolik dobře vycvičení, že své úkoly plnili stejně bravurně jako vždy.

Mk 48 rychle překonaly vzdálenost a explodovaly pod nepozornými Romey, které poslaly ke dnu, ale Mackova pýcha a potěšení nad tímto výkonem měly jen krátký život.

Bojová stanoviště na Cheyenne byla opět odvolána a ponorka se chystala k návratu do čela eskortní skupiny, když dostala sonarové hlášení o tom, že budou potíže.

„Můstku, sonar; naše vlečné senzory právě zachytily dva možné ponorkové kontakty.“

Za pět minut už měl velitel sonaru pro Macka, který mezitím přišel do sonarové místnosti, podrobnou zprávu.

„Kapitáne, oba možné ponorkové kontakty jsem podle tónových odezev klasifikoval jako jadernou ponorku Akula II. a jednu dieselovou ponorku Kilo – tu podle šestilopatkového šroubu. Obě míří ke skupině Ticonderoga. Kilo právě změnilo rychlost na deset uzlů, kurs Akuly je konstantní. Kapitáne – jsem si skoro jistý, že nás slyšeli.“

To mohl Mack potvrdit. Byl si jist, že velitel sonaru má pravdu a že je čínské ponorky slyšely. Když odpálíte dvě Mk 48, které explodují u svých zamýšlených cílů, jistou pozornost tím na sebe připoutáte.

Macka teď čekalo těžké rozhodování. Cheyenne mohla obě ponorky zlikvidovat sama a měla by dobrou šanci přežít – ale dobrá šance pro něj nebyla dost dobrá. Ne když se nabízela lepší možnost.

Cheyenne nejlépe pracovala sama. Ponorky třídy Los Angeles byly navrženy tak, aby si vystačily samy a nepotřebovaly pomoc žádného jiného plavidla. Cheyenne tedy mohla pracovat v tandemu s jinou lodí, ale její největší síla tkvěla v její nezávislosti.

To ale neznamenalo, že neocení pomoc, která se jí nabídne… a když ji zrovna potřebuje. Jakkoli si to Mack odmítal připustit, nyní byl čas pomoci využít.

„Zavolejte na Gettysburg,“ nařídil telegrafistovi, „a dejte mu naši nejlepší polohu Kila a Akuly II. Řekněte, že se postaráme o Akulu a požádejte, aby nám na pomoc s tím Kilem poslali nějaké SH-60. A obsaďte bojová stanoviště,“ dodal směrem k OOD.

„Rozkaz, kapitáne.“

Aby mohli zahájit vysílání na Gettysburg, musela Cheyenne vyplout na hloubku periskopu, takže ji čínské ponorky budou moci snáze detekovat. Mack ale cítil, že se této šance musí chytit. Dvě helikoptéry a Cheyenne budou dvěma ponorkám čelit lépe než Cheyenne samotná.

Ihned poté, co se zpráva dostala na Gettysburg a Princeton, odstartovaly směrem ke Kilu dvě SH-60. Jednu za druhou shodily několik řad radiosond, některé přímo nad čínskou ponorku. Ale Mack se právě teď neměl čas zabývat tím, jak se Seahawky s Kilem vypořádají. Musel se soustředit na svého tichého nepřítele, na Akulu II.

Jednou z věcí, které Macka znepokojovaly, bylo, že Akula ještě nevystřelila. Byl si jistý, že čínský kapitán má jasnou představu o tom, kde Cheyenne je, zejména poté, co Mack odpálil dvě Mk 48 a ještě se vynořil na hloubku periskopu.

Obě ponorky byly navzájem na dostřel svých zbraní a Mack se mohl jen domnívat, že kapitán Akuly čeká na správný okamžik. Co však Mack nevěděl – a ani vědět nemohl, zejména kvůli tomu, jak byla Cheyenne v těchto vodách úspěšná a jakou proslulost si zničením mnoha čínských ponorek vysloužila – bylo, že Akulu vůbec nezajímá. Kapitán Akuly lovil Benthic Adventure. Cheyenne se chtěl za každou cenu vyhnout.

Nedostatek pozornosti jej měl stát splnění mise, jeho velení i život jeho samotného a celé posádky.

„Kapitáne,“ hlásil Mackovi koordinátor palby. „Máme palebná data pro Akulu II., Master 90.“

Mack okamžitě nařídil zahájení palebných protokolů. Podle jeho rozkazů byly okamžitě připraveny a odpáleny komory jedna a dva.

Akula byla rychlá. Když se k ní zezadu blížily Mk 48, obrátila se a zvýšila rychlost nad pětatřicet uzlů. I její kapitán byl chytrý. Jak prchal, vypustil několik rušiček, aby Mk 48 svedl z kursu.

Ale rychlost ponorky ani kapitánova zkušenost nestačily. První Mk 48 se rušičkami zmást nechala, ale druhá pokračovala vpřed, aby splnila úkol.

Trup Akuly rozervala náhlá exploze, která poslala ponorku ke dnu. Výbuch byl tak hlasitý, že skoro zamaskoval další exploze, které následovaly vzápětí – zvuky toho, jak dvě americké helikoptéry svrhly Mk 50, které explodovaly o trup čínské ponorky Kilo.

Ihned po potvrzení dvou posledních destrukcí si Cheyenne a Princeton vyměnily radiodepeše, ve kterých si navzájem gratulovaly k další úspěšné bojové operaci.

Když už se věci uklidnily, odlétla helikoptéra na místo, kde se potopila SH-60. Z oblohy byly jasně vidět zbytky zničeného Seahawku. Ale nebyli tam žádní trosečníci. Ztráty se ve válce předpokládají, ale nikdy se neobejdou bez bolesti a smutku.

Když bylo nebezpečí eliminováno, mohla se Cheyenne vrátit na svou pozici, západně před eskortní skupinu křižníků Ticonderoga. Mack tedy vydal rozkaz k přesunu.

Už začínal rozumět tomu, proč je v Číně velmi oblíbená kletba „Kéž bys prožil zajímavé časy.“ Tady už to bylo zajímavé až moc a už dlouho. Se štěstím budou moci při svém dalším úkolu chod věcí trochu zpomalit.

Také věděl to, co zjistila posádka potopené SH-60; že ve válce je štěstí věc, která se vyskytuje jen zřídka a je velmi křehká.

11. Na život a na smrt

Něco tu nehrálo. Cheyenne dokončila dozbrojování a zase měla na palubě jen tolik střel Mk 48 ADCAP, kolik od McKee dostala – což bylo méně, než by si Mack představoval. To ale nebylo to, co jej trápilo. Pořád si probíral bitvu s těmi čínskými čluny Hainan, které byly společně se čtyřmi ponorkami poslány na Benthic Adventure.

Bylo to tak, že Cheyenne i její kolegové na hladině měli štěstí. Mack to věděl, a kdyby musel, klidně by to i připustil. Ale štěstí samotné nezvládne všechno. Od té doby, kdy byly zničeny čínská hladinová i ponorková skupina, které měly zničit Benthic Adventure, všechny aspekty jejich eskortní mise probíhaly mnohem lépe, než plánovali, a to právě Macka znepokojovalo.

Cheyenne, ani Princeton nebo Gettysburg totiž až doteď nezachytily žádný čínský hladinový nebo podhladinový kontakt, a i když měl Mack z odpočinku radost, věděl, že to není v pořádku. Při plnění svých úkolů se čínské námořnictvo vždy spoléhalo na početní převahu, ale dosud vyslalo jen pět člunů a čtyři ponorky, které měly zaútočit na jejich kýžený cíl.

To Mack nespolkne. Tady prostě něco nehrálo. Cheyenne už dávno měla detekovat mnoho dalších čínských ponorkových nebo hladinových kontaktů, které měly zkoušet obranu Benthic Adventure.

Tak kam, pomyslel si Mack, kam se ti Číňané poděli? Brzy to měl zjistit a stejně jako i celému americkému velení, ani jemu se odpověď neměla líbit.

Na námořní základně Zhanjiang na jihu Číny se připravovala velká skupina více než šedesáti lodí a ponorek. Jejich úkol byl prostý: zničit americkou letadlovou loď Independence a celou její Bojovou skupinu.

Bojová skupina Independence sestávala z poměrně velkého kontingentu lodí. Tato jednotka ahrnovala tři křižníky Ticonderoga třídy Aegis: Bunker Hill (CG-52), Mobile Bay (CG-53) a Port Royal (CG-73); dva torpédoborce třídy Arleigh Burke Aegis John Paul Jones (DDG-53) a Paul Hamilton (DDG-60); tři ASW torpédoborce Spruance: Hewitt (DD-966), O’Brien (DD-975) a Fletcher (DD-992) a nakonec tři fregaty třídy Perry, Rodney M. Davis (FFG-60), Thach (FFG-43) a McClusky (FFG-41). Pod nimi hlídkovala Columbia (SSN-771), ponorka třídy Los Angeles, jako byly Cheyenne a Bremerton.

Během mnoha hodin příprav zaznamenaly americké satelity na čínské námořní základně změnu tempa. Námořní rozvědka si sice nebyla zcela jista tím, co se děje, ale bylo jasné, že je to něco velkého.

Ihned poté, co lodě začaly opouštět přístav, uvědomila námořní rozvědka Independence. Jednotka této velikosti mohla mít za lubem jen jednu věc: zaútočit na skupinu kolem americké letadlové lodi, zničit Independence a potopit zbytek eskorty.

Když Independence tuto zprávu dostala, byla okamžitě uvedena do stavu nejvyšší pohotovosti. Ve stejnou dobu začalo Námořnictvo letadlové lodi zajišťovat veškerou možnou ochranu. SSN Cheyenne byla jednou z prvních lodí, které byly mimo Bojovou skupinu Independence a která byla určena k její obraně.

Cheyenne plula hluboko a jediný způsob, jak jí mohlo Námořnictvo dosáhnout, byla komunikace v pásmu velmi nízkých frekvencí. Odesílání zpráv ELF trvalo tak dlouho, že byly vždy velmi krátké – byly právě jen tak dlouhé, aby upozornily ponorku na to, že má vyplout do hloubky periskopu, kde má očekávat zprávu delší.

„Kapitáne,“ hlásil mu komunikátor, „právě jsme v pásmu ELF dostali naléhavé volání, které nás volá na hloubku periskopu. Tam přijmeme naléhavou zprávu.“

„Tak tedy na hloubku periskopu,“ nařídil Mack okamžitě OOD.

Než této hloubky dosáhli, trvalo to několik minut. Okamžitě, když se Cheyenne ocitla dostatečně mělko pod hladinou, začala na okruhu SSIXS přijímat důležité vysílání.

Mack se podíval na vytištěnou zprávu a okamžitě nařídil komunikátorovi, aby do důstojnické jídelny svolal schůzku. Chtěl tam mít důstojníka bojových systémů, výkonného důstojníka, navigátora, důstojníka od sonaru i telegrafistu – za deset minut. Sám Mack do důstojnické jídelny zamířil ihned.

Když se všichni důstojníci shromáždili, Mack nemarnil čas. „Právě jsme dostali naléhavou změnu rozkazů,“ řekl. „Námořní rozvědka věří, že na USS Independence se chystá velký útok čínského námořnictva. Před několika hodinami opustilo více než šedesát čínských hladinových lodí a ponorek námořní základnu Zhanjiang a míří na jih.“

Místnost byla tichá. Mack nebyl jediný, kdo si všiml, že po znovuzískané prospektorské lodi nešli Číňané tak tvrdě, jak se očekávalo, a podezření mnoha důstojníků se teď potvrdilo.

„Independence právě pluje do jihozápadní části Jihočínského moře,“ pokračoval Mack. „Dostala příkaz přesunout se více na východ do hlubších vod, kde může své zbraňové systémy i letadla nejlépe využít ke svému prospěchu. My máme nyní opustit konvoj Benthic Adventure a vyplout na jihozápad. S Bojovou skupinou Independence se máme setkat jižně od Vietnamu. Naším úkolem je ubránit Independence za každou cenu.“

Mack udělal přestávku, aby se mohla čerstvá informace vsáknout. Ne každému totiž hned došlo, že může být ohrožena i skupina lodí kolem Independence.

Po krátké chvíli pokračoval: „Independence ale nebude tiše sedět a čekat na náš příjezd. Dostala příkaz přiblížit se k čínské skupině na dolet svých letadel.

Až budou ve správné vzdálenosti, začnou na čínskou flotilu s předstihem útočit. Naším úkolem bude pomoci při protiponorkových operacích.“

Potom promluvil výkonný důstojník. „Budou v naší oblasti ještě nějaké naše ponorky?“

„Ano,“ řekl Mack. „Při všech operacích nám budou asistovat naše sesterské lodi USS Columbia (SSN 771) a USS Bremerton (SSN 698). Columbia se skupinou Independence operuje už teď. Bremerton pluje plnou rychlostí a připojí se k nám z Indického oceánu, kde prověřovala neidentifikovatelné ponorkové kontakty, které nám nahlásili Australané.“

Žádné další otázky nebyly, proto Mack důstojníky propustil. Předtím než se Cheyenne dostane na svou pozici, mají ještě všichni hodně práce.

Sice to nebylo poprvé, kdy se Číňané zaměřili na Independence, ale Mack věděl, že toto byla naprosto nejvážnější situace ze všech. Před několika týdny se Independence dostala do mohutného leteckého útoku čínského letectva. Tehdy ale Independence operovala mimo dosah většiny čínských taktických letadel a vyvázla bez úhony. Tentokrát se Číňané poučili a k útoku na loď vyslali hladinové i ponorkové jednotky.

Cheyenne plula plnou rychlostí a hluboko; snažila se dostat k Independence předtím, než střílení začne. Mack věděl, že velitel Bojové skupiny nebude jen tak sedět a čekat, až se k němu čínská speciální jednotka přiblíží. To nebyl americký způsob boje. Mack věděl, že první útok povede Independence ihned, jak nastane správný moment. Jen doufal, že se mu tam podaří Cheyenne dostat včas.

O několik hodin později vystoupila Cheyenne do komunikační hloubky, aby dostala poslední zprávy o čínské speciální skupině. Flotila plula na jih, směrem ke Šprotovým ostrovům. Poslední zprávy, které přišly od samotné Independence, ukazovaly, že čínská speciální skupina vyvíjí veškeré úsilí, aby se k Bojové skupině Independence přiblížila, ale vypadalo to, že nejsou moc dobře organizováni.

Více než šedesátičlenná skupina lodí a ponorek plula směrem k Independence, ale vykazovala téměř nulovou koordinaci, kterou by ale flotila měla dodržovat. Každá z čínských lodí operovala tak, jak si její kapitán představoval optimální rychlost své lodi; nikdo se nepokoušel zachovat pořádek nebo se sdružit s jinými loděmi. Flotila sestávala skoro z každého typu plavidla, které kdy v čínském námořnictvu bylo, od rychlých útočných člunů po torpédoborce a od záložních dieselových ponorek Romeo po nově získané jaderné ponorky Akula.

Tento bitevní plán byl ze strany Číňanů něco jako zoufalý tah. Američané byli zvyklí na organizovaný boj, ale Číňané neplánovali, že by na Američany zaútočili v organizovaném tvaru. Namísto toho měla každá loď rozkaz doplout ke Šprotovým ostrovům, natankovat a bez čekání na podporu zamířit k Independence. Ihned, jak se každá z lodí dostane k Bojové skupině Independence na maximální vzdálenost, má odpálit své zbraně.

Číňané evidentně čekali, že budou mít ohromné ztráty. Jestliže selžou, budou čelit velké akci Spojených národů, které se od počátku konfliktu snažily Číňany usměrnit. Spojené státy začaly svolávat členy NATO, se kterými by spustili ofenzívu proti řetězci Šprotových ostrovů. Jestliže zde tedy Číňané selžou, mohli by čelit mezinárodní ostudě, pokud by se jednotkám OSN nebo NATO podařilo ostrovy obsadit. Jestliže ale budou úspěšní a potopí Independence, nebudou muset riskovat.

Jak Mack předpověděl, Číňané se z předchozích útoků na letadlovou loď poučili. Jejich poslední pokus byl hotové fiasko. Vypravili proti Independence šedesát bombardérů H-6, což byla čínská verze TU-16 Badger, ale americké F-14 byly schopny na bombardéry zaútočit dlouho předtím, než se dostaly dost daleko na to, aby odpálily své protilodní střely C-601. Číňané ztratili skoro padesát letadel. Američané nepřišli o nic víc než pár střel AMRAAM a Phoenix.

Tentokrát se bude ale hrát jinak. Kvůli nezdařenému útoku na Independence se Čína rozhodla umístit na každý větší ze Šprotových ostrovů velké množství taktických letounů. Američané netušili, jak velké množství letadel dokáží Číňané na tak malých letištích skladovat. I když bylo mnoho z těchto základen zasaženo střelami Tomahawk, mnohé další zůstaly nedotčeny a nyní, až začne nový útok, mohou být použity k získání výhody. A jak Číňané doufali, Američané nebudou vůbec vědět, do jaké bitvy vstupují.

Když se Mack ptal na nová data ETA a na čas jejich setkání s Independence, plula Cheyenne stále ještě rychlostí dvaatřiceti uzlů.

„Pokud zachováme současnou rychlost, kapitáne, měli bychom tam být za šest a půl hodiny,“ odpověděl OOD.

„Velmi dobře,“ řekl Mack. „Zachovejte současnou rychlost i směr.“

Přesun do Jihočínského moře, kde se měli s Independence setkat, byl plný napětí. Všichni na palubě Independence byli informováni o velké útočné skupině mířící jejich směrem a nikdo si nebyl jistý, jestli se jejich ponorka dokáže s takovou silou vyrovnat. Věděli, že v nadcházející operaci budou hrát klíčovou roli, ale zároveň věděli, že to, jaká role to bude, se dozví až z radiového vysílání na hladině.

Američané neměli Číňany rádi, když začali fungovat jako flotila. Americké námořnictvo kladlo velký důraz na komunikaci mezi loděmi. Díky datovým kanálům a satelitní komunikaci se naučili, že takzvaná informační válka může ve velké bitvě znamenat rozdíl mezi úspěchem a prohrou.

„Na sonaru jsme právě zachytili Mobile Bay, v kursu 286 stupňů,“ hlásil jeden ze sonarových operátorů svému veliteli. Operátoři BSY-1 se okamžitě dali do práce, aby stanovili vzdálenost Cheyenne od křižníku.

„Vyplujte na hloubku periskopu,“ nařídil Mack.

„Hloubka periskopu, rozumím, pane.“ Opakování rozkazů se stalo takovou součástí života u námořnictva, že si už jen málokdo uvědomoval, co vlastně říká.

Po čtyřech minutách nařídil Mack vztyčit komunikační stožár. Když byl rozkaz potvrzen a proveden, nechal odeslat zprávu na Independence; v depeši stálo, že Cheyenne dorazila na místo určení a čeká na nové rozkazy.

Několik minut trvalo, než nové rozkazy přišly, ale Mackovi čekání nevadilo – zejména, když se potom podíval, o čem ty nové rozkazy vlastně jsou.

Cheyenne měla zaujmout pozici asi sto mil před Bojovou skupinou. Tím pádem bude dost daleko od hlučných hladinových lodí a bude moci předvést to, co umí nejlépe: štvát a ničit jakékoli nepřátelské ponorky, které se tam vyskytnou.

Když jim odvysílali poslední údaje o situaci na hladině, nařídil Mack, aby se Cheyenne zase ponořila do hloubky sto dvaceti metrů. Normálně by byl svolal schůzku v důstojnické jídelně, ale rozkazy, které měli, všichni očekávali a nebylo potřeba se scházet. Místo toho Mack instruoval komunikátora, aby napsal souhrnnou zprávu, která bude doručena příslušným důstojníkům.

Pro: Všechny důstojníky na palubě USS Cheyenne Od: Kapitána Mackeye Věc: Bojové operace

Právě jsme dostali nové rozkazy. Jak jste byli všichni uvědoměni, Bojová skupina Independence byla pověřena preventivním útokem na čínskou speciální skupinu, která právě míří ke Šprotovým ostrovům.

Cheyenne dostala příkaz v kursu 90 stupňů odplout daleko před Bojovou skupinu Independence. Když budeme na pozici, západně od Šprotových ostrovů, máme počkat na čínské ponorky, až opustí mělké vody ostrovů. Pokud nějaký takový kontakt zaregistrujeme, což se asi stane, máme svolení oddělit se od Bojové skupiny a tyto kontakty pronásledovat.

Máme slíbenu veškerou pomoc, kterou nám Independence může poskytnout. Tato pomoc může přijít od letadel S-3, SH-60, hladinových lodí nebo dokonce od ponorek. Pokud ale bude boj tvrdý, a my předpokládáme, že bude, smíme operovat na vlastní pěst.

Bremerton a Columbia zůstanou s Independence a budou chránit její levo – a pravobok. Vzhledem k velké úspěšnosti, které jsme v těchto vodách dosáhli, jsme dostali velkou volnost a můžeme operovat zcela nezávisle na letadlové lodi.

Takže zůstaňte bdělí a držme si palce.

Mack dopis uzavřel prostým, snadno rozeznatelným podpisem a nechal komunikátora vytisknout potřebný počet kopií.

Na palubě Independence začaly letové operace; probíhaly v napětí. Všechny lety z letadlové lodi v sobě mají velkou dávku rizika, ale bojové operace toto riziko ještě násobí. Aby toho nebylo málo, zjistila elektronická výzvědná letadla ES-3, že během poslední hodiny silně vzrostla aktivita čínského vysílání; radiové signály přicházely od Šprotových ostrovů. Od invaze ostrovů to byla běžná věc, jenomže takové vysílání normálně přicházelo od námořních lodí, a ne od pozemních jednotek.

Dvě letadla E-2C zrovna operovala v okolí Independence, kde zajišťovala radarové krytí na vzdálenost mnoha set mil. Ochranu Bojové skupiny zajišťovaly F-14D, vyzbrojené střelami AMRAAM a Phoenix, které létaly kolem ve směru hodinových ručiček. Tohle všechno se dělo, zatímco dva tucty F/A-18 byly vyzbrojovány vždy dvěma protilodními střelami Harpoon, dvěma dodatečnými palivovými nádržemi pod křídly a dvěma střelami Sidewinder. S touto výzbrojí měla letadla za chvíli bojovat. Dvanáct F/A-18 bylo rovněž připraveno jako záloha pro případ, že by byl boj natolik lítý, že by F-14 na všechno nestačily.

Na palubách doprovodných lodí se posádka také připravovala. Všechny radary ve skupině, včetně radarů Aegis, byly vypnuty. Celá hladinová skupina se spoléhala pouze na radary APS-145, které létaly nad nimi na palubách letadel E-2 Hawkeye. Velitel Bojové skupiny chtěl Číňanům znemožnit příležitost detekovat americké radarové vlny pomocí ESM. Bez přesné polohy amerických válečných lodí nebudou Číňané schopni odpálit střely do té doby, než se dostanou buďto na dohled, nebo do pásma, ve kterém je uvidí vlastními radary – a velitel v žádném případě neměl v úmyslu nechat je dostat se tak blízko.

Pod hladinou, dvacet mil od letadlové lodi z každé strany, byly SSN Bremerton a SSN Columbia. Tyto ponorky byly obranné, aby Cheyenne mohla vést protiponorkovou ofenzívu. Byly dost daleko na to, aby nebyly ovlivňovány hluky skupiny, ale zároveň byly dostatečně blízko na to, aby mohly zaútočit na cíle, jako třeba ponorky třídy Romeo, vyzbrojené torpédy s krátkým doletem. Bremerton i Columbia byly upozorněny, že nejnovější Akuly mají i několik torpéd s velkým doletem, včetně 65centimetrových samonaváděcích torpéd typu 65, které mají dolet až padesát námořních mil. S těmito cíli se utká Cheyenne nebo letadla S-3 Viking.

Na palubě Cheyenne si byl Mack dobře vědom toho, že bude mít co do činění s největší ponorkovou hrozbou pro Independence. Ponorky Akula bude obtížné detekovat a navíc mají zbraně, se kterými mohou na letadlovou loď zaútočit i z velké dálky. Na tom, aby se s nimi vypořádal, si bude muset dát obzvlášť záležet, dokonce i za cenu, že bude muset nechat hlučnější Romea a Mingy proklouznout a nechat Bremerton nebo Columbii, aby se s nimi vyrovnaly ony.

Celou Bojovou skupinou se rychle rozšířila zpráva, že podle svědectví už čínská speciální skupina dorazila ke Šprotovým ostrovům a nyní začíná doplňovat palivo. Podle toho Mack poznal, že boj vypukne už brzy.

Cheyenne byla ve vynikající pozici pro odpálení střel Tomahawk, které by tankující válečné lodi zasáhly u mol, ale Mack souhlasil s rozhodnutím velitele Bojové skupiny, aby to nedělal. Nejen, že by se Cheyenne zbavila všech šesti svých střel, ale Tomahawky by ještě navíc prozradily její polohu. Tím by riskovali, že se o nich dozví všechny Akuly v okolí, a zmařily by její protiponorkové operace.

USS Independence v celé kráse

Reportérka TCN Sally Jarvisová podává prvni zprávy o útoku na USS Independence.

Mack by byl rád vyjel proti čínským lodím, dokud ještě nepředstavují pro Bojovou skupinu Independence žádnou hrozbu, ale nakonec s rozhodnutím souhlasil. Počká, potichoučku, dokud se nepřátelské ponorky neukáží na obrazovkách jeho sonaru.

Cheyenne nebyla jedinou americkou lodí, která měla na palubě střely Tomahawk. Všechna vertikální sila Mk 41 lodi USS Hewitt byla nabita jedenašedesáti různými variantami křižujících střel Tomahawk pro pozemní cíle. A jak čínské lodi vplouvaly do řetězce Šprotových ostrovů, Hewitt dostal rozkazy k odpalu střel.

Za několik minut byl veškerý arzenál z Hewittu odpálen a Tomahawky v malé výšce zamířily ke Šprotovým ostrovům.

Nyní již USCINCPAC zásoboval všechny lodě v oblasti výjimečně přesnými digitálními daty o terénu na ostrovech. Tyto zprávy, ve spojení se satelitním naváděním Tomahawků, jim zajistily dosud bezprecedentní přesnost.

Po šestačtyřiceti minutách Tomahawky přilétly ke svým cílům. Střely dopadaly jedna za druhou a Číňané tak dostali první varování, že útok na letadlovou loď Independence možná nebyl zase až tak dobrý nápad.

Na námořní základně, kde čínská speciální skupina doplňovala palivo, byla mnohá mola, do kterých se kvůli natankování čínské lodi uchylovaly, naprosto zničena.

Přímo bylo zničeno celkem třiadvacet čínských lodí a ponorek. Exploze a plameny, způsobené Tomahawky, vyvolaly na každé z minizákladen mezi malými protipožárními oddíly naprostou paniku a spoušť. Druhotnými explozemi, které rovněž způsobily Tomahawky, bylo brzy zničeno deset rychlých útočných člunů a čtyři ponorky.

Na následky útoku amerických Tomahawků se tedy síla čínské speciální skupiny zmenšila ze čtyřiašedesáti lodí na pouhých pětadvacet plavidel; osmnáct z nich byly povrchové lodi, sedm ponorek: tři Romea, dva Mingy, jedno Kilo a jedna Akula. Z osmnácti zbývajících hladinových lodí neměly všechny dost paliva na to, aby bojovaly s Američany a ještě se vrátily do Číny – to bylo ale vedlejší. Rozkaz shora zněl, že všech pětadvacet plavidel bude bojovat – ať už palivo mají, či ne.

Ať už vyhrají, nebo prohrají, z této bitvy se domů nevrátí mnoho čínských námořníků.

Když si Tomahawky z Hewittu našly své cíle, zachytily citlivé sonary na Cheyenne zvuky destrukce. Tyto zvuky byly téměř okamžitě následovány charakteristickými zvuky, jak se přeživší čínské ponorky vydaly na volné moře.

Mack nařídil, aby se Cheyenne vynořila na hloubku periskopu. Když tam byli, odeslal na Independence depeši, ve které upozorňoval, že čínské lodi se vydaly jejich směrem. Když bylo hotovo, zaujali všichni svá bojová stanoviště a Mack Cheyenne odvedl dolů, do bezpečné hloubky.

„Můstku, sonar;“ hlásil velitel sonarového stanoviště, „máme tady víc než tucet kontaktů, mířících naším směrem.“

„Sonare, můstek; rozumím,“ řekl Mack. „Kompletně připravte torpéda jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů.“

Jak už bylo na Cheyenne standardem, všechny čtyři torpédové komory už byly nabity torpédy Mk 48 ADCAP. Nyní je bylo jen potřeba připravit k použití.

Cheyenne čekala ve vzdálenosti asi sta mil západně od Ladd Reef, což byl jeden z nejzápadnějších bodů řetězce Šprotových ostrovů. Independence operovala asi dvě stovky mil od Cheyenne, tři sta mil od Ladd Reef.

Čínské námořnictvo se rozhodně neřadilo mezi nejlepší na světě. Jak tak Mack naslouchal zprávám, které přicházely od velitele sonarového stanoviště, docházelo mu proč.

Aktivní sonar byl velmi dobrý pro práci zblízka. Řádně používán, mohl aktivní sonar zkušenému ponorkáři poskytnout efektivní palebná data, zmapovat minové pole či provést jej přes neznámý příkop. Když byl ale používán špatně, nebo byl v rukou nekompetentního či nezkušeného námořníka, bylo použití aktivního sonaru totéž, jako byste si na bok lodi namalovali velký terč a pozvali protivníka na cvičné střelby.

A právě to teď dělali Číňané po cestě k Bojové skupině Independence. Mnohé z blížících se hladinových lodí sonarem procinkávaly okolí; pravděpodobně hledaly americké ponorky.

Mack byl potěšen. Skoro ani nemohl uvěřit tomu, že tenké kabely jeho senzorů TB-23 dokázaly zachytit slabé signály, ohlašující používání aktivních sonarů na nových torpédoborcích Luhu. Čínské lodi byly příliš daleko na to, aby dokázaly zjistit Cheyenne, ale jejich aktivní sonary „osvětlovaly“ jejich vlastní ponorky, takže Mack se o Číňanech dozvěděl vzdálenost i veškerá zaměřovací data.

Uplynulo asi tak třicet minut, než se signály aktivních sonarů dostaly dost blízko na to, aby BSY-1 z kursu rozluštil jejich vzdálenost.

„Kapitáne,“ hlásil velitel sonarového stanoviště, „zcela jistě to přichází z torpédoborce Luhu. Podle BSY-1 je vzdálenost k tomu cinkajícímu Luhu osmdesát kilometrů, kurs 92 stupňů, ale náš sonar zatím ještě nemá žádné další signály.“

Mack si pro sebe pomyslel, že Luhu (Master 98) musel být první čínskou lodí, která po útoku Tomahawků opustila Šprotové ostrovy. A samozřejmě si byl jistý, že nebyla jediná.

Mack teď musel velice opatrně rozehrát nejistou hru. Jak se Luhu blížil, Mack věděl, že se může dostat na obrazovku aktivního sonaru torpédoborce, který tedy potom bude znát polohu Cheyenne. Ale předtím než se tak stane, bude jej muset vyřídit jednou Mk 48. Nechtěl to ale provést příliš brzy. Spoléhal na to, že mu sonar z Luhu pěkně vykreslí polohu ostatních čínských lodí a že nebude ostatní varovat před chybou, kterou dělají.

„Můstku, sonar; právě jsme zachytili další kontakt, ale tentokrát je to ponorka. Signály sonaru z Luhu se odrazily o její trup. Zatím ale nevíme, jaká je to třída.“ Tuto ponorku Mack označil jako Master 99.

„Můstku, sonar; máme tu další aktivní pink! A zase přišlo z čínského torpédoborce Luha,“ hlásil velitel sonarového stanoviště.

„Nový kontakt je od nás sedmdesát čtyři kilometry,“ hlásil operátor BSY-1, když Mack Ludu označil jako Master 100.

Mack by byl rád vyplul na hloubku periskopu, aby mohl varovat Independence, nechtěl ale prozradit svou polohu. Doufal, že lodi Bojové skupiny na hladině vidí tytéž věci, které Cheyenne slyší.

Nemusel si dělat obavy. Na palubě Cheyenne o tom nevěděli, ale zatímco on měl starost o lodi, které měl chránit, z paluby Independence ve vlnách startovala letadla F/A-l 8. Ve vzduchu už čekaly F-14, aby je doprovodily k jejich cílům pro případ, že by se na obloze objevila čínská letadla.

První vlna z Independence sestávala ze dvaceti F/A-l8 Hornet a sedmi F-14 jako letecké podpory. Doprovázel je ještě samotný EA-6B Prowler, jenž měl odrušit čínský radar, který by jinak asi útočící letadla vysledoval.

Když se F/A-l8 ke svým cílům přiblížily na sto mil, byly zapnuty jejich radary APG-73. Předtím spoléhaly na informace od E-2C a F-14, které měly nové, pasivní, infračervené vyhledávací a sledovací systémy, které by je varovaly, pokud by Číňané změnili plán operace.

Ale Číňané, přestože jim Tomahawky pořádně zatopily, ještě neměli dost. Ze svých předchozích leteckých útoků se poučili, a hned, když jim ALQ-99 z letadel EA-6B začaly rušit pozemní radar na Šprotových ostrovech, nechali odstartovat své tajné zbraně – obranné stíhačky. Z malinkatých základen na Šprotových ostrovech odstartovalo šestnáct letadel SU-27 Flanker a více než třicet J-7, čínských verzí stíhaček MiG-21.

Radary na F-14 tento roj čínských stíhačů zaregistrovaly hned poté, co se vznesl do vzduchu. Asi tak dvě stě mil od Independence a skoro přesně sto padesát mil od Šprotových ostrovů začaly F/A-l8 nabírat rychlost, aby své střely Harpoon zaměřily na čínskou flotilu dříve, než se na scénu dostaví nepřátelské letectvo.

F/A-l8 se seskupily do pravidelných tvarů a každé z nich vypustilo dvě Harpoony. Po odpalu se obrátily a letěly zpět na Independence, kde natankují a doplní zbraně.

Předtím než se F/A-18 vrátily, odstartovalo několik ze stíhaček, které měly zůstat jako záloha. Šest dalších F-14 a čtyři F/A-18 jeden po druhém startovaly, aby se připojily k bitvě.

F-14, doprovázející zásahovou skupinu, zaútočily na čínské stíhačky jako první. Každá z F-14 byla vyzbrojena střelami Phoenix s dlouhým doletem, dvěma raketami AMRAAM se středním doletem a dvěma Sidewindery na krátkou vzdálenost. F/A-l8, které jim letěly asistovat, byly každá vybavena čtyřmi AMRAAMy a dvěma Sidewindery. Ihned, když se první SU-27 dostalo na 120 mil k F-14, byla na blížící se letadla vypálena první vlna střel Phoenix AIM-54C.

Ironií bylo, že úspěch Independence a jejích letadel trochu zkomplikoval situaci Cheyenne. Ta se spoléhala jen na sonar a bylo hodně obtížné vyznat se v situaci nahoře. To, že se ve směru od čínské speciální skupiny ozývala jedna exploze za druhou, Mackovi naznačilo, že americká letadla začala útočit, ale musel počkat, než všechny zvuky postupně odumřely, aby poznal, kolik lodí ještě zůstalo a na které ponorky se má zaměřit.

Mack právě začal s tím, o čem si myslel, že bude dlouhé čekání, když mu sonar hlásil aktivní ponorkový kontakt. Neustávající hlasité exploze téměř nedovolily zjistit její vzdálenost. Okolní prostředí pod vodou zase skoro znemožnilo použít sonar pasivní – Mack ale odmítl použít aktivní hledání; věděl, že ponorka se jim sama ukáže.

„Můstku, sonar; už máme klasifikaci té ponorky,“ řekl velitel sonarového stanoviště. „Je to Akula!“

To upoutalo Mackovu pozornost.

Během pár minut mu koordinátor palby hlásil: „Vzdálenost Akuly, Master 105, je třicet kilometrů; musela se sem odplížit během našeho leteckého útoku.“

Asi měl pravdu, ale ani tak se Mack necítil lépe. Nechat Akulu připlout tak blízko byla chyba a Mack věděl, že ji musí napravit. Aby to ale mohl udělat, musí se k ní ještě více přiblížit.

Nad hlavou jim pokračovala vlna explozí, která naznačovala, že obrovský útok z letadlové lodi ještě neskončil.

Cheyenne pomalu zvýšila rychlost na šest uzlů a vyplula směrem k Akule, nejtišší nespřátelené ponorce na světě. Z Mackova pohledu byla jediná dobrá věc to, že čínská Akula kolem sebe pořád cinkala. Její ruský pasivní sonar jí v současném prostředí nebyl k ničemu, takže jediný způsob, jak mohla zjistit nepřátelské ponorky, byl sonar aktivní.

„Vzdálenost cíle Master 105 je teď 25,5 kilometru,“ hlásil koordinátor palby.

„Podle palebných protokolů zaměřte torpéda jedna a dva na cíl, Master 105,“ rozhodl Mack.

Obě komory již měly otevřeny vnější poklopy a byly připraveny; vzhledem k tomu, že Akula používala aktivní sonar, měli nyní pro čínskou ponorku přesná palebná data.

„Prověřte sonarový kurs a z komory jedna a dva vypalte na Master 105,“ zněl další Mackův rozkaz.

Obě Mk 48 byly odpáleny směrem na Akulu; Mack nechal naváděcí kabely připevněny tak dlouho, jak to jen bylo možné. Rozhodně nechtěl, aby se tato torpéda netrefila.

Když tedy Mk 48 opustily své komory a zkracovaly vzdálenost k nepřátelské ponorce, mohli je ze sonarové místnosti i důstojník bojových systémů zásobovat aktuálními daty o jejím pohybu. Poslední aktualizace přišla za deset minut.

„Můstku, sonar; dvě exploze ve vodě, na 79 stupních. Právě detonovaly Mk 48.“

Mack hlášení potvrdil, nebyl ale tak hrdý jako vždy. Udělal chybu, a kdyby měl čelit nějakému lepšímu protivníku, byla by to chyba smrtelná.

Byl zvědav, jak se vyvíjí situace nahoře a také, zda ještě nějaký jiný americký kapitán udělal podobnou chybu.

Neudělali. Skrz obránce Independence neprošel ani jediný výstřel.

Z útočící čínské flotily nezůstala ani jedna loď bez poškození. Těch několik přeživších čínských námořníků muselo opustit své potápějící se lodi a čekat v záchranných člunech. Kolem nich, nepravidelně roztroušeny mezi malými loděmi, ležely zbytky čínských stíhaček a trosky jejich obránců, kteří se pokusili zastavit americký protilodní útok. Čínská akce se nepovedla – uboze se nepovedla.

Američané na čínské lodi a letadla zaútočili tak efektivně, že sami neztratili ani jedno letadlo. V boji zničili čtyřiatřicet vynikajících čínských letadel a jedenáct hladinových lodí. Všechny naděje čínského námořnictva se nyní soustředily na zbylých šest ponorek: tři Romea, dva Mingy a jedno Kilo.

Exploze ustaly a s výjimkou toho, že se ještě některé čínské lodi potápěly, byla voda pod hladinou Jihočínského moře opět tichá. Jak odeznívaly zvuky v pozadí, mohla Cheyenne opět použít pasivní sonar a podívat se, čemu že to mají čelit.

„Můstku, sonar; máme tu množství sonarových kontaktů – asi ponorky. Zatím nemůžeme určit, kolik přesně jich je, ale určitě to bude víc než dvě. Kontakty znějí, jako by operovaly velmi blízko u sebe.“

„Sonare, můstek; rozumím.“

Mack díky přílišné sebedůvěře už jednu chybu udělal. Nechtěl se jí dopustit znova.

„O.K.“ řekl komunikátorovi, „budeme potřebovat pomoc. Pošlete zprávu SEC (koordinátoru ponorek) na Bremerton. Zeptejte se, jestli by nám s těmi kontakty nepomohl.“

O patnáct minut později odešla zpráva na Bremerton. Sesterská ponorka Cheyenne, která tuto zprávu dostala zároveň přes plovoucí kabely i od SEC, vyplula plnou rychlostí na pomoc Mackovi a jeho posádce.

Kapitáni čínských dieselových ponorek věděli, že mají problém. Jakmile bylo zničeno místo, kde měli natankovat palivo, ztratili veškerou naději, že by proti Američanům mohli nějak efektivně zasáhnout. Bez možnosti naplnit si na základně na Šprotových ostrovech nádrže měla teď každá z ponorek málo paliva a tím i málo elektřiny z baterií.

Komunikace mezi nimi probíhala tak tiše, jak to jen šlo, a všechny se domluvily, že nejlepší bude, se prostě pokusit přežít. Pomalý a tichý únik do domácích čínských vod jim snad může zaručit návrat do Číny. Pokud budou mít kliku. Ale, jak už Mack zjistil předtím, štěstí je vrtošivá a křehká věc a nikdy se s ním nedá počítat.

Jakmile se na scéně objevil Bremerton, začal v předepsané hloubce podvodním telefonem komunikovat s Cheyenne. To Mackovi umožnilo sdělit, že v jisté vzdálenosti zjistili velkou skupinu čínských ponorek a že tato skupina míří v kursu 10 stupňů zpět do Číny.

Bremerton a Cheyenne si promluvily a vytvořily plán. Potom se rozdělily; Bremerton plul v kursu 300 a Cheyenne 40 stupňů. Obě americké ponorky začaly stopovat svou kořist.

Cheyenne i Bremerton našly prchající diesely jednoho po druhém. Čínské ponorky ale měly už tak málo elektřiny, že se na boj vůbec nezmohly. Mackovi to připadalo skoro stejné, jako by střílel na ukotvené lodi. Jediné, co mohli Číňané na svou obranu udělat, bylo vypustit několik rušiček. Ty selhaly, a když už nebyly ani ty, nemohli čínští kapitáni dělat nic než čekat jedna vedle druhé, než budou zničeny.

Ruská ponorka třídy Typhoon, největší dosud vyrobená ponorka; je asi jedenapůlkrát delší než fotbalové hřiště. Má dvojitý trup, takže potopit ji je velmi obtížné.

Další fotografie třídy Typhoon, která byla vyslána do Jihočínského moře.

Poslední ponorkou, na kterou útočila Cheyenne, byla úctyhodná, starobylá Kilo, jejíž kapitán pro ni dělal, co mohl. V posledním, zoufalém pokusu o záchranu se dokonce pokusil po odpálení torpéda z Cheyenne vynořit.

Jeho gesto bylo vznešené, ale ponorka už byla odsouzena k záhubě. Mk 48 Kilo, Master 111, celou dobu sledovala, roztrhla jí záď a poslala ji zase zpět ke dnu.

Mack ani jeho posádka zatím ještě nikdy neplnili misi, jako byla tato. Tři ponorky zničil Bremerton a čtyři Cheyenne, a to jen v této akci. Independence a její Bojová skupina v této bitvě zničily více než šedesát lodí a ponorek, více než třicet letadel a vojenským zařízením na Šprotových ostrovech způsobily obrovské škody. Jazýček vah této války proti Číně se nyní definitivně přiklonil na stranu Američanů.

Macka to ale příliš neuspokojovalo. Věděl, že sláva rychle vadne a jazýček vah se může převrátit zrovna ve chvíli, kdy to člověk čeká nejméně.

12. V úžině

Boj na život a na smrt skončil. Mack stále ještě nemohl uvěřit tomu, jaké ztráty způsobila Číňanům Independence a celá skupina. Byl si jistý, že tato bitva vstoupí do historie jako jediná jednostranná bitva v historii námořnictva.

Cheyenne právě plula v hloubce periskopu a podle informací očekávala nové rozkazy, které měly přijít přes SSIXS. Když byly nové rozkazy rozšifrovány a vytištěny, Mack si je ihned odnesl do své kajuty, kde si je mohl prohlédnout a v klidu, bez nějakého vyrušování analyzovat detaily nadcházející mise.

Když tyto nové rozkazy dočetl, svolal Mack schůzku do důstojnické jídelny. Pozval výkonného důstojníka, komunikátora, důstojníka bojových systémů, navigátora a důstojníka od sonaru.

Za pár minut už zvolení důstojníci čekali v jídelně. Když Mack vstoupil, veškerá konverzace u stolu utichla.

„Pánové,“ řekl Mack, „právě jsem dostal nové rozkazy. Dostali jsme rozkaz oddělit se od Bojové skupiny Independence a vyplout na sever. Čeká nás dlouhá plavba, před námi je více než tisíc mil. Místem určení je Formoská úžina mezi Čínou a Tchaj-wanem.“ Mack se odmlčel, aby se mohla informace vstřebat.

„Dovolte mi, abych vás informoval o tom, co se děje ve světě kolem nás. Pro Spojené státy se situace vyvíjí velice dobře. Ťang Ce-Min, čínský prezident, svržený při červencovém převratu, se právě vynořil na Tchajwanu, kam jej z Číny propašovala USS Seawolf.“

Mack věděl, že toto bude pro jeho důstojníky překvapení. Dal jim tedy okamžik času a poté pokračoval. „Cheyenne dostala za úkol odvšivit a prozkoumat Formoskou úžinu, aby Ťang mohl být opět převezen do Číny, až nastane správný okamžik pro jeho návrat k moci.“

Mack se rozhlédl po shromážděných důstojnících; každému z nich pohlédl do očí. „Námořní rozvědka nemá přesnou představu o tom, jaký typ nepřátelských ponorek v oblasti je. Předpokládají velké množství torpédoborců Luda a pravděpodobně několik velmi nebezpečných ponorek Akula nebo Kilo. Námořní rozvědka nám také hlásí, že velké plochy ve Formoské úžině jsou zaminovány, takže musíme dávat pozor, kam šlapeme.“

Po tomto upozornění Mack brífink rozpustil a důstojníci se vrátili zpět do služby, kterou předtím opustili.

Když se Cheyenne odpojovala od Bojové skupiny Independence, přemýšlel Mack o možných nebezpečích, která je během nové mise mohou potkat. On ani jeho posádka nemají moc zkušeností s námořními minami, ale dobře o nich věděl, že mohou pro námořní lodi i ponorky představovat velké nebezpečí. Během války v Perském zálivu v roce 1991 byly jediné škody, které námořnictvo Spojených států utrpělo, způsobeny dvěma levnými a nepříliš složitými minami. Byl to ironický zvrat v moderní válce, pomyslel si Mack, že když se dostane do kontaktu s trupem, může mina v ceně pár tisíc dolarů potopit ponorku za mnoho miliard, třeba Cheyenne.

Když schůzka v důstojnické jídelně skončila, vydala se Cheyenne na dlouhou cestu na sever od Independence. SSN Bremerton také opustí Jihočínské moře a vrátí se do Indického oceánu. SSN Columbia zůstane s Bojovou skupinou Independence, kde bude fungovat jako protiponorkový doprovod úplně stejně jako dříve Cheyenne.

„Sestup do hloubky sto dvacet metrů,“ řekl Mack.

„Sestup do hloubky sto dvacet metrů. Ano, pane,“ řekl OOD, potvrzující rozkaz.

„Rychlost dvanáct uzlů,“ dodal Mack. I tento rozkaz byl vzápětí potvrzen.

Do Formoské úžiny nemusela Cheyenne nijak spěchat, proto měl Mack největší zájem o bezpečnost. Mnohem raději by se na místo určení dostal pomalu a potichu, než aby si cestu na sever musel prostřílet.

Kromě toho Mack nechtěl na svou polohu upozornit Číňany. Úžina mezi Čínou a Tchaj-wanem byla jejich domovskými vodami, kde ohrožovali válečné lodě, připlouvající z různých směrů. V okruhu místa určení Cheyenne byly čtyři čínské námořní základny. Z každé z těchto základen bylo možno na Cheyenne vyslat ponorky, útočné čluny nebo torpédoborce a letadla, pokud by se vědělo, že tam někde je.

Což, jak Mack věděl, znamenalo, že si musí dát pozor na to, aby se o přítomnosti Cheyenne nikdo nedozvěděl.

Mack očekával, že celá plavba potrvá kolem čtyř dnů. Na konci třetího dne Cheyenne minula námořní základnu Zhanjiang na jihu Číny a přesně podle plánu se blížila k Honkongu. Až doteď nezaregistrovala jediný kontakt s čínským námořnictvem; možná to bylo proto, že se Číňané stále ještě přeskupovali poté, co od Američanů utrpěli jižně od Šprotových ostrovů strašlivé ztráty. Období klidu skončilo s koncem třetího dne.

„Můstku, sonar;“ hlásil velitel sonarového stanoviště. „Máme tu sonarový kontakt na 200 stupních. Zní to jako hladinová loď.“

Když tuto zprávu dostal, byl Mack právě v kontrolní místnosti. Zjistil, že tento kontakt pravděpodobně přichází od lodi z námořní základny přímo od nich na západ. Operátoři běžné hlídky BSY-1 začali informaci prozkoumávat, aby zjistili vzdálenost nového kontaktu.

„Můstku, sonar;“ řekl velitel sonarového stanoviště, „podle ozvuků aktivního sonaru tu máme dva rychlé útočné čluny Hainan – mají vysokofrekvenční sonary.“

Sledovací skupina řízení palby začala pracovat a počítače BSY-1 podávaly informace potřebné k tomu, aby zjistili vzdálenost Cheyenne od nových cílů.

„Můstku, sonar; ty aktivní sonary jsou velice daleko. Je to asi kontakt z konvergenční zóny. Podle našich výpočtů jsou více než třicet námořních mil daleko.“

„Sonare, můstek; rozumím,“ odpověděl Mack OOD. „Pokračujte ve sledování kontaktů.“

Mack neměl v úmyslu si s Hainany něco začínat – ne do té doby, než bude muset. Stále ještě chtěl pokud možno zůstat tichý a nepozorován. Na druhé straně si nemohl dovolit doplout na místo určení s chumlem vzteklých čínských hlídkových člunů v závěsu.

V tuto chvíli si Mack ale ještě nemusel dělat starosti. Čínské hlídkové čluny o Cheyenne ani její plavbě na sever nevěděly. Aktivní sonar používaly proto, aby vyzkoušely jak funguje, a ne proto, že by v okolí očekávaly americkou jadernou ponorku. Čínské čluny, postavené někdy na začátku šedesátých let, byly nedávno vybaveny novými aktivními sonary a jejich kapitáni je často a rádi používali k výcviku. Ale jejich nadcházející úkol byl vším možným, jen ne cvičením. Ty dva rychlé útočné čluny Hainan byly plně naloženy dvanácti minami, a až doplují na místo určení, měly tyto námořní miny spustit do vody.

Po patnácti minutách sledování útočných člunů Hainan s nimi Cheyenne ztratila kontakt. Znova je objevili poté, co Cheyenne vplula do úžiny.

Mack se vrátil do sonarové místnosti. OOD mu nahlásil kontakty a velitel sonarového stanoviště mu řekl: „Kapitáne, zase jsme ty dva čínské čluny zachytili. Musely připlout od východního pobřeží Číny; jsou v kursu 355 stupňů.“

Mack se vrátil do kontrolní místnosti. „Máte už vzdálenost k těm čínským aktivním sonarům?“ zeptal se.

„Ještě ne, kapitáne, ale už brzy budeme,“ odpověděl OOD. On i celá sledovací palebná skupina pracovali tvrdě a neustále zdokonalovali svou techniku; OOD byl na své lidi pyšný.

Ani ne za minutu už měla sledovací skupina odpověď na Mackovu otázku.

„Vzdálenost je 62125 metrů, kapitáne.“

„Můstku, sonar; naše čínské kontakty přestaly cinkat, pane,“ řekl velitel sonaru. „Vsadím se, že pokládají miny.“

Oba čínské čluny byly skoro čtyřicet mil severně od Cheyenne. Jedna po druhé byly ruské upoutané kontaktní miny MAG odjišťovány a po kolejnicích z palub člunů byly spouštěny do vody. Tyto miny byly vyrobeny podle technologie, staré skoro sto let, ale i tak pro Cheyenne představovaly vážné nebezpečí.

„Tuto oblast zaznačte jako minové pole,“ řekl Mack a na mapě označil místo, o kterém předpokládal, že tam čínské lodi operují. „Za každých okolností se musíme držet mimo ně.“

„Ano, kapitáne,“ řekl záložní elektrotechnik, který také seděl u své mapy. Byl zapisovatelem své hlídky a stejně jako všichni ostatní námořníci na palubě Cheyenne i on svou práci vykonával hrdě a profesionálně.

Mack nevěděl, jakého typu byly miny nakladené ve Formoské úžině, ale věděl, že jeho práci mohou zhatit i ty nejlevnější, podvodní miny citlivé na tlak. Děsil se při pomyšlení, že by tam Číňané nakladli ty lepší, ke dnu ukotvené, citlivé akustické miny, jako byly ty používané v námořnictvu Spojených států.

Ale i když to Mack nevěděl, Číňané upřednostňovali levnější miny před dražšími a tyto dva čluny nakladly jen tlakové typy. Byly to nejpodřadnější a nejlevnější námořní miny, jaké si bylo možno pořídit. Miny MAG byly standardními sovětskými minami, které byly do Číny dodávány od raných šedesátých let. Jedna z výhod min MAG byla ta, že mohly být kladeny až do hloubky 460 metrů. Tím pádem byly vynikající proti útočícím ponorkám, jako byly například jaderné ponorky třídy Los Angeles.

Když se Cheyenne přiblížila ke vstupu do Formoské úžiny, přišel do kontrolní místnosti komunikátor, který měl pro Macka zprávu.

„Kapitáne, právě jsme dostali ELF zprávu z Nimitze, ve které nás žádají o vyplutí do komunikační hloubky, aby nám mohli poslat zprávu na okruhu SSIXS.“

„Velmi dobře,“ řekl Mack. „Výstup na hloubku periskopu,“ řekl OOD.

Cheyenne zvolna stoupala a Mack doufal, že dorazí nějaké dobré zprávy.

Mack se pro hloubku periskopu rozhodl pro případ, že by Nimitz vyžadoval odpověď. Na odpověď totiž nemohl použít plovoucí kabely. Také si nebyl jistý, jestli by mohl vysílat na okruhu VLF.

Když už byla Cheyenne v hloubce periskopu, rozhodl se Mack, že se útočným periskopem typu 2 rychle rozhlédne kolem. Po vysunutí periskopu provedl rychlý průzkum hladiny, ale v celém okruhu 360 stupňů neviděl nic, co by se vymykalo normálu.

Zpráva byla přijata a převaděčem SSIXS byla automaticky dekódována. Potom ji dostal Mack, který si ji přečetl a předal navigátorovi.

„Podívejte se na tohle,“ řekl mu, „několik letadel z Nimitze, operujících v Pacifiku, zjistilo za poslední týden ve Formoské úžině čínskou námořní aktivitu a teď zjistili, že plujeme přímo do minového pole.“

Bylo dobré mít takovou informaci a Mack se rozhodl, že si ji ponechá, ale zpráva ještě nekončila. Nimitz lokalizoval dvě trasy, o kterých se předpokládalo, že to jsou bezpečné tranzitní zóny pro čínské lodi. Podle zpráv námořní rozvědky, které právě dostali, nebyly v této oblasti zaregistrovány žádné hladinové miny, ani v těchto zónách nikdo nedetekoval žádnou čínskou hladinovou loď kladoucí miny.

Mack nařídil Cheyenne sestup zpět do sto dvaceti metrů a potom se s navigátorem sklonili nad stolem velitele hlídky, kde ležela velká mapa Formoské úžiny.

Formoská úžina byla mělká, ležela mezi Čínou a Tchaj-wanem a táhla se od severu k jihu. Předpokládané minové pole zabíralo velkou část úžiny; miny ucpaly prakticky celý její střed. První bezpečná trasa byla na západní straně, u pobřeží Číny. Druhá byla na východě, u pobřeží Tchajwanu. Oba důstojníci tyto doporučené trasy zkoumali a snažili se zvolit pro Cheyenne tu lepší.

První promluvil navigátor: „Kapitáne, doporučuji tu východní cestu podél západního pobřeží Tchajwanu. Necítím se natolik bezpečně, abych si dovolil plout kolem Číny. Tam bychom pravděpodobně narazili na bůhvíkolik různých čínských hlídkových lodí, a to si ani netroufám odhadnout, s kolika letadly tam můžeme přijít do kontaktu.“

Mack souhlasil se zdůvodněním i s trasou. „Vypočítejte nový kurs kolem pravé strany Pescadorských ostrovů.“

Navigátor zůstal u stolu a Mack odešel do sonarové místnosti zjistit, jestli je něco nového – třeba nějaké zajímavé kontakty. Navigátor potom do mapy zakreslil trasu Cheyenne.

Cheyenne plula mělkými vodami Formoské úžiny rychlostí čtyř uzlů. Na základě předchozích zkušeností s plavbou v mělčině nařídil Mack hloubku třiceti metrů. Úžina samotná byla dlouhá asi 350 námořních mil. Při zachování současné rychlosti mohli na její konec doplout tak asi za tři a půl dne. Mackův plán byl potichoučku plout podél pobřeží Tchajwanu a poslouchat, jestli se někde nevynoří čínská loď. Mack věděl, že kdyby nějakou objevili, asi by se přesunuli na tu druhou, západní bezpečnou trasu na druhé straně minového pole.

Cheyenne ale neměla za úkol jen sledovat nepřátelská plavidla. Byla pověřena kombinovaným úkolem – najít a zničit jakoukoli čínskou ponorku nebo větší bojovou hladinovou loď. Aby tuto misi mohl splnit, rozhodl se Mack, že až Cheyenne dokončí plavbu úžinou, obrátí se a propátrá nebezpečné oblasti kolem čínského pobřeží, o nichž si byl jist, že budou na potenciální cíle bohaté až příliš.

Sonaroví operátoři bedlivě naslouchali po celou dobu cesty na sever. Jak Mack předpokládal, na tchajwanské straně úžiny byl provoz lodí čínského námořnictva slabý až žádný, ale jednu důležitou věc přeci jen splnili: nyní měli přesnou polohu čínského minového pole a také znali přinejmenším jednu bezpečnou cestu.

Mack v duchu ještě jednou ocenil zprávu, kterou dostal z Nimitze. Bez ní by se klidně mohl ocitnout na „špatném konci“ nějaké kontaktní miny.

Cheyenne od severu překročila pětadvacátou rovnoběžku a skoro už vplula do Východočínského moře. O dvě hodiny později vyplula na hloubku periskopu, aby se Mack mohl rozhlédnout kolem a prověřit, jestli nepřichází nějaké nové vysílání SSIXS. Žádné zprávy na ně ale nečekaly a nikde nebylo ani stopy po čínských hladinových lodích. Mack doufal, že je to dobré znamení.

Když už byli ve Východočínském moři, nařídil Mack OOD otočit o 180 stupňů, propátrat hluché zóny a změnit kurs. Pomalu a tiše Cheyenne vyplula dolů na jih, podél čínského pobřeží.

Po deseti námořních mílích jejich zpáteční cesty Cheyenne zaznamenala první podvodní kontakt.

„Můstku, sonar; máme tu sonarový kontakt na 242 stupních. Myslím, že je to Kilo, kapitáne, které má šestilopatkový šroub a pluje rychle.“

Operátoři BSY-1 se okamžitě pustili do práce a pokoušeli se zjistit vzdálenost tohoto čínského ponorkového kontaktu.

Tento proces někdy bývá neuvěřitelně pomalý, někdy to ale jde velmi rychle. A toto byl velmi rychlý případ.

„Máme to,“ řekl jeden z operátorů BSY-1. „Vzdálenost je 35600 metrů. Kurs 145 stupňů, rychlost šestnáct uzlů.“

„Zvyšte rychlost na devět uzlů,“ nařídil Mack. „Torpédo, zaujměte bojová stanoviště.“ Mack věděl, že budou kavitovat, ale tentokrát mu to nevadilo. Kilo kavitovalo také a Mack kromě toho nevěřil, že by Kilo dokázalo plout rychle po dlouhou dobu, alespoň ne ve čtyřiadvaceti metrech.

Když se Cheyenne dostala blíž, palebná data pro ponorku Kilo se stále vylepšovala. Poté, co se přiblížili na osmnáct kilometrů, nařídil Mack připravit komory jedna a dva a otevřít oba vnější poklopy.

Vzdálenost Kila se pomalu zkracovala, ale po otevření vnějších poklopů sonar hlásil, že Kilo zpomalilo, a tak se blížili rychleji. Počítače BSY-1 ukázaly, že se Kilo obrátilo proti Cheyenne. Ani ne za minutu měl sonar pro Macka další zprávu.

„Můstku, sonar; Kilo právě zapnulo svůj aktivní sonar; vysílá na střední frekvenci a je to sonar typu Shark Teeth.“ (žraločí zub, pozn. překl).

Shark Teeth byla přezdívka, kterou používalo NATO pro pasivní / aktivní sonary namontované na trup ponorek Kilo.

Okamžitě po zapnutí aktivního sonaru Kila už Mack neměl možnost volby. Cheyenne byla objevena. „Prověřte sonarový kurs a z komor jedna a dva vystřelte na Master 112,“ nařídil.

„Prověřit sonarový kurs a z komor jedna a dva vypálit na Master 112. Ano, pane.“

Takovou situací prošla Cheyenne za pár posledních týdnů už nesčetněkrát, ale každá nová akce s sebou vždy přinášela jisté napětí. Posádka pracovala stejně dobře jako vždy a netrvalo dlouho, než Mack obdržel zprávu: „Komora jedna odpálena elektronicky,“ a o sekundu později i „Komora dva odpálena elektronicky.“

Obě hlášení Mack potvrdil.

„Můstku, sonar; obě jednotky letí rychle, přímou cestou a v normálu.“

Jedna z mnoha ponorek třídy Kilo, které Čína počátkem devadesátých let dostala z Ruska.

Na palubě ponorky Kilo to vypadalo, že americká torpéda Mk 48 přilétla odnikud. Kilo začalo používat aktivní sonar, aby se pokusilo vypátrat nějaký možný kontakt. Tak blízko v jejich domovských vodách se kapitán Kila cítil dost bezpečný. Až teď si uvědomil, že udělal obrovskou chybu.

„Jednotka jedna… a teď i jednotka dva… obě jednotky se aktivovaly,“ hlásil velitel bojových systémů.

„Odstřihněte kabely,“ nařídil Mack. „Až torpéda explodují, chci být odsud tak daleko, jak to jen půjde.“ Třísetkilogramová bojová hlavice, jak byl Mack upozorněn, mohla poškodit jakoukoli ponorku, ať už čínskou, nebo jinou, pokud by byla v době exploze nablízku. „Zavřete vnější poklopy a komory jedna a dva dobijte Mk 48.“

Když už byli dost daleko, Mack Cheyenne zpomalil na pět uzlů. Stále ještě byli příliš blízko čínských vod a on nechtěl riskovat, že by je někdo zaměřil. Po ztrátě Kila si Číňané pravděpodobně velice brzy domyslí, že v oblasti je nepřátelská ponorka, ale Mack se už cítil v bezpečí.

Mack byl přesvědčen, že to Kilo nemá kam utéct. Na jedné straně bylo čínské pobřeží, na straně druhé smrtící minové pole. Jakmile se Mk 48 na Kilo zaměřily, byl si Mack jist, že čínská ponorka je mrtvá.

„Můstku, sonar;“ hlásil velitel sonarového stanoviště, „Kilo pluje doleva, směrem přímo do toho čínského minového pole. Mk 48 ji stále sledují.“

Mack zprávu tiše potvrdil a s nechutí pocítil respekt k čínskému kapitánovi. Přestože věděl, že jeho loď nemá šanci přežít zásah dvou již zaměřených torpéd, pustil se jedinou cestou, která mu zůstala otevřená.

„Můstku, sonar; exploze ve vodě, na 110 stupních.“

Mack napjatě čekal na dokončení hlášení.

„Kapitáne, právě jsme ztratili jednotku jedna. První Mk 48 narazila na minu.“

Mack přikývl a jeho obdiv k protivníkovi ještě malinko vzrostl. Jeho zoufalá hra se vyplatila – alespoň doteď. Ještě pořád tu ale byla druhá Mk 48, a ta byla pořád zaměřena na Kilo.

Dvojnásobná exploze Mk 48 a miny, kterou odpálila, vyslala tlakové vlny celým minovým polem. Protože v některých místech položili Číňané miny příliš blízko u sebe, způsobil první výbuch další a během sekundy explodovaly další dvě miny.

Po dalším okamžiku nahlásil sonar třetí explozi. Velitel sonarového stanoviště si domyslel, že to asi byla další čínská mina, protože jejich Mk 48 stále ještě hnala svou kořist.

„Můstku, sonar; další výbuch,“ řekl po chvíli velitel sonarového stanoviště. „Ztratili jsme kontakt s jednotkou dva. Myslím, že taky narazila na minu.“

Teď už bylo jasné, že zoufalá hra se čínskému kapitánovi vyplatila. Kilo se vyhnulo oběma torpédům, ale ponorka pořád ještě nebyla z průšvihu venku. Byla hluboko uprostřed minového pole a věděla, že někde kolem po ní pátrá nepřítel.

Ani ne minutu poté, co druhá Mk 48 narazila na minu, hlásil sonar další dva výbuchy.

„Můstku, sonar; ještě dvě exploze na 112 stupních. Slyším zvuky rozpadu. Kilo, Master 112, muselo samo najet na minu.“

Zvuk drceného kovu byl nezaměnitelný. Když se Kilo potopilo, mohl se Mack zamyslet nad tím, co se vlastně stalo. Zoufalá doba volala po zoufalém činu, to věděl, ale někdy to prostě nefunguje.

Ironií bylo, že tentokrát to fungovalo – ale ne dost dobře. Nebylo to ani jedno z jeho torpéd, co Kilo zabilo; byly to jejich vlastní podřadné miny.

Celá posádka Cheyenne teď na vlastní oči viděla, jakou škodu může ponorce způsobit čínské minové pole. Problémem bylo, že úzká cestička, po které teď Cheyenne plula, se mohla rázem změnit ve smrtící zónu, jako se to právě teď stalo čínskému Kilu.

Mack ale neměl příliš na výběr. Jestliže měl splnit svou misi, musel Cheyenne touto trasou provést. Jen doufal, že bude mít víc štěstí než odvážný čínský kapitán.

O jedenáct hodin později plula Cheyenne rychlostí čtyř uzlů, vlečné senzory TB-16 měla rozvinuty na krátko. Zjistila osm sonarových kontaktů, ale byly klasifikovány jako bezpečné.

„Můstku, sonar; po vyčištění hluchých zón máme dva další kontakty v kursu 4 stupňů. Zní to jako hladinové bitevní lodi, kapitáne.“

„Na vzdálenosti těch kontaktů už pracujeme, kapitáne,“ ohlásil se koordinátor palby.

Mack začal Cheyenne přesunovat do pozice, kde mohli vzdálenost cílů určit lépe.

„Jsou to dva torpédoborce Luda I., to je ten druh bez helikoptér. Počítače je poznaly podle charakteristiky lodního šroubu,“ řekl jeden ze sonarových operátorů svému veliteli.

Od začátku námořní války s Čínou se kartotéka sonarových kontaktů, které Cheyenne během misí používala k identifikaci signálů, obrovsky rozrostla. Bylo to tím, jak se při podvodních operacích Cheyenne hvězdně prezentovala; také se setkala skoro s každou čínskou válečnou lodí, která u námořnictva sloužila – takže si mohli nahrávat jejich zvukové charakteristiky a dávat je do souvislostí s typem trupu. Bez této kartotéky by sonaroví operátoři měli jen mlhavou představu o tom, jaký cíl vlastně sledují.

Mack nařídil z komor jedna a dva vyjmout Mk 48 a nahradit je střelami Harpoon. Zabralo to nějaký čas, ale obrovsky to zvýhodnilo jejich útočné možnosti.

Uběhlo několik dlouhých minut, než byly počítače BSY-1 konečně schopny vypočítat vzdálenost obou torpédoborců. „Bližší Luda, Master 121, je od nás 20 kilometrů,“ hlásil koordinátor palby. „Ten druhý, Master 122, je vzdálen 25,5 kilometru. Oba plují rychlostí šestnáct uzlů.“

„Velmi dobře,“ řekl Mack.

Pro tuto situaci zvolil Mack Harpoony. Nejen proto, že si tak mohl víceúčelové střely Mk 48 schovat na pozdější operace, ale Cheyenne to také umožnilo po odpalu lépe uniknout.

Mk 48 byly zbraně s vyhledávačem. Cheyenne je po odpalu stále ještě musela navádět, než vyhledávače v jejich hlavicích cíl samy zaměřily. Teprve poté mohl Mack nechat odstřihnout kabely a stáhnout se.

Harpoony, na druhé straně, byly v podstatě střely typu ,odpal a nech být‘. Jakmile byly nakrmeny daty o letu a cíli, už nepotřebovaly další pomoc. Po odpalu nemohla Cheyenne dělat nic jiného než se ponořit hlouběji a zmizet nepříteli z cesty. Harpoony byly také desetkrát rychlejší než Mk 48, takže hladinové lodi měly na nějakou reakci méně času.

Povel za povelem, krok za krokem Mack Harpoony připravoval. Když byly odpáleny, byly na ponorce slyšet zážehy jejich motorů.

„Komory jedna a dva odpáleny elektronicky, kapitáne.“

Po vymrštění z torpédových komor vypluly střely ve svých vodotěsných obalech k hladině. Když vznosné obaly v kolmém úhlu pětačtyřiceti stupňů dosáhly hladiny, byly odhozeny jejich přední i boční části. Zažehly se motory a střely vystoupily z vody.

Vynořily se, a protože vnikly do svého přirozeného prostředí, staly se rychlými a bezchybnými. Ve vzduchu jejich motory prvního stupně hořely ještě asi tři sekundy a potom se zažehly motory hlavní, které střely hnaly kupředu – směrem k čínským torpédoborcům.

Mack ale nehodlal zůstat na místě a obdivovat jejich let. Ihned, když střely opustily jeho ponorku, nařídil OOD zvýšit rychlost na deset uzlů a opustit oblast; doufal, že v okolí nejsou žádné jiné ponorky.

Dvě střely UGM-84 se ke dvěma Ludám blížily rychle. Okamžitě po přiblížení na deset námořních mil začaly Harpoony s konečným manévrem. Namísto normálního krycího manévru Mack nařídil, aby tyto dvě střely byly naprogramovány na sestup z operační výšky skoro na úroveň hladiny, na pět stop.

Dráhy obou střel pro tento let byly perfektně propracované, a tak Číňané vůbec nevěděli, že se k nim blíží. Střely letěly tak nízko, že radary „Eye Shield“, ani „Bean Stick“ (označení NATO pro tyto typy radarů, odvozené od původních ruských vzorů) na palubách torpédoborců nezaznamenaly vůbec nic podezřelého.

Když přišla zpráva ze sonarové místnosti, byla Cheyenne k oběma lodím stále ještě relativně blízko.

„Můstku, sonar; dvě exploze šestnáct sekund po sobě, na dvou a šesti stupních…“

Předtím než mohl dokončit větu, opravil jeho hlášení velitel sonarového stanoviště: „Oprava. Máme tu ještě třetí explozi. Tentokrát to vypadá na sekundární explozi, také na dvou stupních.“ Na okamžik se odmlčel a dodal: „Můstku, sonar; slyšíme zvuky rozpadu toho cíle na dvou stupních. Je hotový, pane.“ Na palubě torpédoborce na dvou stupních se rozpoutala scéna smrti a zmaru. Byla tam posádka 280 námořníků a důstojníků. Během pětačtyřiceti sekund po dopadu Harpoony jich bylo 180 mrtvých, zabitých ohněm a lávou z tavícího se kovu a paliva, které se vzňalo po zásahu. Kolem bitevní lodi bylo roztroušeno asi čtyřicet těl, bez života, plujících na vodě. Poblíž těchto mrtvých námořníků byli ještě i živí, ležící na zádech a vyrovnávající se s náhlým zničujícím útokem a zároveň se ze všech sil snažící zůstat nad vodou.

Jen asi padesáti námořníkům se podařilo zničený torpédoborec opustit. Zbytek námořníků a posádka potápějící se lodi byli uvězněni uvnitř, bez jakékoli šance uniknout. Nezáleželo na tom, jak moc se snažili, stejně zemřeli; někteří vdechováním kouře, jiní uhořeli.

Čínský torpédoborec se zvolna a tiše potopil do vln Formoské úžiny. Posádka – mrtvá, ani živá – se nikdy nedozvěděla, odkud ty střely přilétly.

Na palubě druhého torpédoborce Luda nebyla destrukce úplná, ale škoda byla i tak obrovská. Dvěstětřicetikilogramová bojová hlavice Harpoon detonovala na zádi lodi a ta přišla o více než čtvrtinu posádky.

Když dostalo velitelství čínského námořnictva zprávu, že obě tyto mocné válečné lodi byly zasaženy, zprvu se domnívalo, že je to práce bleskového úderu F/A-l8. Vzhledem k tomu, že se obávali, že v oblasti operují ještě další americká letadla, báli se tam vyslat svá letadla na hlídku, a protože už předtím z oblasti stáhli své Akuly, neměli tam nikoho, kdo by mohl zjistit polohu Cheyenne.

Mack neměl jak zjistit, nač čínští velitelé myslí, ale když se neukázala žádná nepřátelská loď, která by po nich pátrala, odvolal lidi z bojových pozic. Rychlostí čtyř uzlů se teď Cheyenne vzdalovala z místa činu.

Mack i důstojníci Cheyenne byli okouzleni tím, že zde, u čínského pobřeží, kam se za celou válku ještě žádná jiná americká loď nedostala, neoperují žádné nepřátelské válečné lodi. Mack nemusel podnikat žádné nájezdy na cíle, které by pro jeho ponorku reprezentovaly nějakou hrozbu, a po hodně dlouhé době bylo tentokrát všechno plně pod kontrolou.

Když se Cheyenne přiblížila k jižnímu konci Formoské úžiny, uvědomil si Mack, že jeho odvšivovací a průzkumná operace odhalila, v jakém stavu je čínské námořnictvo. Okamžitě poté, co znova vpluli do Jihočínského moře, vystoupal s Cheyenne do hloubky osmnáct metrů a nechal vztyčit komunikační stožár.

Námořnictvo brzy dostalo zprávu, že Cheyenne právě skončila s úkolem odvšivit „nebezpečnou“ úžinu. Mack také odeslal údaje o ukotvených minách, přesnou polohu minových polí a informace o bezpečných cestách. Mack si dal rovněž záležet na zdůraznění tří dalších zničených cílů, jedné ponorky Kilo a dvou torpédoborců Luda. Chtěl, aby byly připsány na dlouhý seznam jejich úspěchů.

Když byl komunikační stožár zase spuštěn, odešel Mack do své kajuty, kde si dopřál zasloužený odpočinek. Potom se ale vrátil zpět na můstek za OOD poté, co navigátorovi nařídil kurs na námořní základnu Tsoying na Taiwanu.

Jeho mise byla velmi úspěšná, ale nemohl se spolehnout na to, že i příště to půjde tak dobře. Už se těšil na to, až se zase vrátí k zásobovací lodi McKee. Tato válka ještě zdaleka nebyla u konce a Mack si byl jist, že bude potřebovat všechny zbraně, které může dostat.

13. Lov na Tajfun

Důstojník bojových systémů, hlavní technik a další divizní důstojníci zůstali na palubě Cheyenne, aby se postarali o nakládání zbraní z McKee a o předstartovní přípravu reaktoru. Kapitán Mackey, jeho výkonný důstojník, operační důstojník a navigátor se odebrali na velitelství námořní základny Tsoying na brífink před další cestou. Nebyli si jisti tím, proč tento brífink neproběhne na palubě McKee, kde zatím vždy byl. Přestože pohostinnost Tchajwanců byla fantastická, i tak bylo těžké s nimi jednat, když Číňané byli jen přes úžinu.

Když vstoupili do konferenční místnosti ve druhém patře, s potěšením zaregistrovali, že bezpečnostní personál ze štábu CTF 74 právě provádí elektronickou prohlídku místnosti, aby zjistil případné odposlouchávací zařízení. Toto bylo standardní opatření, pokud byl nepřítelem Sovětský svaz, a i nyní se provádělo, ať už byl nepřítel jakýkoli a ať byla brífinková místnost kdekoli.

Po příchodu důstojníků Cheyenne, a ještě dříve než se stihli usadit, přišly dvě gorily s někým, kdo vypadal jako distingovaný čínský gentleman. Byl to Číňan a ukázalo se, že je to prezident Jiang. Ty gorily byli dva z jeho osobních strážců.

Mack tomu příliš nerozuměl: válečná porada s Číňanem?

Protože si všiml, že je Mack nervózní, řekl mu prezident Jiang, že může být klidný. Chtěl se jen setkat se slavným kapitánem Bartolomějem „Mackem“ Mackeyem a jménem svým i svého lidu mu poděkovat za jeho hrdinské činy. Jako výraz odporu proti odpadlíku Li Pengovi byly téměř v každé provincii v jeho zemi psány oslavné písně o Cheyenne, školní děti pěly „Cheyenne, Cheyenne“ a hlavním předmětem zeměpisného vyučování se náhle stal Wyoming ve Spojených státech.

Po výměně zdvořilostí, kdy se Mack necítil zrovna nejlépe, Ťang odešel stejně rychle, jako přišel. Mack, ještě zcela ochromen překvapením, byl rád, že jej vidí odcházet. Velící důstojník Cheyenne neměl čínské politiky příliš v lásce.

Ve válce to bylo jiné: Cheyenne plnila rozkazy. Od doby, kdy Rusové zásobovali ponorkami skoro každou zemi třetího světa, která mohla zaplatit, příliš nezáleželo na tom, kdo je nepřítel. Mack i jeho důstojníci se už dávno zblízka seznámili s Romey, Kily, Alfami a Akulami.

Když prezident Ťang odešel, brífink začal. Číňané se už doslechli, že Ťang je na Tchajwanu, takže něco ze svých ubývajících peněz investovali do ruské ponorky s balistickými raketami třídy Typhoon (Tajfun). Svým vlastním ponorkám SSBN Xia evidentně příliš nevěřili na to, aby je použili jako nástroj strachu, zejména po mnoha poruchách a haváriích jejich balistických střel CSS-N-3. Proto si Severní flotila objednala ponorku Typhoon, která právě dokončila svůj transit pod ledem a blížila se do Jihočínského moře. Instruktážní důstojník rovněž připomněl, že Typhoon bude pravděpodobně doprovázet „jízdní kavalerie“ – Akuly II. ze Severní flotily.

To je teda plýtvání, pomyslel si Mack.

Typhoon měl dvojitý trup nejen proto, aby přežil útoky torpéd, ale také aby mohl prorazit příkrov polárního ledu a beztrestně odpálit své střely. Aby Mk 48 tuto balistickou ponorku poškodily, musely být velmi přesně naváděny. Nejjistější bylo poškodit šroub; ale Typhoon měl ke dvěma normálním lodním šroubům ještě šrouby dodatečné, o výkonu 90 000 koňských sil, aby mohl dobře manévrovat i v malých rychlostech a v okolí ledovců.

Schopnost Typhoonu vydržet pod ledem i několik měsíců na jeden zátah dělala z lovu na něj něco víc než jen dobrodružství. Chybějící integrované podmořské kontrolní zařízení (IUSS) v Jihočínském moři tomu také příliš nepomohlo. Mack se rozhodl, že v místech, které námořní rozvědka označila jako lokace, kde se může Typhoon vyskytovat, asi použije Mk 48, které vypustí jako mimopalubní senzory.

Námořní rozvědka, jak Mack věděl, vycházela z předpokladu, že SS-N-20 SLBM (z ponorky odpalované balistické střely) nejsou způsobilé pro krátké balistické lety, jak tomu bylo u jejich dřívějších zbraňových systémů – zejména u ponorek Yankee – a tak mohou Typhoony na Tchajwan odpálit z Arktického oceánu, protože tam je Američané nemohou zjistit a vypočítat jejich dráhu. V době, kdy se bude vědět, kam střely letí, už bude pozdě.

Kapitán se po dnešním spuštění reaktoru Cheyenne rozhodl, že už ho nebude v přístavu vypínat, protože tu bylo to nebezpečí balistických střel. Pokud by je Typhoon odpálil, nebude mít čas provést kontrolu reaktoru, jeho nastartování a odplout, protože to už střely nad námořní základnou Tsoying dávno explodují.

Když se vrátil na loď, hlásil mu velitel bojových systémů, že nakládání zbraní je skončeno a že jsou naloženy i dvě střely Harpoon, jen tak pro případ. Mack nebyl moc rád, že mu Harpoony zabírají místo ve skladu torpéd, ale alespoň nebyly přímo v komorách.

Poté, co se krátce po setmění odpoutali od McKee, vydala se Cheyenne na hladině na sever ke Kangshanu. Vzhledem k tomu, že ruské satelity RORSAT prohledávaly moře pro Číňany, chtěli je zmást tím, že Cheyenne bude hlídkovat na severu, zatímco ona se bude obracet na východním konci Tchajwanu, kde je voda hlubší. Cheyenne už neměla rozsvícena normální světla ani identifikační signálky. Plula jako „temná loď“. Nebyla ale sama, kdo plul bez světel, aby neprozradil svou polohu.

Ticho noci bylo přerušeno staccatem výstřelů – kulky malého kalibru bylo slyšet za zadní částí paluby a o něco větší kalibr byl slyšet za zádí pravoboku. Po těchto zvucích z obou stran věže následovaly charakteristické zvuky odrážených kulek.

Zdroj kulometné palby se vysokou rychlostí pohyboval za Cheyenne, ve stejném kursu. Byla to dvě útočná plavidla; slyšeli je pozorovatelé na hlídce, kteří se okamžitě schovali do bezpečí za pláty tažené oceli.

„Palubní důstojníku, tady kapitán,“ řekl Mack. „Připravte můstek na ponor, já přebírám velení.“

Ještě nikdy nebyl můstek připraven tak rychle. Vodní vír u hlavních vyrovnávacích nádrží skoro nasál ty námořníky, kteří právě dokončovali spuštění věže. Cheyenne už klesla o třináct metrů, když dostal hlášení, že poslední muž je dole a poklopy vedoucí na můstek jsou zabezpečeny. Mack ponor krásně načasoval tak, že horní přístupový poklop byl uzavřen těsně předtím, než klesl na úroveň hladiny.

Když se loď v hloubce pouhých čtyřiceti metrů usadila, použil kapitán Mackey laryngofon, aby posádce vysvětlil, co se děje. Čínský (ovšem Sověty vyrobený) rychlý útočný člun Komár se dostal do přestřelky s tchajwanským rychlým útočným člunem. To, co slyšeli z věže, byla palba 25mm náboji (z čínské strany) a 76mm od Tchajwanců.

Cheyenne se musela rychle ponořit než Komár odpálil své střely hladinahladina SS-N-2 a Tchaj-wanci na ně odpovědí svými Otomaty. Byla zde příliš velká možnost, že některá raketa neúmyslně zasáhne „nevinnou“ Cheyenne. Z archivů historie ponorek se totiž ještě neztratily záznamy podobných incidentů, kdy spolu před více než dvaceti lety bojovaly jihokorejské a severokorejské dělové čluny

Někteří z posádky utrpěli drobná zranění, když pospíchali shora dovnitř lodi. OOD, který si prohlížel odřené a krvácející prsty své i ostatních námořníků z věže, se pokusil situaci trochu odlehčit. „Znamená to,“ zeptal se, „znamená to, že jsme teď splnili podmínky pro Purpurové srdce?“

Výkonný důstojník odvětil, že to sice bude od konce druhé světové války poprvé, ale že se určitě vyplatí to zkusit. Žertování v jídelně mužstva i v důstojnické jídelně pomáhalo zmírnit napětí, protože všichni z můstku měli na prsou připíchnuto veliké Purpurové srdce, vystřižené z lepenky. Ten večer byly špagety, takže srdce nebyla přímo na prsou, ale na speciálních špagetových bryndáčcích. (Pro naše vojáky asi bude těžké si je představit, pozn. překl.) Lodní písaři je vyrobili z titulní stránky manuálu pro udílení vyznamenání, kdy obrázek naskenovali a vytiskli na barevné tiskárně v lodní kanceláři.

Když už byla Cheyenne dole, změnil Mack kurs na sever. Rozhodl se, že kdyby na sever pokračovali ponořeni, příliš by jim vadilo sevření úzké Formoské úžiny. Zbytek už byl na sonarech Cheyenne a na výkonech jejich mimořádných operátorů.

Mack také nařídil vyplout na hloubku periskopu, než opustí mělčinu. Chtěl zůstat v kontrolní místnosti s navigátorem a OOD – tito tři důstojníci měli největší odpovědnost – aby zabránili nárazu Cheyenne na dno.

„Můstku, sonar; máme tu toho čínského Komára, na 355 stupních. Vyplul zpoza našich hluchých zón a my jsme ho označili jako Master 123.“

„Můstku, ESM; Komár používá radar typu 18, síla signálu tři.“

Mack veliteli hlídky nařídil: „Zaujmout bojová stanoviště, připravit Harpoonu.“ Následoval rozkaz pro obsluhu torpéd, aby v komoře jedna vyměnili Mk 48 za Harpoonu; Posádka torpédové místnosti už podnikala kroky k získání Harpoony ze skladu.

Mack nechtěl na Komára plýtvat Mk 48. Cheyenne odpálí Harpoonu podle kursu ESM a bude pokračovat na jih. Bude to výstřel „přes rameno“ – Mack takováto střelecká cvičení miloval.

O pět minut později byla střela Harpoon nabita a komora jedna byla připravena. Potom Mack nařídil porovnat kurs ESM a odpálit. Díval se, jak nad lodí vystupuje z vody, provádí půvabnou obrátku k zádi a míří ke Komárovi. Harpoona ani neměla čas zrychlit na maximum, protože její vyhledávač už našel svůj cíl a vrazil do můstku Komára; kinetická energie střely a výbušniny v její hlavici jej roztrhla v půli. V noci se zablesklo a pak už nebylo nic, jako by se Komár doslova rozplynul.

Po klidné denní plavbě se Cheyenne dostala do své první hlídkové oblasti. Ta byla dvě stě námořních mil východně od Macclesfield Bank a Mack se domníval, že toto místo by se Typhoonu líbilo asi nejvíc. Po příjezdu skoro až do severovýchodního cípu oblasti nařídil Mack OOD, aby vypustil SSXBT. Informace o teplotě versus výšce vodního sloupce, které SSXBT nasbírá, poputují kabely do BSY-1, od nichž si je přeberou sonarové systémy a operátoři bojových systémů. Tato data mohou být také použita pro případ, že by se Cheyenne chtěla ukrýt za teplotní vrstvu, nebo ještě efektivněji za druhou teplotní vrstvu.

Během večeře v důstojnické jídelně – tu večeři všichni rychle hltali – Mack své důstojníky oslovil. „Zase je tu práce, která je pro nás jako stvořená. Máme proti sobě tiché Akuly a dokonce i Typhoon, takže musíme ještě trochu vylepšit taktiku, kterou jsme použili proti těm sedmi Akulám. Musíme zničit všechny, Akuly i Typhoon.“

Situace na Cheyenne se změnila už předtím. Sonar ohlásil na jihu slabé tónové signály jedné Akuly; podle signálů to byla táž Akula, která to tehdy jako jediná vzdala u Paracelských ostrovů.

To se Mackovi líbilo. Nejen proto, že si mohl na Akulu vystřelit podruhé, ale útok byl předzvěstí smrtícího úderu, pokud je Typhoon nablízku.

Vzdálenost byla sledovací skupinou nejprve určena zhruba na 73 kilometry, ve třetí konvergenční zóně. Mack tentokrát počká, než OOD nařídí zaujmout bojové pozice u torpéd.

Od ostatních Akul nebo od Typhoonu stále ještě nic neměli. Jen jednu sadu nízkofrekvenčních tónů. Ty přicházely stále ze stejného zdroje, sem tam doplňovány zvuky generátoru.

Jen pro případ, že by tam někde byly další ruské ponorky, Mack poslal k torpédům rozkaz: „Kompletně připravte torpéda jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů.“

Za malý okamžik hlásil OOD: „Komory jedna a dva jsou kompletně připraveny na střelbu, oba poklopy otevřeny.“ Cheyenne si vedla tak dobře, že na bojových stanovištích řízení palby ještě nemusela být obsazena bojová stanoviště.

„Velmi dobře, palubní důstojníku,“ odvětil Mack.

Akula naštěstí nesledovala žádný konkrétní kurs. Mack doufal, že to znamená, že se prostě jen tak potlouká kolem Typhoonu. To umožnilo, aby se Cheyenne přiblížila, na menší vzdálenost a manévrující Akula zatím poskytne BSY-1 další data, která jim umožní na ni odpálit Mk 48. Ostatní Akuly i Typhoon zůstávaly zticha.

Akula byla kromě signálů, získaných dříve, tichá také. Cheyenne ji nebyla schopna zjistit ani sférickými, ani běžnými senzory. Změny kursu, které snímaly TB-23, byly přenášeny na terminály sonarů a do tří terminálů počítačů BSY-1; sledovací skupina střelecké sekce už měla palebná data. Když už byli operátoři BSY-1 a koordinátor palby spokojeni i s daty TMA (analýza pohybů cíle), nařídil Mack obsadit bojová stanoviště.

Jak bylo na Cheyenne již rutinní záležitostí, kapitán Mackey nařídil: „Podle palebných protokolů zaměřte torpédo jedna a dva na cíl, Master 124.“

Důstojník bojových systémů od své konzoly nahlásil kurs cíle jako náhodný, rychlost tři a vzdálenost 14 350 metrů.

„Sonare, můstek; zůstaňte na příjmu.“

„Můstku, sonar; zůstáváme na příjmu.“

„Prověřte sonarový kurs a vystřelte z komor jedna a dva.“

„Prověřit sonarový kurs a vystřelit z komor jedna a dva, rozumím.“

„Komory jedna a dva odpálena elektronicky,“ hlásil velitel bojových systémů.

„Můstku, sonar; jednotky z komor jedna a dva letí rychle, přímou cestou a v normálu,“ přišla zpráva od velitele sonarového stanoviště poté, co torpéda provedla počáteční manévry a zrychlila na maximum.

„Velmi dobře, sonare,“ potvrdil Mack.

Další zpráva na sebe nenechala dlouho čekat.

„Můstku, sonar; obě zbraně zrychlují.“ Potvrdil to i důstojník bojových systémů, který dodal, že obě jednotky se už zaměřily. Cheyenne mezitím detekovala další Akulu, která ve snaze prchnout z místa rovněž zrychlila, ale po Typhoonu stále ještě nebylo ani známky.

Kapitán Typhoonu, válečné lodi bývalého – a snad i budoucího – Sovětského svazu, neměl v úmyslu své pohyby prozradit. Tiše plul s vypnutými hlavními motory a oba tlakové rektory běžely na nejnižší obrátky, aby vydávaly co nejméně zvuků. Dokonce vypnul i pomocné motory, takže loď klouzala s proudem.

Obě Mk 48 pokračovaly v cestě ke svým cílům, ale jen torpédo z komory jedna se zaměřilo na původní hlučnou Akulu, Master 74. Druhé torpédo Mack přesměroval na druhou Akulu ihned poté, co zrychlila a umožnila Cheyenne, aby ji svými sonary zaměřila. To, že toto druhé torpédo poslal na druhou ruskou ponorku, to PACFLT jedině uvítá.

„Můstku, sonar; exploze na 195 a 178 stupních.“

Mack doufal, že ztráta dvou doprovodných Akul s kapitánem Typhoonu otřese, ten si ale zachoval svou pozici; byl tichý jako sýkorka v kostele. Mack věděl, že Typhoon tam někde je, ale ještě jej nevyplašil.

Co Mack nevěděl, bylo, že tam je ještě třetí Akula, jejíž kapitán měl s americkými ponorkami třídy 688 větší zkušenosti než předchozí kapitáni Severní flotily. Tato Akula, stejně jako Typhoon, se nechtěla ukázat.

„Můstku, sonar; od Typhoonu stále ještě nic.“

Kapitán nařídil připravit Mk 48 na vypuštění jako mimopalubního senzoru. Tato taktika byla často velmi užitečná, zejména pod ledem, kde mohlo torpédo vypátrat SSBN prorážející led a po naváděcích kabelech o tom poslat informace zpět na Cheyenne. Mack si ale stejně přál, aby torpédo mohlo plout pomaleji a pracovat na vyšší frekvenci, protože takto je mohly zachytit ruské akustické přijímače.

Takový systém už existoval; jmenoval se FORMIDABOD, ale ještě nebyl připraven na operační použití. Tento systém byl duchovním dítětem tvůrců předchozích systémů COMSUBPAC, kteří si všimli, že sonar BQS-15, používaný na ponorkách 688, „nevidí“ miny. Zkratka FORMIDABOD (v angličtině) znamená, že se jedná o optickými kabely dálkově ovládané zařízení na detekci min a nepřítele. Toto zařízení mohlo vyhledávat cíle daleko od ponorky a získané informace předávat čtyřikrát rychleji než běžná data a na šestkrát vyšší frekvenci než ruské, nebo v našem případě americké akustické přijímače zatím přijímaly.

Pátrání po Typhoonu zabralo nějakou dobu, kdy Mack prozkoumával prostor před Cheyenne, ale nakonec se to vyplatilo. Mimopalubní senzor nakonec Typhoon našel – a akustický přijímač Typhoonu našel mimopalubní senzor.

Na palubě Typhoonu věřili tomu, že jsou nepřemožitelní, a tak ruský kapitán nařídil zůstat na místě. Jedinou jeho reakcí na přítomnost senzoru bylo zapnutí pomocných motorů, kterými mohutnou loď obrátil, a připravil 65 a 53centimetrová torpéda, která hodlal použít proti americké ponorce, která vyslala Mk 48. Ruský kapitán nemohl vědět, která ponorka to je, ale rozhodl se, že to musí být Cheyenne.

Kapitán Typhoonu rozkázal uvolnit vnitřní zámky mezi torpédovými komorami pravoboku a levoboku, takže všechna 65 i 53centimetrová torpéda se mohla nabíjet současně. Sovětský svaz vyvinul ekvivalent nabíjecího mechanismu pro dvě torpédové komory současně; jednu na levoboku, druhou na pravoboku.

Během doby, kdy se Typhoon připravoval, zformuloval kapitán Mackey novou doktrínu. Běžná doktrína totiž s touto situací nepočítala, ale právě proto byl velitelem. Jeho volba byla jeho rozhodnutím a nikdo jiný ji nemohl změnit. Tato situace nikdy předtím nenastala – měla ale jisté shodné znaky se situacemi podobnými, pokud měl člověk hlavu na myšlení a žaludek na to, aby vydržel.

„Podle palebných protokolů zaměřte torpéda jedna a dva na cíl, Master 126,“ nařídil kapitán. „Podle palebných protokolů zaměřte torpéda tři a čtyři na cíl, Master 126.“

Když se důstojník bojových systémů a výkonný důstojník na svého kapitána zmateně podívali, vysvětlil jim to: „Jednotka jedna je na hlavní šrouby; potom, až spustí manévrovací motory, jednotky dvě a tři jsou určeny pro jejich pomocné šrouby. Až se toto stane, budeme za Typhoonem a v dosahu MIDAS, takže jednotka čtyři vybuchne nad jejich palubou pro odpal raket.“

Mackův narychlo spředený plán vyšel na sto procent. Jednička podle plánu zničila šrouby Typhoonu. Když jim sonar oznámil, že byly spuštěny šrouby pomocné, vyplula na místa určení další dvě torpéda.

Při vypuštění těchto dvou jednotek Cheyenne zrychlila, jako by s oběma torpédy soupeřila. Ruský kapitán se konečně rozhodl odpálit torpéda na Cheyenne a rakety na Tchajwan, ale to už bylo pozdě. Ještě předtím, než mohl otevřít první poklop, explodovalo nad jejich palubou pro odpal raket čtvrté torpédo. Tlaková vlna, způsobená třísetkilogramovou výbušnou hlavicí poslední Mk 48, násobená ještě hloubkou Typhoonu a otevřenými poklopy předních torpédových komor, navíc způsobila, že to zadní torpédové poklopy vzdaly. Torpédová místnost se zaplavila a Typhoon začal nabírat vodu.

Tohle by dodělalo jakoukoli ponorku každého námořnictva na světě, ale ne Typhoon. Oba jeho trupy stále ještě nebyly poškozeny a ruský kapitán nařídil vypustit všechny zátěžové nádrže. Dokonce i když byly vnější nádrže rozervány, kompenzační systém na odčerpávání vody z torpédových komor poskytl ponorce jistou vzplývavost.

Po ztrátě toho, co vypadá jako bezvýznamné množství zátěže, Typhoon rychle vyplul k hladině, ale tam si Rusové uvědomili, že nouzový únikový modul – který nikdy na žádné ponorce opravdu nevyzkoušeli – nemohou uvolnit.

Po zkušenostech z katastrofy jaderné ponorky Mike v Severním moři u norského pobřeží se kapitán Typhoonu rozhodl zůstat, kde byl, a počkat na záchranu. Mack poznal, že ruský kapitán přišel o svůj klid; nyní byl v Jihočínském moři, kam se nemohla dostat žádná ruská záchranná loď. A co víc, Cheyenne konečně lokalizovala poslední Akulu, jejíž kapitán se rozhodl stáhnout, aby mohl příště bojovat, a jenž se pokoušel vyhnout třenicím.

Když Typhoon vyplul na hladinu, Cheyenne už tam byla. Ruská ponorka byla hodně poškozena, ale i přesto na ni Mack rozkázal vypálit ještě čtyři další torpéda.

Během války lze málokdy zažít milosrdenství, a rozkazy pro Macka i Cheyenne byly jasné. Pokud by nechal Typhoon přežít, jeho posádka by mohla poklopy střel odřezat autogenem a dokončit jejich odpálení na Tchajwan.

Exploze dalších torpéd, která vybuchla pod Typhoonem, způsobila ohromný průnik mořské vody dovnitř. Následná scéna byla velmi podobná spoušti, vzniklé před mnoha lety při zničení jaderné ponorky třídy Yankee u Bermud. Jen s tím rozdílem, že tentokrát zde nebylo nikoho, kdo by posádku chránil a vyzvedl.

Z boků lodi byly shozeny záchranné čluny, které okamžitě napadla četná žraločí populace Jihočínského moře, na což posádka bezmocně hleděla z ohromné, ploché paluby pro odpal střel. Obrovská ponorka se začala zvolna potápět; hladina moře sahala sotva metr pod palubu, na níž se tísnila posádka.

Kapitán málem admirál už vyslal na své velitelství Severní flotily zprávu, v níž upozorňoval na následnou ztrátu své znamenité lodi a na absenci pomoci doprovodných ponorek Akula, z nichž dvě byly potopeny. Komunikace s Číňany mu nebyla umožněna, proto musel volat domů. Poté se vyšplhal nahoru, aby byl se svými muži, sedl si k nim a všichni se drželi za ruce, zatímco jejich ponorka klouzala pod hladinu moře.

Periskop typu 18 zaznamenal na Cheyenne celý proces potopení Typhoonu, ale Mack neměl v úmyslu tyto záběry nabídnout posádce místo večerního kina. Pásku zabavil a zajistil si tím, že ji uvidí jen velmi málo diváků, až budou jeho nadřízení rozebírat tuto jejich hlídku.

Když na ruském velitelství Severní flotily obdrželi zprávu z Typhoonu, byl vrchní velitel ohromen, a to nejen kvůli ztrátě jedné ze svých strategických zbraní. Rozezlen a udiven byl tím, co mu od kapitána jedné z Akul připadlo jako nesplnění rozkazu.

Jedovatá depeše odeslaná zbylé Akule byla jasná. Kapitán Akuly jí rozuměl velmi dobře, protože v ní byla zmínka o jeho rodině – o manželce a dvou dcerách – která byla ruskou tajnou službou vzata do „ochranné vazby“.

Mack se právě blížil ke stanovišti u periskopu, když sonar hlásil nízkofrekvenční tónové kontakty ze severu. Odezvy byly velitelem sonarového stanoviště klasifikovány jako zvuky ponorky Akula. Byly slabé, ale blížily se.

Kapitán Akuly, zastrašen svými nadřízenými, se rozhodl dostat Cheyenne. Neměl jinou možnost. Dokonce i kdyby mu nevyhrožovali rodinou, nemohl se domů vrátit po válečném neúspěchu; i v případě, že se vlastně jednalo o čínskou válku, by se takový návrat rovnal jisté smrti.

Dvě torpéda si připravil pro výstřely naslepo, pro případ, že by se k tiché Cheyenne přiblížil až moc. Operátoři od ruských sonarů opatrně a stejnoměrně prohledávali vlečnými senzory moře a pátrali po jakékoli zmínce o Cheyenne. Všichni předtím slyšeli zvuky smrti, jak umírali jejich kamarádi na palubách Akul a Typhoonu, takže všichni dychtili po zničení Cheyenne.

To ale Mack nehodlal připustit. Už nechtěl, aby se k Cheyenne někdo přibližoval. Tuhle bitvu zamýšlel provést stejně jako jeden z předchozích útoků na velkou vzdálenost. Tehdy byla cílem také Akula, Master 74.

Akula se blížila k vnější hranici doletu amerických i ruských torpéd, a Mack nařídil obsadit bojová stanoviště. Už vyplýtval jedenáct torpéd včetně toho, které bylo vypuštěno jako mimopalubní senzor. Zůstalo mu třináct Mk 48 a jedna osamělá střela Harpoon, kterou ale nemohl použít, pokud by Akulu nepřinutil vyplout na hladinu. Pokud by byla dostatečně poškozena, mohl by ji dorazit stejně, jako to Romeo u ostrova Midway.

Tak daleko to Mack ale nechtěl nechat dojít. Bohatě stačilo, jak skončil Typhoon. Ponorkáři, a dokonce i nepřátelé si zasloužili smrt uvnitř své lodi, a ne v zubech mořských živočichů.

Po obsazení bojových stanovišť vyslal Mack rozkaz pro torpéda: „Kompletně připravte torpéda jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů.“ Aby byly torpédové komory připraveny co nejrychleji, chtěl vypálit dvě Mk 48 v tichém režimu, stejně jako mimopalubní senzor, tentokrát ale plně vyzbrojený.

Zbývající Akula se svými vlastními vlečnými senzory ukázala, že dokáže být také tichým soupeřem. Námořní rozvědka stále ještě o výkonu senzorů mnoho nevěděla, proto se Mack rozhodl pro bezpečnou hru. Chtěl postupovat podle stejného plánu, který se mu osvědčil už dříve. Chtěl torpéda navést mimo cíl, aby zaútočila z jiného směru, než jakým plula Cheyenne.

„Kompletně připravit torpéda jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů, veliteli palby.“

Poté, co od torpéd nahlásili, že jsou připraveni, informoval výkonný důstojník Macka,: „Kapitáne, komory jedna a dva jsou kompletně připraveny, oba vnější poklopy jsou otevřeny.“

„Velmi dobře, veliteli palby,“ odpověděl kapitán.

Akula mířila na jihozápad. Cheyenne zkracovala jejich vzájemnou vzdálenost a všichni se snažili dodat palebná data dříve, než se Akula dostane do vzdálenosti, kdy bude moci Cheyenne detekovat.

Jak se Cheyenne blížila, Akula stále plula vlevo. Jinak byla rovněž naprosto zticha a její antény nepřijímaly ani nevysílaly žádné kontakty. Pokud chtěl dodat data veliteli palby, musel se operátor BSY-1 spolehnout na údaje TB-23, kterým napomáhaly Mackovy změny kursu. Když byli oni i koordinátor střelby spokojeni s analýzou TMA pro cíl Master 127, ruskou jadernou ponorku třídy Akula II., nařídil kapitán: „Podle palebných protokolů, cíl Master 127.“

Důstojník bojových systémů hlásil od terminálu kontroly zbraní, že cíl pluje v kursu 200 stupňů, rychlost čtyři, vzdálenost 24 900 metrů.

„Sonare, můstek; zůstaňte v pohotovosti.“

„Můstku, sonar; zůstáváme v pohotovosti.“

„Prověřte sonarový kurs a vypalte z komor jedna a dva.“

„Prověřit sonarový kurs a vypálit z komor jedna a dva. Ano, pane.“

„Komory jedna a dva odpáleny elektronicky,“ hlásil důstojník bojových systémů.

„Můstku, sonar; jednotky z komor jedna a dva letí rychle, přímou cestou a v normálu,“ přišla zpráva od velitele sonarového stanoviště poté, kdy obě torpéda provedla počáteční manévry a malou rychlostí vyplula na svou poslední cestu.

„Velmi dobře, sonare,“ odvětil kapitán. „Ujměte se velení a zbraně navádějte. Jednotku jedna vychylte o deset stupňů doprava a jednotku dva o pětapadesát stupňů doleva.“ Až se torpéda dostatečně přiblíží na pasivní zaměření, budou navedeny zpět do původního směru.

„Čas do obratu jednotek?“ zeptal se kapitán.

„Jednotka jedna dvacet minut, kapitáne,“ odpověděl důstojník bojových systémů. „Sedmnáct minut pro jednotku dva.“

Torpéda se obrátila podle pokynů. Jedno sledovalo cíl, druhé mělo lehké zpoždění. „Čas do aktivace?“ zeptal se Mack.

„Jednotka dvě deset minut, kapitáne,“ opakoval důstojník bojových systémů. „Jednotka jedna dvanáct minut.“

Přesně podle plánu mu velitel bojových systémů hlásil: „Jednotka dvě je zaměřena.“ O dvě minuty později dodal: „Jednotka jedna zaměřena.“ Tentokrát si obě torpéda zaměřila svůj původní cíl; už tam nebyly žádné další ruské ponorky.

„Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a nabijte komory jedna a dva,“ nařídil kapitán.

„Můstku, sonar; máme ve vodě dvě torpéda, jsou na 205 stupních a míří vpravo!“ volal velitel sonarového stanoviště. Ruský kapitán odpálil své dva výstřely naslepo, ale ne ve směru připlouvajících torpéd. Byl chytřejší než kapitáni ostatních Akul a přečetl si zprávu o předchozí taktice Cheyenne, kterou odeslala ta Akula, která Mackovi utekla u Paracelských ostrovů. Protože se správně domníval, že kapitán Cheyenne se pokusí znova o totéž, vypálil přibližně doprostřed mezi obě torpéda.

Mackův manévr tedy nevyšel. Ruská torpéda mířila na Cheyenne.

„Kormidlo zcela vpravo, plnou rychlostí vpřed,“ nařídil. „Nekavitujte. Hloubka tři sta metrů.“ Nebyl si jist, zda je Akula zjistila pomocí svých vlečných senzorů, nebo jestli ruský kapitán odhadl jeho dřívější taktiku. Pokud by je Akula slyšela, znala by i jejich polohu. Pokud ale měl její kapitán jen dobrý odhad, nechtěl Mack jeho sonarům Cheyenne odhalit. Ne do té doby, než blížící se torpéda Cheyenne zaměří a než bude muset. Hluboko pod druhou teplotní vrstvou dosáhla Cheyenne plné rychlosti za méně než jednu minutu a v hloubce tří set metrů plula směrem na východ. Mack udržoval obě svá torpéda na hraně hluchých zón na levoboku, aby sonar mohl pokračovat v přenosu informací.

O malou chvíli později hlásil velitel sonarového stanoviště, že torpéda zrychlují a plují víc vpravo. Ve stejnou dobu začal cvrlikat WRL-9, akustický přijímač Cheyenne, protože našel frekvenci blížících se torpéd.

„Můstku, sonar; z našich hluchých zón slyším dvě exploze!“

To byly zvuky výbuchů obou torpéd, vypálených z Cheyenne. Naneštěstí, protože se exploze odehrály právě v jejích hluchých zónách, nemohl operátor sonaru zjistit, jaký efekt – pokud vůbec nějaký – tyto exploze měly na ponorku Akula.

Mack se o ni v tuto chvíli ale nestaral. Stále ještě tu byla nepřátelská torpéda, která se rychle blížila a momentálně byla jeho nejvyšší prioritou. Mack uvolnil dva plynové generátory, vypustil rušičky, a aby torpéda zmátl, zatočil s Cheyenne znova ostře vpravo na jih.

Vysokorychlostní manévry ponorky způsobily ještě další ozvy, které upoutaly pozornost ruských torpéd, a ta zaútočila jen na vířící vodní sloupec. Zmátly je rušičky a torpéda už nedokázala zaměřit Cheyenne, takže neškodně odplula na volné moře.

Když pro torpéda nastal konec cesty a už je ani nebylo slyšet, obrátil Mack Cheyenne na západ a zpomalil, aby pátral po Akule. Žádný ze senzorů nehlásil kontakt, neslyšeli ani žádné odezvy od vlastních vybuchujících torpéd.

Akula se ztratila – nikdo nemohl s jistotou říci, zda byla zničena, nebo se jen stáhla a ukryla. Mack navedl Cheyenne zpět na Tchajwan pro další střelivo; manévroval pomalu a opatrně, ale žádný další kontakt se třetí Akulou již nezískali.

Podle standardních postupů Námořnictva bude tato Akula v Mackově zprávě uvedena jako potopená. Mack jen doufal, že to je pravda.

14. Sršní hnízdo

Po bezpečném návratu na námořní základnu Tsoying, Cheyenne opět zakotvila u McKee. Předtím než se vydal na brífink před dalším bojovým úkolem, vyžádal si Mack plný náklad torpéd Mk 48 ADCAP. Nařídil důstojníkovi bojových systémů vyložit zbylou střelu Harpoon a sklady doplnit Mk 48.

Prvního náznaku toho, že tento brífink bude mít, stejně jako ten minulý, politický podtext, se Mack dočkal od velitele McKee. Ten mu řekl, že brífink opět proběhne na velitelství základny, namísto na palubě McKee. Mack se o politiku nestaral; jen doufal, že i tentokrát nebude muset řešit další Typhoon.

První, čeho si Mack všiml po vstupu do konferenční místnosti ve druhém patře, byl stejný štáb CTF 74, který před poslední hlídkou Cheyenne prováděl elektronickou prohlídku místnosti. Když Mack se svými důstojníky přicházel, právě svůj úkol skončili a odcházeli.

Po čínském vůdci nebylo ani stopy, ale instruktážní důstojník řekl, že než brífink skončí, prezident Ťang přijde. Na Jianga tedy nečekali a instruktážní důstojník začal nastiňovat pozadí další Cheyenniny mise.

Jak už minule poukázal Jiang, většina Číny byla jejich podporou nadšena a oceňovala Cheyenniny úspěchy – většina Číny ale znamenalo, že zdaleka ne všichni Číňané. Jedna konkrétní skupina, která se z úspěšných zásahů Cheyenne proti čínským ponorkám vůbec neradovala, byla takzvaná Ropná frakce. Byla to skupina techniků, kteří zprovoznili ropná pole v Mandžusku a byli na válce osobně zainteresováni. Jejich vůdce, generál Yu Quili, se ujal velení jednoho praporu jaderných ponorek Akula II. a vydal se bojovat s Cheyenne. „Co generál ví o ponorkách?“ zeptal se Mack.

Jak instruktážní důstojník brzy prokázal, byla to špatná otázka. To, oč šlo, nebylo to, co generál Yu Quili ví. Vůdce Ropné frakce byl totiž jejich hlavním protihráčem už od začátku války. Nejen, že pomáhal skupině premiéra Li Penga, ale celá jeho skupina byla hlavním zdrojem financí pro nákup ruských ponorek i ruských posádek.

Jak Mack poslouchal instruktážního důstojníka, uvědomil si, že generál Yu stejně nebude žádnou z těch ponorek řídit. Ale jako správný vůdce od dob ministerského předsedy Mao Ce Tunga bude nepochybně inspirovat a motivovat všechny své důstojníky i posádky.

To, o čem chtěl Mack ale doopravdy něco vědět, nebyl generál Yu a jeho Ropná frakce, ani jeho Akuly. Mack chtěl vědět, jestli a jak bude chtít vyhrát tuhle válku.

„Rád bych se vrátil k tomu, jak jsme vypluli proti těm sedmi Akulám,“ řekl. „Bylo mi řečeno, že když zničíme čtyři ze sedmi, odradí to Rusy od prodeje dalších jaderných ponorek do Číny. Cheyenne zničila šest ze sedmi a Rusové v dodávkách do Číny pokračují – neprodávají jen Alfy, Kila a Akuly, ale prodali i Typhoon. Odkud se všechny berou? Kdy už to skončí?“

Instruktážní důstojník odpověděl bez přetvářky, možná proto, že CTF 74 byl na snídani s prezidentem Jiangem. „Máte pravdu, kapitáne Mackeyi,“ řekl. „Abych byl upřímný, výzvědná skupina v poslední době nepracuje příliš dobře. Ale CIA a námořní rozvědka zatím zjistily, že Ruská loděnice na Dálném východě, Komsomolsk na řece Amur, nebyla zprivatizována, jak se původně domnívali. Namísto toho se tam pracuje na tři směny a vyrábějí tam ponorky na export do Číny. K tomu ještě Čína v oblasti poloostrova Kola trénuje nové posádky ponorek; ve skutečnosti to tedy jsou posádky starých dieselových ponorek.“

To nebyly dobré zprávy. Nejenže to znamenalo, že si Cheyenne bude muset dát pozor na více nepřátelských ponorek, ale znamenalo to také, že Li Peng tuto válku plánoval. Nehledě na všechny úspěchy Cheyenne to bude stát ještě obrovské úsilí, než tento konflikt skončí.

Mack neměl ani moc času na to, aby si to všechno urovnal v hlavě, a instruktážní důstojník už začal vysvětlovat jejich další bojový úkol. V rámci příprav na konečný přesun prezidenta Jianga z Tchajwanu na čínskou pevninu musí Cheyenne zajistit, že vody v okolí Tchajwanu budou od jaderných ponorek generála Yu vyčištěny.

To neznělo tak špatně, ale instruktážní důstojník pokračoval s podrobnostmi. Většina Číňanů stála za prezidentem Jiangem – to znamenalo, že také většina námořnictva. Vzhledem k tomu Mackovi nadřízení předpokládali, že jaderné ponorky generála Yu budou jediné nepřátelské ponorky v oblasti, a to zase znamenalo, že na žádné jiné ponorky, na které Cheyenne narazí, nebude útočit. Pokud samozřejmě nebude Cheyenne napadena.

To celé se Mackovi nelíbilo. Toto omezení útoku bylo podobné tomu, které dostali během tranzitu z Ballast Point do Pearl Harboru, kdy se Cheyenne setkala s neplánovaným člunem Han a musela počkat, až na ni vystřelí. Mack ale neměl možnost protestovat, dokud s prezidentem Jiangem a jeho gorilami nepřišel CTF74.

„Dobré ráno, Macku,“ řekl admirál. „Předpokládám, že už vás upozornili na náš problém, generála Yu.“

Mack přikývl, ale neřekl nic.

„Kapitáne Mackeyi,“ řekl čínský prezident. „Můžeme vám nabídnout i nějaké dobré zprávy. Yu a Li Peng upustili od hlavních akcí. Li Peng zbavil Yu velení a nařídil jej uvěznit. Navíc spolu s Li Pengem zase komunikujeme – opatrně, dodal bych – ale jsme blíž k vyjednávání.“

Mack znova přikývl, ale zůstal zticha.

„Vy jste hrdina, kapitáne,“ pokračoval prezident Jiang, „ale dávejte si pozor na zadek; teď vás musím opustit, protože na molu už čeká provianťák s kafem a koblihou.“

„Mack zamrkal, když slyšel, že prezident Ťang používá slang amerického námořnictva. Prezident se zasmál, evidentně potěšen Mackovou reakcí, potřásl mu rukou a v doprovodu ochranky opustil konferenční místnost.

Mack se chtěl na cestu vydat ještě před setměním, takže ihned poté, co prezident Ťang odešel, řekl CTF 74 instruktážnímu důstojníkovi, aby dokončil to, co ještě nestihl.

Podle námořní rozvědky generál Yu zásoboval dieselovými ponorkami Romeo, Kilo a Ming hned několik ponorkových základen – a dodával je zdarma. To mu přirozeně získávalo nové příznivce, takže Mack nemohl ignorovat možnost, že se v dané oblasti nějaké dieselové ponorky prostě vyskytnou. Přesto, jak instruktážní důstojník zdůraznil, rozkazy CINCPASFLT zněly: kapitán Mackey má vyčkat a ujistit se, že každý ponorkový kontakt, na který se chystá zaútočit, je Akula. Pokud ovšem na něj nevystřelí ponorka nějaké jiné třídy.

Až dosud nebyl Mack povahou tohoto brífinku nijak nadšen a ještě méně potěšen byl informacemi, které získal. A vypadalo to, že bude hůř.

Když se blížil ke konci brífinku, řekl instruktážní důstojník, že jako dodatek ke všem těm Akulám a dieselům tu je ještě jeden problém. Na vrchním velitelství čínské Jihomořské flotily, na námořní základně Zhanjiang, prý v uplynulých týdnech operoval minimálně jeden útočný člun Hainan, vybavený pro kladení min. Doprovázela jej jedna stará ponorka Romeo – byla to v Číně postavená verze, o metr osmdesát delší a s osmi torpédovými komorami – a říkalo se, že namísto čtrnácti torpéd je vyzbrojena osmadvaceti minami. Aby byly věci ještě o něco horší, pobřeží kolem Mandarínského zálivu prohledávaly radar Pothead, pravděpodobně z Hainanu, a radar „Snoop Plate“, asi na ponorce Romeo. V posledních dvou dnech se stočily na východ směrem k Honkongu.

Mack byl rád, když brífink skončil. Pro jeden den měl už dost špatných zpráv. Naneštěstí jich ale mělo přijít víc.

Po příchodu zpět na Cheyenne se od důstojníka bojových systémů dozvěděl, že navzdory Mackovým jasně vyjádřeným požadavkům McKee stále omezuje náklad torpéd pro Cheyenne. Ani když se dozvěděl, že to McKee dělá z dobrých důvodů, nepomohlo mu to. Zásoby střeliva doplňovaly Bremerton a Columbia. Až za dva týdny dorazí od Atlantické flotily Portsmouth a Pasadena, napětí se ještě zvýší.

Zase politika, pomyslel si Mack. Tradiční rozdělování „60 – 40“, které se u ponorek používalo (60 procent pro COMSUBLANT a 40 procent pro COMSUBPAC), samozřejmě zajišťovalo dostatečný přísun torpéd pro PACFLT. Nyní tedy bylo na palubě Cheyenne jen dvacet Mk 48 ADCAP, z nichž některé možná bude muset použít jako mimopalubní senzor na velkou vzdálenost pro vyhledávání minových polí. Pokud se Mack ovšem neodhodlá použít MIDAS, sonar na krátkou vzdálenost, pracující pod ledem nebo při vyhledávání min.

Přestože jeho frekvence byla téměř dvacetkrát vyšší než frekvence aktivních senzorů BSY-1, nepřítel jej stále ještě mohl zachytit. O to víc si Mack přál schopné senzory FORMIDABOD. Ať už byly výsledky výzkumu a vývoje jakékoli,

Spojené státy stejně během Pouštní bouře ukázaly, že přímo na bojišti se nové zbraňové systémy zkoušejí daleko lépe než se simulovanými terči někde v horách. A frekvenci systému FORMIDABOD, která byla pětkrát vyšší, než měl MIDAS, nedokázaly zachytit jiné než jeho vlastní snímače.

Z toho všeho vyplývalo, že Cheyenne se při útocích na tiché Akuly bude i nadále potýkat s tichými diesely a minami a musí to provést s nedostatkem torpéd.

Mack potřásl hlavou a nařídil, aby se Cheyenne vydala na cestu dříve, než se věci ještě více zhorší.

Cheyenne prováděla zatáčku v poloměru sto metrů, byla ponořena na hloubku periskopu a vzápětí vyrovnala kurs na jih. V tomto směru mělčiny Formoské úžiny brzy ustoupily hlubinám Jihočínského moře. Na několik málo mil byl výškový rozdíl téměř 2400 metrů.

„Kapitáne, palubní důstojník. Sonar kolem nás hlásí zvuky jakoby řetězů. Nevidím žádné ukotvené boje, ale moře má stupeň tři, takže mohou poskakovat nahoru a dolů, těžko říct.“

Mack potvrdil příjem zprávy a rychle opustil svou kajutu; zvolil nejkratší vzdálenost do sonarové místnosti. Nasadil si vlastní sluchátka, která byla na jeho příkaz vždy k dispozici, a poslechl si zvuky, které sonar označil. Nebyly to ale cinkavé zvuky ukotvených bojí. Tyto zvuky už slyšel ve Středozemním moři, když byl na své první ponorce 637 sonarovým důstojníkem; egyptské ponorky Romeo tehdy kladly miny v Siderském zálivu.

„Palubní důstojníku, stočte ponorku na západ a přijďte na můstek s důstojníkem bojových systémů a výkonným důstojníkem,“ zavolal Mack ze sonarové místnosti.

O několik minut později Mack svým shromážděným důstojníkům vysvětloval, že mají co do činění s ukotvenými minami. Kdyby nebylo rozbouřeného moře, které způsobovalo, že se miny houpaly nahoru a dolů a jejich řetězy chřestily, Cheyenne už mohla být historií. On věděl, že Cheyenne by se díky systému MIDAS minovému poli mohla vyhnout, to by ale nepomohlo ostatním, včetně dalších ponorek 688, které jim jedou na pomoc. Namísto toho se pokusí miny zlikvidovat mimopalubními senzory.

Z toho důvodu do bojové hlavice nevloží dotekovou rozbušku, aby torpédo mohlo explodovat řízeně – budou muset dát pozor na to, aby miny nevybuchly jen díky zvukům lodního šroubu. Jestliže všechno vyjde podle plánu a torpédo detonuje na správném místě, následné řetězové exploze by mohly zlikvidovat velké množství min.

Mack na to nechtěl vyplýtvat víc než dvě Mk 48. Tak mu jich pro úklid kolem Tchajwanu zůstane ještě jedenáct. Aby mohli minové pole zlikvidovat jen dvěma torpédy, budou se muset spolehnout na vysokofrekvenční snímače torpéd, které měly téměř dvojnásobnou frekvenci než MIDAS, a na to, že jim snímanou oblast dostatečně vykreslí.

Na to nebylo potřeba obsadit bojová stanoviště. Miny nebudou palbu opětovat. Kromě toho chtěl Mack zůstat alespoň 4500 metrů daleko, v bezpečné vzdálenosti, daleko od možnosti být detekován nebo zničen.

Důstojník bojových systémů upozornil TMOW (torpédometčíka na hlídce), aby podle plánu připravil pro případ potřeby i komory tři a čtyři. Mack na okruhu 1MC současně informoval posádku o tom, co se bude dít. Mohli by slyšet startovat benzinové motory Mk 48 a Mack nechtěl, aby vyvolávali poplach nebo aby se divili, co se to děje. Chtěl rovněž upozornit spící personál v torpédové místnosti, protože se budou muset probudit a přehodit uzávěry torpédových komor, aby mohly být dobity.

„Můstku, sonar; máme tu nějakého diesela na 285 stupních. Informace o lodním šroubu zatím nemáme, ale není to běžná dieselová ponorka. Motor zní jako dva staré čínské dvanáctiválce, ale bez synchronizace. Nevíme ani, kam pluje, ale blíží se.“

Cheyenne právě detekovala Hainan. Tím si byl Mack jist. A to znamenalo, že Romeo bude někde poblíž.

Mack se přistihl, že se diví, jak přesná rozvědka tentokrát byla. Námořní rozvědka i CIA se poslední dobou mýlily trochu moc často a zrovna teď to bylo důležité. Jestliže by se mohl spolehnout i na informaci, že Romeo má místo všech torpéd miny, nemusí si dělat starosti se střelbou. Na druhé straně si ale stejně nemohl dovolit čínskou ponorku ignorovat. Poslední věcí, kterou si přál, byla srážka pod vodou.

Mack se rozhodl, že je čas vyzkoušet něco z výcviku aktivního sonaru – využít dopředné vyhledávače. Ty asi Romeo varují, ale to Mack chtěl. Při troše štěstí bude čínský kapitán dostatečně chytrý a „natáhne si kalhoty a půjde domů“, jak říká jedno staré přísloví. Kromě toho to bylo lepší, než aby do sebe dvě tiché ponorky navzájem vrazily.

Několik minut po zapnutí aktivního režimu sonar na základě zvedajícího se úhlu vracející se energie nahlásil kontakt na ponorku. Vzdálenost 16 900 metrů a stejný kurs jako ty dvanáctiválcové zvuky, což potvrdil i BSY-1.

Mack by komoru jedna rád připravil pro výstřel naslepo, ale nemohl. Rozkazy mu to zakazovaly. Jako první mohl vystřelit jen na Akulu, ne na Romeo.

O okamžik později si Mack stejně uvědomil, že střílet nebude muset. Bylo to tehdy, když sonar hlásil, že ponořený kontakt vypouští zátěžové nádrže a zvyšuje rychlost; dvě hřídele, na každé čtyři lopatky a podvodním telefonem žalují na Hainan.

Kapitán čínského Romea se opravdu rozhodl od slavné Cheyenne raději zmizet, ale zpanikařil a to, že je Hainan přímo nad ním, si uvědomil až příliš pozdě. Nařídil otevřít ventily hlavních zátěžových nádrží, ale na zastavení výstupu bylo pozdě. Plná obrátka kormidlem nepomohla také, protože Hainan zakormidloval stejným směrem.

O chvilku později projela věž Romea trupem Hainanu, přesně tam, kde je strojovna. Diesely Hainanu zakuckaly a zdechly; ještě žhavé bloky motorů praskly díky chladné mořské vodě. Kapitán svým mužům nařídil opustit loď, protože voda stoupala a hasila požár, ale zároveň drobnou loďku potápěla.

Romeo nebylo poškozeno, ale mise tím skončila. Teď bude mít příliš mnoho práce se záchranou trosečníků z ropné skvrny na hladině.

Mack se zakřenil a provedl další rychlé rozhodnutí. Nakonec se rozhodl torpéda ušetřit a jako mimopalubní senzory je nepoužít. Použili aktivní sonar, a tak měli dost jasnou představu o tom, kde minové pole je, takže nařídil zaznamenat do námořní zprávy a tu uložit do SSIXS bóje. Až bóje vypluje na hladinu a vysune malinkou satelitní anténu, bude zpráva odeslána CTF 74. Poté, co bude zpráva odvysílána čtyřikrát, bóje se sama potopí.

Svým rozhodnutím byl Mack sám potěšen. Ušetřil své Mk 48. Nemusel se vynořovat na hloubku periskopu poblíž místa, kde probíhaly záchranné operace. A mohl hned pokračovat v plnění úkolu.

Tento plán měl ale i svůj rub, kterého si Mack nevšiml. Protože nebyli v periskopové hloubce, nemohla anténa WLR-8 (V) na Cheyenne zachytit radiovou depeši z Romea, ve které kapitán Romea hlásil Cheyenninu přítomnost.

Tato informace byla zachycena a předána čínské Jihomořské i Východomořské flotile. O několik hodin později, kdy si Mack stále ještě nebyl vědom žádného nebezpečí, se k souřadnicím, které Romeo nahlásilo, blížilo několik Akul a Kil generála Yu. Tři Akuly se blížily od jihozápadu bezpečnou rychlostí dvaceti čtyř uzlů, zatímco dvě pomalejší Kila připlouvala od severovýchodního cípu Tchajwanu; plula na baterie osmi uzly, takže nebudou muset dobíjet dřív, než se dostanou na pozici jižně od velkého ostrova.

Střela Harpoon během vykládky z americké útočné ponorky.

V době večeře Cheyenne dorazila do první oblasti k prohledání a zpomalila na třetinu, aby mohla vypustit několik SSXBT, Mack ale rozkaz k vypuštění odvolal poté, co mu OOD nahlásil, že sonar zachytil slabé signály jedné Akuly z jihu. Byly to ty samé signály, které zaregistrovaly u poslední Akuly, zdánlivě potopené po honu na Typhoon. Sonar zachytil také hlasité vrzání hřídele, což jim snadno naznačilo, že Akula pluje rychlostí dvacet pět uzlů.

Mack si uvědomil, že této ponorce tedy jen poškodili hřídel. Své důstojníky upozornil na to, že se jejich starý protivník vrátil, a nařídil zaujmout bojová stanoviště torpéd.

Byla to Akula s ruskou posádkou. Kapitán Mackey si toho byl vědom a věděl, jak je nebezpečná. Věděl také, že by se mohla opakovat předešlá situace se sršním hnízdem, kdy se odnikud vynořily tiché Akuly. Ale dvě sršní hnízda neočekával.

Když se Akula přiblížila na 23 kilometrů, skřípání hřídele ustalo. Akula zpomalila, aby zjistila, kde je její protihráč. Dvě ostatní Akuly, obsazené Číňany, kteří teprve nedávno dokončili výcvik u Severní flotily, ztratily se svou vůdčí ponorkou kontakt, a tak zpomalily také.

Jednou z věcí, které se Číňané během výcviku naučili, bylo nekomunikovat podvodním telefonem. Namísto toho přešli na techniku zjišťování vzdálenosti cíle bez použití podvodního telefonu – techniku, kterou by zkušený ponorkář nikdy nepoužil, ale tito dva čínští kapitáni měli do zkušených hodně daleko.

První kapitán vyslal jednotlivý sonarový signál. Druhý jej přijal a vrátil. Takto podle časového rozdílu mezi vysláním a přijetím signálu, přeloženého do jednotek vzdálenosti, věděli, jak daleko jsou od sebe a navíc ještě navzájem znali svůj kurs.

Ruský kapitán byl nezkušeností a nezpůsobilostí svých čínských soudruhů pořádně rozčílen. Porušil klid a podvodním telefonem jim nařídil, aby toho nechali, ale to už bylo pozdě. Druhá Akula totiž právě odpověděla cinknutím svého aktivního palebného sonaru.

Mack byl povznesen. Kursy a časové odlišnosti, spolu s odhalením ruského kapitána, dodaly na Cheyenne přesně ta palebná data, která potřebovali.

Všechny tři Akuly byly za hranicí 13 700 metrů, takže Mack odeslal do torpédové místnosti rozkaz: „Kompletně připravte torpéda jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů.“

„Komory jedna a dva jsou podle palebných protokolů připraveny. Oba vnější poklopy otevřeny.“

Kapitán Mackey nařídil: „Podle palebných protokolů zaměřte torpédo jedna na cíl Master 131 a komoru dva na cíl Master 132.“ Napřed chtěl dostat ty dvě tiché. Ta hlučná totiž, i kdyby se pokusila uniknout, se vždycky prozradí svou hlučnou hřídelí.

Důstojník bojových systémů hlásil od svého terminálu kursy, rychlost a vzdálenost obou cílů.

„Sonare, můstek; zůstaňte v pohotovosti.“

„Můstku, sonar; zůstáváme v pohotovosti.“

„Prověřte sonarový kurs a z komory jedna vystřelte na Master 131, z komory dva na Master 132.“

„Prověřit sonarový kurs, z komory jedna vypálit na Master 131, z komory dva na Master 132. Ano, pane.“

„Komory jedna a dva odpáleny elektronicky, hlásil důstojník bojových systémů.

„Můstku, sonar; jednotky z komor jedna a dva letí rychle, přímou cestou a v normálu.“ Ihned poté, co obě torpéda provedla prvotní manévry a vydala se na cestu k cíli, přišlo hlášení od velitele sonarového stanoviště.

„Velmi dobře, sonare,“ odpověděl Mack.

„Můstku, sonar; obě zbraně zrychlují.“

Toto hlášení bylo potvrzeno důstojníkem bojových systémů, který oznamoval, že obě jednotky se zaměřily.

Mack měl pravdu. Ty dvě tiché Akuly nebyly jediné, kdo zvyšoval rychlost. Ale zatímco ony se obracely, aby před útočícími torpédy unikly, ta hlučná Akula neprchala. Namísto toho mířila k Cheyenne.

Rusové nejsou žádné třasořitky, pomyslel si Mack, když nařizoval odstřihnout dráty, připravit komory tři a čtyři a dobít komory jedna a dva.

Obě Mk 48 vypálené z Cheyenne pokračovaly ve svém kursu ke svým cílům. Ta třetí Akula, Master 130, jejíž kapitán byl natolik blázen, že zvýšil rychlost, byl Mackovi na dohled, takže sonary Cheyenne jej mohly snadno detekovat a urychleně vypracovat palebné řešení.

„Můstku, sonar; exploze na 205 a 198 stupních.“

Dokonce i když přišel o dvě Akuly, udržoval si ruský kapitán své postavení a stále plul směrem k Cheyenne. Co se týče ponorek třídy 688 a zejména Cheyenne, byl zkušenější než jeho čínští kolegové – kapitáni, ale s kapitánem Mackeyem se rovnat rozhodně nemohl.

Když kapitán Akuly konečně zaslechl dvě Mk 48, vypálené z Cheyenniných komor tři a čtyři, bylo jako vždy pozdě. Obě byly v terminální fázi přibližování. Explodují dříve, než bude moci podniknout jakákoli protiopatření – což by při stávající rychlosti bylo stejně problematické. Rychlost Akuly, násobená rychlostí Mk 48, znamenala výslednou rychlost přes osmdesát uzlů.

„Můstku, sonar; dvě exploze, obě na 250 stupních. Po explozích jsme ztratili Akulu, Master 130.“

Když odezněly všechny ty zvuky, byl oceán zase tichý. Až příliš tichý, protože když ta dvě Kila zaslechla první výbuchy, přicházející z jihu, zpomalila na tři uzly.

Mack prozkoumal okolí na sever od Cheyenne a netušil, že se blíží ke Kilům. Toto nebyla chyba; byla to další fáze Mackova plánu na propátrání a vyčistění okolí Tchajwanu.

Když se Mack blížil komunikační (periskopové) hloubce, aby nahlásil útok na tři Akuly, hlásilo rádio, že ztratili kontakt s plovoucím kabelem. Kabel byl poškozen a bude potřeba jej vyměnit.

Toto chyba byla, protože zvuky motoru navíjejícího kabel na cívku zaslechly plížící se ponorky Kilo ještě předtím, než telegrafista na Cheyenne navíjení dokončil.

„Můstku, sonar; torpéda ve vodě – jsou to ET-80, na 355 a 008 stupních.“

„Vypalte naslepo, z komor jedna a dva, v kursu 355 a 008 stupňů,“ nařídil kapitán. Mack si nebyl jistý, zda torpéda odpálily Akuly, nebo Kila. Ale stejně to bylo jedno. Jestliže viníky byla Kila, tak vypálila jako první.

„Můstku, sonar; máme ty ponorky. Jsou to Kila, kapitáne, každé s jedním šestilopatkovým šroubem. Torpéda plují přímo od nich.“ Mack i všichni jeho důstojníci, stejně jako celá posádka od sonarů znali počet lopatek na lodních šroubech všech protivníků. Akuly měly šrouby se sedmi lopatkami, takže tyto dvě třídy mohly snadno rozeznat.

„Plnou parou vpřed. Nekavitovat. Hloubka tři sta metrů,“ nařídil kapitán.

Cheyenne už byla za první teplotní vrstvou. Ani ne za tři minuty dosáhla plné rychlosti, v kursu 175 stupňů a v hloubce tří set metrů, pod druhou teplotní vrstvou. Byl tam velmi hluboký neprůzvučný kanál, což by Mack věděl, kdyby mohl nasbírat informace ze SSXBT. Takto se o něm dozvěděl podle jeho zvukového profilu z analytického programu.

„Jednotka tři zaměřena.“ Potom, za momentík: „Jednotka čtyři zaměřena.“

„Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a nabijte komory tři a čtyři,“ nařídil kapitán, ale dráty nebylo třeba odstřihávat. Rychlost Cheyenne i to, že plula směrem od torpéd, způsobily, že se oba kabely přetrhly těsně po akvizici.

Naváděcí kabely torpéd se opravdu předvedly. Bude potřeba prohlédnout záď Cheyenne, jestli se ty tenoučké dráty nezamotaly do lodních šroubů, do kormidla nebo křidélek.

Když tedy pominulo nebezpečí torpéd ET-80, Mack Cheyenne zpomalil a obrátil k západu. Naslouchali.

„Můstku, sonar; máme ve vodě další dvě torpéda, na 275 a 209 stupních,“ hlásil velitel sonarového stanoviště.

Očividně zde bylo víc Akul, které Cheyenne zachytily, když rychle prchala do hloubky. Nyní, když zpomalila, bylo torpéda možno detekovat.

„Můstku, sonar; dvě exploze na 359 a 002 stupních, předpokládaná vzdálenost 18 000 metrů.“

Ponorky Kilo, Master 133 a 134, zažily svou první a poslední bitvu s Cheyenne.

Mack opět zvýšil rychlost na maximum, vypustil dvě vábničky a vyplul pryč od blížících se torpéd. Přitom se nepřestával divit, kolik takových sršních hnízd tu ještě je a bude. Nařídil také připravit komory tři a čtyři, takže až se potom znova obrátí tváří v tvář těm novým Akulám, bude Cheyenne připravena. Příďová dvířka komor nechal ale ještě zavřena, a to až do zpomalení. Až je nechá otevřít, budou už mířit směrem, kde předpokládá, že ty Akuly budou. Momentálně se Mack nestaral o to, zda to jsou Akuly, nebo Kila. Vypálil jako první.

Jeho rozkazy byly potvrzeny a provedeny s obvyklou pečlivostí a profesionalitou. Napřed hlásili od torpéd ukončení přípravy komor a výkonný důstojník nato řekl Mackovi: „Kapitáne, komory tři a čtyři jsou kompletně připraveny. Oba vnější poklopy jsou otevřeny.“

„Velmi dobře, veliteli palby,“ odvětil kapitán.

Cheyenne se stočila na jihozápad a okamžitě získala kontakt na dvě Akuly. Kontakt byl na všech sonarových snímačích a i tónové odezvy umožnily veliteli sonarového stanoviště cíle s jistotou identifikovat.

Akuly pluly plnou rychlostí k poslední známé poloze Cheyenne. Byla to prostě jen další stupidita nových čínských posádek, které měly očividně radost z rychlosti, jakou jejich nové ponorky dokáží plout – a Mack si toho vážil. Když byli operátoři BSY-1 i koordinátor palby spokojeni s daty TMA cílů Master 135 a 136, nařídil: „Podle palebných protokolů zaměřte torpédo tři na cíl, Master 135, a torpédo čtyři na Master 136.“

Důstojník bojových systémů nahlásil kurs, rychlost i vzdálenost obou cílů.

„Sonare, můstek; zůstaňte v pohotovosti.“

„Můstku, sonar; rozumím.“

„Prověřte sonarový kurs a vypalte z komor tři a čtyři.“

„Prověřit sonarový kurs a pálit z komor tři a čtyři. Ano, pane.“

„Komory tři a čtyři odpáleny elektronicky,“ hlásil důstojník bojových systémů.

„Můstku, sonar; jednotky z komor tři a čtyři letí rychle, přímou cestou a v normálu,“ hlásil vzápětí velitel sonarového stanoviště.

Torpéda byla až do aktivace nastavena na střední rychlost; potom zrychlí a vystoupají z hlubiny pod druhou teplotní vrstvou. V tom momentě torpéda vyrovnají kurs a zrychlí na maximální útočnou rychlost.

„Velmi dobře, sonare,“ řekl Mack. „Čas do aktivace?“

„Osm minut, třicet pět sekund, kapitáne,“ odpověděl důstojník bojových systémů.

O pět minut později Mack slyšel: „Obě jednotky se zaměřily.“

„Můstku, sonar; Master 135 a 136 zrychlují a mohutně kavitují.“

Sonar jim oznámil, že obě Akuly vypustily rušičky. Na to Mack odpověděl: „Naveďte zbraně.“ Cheyennin kurs byl změněn o devadesát stupňů doprava, takže se kurs blížících se Akul a statických rušiček lišil. Když získal informace o nových kursech, nařídil velitel bojových systémů zásah.

„Odstřihněte kabely, zavřete vnější poklopy a nabijte komory tři a čtyři,“ rozkázal kapitán. „Kompletně připravte torpéda jedna a dva, včetně otevření vnějších poklopů.“

Věděl, že se schyluje k potyčce, a chtěl, aby byla Cheyenne připravena.

„Můstku, sonar; máme ve vodě čtyři torpéda, mezi 270 a 265 stupni. Obě Akuly vypálily znova.“

A taky obě plují bok po boku, pomyslel si Mack. Byla vhodná doba na to, aby Cheyenne zmizela ze současné pozice. A také byl čas na vypuštění dalších vábniček.

„Přesně jako teď, plnou rychlostí vpřed. Nekavitujte. Hloubka tři sta metrů.“ A vzápětí Mack dodal: „Připravte loď na hluboký ponor.“

Měl v plánu nechat vábničky, ať odvedou svou práci, zatímco Cheyenne tiše opustí scénu.

Cheyenne dosáhla plné rychlosti, v kursu 085 a v hloubce tří set metrů, a ruská torpéda vystartovala po vábničkách. Sonar ani neslyšel dvě poslední torpéda z Cheyenne, která právě dokončovala terminální fázi letu.

„Můstku, sonar; dvě exploze v našich hluchých zónách.“

Mack ale ještě nechtěl zpomalit, takže se ani nemohl obrátit a zjistit, jaký osud obě Akuly postihl. Bylo tam také příliš mnoho zvuků destrukce na to, aby získali informace přímou cestou nebo pomocí odrazů ode dna, takže neměli k dispozici ani žádné údaje o vzdálenosti.

Ale o malou chvilku později již stejně věděl, že už se obracet nemusí. Sonar zachytil druhotné imploze, jak vnitřní tlakové nádrže na ruské jaderné ponorce praskly díky tlaku na dně severního Filipínského moře, devět kilometrů pod nimi.

Mack byl spokojen. Cheyenne zaznamenala sedm dalších úspěchů, a to ani nepočítal ten Hainan. Takhle to CTF 74 i CINCPACFLT chtěli: další mrtvé Akuly, a jako přídavek dostali dvě Kila.

Když už pluli dost dlouho na to, aby nepřátelským torpédům došlo palivo, nařídil kapitán zpomalit a prohledat hluchá místa na levoboku, ale až po vystoupání nad teplotní vrstvu. Sonar nehlásil žádné kontakty, proto Mack odvolal muže z bojových stanovišť a Cheyenne zamířila do mělkých vod Východočínského moře. Tam bude prohledávat poslední sektor kolem Tchajwanu. TB-23 zůstanou zatím rozvinuty, alespoň do doby, než se k mělčinám přiblíží. Potom je nahradí TB-16, rozvinuty jen na krátko.

Atmosféra na palubě Cheyenne byla radostná, euforie z vítězství byla ale zaplacena vyčerpáním. Jak z každého pomalu vyprchávalo napětí, nahrazovala je neuvěřitelná únava.

To bylo u ponorkářů normální, když se vraceli z boje domů, dokázali prospat celý den. A tak ti, kteří nemuseli být na hlídce, sebou řízli do svých úzkých kavalců. Na spaní měli čas do doby, než minou souostroví Ryukyu; potom budou zase muset být připraveni na všechno. Dokonce i Mack se nakonec doploužil do své kajuty a schoulil se na svém krátkém lůžku.

Druhého dne, když byla Cheyenne těsně před vplutím na mělčinu, nahlásil sonar mnoho kontaktů na obchodní lodě, které bylo snadno rozeznat podle velkých, pomalu se otáčejících lodních šroubů. Všechny kavitovaly, jako by byly prázdné, a také pluly vysoko na hladině.

Mack ale stejně nebyl neopatrný. Japonské supertankery měly ponor kolem třiceti metrů, takže až bude Cheyenne vyplouvat na hloubku periskopu, budou muset být opatrní.

Sonarové signály zase jednou zaměstnávali mořští živočichové. Během jedné z častých návštěv sonarové místnosti Mack připomněl operátorům, aby pozorně porovnávali tónové odezvy a kursy ryb i obchodních lodí.

Operátoři na tom už pracovali. Dobře si pamatovali na ponorku, kterou v Jihočínském moři objevili mezi rybami.

Vlečné senzory TB-16, které už dříve nahradily TB-23, byly svinuty na krátko, protože Cheyenne se jihozápadně od Taipei chystala v hloubce dvou kilometrů provést obrátku. Nyní, v hloubce periskopu, Mack hleděl na zajímavý chuchvalec kouře nad horizontem. Byly to čtyři rozdílné kouřové mraky, pohybující se na sever. Nařídil, aby je Cheyenne v periskopové hloubce sledovala až na mělčinu.

O několik hodin později, když bylo dno zase jednou více než tři a půl kilometru pod nimi, nahlásil sonar zvuky dieselových motorů z kursu, kde předtím pozorovali kouř. Mack Cheyenne ponořil, aby získal vizuální kontakt, a dalších pár hodin pluli plnou rychlostí, než se zase začalo zvedat dno. Věděl, že tyto kontakty nemohou být Akuly, ale jestli to jsou Kila, chtěl vědět, co se děje.

Cheyenne se zase vrátila na hloubku periskopu a bylo to právě včas, aby mohli vidět zdroje toho černého kouře. Na hladině byla čtyři Kila, a plula do Žlutého moře, na domácí půdu čínské severomořské flotily. Protože byla na hladině a evidentně plula od bojové zóny, nijak Cheyenne neohrožovala a Mack se rozhodl je nechat jít.

Cheyenne si své splnila – alespoň prozatím. Mack nařídil výměnu plovoucího kabelu.

Jak Kila pokračovala na sever, Mack je po cestě pozoroval a přemýšlel o uplynulých bitvách i o těch, které teprve přijdou. Když ponorky zmizely za horizontem, obrátil Cheyenne na západ, zpět k hlídkové oblasti, a potom na námořní základnu Tsoying, kde je čeká zasloužený odpočinek a rekreace.

15. Speciální zásilka

Za rozbřesku dorazila Cheyenne před námořní základnu Tsoying, kde se vynořila na hladinu a zahájila pomalý transit mezi zdánlivě nekonečným proudem džunek. Během poslední plavby ze základny si Mack vzpomněl na válečné historky ze druhé světové války i z Vietnamu, kdy byly přesně takové džunky vyzbrojeny velkorážními kulomety. Mack se pokusil vypudit takové myšlenky z hlavy. Tato situace byla stejně jako celá tato válka jiná a on nevěřil, že by kterákoli z těchto džunek mohla znamenat nějakou hrozbu. Ovšem stále ještě byl velícím důstojníkem Cheyenne, odpovědným za život každého muže na palubě, a jako takový nebude mít klid, dokud nebudou pryč ze západního Pacifiku.

Zatímco manévroval v těchto vodách, nechal jen tak pro případ nahoře na můstku ukryté M-14. To potěšilo přinejmenším jejich nového šéfkuchaře. Předtím než se dal k námořnictvu, býval strážcem ve vězení s maximální ostrahou, ostrostřelcem se stanovištěm vysoko na věži. Když se toto dozvěděl výkonný důstojník, Mack mu dopřál pro něj zaručeně milovanou příležitost stát se při manévrování jedním ze členů hlídky na můstku, a to dokonce ještě předtím, než splnil své ponorkové kvalifikace.

Poslední brífink neprobíhal podle Mackových představ, ale na ten další se těšil. Už proto, že měl raději hodnocení splněné mise než samotný brífink před akcí další. Ale ještě víc se chtěl dozvědět aktuální informace o mnoha dalších věcech.

Věděl, že Columbia a Bremerton už jsou na místě, aby poskytly dodatečnou ASW ochranu Bojové skupině Independence.

Navíc se lodím Portsmouth a Pasadena podařilo bezpečně se dostat do oblasti jižně od Formoské úžiny poté, co bez odporu propluly Indickým oceánem a Jihočínským mořem. Mack si domyslel, že to bylo díky tomu, že generál Yu vrhl všechny své síly na Cheyenne jižně od Tchajwanu. Naneštěstí předtím, než se obě SSN mohly vynořit, zaslechly neurčitý kontakt na neznámou ponorku. Odezvy cizí ponorky, které Portsmouth a Pasadena během plavby zaslechly, neodpovídaly žádné známé ponorce na světě a Mack byl celý žhavý, aby se o tom dozvěděl něco víc.

Telegrafisté od CTF 74 už pro Macka vypracovali CASREP (zprávu o poškození) každé z ponorek. Neznámý agresor způsobil oběma ponorkám vážné škody na zádi. Lopatky jejich šroubů byly na mnoha místech uražené a byly poškozeny i závěsy TB-16 a TB-23.

Mack si tyto zprávy četl se smíšenými pocity. Na jedné straně byl rád, že na Portsmouthu, ani na Pasadeně nebyli zraněni žádní lidé. Na straně druhé jej rozesmutnila škoda na obou jaderných ponorkách – a pomyšlení na to, co by takové poškození znamenalo pro něj a jeho posádku. Bylo by to pro Cheyenne těžké; plně funkční byla jen díky milosti Boží.

Poté, co Cheyenne doplula na dohled McKee, všiml si Mack, že Portsmouth a Pasadena jsou ukotveny u levoboku a pravoboku, takže je mají potápěči – opraváři po ruce. Na obou stranách už také měly plná ramena práce jeřáby na palubě McKee.

Výměna lodního šroubu, pokud je ponorka ve vodě, se stala uměním tehdy, kdy nebyl k dispozici plovoucí dok. Navíc Portsmouth ani Pasadena by nedokázaly doplout do Subic Bay, proto musely být odtaženy do přístavu Tsoying.

Úspěšné útoky by měly mít obrovský morální dopad na posádky obou ponorek, ale Mack nic takového nespatřil. Nikdo nevypadal demoralizovaně a všichni pracovali stejně výkonně a profesionálně, jako by se nic nestalo. Navíc ještě obě ponorky pyšně ukazovaly svá „čela“, čímž světu ukazovaly, která je která – každá z nich tam měla své logo a vůbec všechno. Ponorkové jednotky Spojených států už dlouho razily politiku nepomalovávání trupu identifikačními čísly na věži, a to ani v míru, takže tato výzdoba byla hlavně gestem pro veřejnost.

Cheyenne dostala nařízeno zakotvit za USS Portsmouth. Tyto instrukce jim dal CDO z McKee, prostřednictvím vysílání z můstku na můstek. Když se dostali na místo, viděl Mack, že šroub Portsmouthu i poškozené závěsy vlečných senzorů TB-16 na zádi, nejblíže k Cheyenne, už byly vyměněny. Tato utrpěla z obou sesterských lodí menší stupeň poškození. Když byla dokončena poslední oprava závěsu TB-23 na levoboku, Cheyenne si s USS Portsmouth vyměnila místa, aby k nim při nakládce torpéd dosáhly jeřáby McKee.

Čekání na Portsmouth způsobilo Mackovi minimálně dvoudenní zpoždění, podle něj to ale bylo dobře. Posádka i důstojníci – a nakonec i Mack samotný – potřebovali trochu času, aby mohli popadnout dech. Mimo to měl tušení, čeho se další mise bude týkat; a pokud by měl pravdu, bude muset Cheyenne stejně chvíli počkat, než pro ně bude čínská politická situace příznivější.

Rád by si udělal rychlý výlet na tchajwanský venkov, do Taichungu. Bylo tam jedno takové místo, grilbar Ruth Chrisové, kde servírovali ty nejúžasnější, deseticentimetrové steaky. Ale tam nemohl – v každém případě ne teď.

Z Portsmouthu vylezlo předním únikovým poklopem na záď několik mužů. Třem z nich visely na krku mikrofony laryngofonů. Když je Mack viděl, domyslel si, že CDO na Portsmouthu vydal do podpalubí rozkaz: „Komunikátoři na palubu. Připravte se na to, že za námi zakotví USS Cheyenne.“

Mack zamával na CO z Portsmouthu a na CTF 74, kteří na ně také čekali na Portsmouthu, a opustil můstek, aby se vydal na palubu. Předtím, než odešel, dal svému OOD svolení odvolat manévrovací hlídky, napojit se na pozemní zdroj energie a vypnout reaktor.

Tak, jak byl vycvičen, postaral se OOD o choulostivou přistávací operaci, když Cheyenne zajížděla vedle Portsmouthu, a mezi oběma ponorkami nechal jen malou mezeru. Kapitán Mackey byl se schopností svého OOD manévrovat v malém prostoru naprosto spokojen a ani se nemusel ohlížet; OOD na hlídce byl prostě nejlepší z nejlepších.

Když byla upevněna dvojitá úvazná lana, odvolal OOD manévrovací hlídky; použil na to okruh 1MC, poté vydal rozkaz na okruhu 7MC: „Strojovno, můstek; napojte se na pobřežní zdroj a vypněte reaktor.“ Jeho poslední manévrovací hlídka byla oficiálně skončena, a tak OOD sešel dolů, do kontrolní místnosti, kde se z palubního důstojníka pro zbytek dne změnil v CDO, důstojníka pro nakládku.

Mack loď ihned opustil a zamířil do důstojnické klubovny na McKee. Předpokládal, že se tam potká s velícími důstojníky lodí Pasadena a Portsmouth a že také uslyší detaily o útoku.

Na palubě, ale dříve, než do klubovny došel, vyjádřil Mack CTF 74 i kapitánu Portsmouthu potěšení nad tím, že nikdo nebyl zraněn. To bylo vše, co on či někdo jiný o útocích řekli do doby, než došli do soukromí kajuty kapitána McKee. Mack byl velkým zastáncem toho, že posádka má být informována, ale to neznamenalo, že by o něčem, co by mohlo být označeno jako přísně tajná informace, chtěl diskutovat před nepovolaným personálem.

Velitel hlídky na McKee, který se právě nacházel v kapitánově kajutě, odešel ihned po příchodu Macka a ostatních. Když odešel, Mack si vyměnil pozdravy s kapitánem Pasadeny a znova vyjádřil potěšení nad zdravím jeho mužů.

Muži si posedali kolem stolu, každý měl po ruce šálek čerstvé kávy a velící důstojníci Portsmouthu a Pasadeny začali vyprávět o tom, co se stalo; ale jednoduše měli příliš málo faktů, které mohli nabídnout. První náznak toho, že jsou v maléru, bylo, když každý z nich objevil ve své hluché zóně torpédo. Ani jedno torpédo se v obou případech neaktivovalo až na poslední chvíli a detonovalo v poměrně velké vzdálenosti. To málo dat, které se jim podařilo sesbírat vlečnými senzory, stačilo jen na to, aby mohli s jistotou říci, že takové tónové odezvy ještě od žádné známé ponorky neslyšeli.

Tím Mack nebyl vůbec překvapen. Standardní tónové odezvy, které zahrnovaly snad všechny ruské, čínské i lodi třetího světa, mohly při rozlišování různých tříd ponorek pomoci jen málo. A ještě navíc neměli žádné informace o počtu lopatek lodního šroubu.

Mack řekl: „Vypadá to, že to, co vás zachránilo, byla špatná práce jejich velitele palby, nebo chybné načasování exploze. To by odpovídalo tomu, co jsme s Cheyenne také zažili: nově postavené ponorky s čerstvě vytrénovanou čínskou posádkou, které poslali, aby zaútočili na zkušené posádky amerických ponorek.“

S Mackovým odhadem souhlasil i CTF 74, měl ale další otázku: pokud byla posádka tak nezkušená, jak tedy dokázali detekovat Portsmouth a Pasadenu? A jestliže odpálili pasivní torpéda, která se k nim nepozorovaně blížila, tak museli mít zatraceně dobře spočítaná cílová data.

„Nerad to říkám, admirále,“ řekl Mack, „ale možná, že nás někdo chce zatlačit zpátky do období neakustické ponorkové války. Nebyla tou dobou v okolí nějaká neobvyklá ruská nebo čínská letadla?“

Po této poznámce všichni v místnosti vystřízlivěli a admirál CTF 74 slíbil, že se na to okamžitě zaměří. Uvidí, co se dozvědí, a budou doufat, že předtím, než na moře vyšlou další jadernou ponorku, budou mít uspokojivou odpověď.

Mack doufal, že admirál něco zjistí. Věděl, že ponorky nebudou moci na odpověď čekat a že se budou muset zase vrátit do hlídkové služby. Někde venku na ně něco číhalo a Cheyenne i její sesterské lodi se s touto hrozbou musí vypořádat, ať už bude mít nějaké jméno, nebo ne.

Zatímco byl Mack přítomen rozboru jejich poslední mise, kde se vyhodnocovaly výsledky a kde se také dozvěděl, že o nové hrozbě mají tak málo informací, dohlíželi jeho důstojníci na znovuvybavení Cheyenne.

Obsluha sonarů Portsmouthu a Pasadeny přinesla poslední pásky se záznamem toho, co předcházelo explozím nepřátelských torpéd. Tyto pásky se přehrály do sonarových terminálů Cheyenne i do počítače BSY-1, přičemž se ty zvuky přehrávaly na reproduktorech v sonarové místnosti i v kontrolní místnosti. Toto nebyla virtuální realita, byla to opravdová realita, syrová realita toho, že mají nového nepřítele.

Operátoři sonarů i BSY-1 na Cheyenne nechali na analýze skromných dat pracovat sedm různých počítačů, čtyři u sonarů a tři v kontrolní místnosti. Přehrávali pásky znova a znova dokola, porovnávali je s počítačovými záznamy a potom celý proces začal znova. Mohli dokonce sloučit záznamy z obou SSN, což bylo možné jen díky přesnému měření času na amerických ponorkách, ale ani tak se nedozvěděli vůbec nic užitečného.

Když potom pásky zpomalili, zaznamenali první úspěch. Pásky jely tak pomalu, že rozkládaly zvuky na hlavní frekvenční linii, a tehdy si hlavní sonarový operátor povšiml cvrlikání, které nemohlo způsobit zpomalení pásky ani sloučení záznamů. Tento velmi speciální zvuk nikdy předtím neslyšel, ale přesto věděl, co je zač; byl to zvuk dosud neznámé ponorky. Víc než jen to: věděl, že toto je u nové ponorky anomálie, že její charakteristiky nejsou slyšitelné na vyšších frekvencích, ani na frekvenci hlavní.

Aby měli jistotu, aplikovali velitel sonarového stanoviště, výkonný důstojník Cheyenne i obsluha sonarů Portsmouthu a Pasadeny tuto technologii i na předchozí Cheyenniny záznamy ostatních ruských a čínských ponorek. Nezjistili zde žádnou shodu. Tato anomálie byla nová a unikátní. A co bylo lepší, byla to nízká, velmi nízká frekvence, kterou dokáže snímač TB-23 krásně zachytit, pokud jej správně nastaví.

Když se o této anomálii dozvěděl Mack, okamžitě ji pojmenoval jako „pomalu kolísající konstantu“. Zdůraznil, že jde o čistě matematický výraz, který se mu pro tuto válku s Číňany zdá více než vhodný.

Stalo se to několik dní předtím, než kapitán lodi McKee Macka uvědomil, že další brífink se bude opět konat na velitelství námořní základny. Mack to očekával. Už dříve jej upozornili, že Cheyenne byla vybrána jako jediná vhodná pro další – a doufejme, že poslední – misi: převézt prezidenta Jianga na námořní základnu Zhanjiang.

Vojenský poradce TCN, admirál Jeb Thomas ve výslužbě, komentuje výskyt předtím neznámého typu čínské ponorky.

Ještě před brífinkem se Cheyenne podle plánu přemístila hned vedle McKee, jen s tím rozdílem, že tentokrát si nevyměňovala místo s ponorkou Portsmouth. CTF 74 rozhodl, že Portsmouth se přestěhuje na druhou stranu lodi, hned za Pasadenu, aby potom, až bude Cheyenne konečně naložena a připravena i s prezidentem vyplout, aby si všechny tři navzájem nepřekážely.

Všechny přípravy musely před brífinkem skončit, protože Mack se rozhodl, že s sebou vezme skoro všechny. Bylo jasné, že by tam měli být všichni důstojníci, protože se měli dozvědět informace o novém nepříteli, který tam někde čeká na slavnou Cheyenne – takže musela být přítomna i celá divize od sonarů. A protože prezident Ťang a jeho dvě gorily tam stejně budou zabírat místo, pozval na „setkání s vetřelci“ i hlavního lodníka (COB).

Velitel lodi totiž potřeboval vědět, jak udržet prezidenta a jeho ochranku mimo choulostivá místa na lodi. Lepší bude s nimi vycházet po dobrém, než aby se snažili s ochrankou jednat z pozice síly, zejména proto, že nikdo na palubě Cheyenne se s nimi co do vzrůstu nemohl rovnat. COB už začal vymýšlet základní plán: spousta jídla, zákusky a filmy v ,kozím chlívku’.

Starost o prezidenta Mack svěřil výkonnému důstojníkovi osobně. Jeho soukromá kajuta měla dvě lůžka, proto se o jedno mohl podělit s čínským vůdcem. Druhé lůžko patřilo službu konajícímu důstojníkovi (OIC) z bezpečnostní skupiny námořnictva (NSG), ale on i celé jeho oddělení byli před poslední cestou vyloženi a jako kurýři převáželi Mackovu poslední hlídkovou zprávu do Yokosuky.

Pro Macka bylo těžké souhlasit s tím, že tato skupina byla před poslední hlídkou převelena. Obával se, že se mohou střetnout s nějakými neakustickými protiponorkovými letadly a nakonec souhlasil jen proto, že věděl, že Cheyenne bude po celou plavbu zcela ponořena a že by tedy stejně nedokázali zachytit žádné kontakty ESM. Ale ESM operátory na seznam účastníků brífinku stejně zařadil, jen tak pro jistotu.

Brífink probíhal téměř ukázkově. Začal dramaticky, když instruktážní důstojník prohlásil: „Kapitáne Mackeyi, mám vám vyřídit pozdravy od našeho vrchního velitele.“ Nato ztlumil světla a dal pokyn ke spuštění videoprojektoru.

Mack si napřed myslel, že instruktážní důstojník žertuje, nebo mluví o někom jiném, ale nebylo tomu tak. Když se společně zadívali na plátno, uviděli, že je zcela zaplnila tvář prezidenta Spojených států.

„Kapitáne Mackeyi,“ řekl ve své Oválné pracovně prezident, „brzy bude zveřejněna zpráva z nastávajícího summitu mezi mnou, prezidentem Ťang Ce-Minem a premiérem Li Pengem v Pekingu. Očekává se, že premiér Li Peng upustí od svých nároků na moc.“ Na okamžik se odmlčel a pokračoval: „Nicméně, abychom byli k Cheyenne spravedliví, o vaší účasti na této historické události nebude zveřejněna ani zmínka; alespoň do doby, než právoplatného čínského prezidenta úspěšně vysadíte na námořní základně Zhanjiang.“ Znova se odmlčel, aby se jeho slova mohla usadit. „Kapitáne Mackeyi, první dáma i já vám přejeme dobrou rychlost, dobrý vítr a klidné moře. Hodně štěstí vám i hrdinné posádce USS Cheyenne.“

Jim Collins ohlašuje konec války.

Instruktážní důstojník nařídil vypnout video a vzápětí se rozzářila světla, ale jen málokdo si toho všiml. Všichni mluvili, jeden přes druhého, což bylo nezvyklé dokonce i na válečný brífink.

Prezident ve skutečnosti neřekl nic, co by nevěděli, ale už samotný fakt, že mluvil přímo k nim, dodal jejich misi zvláštní důležitost.

Několik minut trvalo, než se místnost uklidnila. Když se tak stalo, instruktážní důstojník pokračoval s přednáškou. A netrvalo ani tak dlouho, než se dostal k další bombě.

Bylo zrušeno vyřazení ponorky USS Los Angeles, SSN 688, a ta se nyní blížila ke svému stanovišti na jižním konci Formoské úžiny. Ve zprávách pro Cheyenne nebyla o Los Angeles žádná zmínka, ale CTF 74 její přítomnost potvrdil. Dosud vyčkávala na instrukce a jejím úkolem bylo pomoci Cheyenne a prezidentu Jiangovi.

Tak tohle je ale velká chyba, pomyslel si Mack, ale nechal ústa zavřená. Los Angeles byla první ze třídy 688. Zaslechl, že její vyřazení ze služby bylo odloženo kvůli nedostatku financí, ale nevěděl, že má ještě kompletní posádku a že se dokonce vydá na moře. Co nečekal vůbec, byl fakt, že Los Angeles má bojovat s Číňany.

Navíc měla staré sonarové systémy i systém koordinace palby a neměla tenké senzory TB-23, takže měla jen malou šanci detekovat tu novou čínskou ponorku. Mack se obával, že bude potopena ještě dříve, než Cheyenne vůbec vypluje.

Takže tento brífink nakonec dopadl ještě hůř než ten předchozí, pomyslel si Mack.

Instruktážní důstojník ho ještě informoval, že Cheyenne s prezidentem doprovodí ještě jaderná ponorka čínské Severomořské flotily, Alfa jménem Chung. Rozkazy pro Chung byly zůstat na západ a nakonec možná na sever od cesty Formoskou úžinou, kde má křižovat rychlostí šesti uzlů.

Mack navenek vůbec nereagoval, ale nemohl si pomoci nemyslet na to, jak by se tato Alfa dokázala proměnit v nepřátelskou ponorku. Samozřejmě, že to nic neznamenalo, uvědomil si, alespoň pokud Chung zůstane mimo palebné pole Cheyenne. Ve skutečnosti by mohla pomoci zlikvidovat nového nepřítele, ať už je to cokoli.

Mack by Alfu za tu novou nepřátelskou ponorku vyměnil s chutí. Ale Los Angeles, to bylo něco jiného. Dvě 688 spolu mohly komunikovat a navzájem se chránit, ale i to bude hodně složité.

Když se místnost opět zklidnila, dostal se instruktážní důstojník konečně k tomu, co Macka i jeho důstojníky zajímalo nejvíce: ta nová věc a co by to mohlo být.

Instruktážní důstojník řekl, že podle CIA tato neznámá ponorka bude asi vyvrcholením čínsko-sovětského výzkumu a vývoje, který skončil jadernou útočnou ponorkou nové generace. Ponorka Mao, jak se domnívali, že se jmenuje, nebyla zatím nikdy použita. Nyní, soudě podle škod na Portsmouthu a Pasadeně a podle sonarových záznamů, bylo dokonce i CIA a námořní rozvědce jasné, že Mao je tu a někde čeká na Cheyenne.

Když to vypadalo, že instruktážní důstojník už nemá, co by k tomu dál řekl, položil Mack druhou otázku, na niž nutně potřeboval odpověď: „A co ty neakustické bojové prostředky?“

„Promiňte, kapitáne,“ řekl instruktážní důstojník, který byl na tuto otázku zjevně připraven. „CIA stále ještě nevěří tomu, že by bylo letadlo schopno použít laser k identifikaci ponořených objektů nebo ke komunikaci s vlastními ponorkami.“

Tohle Mack slyšel nerad. Chtěl slyšet: „CIA to prověřila a nenašla žádný důkaz.“ Namísto toho odpověď zněla: „CIA tomu nevěří, tak to ani nebudou prověřovat.“

Mack tedy změnil téma hovoru a zeptal se, zda ten Hainan nebo to upravené Romeo, které Cheyenne během poslední hlídky potopila, mohly stihnout naklást miny v okolí námořní základny Zhanjiang. Instruktážní důstojník odvětil, že čínské minolovky oblast důkladně prozkoumaly a že nenašly ani jednu minu.

Ten druhý velící důstojník, který byl přítomen, vypadal s takovou odpovědí spokojen, ale Mack si nebyl jistý. Určitě by se cítil lépe, kdyby slyšel, že minolovky nějaké miny našly a zbavily se jich. V každém případě věděl, že v úseku poslední trasy Cheyenne by nějaké miny být mohly. Prostě budou muset provést důkladná bezpečnostní opatření, buďto za pomoci systému MIDAS, nebo s mimopalubními senzory. Pokud, a o tom to bylo, pokud jim ještě nějaká Mk 48 zbude, až vplují do poslední nebezpečné etapy.

Krátce poté brífink skončil, ale Mack brzy zjistil, že na něj čeká ještě několik nepříjemných překvapení. Když se vrátil na Cheyenne, dozvěděl se od důstojníka bojových systémů, že podle rozkazů CTF 74 jim McKee stále ještě odmítá vydat plný náklad torpéd, ani když Portsmouth ani Pasadena žádná nepotřebovaly.

Napadlo jej, že by si od nich nějaká vyžádal, protože ty hned tak na moře nevyplují, ale nechtěl zavdat příčinu k meziflotilním hádkám. Takže na palubě Cheyenne bude zase jen dvacet Mk 48 ADCAP.

Tři hodiny po skončení brífinku byli prezident Ťang a jeho dva bodyguardi výkonným důstojníkem a COB odvedeni do podpalubí. Mack si mohl dovolit nechat je na můstku, ale neudělal to. Už tak tam bylo dost lidí a on byl navíc ještě pořád naštvaný kvůli torpédům.

Vyplutí proběhlo bez mimořádných událostí a M-14, které měl Mack na můstku, zůstaly ve stojanech.

Po ponoru Mack nařídil OOD rozvinout plovoucí kabely. Také nařídil plně rozvinout vlečné senzory TB-23, takže za ponorkou vlálo celých tři sta metrů hydrofonů. Poté ponorka provedla v hloubce pěti set metrů obrátku, během níž se její rychlost ustálila na šesti uzlech; takto poplují celou cestu k námořní základně Zhanjiang. Poté mají tedy před sebou ještě téměř tři sta mil cesty na západ, přes nejneklidnější úsek kontinentálního šelfu, a to celé v méně než osmnácti stech metrech hloubky.

Čínská ponorka Alfa, Chung, byla pravděpodobně v závěsu za Cheyenne, kam patřila; podle rozkazů a omezení by se měla držet více než osmnáct kilometrů zpátky. A Los Angeles byla někde v hlubinách na východ, kde měla zůstat až do změny kursu na západ, kde bude dávat pozor na Cheyennin ocas, jak kdysi vtipně podotkl prezident Jiang.

Největší starost Mackovi způsobovala ponorka Mao. Nejlépe ji mohli zjistit pomocí TB-23, a pokud se s neznámou ponorkou nesetkají předtím, než je budou muset zaměnit za TB-16, mohli by mít malér.

Cheyenne, Los Angeles ani Chung ale neslyšely kromě rybařících a obchodních lodí nic. Všichni tři kapitáni spoléhali na to, že až budou muset něco udělat, budou už vědět co.

O jeden a půl dne později, když se Cheyenne blížila k místu obrátky, ohlásil její sonar na běžných senzorech několik ponorkových kontaktů od severovýchodu; dva pluly velkou rychlostí na shodném kursu. Mack nechal obsadit bojová stanoviště a vypustit jednu z mnoha SSIXS bojí, ve které byla předem uložena zpráva přesně pro tento případ. Toto byl nejbezpečnější způsob, jak sdělovat na Los Angeles novinky: z bóje SSIXS zpráva odešla na velitelství CTF 74, kde ji odeslali na Los Angeles, a ti ji zase přijali plovoucími kabely.

Když byla bojová stanoviště obsazena, měli už na sonaru čtyři kontakty na severozápadu. Jen jeden z nich byla Chung, což poznali podle tónových odezev. Všechny tři ostatní byly Akuly. Chung komunikovala prostřednictvím podvodního telefonu, na což odpovídala jen jedna Akula.

Bez čínského lingvisty – nebo ruského, pro tento případ – se Mack mohl jen domýšlet, o čem se hovoří, ale došlo mu, že se kapitán Chungu pokouší ze své špatné situace vymluvit. Odpověď čínského kapitána přišla v podobě tří torpéd, každého z jedné Akuly, která byla vypálena směrem ke skuhrajícímu Chungu.

Mack potřásl hlavou. Kapitán Chungu nebyl hloupý. Byl překvapen třemi svými kolegy, kteří podléhali rozkazům stále ještě mocného generála Yu Quili, a udělal to nejlepší, co proti nim zmohl. Díky jeho rozhovoru podvodním telefonem sice prozradil svou polohu, ale palebné systémy jeho Alfy zase získaly vzdálenost a kursy čínských útočníků.

Podařilo se mu odpálit dvě z torpéd ET-80, ale potom byl Chung zasažen třemi 65centimetrovými torpédy.

Během tohoto masakru byly kontrolní i sonarová místnost v naprostém tichu. Sami už nepřátelských lodí zničili mnoho, ale když se čínské ponorky vyvražďovaly mezi sebou, bylo na tom něco ironizujícího.

Pět explozí, čtyři zúčastněné ponorky; z této roztržky vyvázla nezraněna jen jedna Akula.

Mack se potom s Cheyenne obrátil k jihu do větší hloubky, aby mohl opět plně rozvinout TB-23. Doufal, že rychlé předávání zpráv, které jim telegrafisté CTF 74 slíbili, funguje, jak má. Instrukce v bojích SSIXS byly jedinou bezpečnou možností, jak mohly Cheyenne a Los Angeles komunikovat.

Los Angeles dostala instrukce a také provedla nařízenou obrátku, ale netušila, že pluje přímo na Mao. Rusko-čínská ponorka na ni čekala třicet stupňů vlevo od její trasy, protože očekávala, že útočící Akuly přinutí Cheyenne obrátit se na jih.

Cheyenne, znovu se svým identifikačním číslem, pluje do San Diega a domů.

USS Honolulu, navzdory svému jménu, byla během krátké války v severním Atlantiku.

Kapitán Maa nevěděl, že je tam také Los Angeles, takže když dostal sonarový kontakt, domníval se, že načapal Cheyenne a slavného kapitána Mackeye. Za pár minut už vodou od Maa svištěla čtyři torpéda, všechna ve stejné hloubce a kursu, jako jejich cíl.

Los Angeles se pokusila o výstřel naslepo. Potom vypustila rušičky, stočila se do hloubky tří set metrů a po cestě zvýšila rychlost na maximum.

Kapitán Maa to očekával. Četl zprávy od těch několika málo velících důstojníků, kteří přežili kontakt s Mackem, a myslel si, že zná americkou taktiku. Dokonce ještě dříve, než Los Angeles odpálila své rušičky, obrátil se k ní kapitán své Mao pravobokem. Okamžitě, když se jeho loď ustálila, vypálil na americkou SSN ještě čtyři další, dobře mířená torpéda.

Jeho past sklapla přesně tak, jak doufal, a jestliže ta loď, na kterou střílel, byla opravdu Cheyenne, bude Mackova loď zničena. Ale podle toho, jak to bylo, se do své smrtelné pasti chytil sám kapitán Maa.

Sonar na Cheyenne zachytil už první sadu torpéd odpálených z Maa. Odezvy druhé salvy potom už jen potvrdily vzdálenost, kurs a rychlost cíle. Mack z komor jedna a dva odpálil dvě Mk 48, které okamžitě následovaly dvě další z komor tři a čtyři.

Kapitán Maa měl příliš práce s posloucháním vlastních torpéd, pronásledujících Los Angeles, že si vůbec nevšiml, jak se k jeho pozici blíží čtyři Mk 48 ADCAP.

První dvě torpéda z Cheyenne si zaměřila Mao právě ve chvíli, kdy dvě čínská torpéda zasáhla Los Angeles. Mackovy zbraně na Mau nikdy neslyšeli; dvě zbylé Mk 48 si nepřátelskou ponorku zaměřily ve chvíli, kdy byla druhou čtveřicí Maových torpéd zničena Los Angeles.

Zvuky explozí – dvě, čtyři, dvě a ještě dvě – byly neuvěřitelné a bylo to víc, než mohli sonaroví operátoři vydržet. Všichni si sundali sluchátka, zeslabili hlasitost reproduktorů a jen sledovali světélkující obrazovky.

Mack nechal muže na bojových stanovištích a vydal se do testovací hloubky vzdát poctu ztraceným kamarádům na palubě zničené Los Angeles. Všichni ponorkáři na celém světě udělali kdysi totéž, když se tehdy dozvěděli, že se v moři ztratily ponorky Tresher a Scorpion se všemi muži na palubě.

Posádce Mack nic vysvětlovat nemusel. Věděli. Zvuky výbuchů, které se rozléhaly trupem, jim naznačily, že tady někde zemřela minimálně jedna ponorka. A strmý úhel, kterým teď Cheyenne klesala dolů, jim napověděl, která to byla.

Nerozuměli pouze prezident Ťang a jeho doprovod, ale Mack neměl náladu na vysvětlování.

Oceán už byl teď klidný, s výjimkou občasného praskání trupu, jak se Cheyenne zvolna ponořovala do bezpečně hluboké vody. Když se ponorka ustálila ve zkušební hloubce, Mack zapnul palubní okruh 1MC. Vždy si myslel, že poslední rozloučení se ztracenými námořníky je to nejtěžší, co jej může kdy potkat, ale rozloučení s celou lodí bylo mnohem těžší.

Cheyenne poté nabrala mírný kurs vzhůru k hladině a trup se opět ozýval, jak se ponorka blížila k mělčině a obracela se na sever za poslední Akulou. Stejně ji ale nenajde. Exploze obou dalších Akul způsobily příliš velký tlak a ten jim poškodil trup, takže kapitán poslední Akuly musel nařídit nouzové vyplutí na hladinu a zmizel z oblasti.

Když se blížil čas, kdy měla Cheyenne vplout do mělkých vod v okolí šelfu, nahlásil sonar množství kontaktů na obchodní lodi, ale stále žádné ponorky. Pátrání jako obvykle ztěžovali mořští živočichové, takže když Cheyenne vplula do mělčin, aby na západě vyložila nebezpečný náklad, neslyšeli žádné kontakty na žádné Akuly. Když ponorka prováděla další obrátku v hloubce dvou kilometrů, byla bojová stanoviště odvolána a oba vlečné senzory byly svinuty.

Mack měl pocit, že Cheyenne se už setkala se svým posledním protivníkem a že další problémy už nebudou, ale v ostražitosti nepolevil. Byl to jenom pocit a kromě toho věděl, že pořád ještě musí hledat miny.

Když se konečně mohli vynořit na hloubku periskopu, Mack odeslal zprávu o bitvách a ztrátě Los Angeles. Operátor ESM hlásil, že na severu komunikuje nějaká čínská vysílačka v pásmu HF. Na základě toho, co Macka napadlo už dříve, požádal čínského prezidenta, jestli by jim to mohl přeložit. Když mu byla do kabiny doručena a přehrána páska se záznamem, na jeho tváři se rychle rozestřel úsměv.

„Kapitáne Mackeyi, to byl velící důstojník poslední Akuly generála Yu. Hlásil velký stupeň poškození a míří na námořní základnu Zhanjiang, kde chce vládu Ťang Ce-Mina požádat o amnestii pro sebe a své muže.“

Vzhledem k tomu, že počasí bylo klidné, rozhodl se Mack vynořit na hladinu a Akulu na námořní základnu Zhanjiang následovat. Tou dobou už prezidentu Jiangovi umožnil přístup na můstek a dal mu přenosnou HF vysílačku, aby mohl překládat rozhovor mezi ním a kapitánem Akuly. Mack velícího důstojníka na Akule upozornil, že Cheyenne pluje do přístavu za ním a že na něj míří jedna Mk 48, jedna střela Harpoon a jeden protilodní Tomahawk.

Cheyenne bezpečně vplula na námořní základnu a doručila svůj náklad. Poté se vydala na pomalou plavbu do Tsoyingu. Během cesty se dozvěděli, že Čína oficiálně zastavila boje.

Bylo po válce, ve které zvítězily Spojené státy, za vydatné pomoci Cheyenne.

Tyto zprávy Mack vyslechl se smíšenými pocity radosti i smutku – radost měl proto, že jeho posádka je zase v bezpečí a že se nemusí obávat ničeho jiného než hloubky. Smutný byl z toho, kolik životů to všechno stálo. Po celou dobu, co ještě zůstane na moři, budou jej vzpomínky na válečné ztráty pronásledovat.

Námořní důstojník Spojených států přijímá Řád ministerského předsedy Mao Ce-tunga

9. listopadu 1997

Pošta přišla v: 11.00 EST (16.00 SEČ)

Od vedoucí pekingské kanceláře Julie Mayerové

PEKING (TCN) – Během obřadu, který dosud neměl obdoby, udělil čínský prezident Ťang Ce-Min na hlavním velitelství čínské Jihomořské flotily, na námořní základně Zhanjiang, prestižní Řád ministerského předsedy Mao Ce-tunga velícímu důstojníkovi USS Cheyenne (SSN 773) za jeho chrabré činy, kdy bez cizí pomoci zničil renegátské ponorky premiéra Li Penga a generála Yu Quili, pořízené za peníze zcizené čínskému lidu. Velícího důstojníka navíc ještě pozval do Bílého domu prezident Spojených států.

Prezident uděluje válečnému hrdinovi Medaili cti

10. listopadu 1997

Pošta přišla ve: 2.00 EST (19.00 SEČ)

Od hlavního washingtonského zpravodaje Michaela Flassettiho

WASHINGTON (TCN) – Vytouženou stuhu Medaile cti i s medailí samotnou zavěsil prezident Spojených států kolem krku kapitána Bartoloměje Mackeye, velícího důstojníka USS Cheyenne (SSN 773). Ponorka kapitána Mackeye byla jedinou jednotkou v Jihovýchodní Asii, která doslova zničila celou čínskou ponorkovou flotilu, kdy zaznamenala přes šedesát potvrzených vítězství a sama nebyla nijak poškozena. Během setkání v Kongresu, které proběhlo předtím, byl kapitán Mackey vůdcem Kongresové většiny povýšen na kontraadmirála nižší třídy. Už toto byl bezprecedentní čin Kongresu, protože povyšování důstojníků bylo plánováno až zadlouho. Poslední důstojník, jehož Kongres povýšil namísto Námořnictva, byl admirál Hyman G. Rickover, otec jaderného pohonu námořnictva Spojených států.

A kde je kontraadmirál „Mack“ Mackey teď? Zdroj blízký jeho rodině, který si nepřál být jmenován, uvádí, že namísto toho, aby kolem domu poházeli drobné mince, aby byly děti z domu, zatímco si manželé budou upevňovat svůj svazek, odjeli kontraadmirál Mackey s manželkou na sever státu New York. Tam se chtějí zúčastnit závodů ponorkových týmů v Lake Champlain, „Frostbite 97“, a potom hodlají dva týdny lyžovat v okolí své chaty. CIA říká, že tento zdroj považuje za spolehlivý, protože Mackova rodina si vzala na starost jejich děti. A tady to tedy máte, přímo z tajných zdrojů CIA.