OBSAH

Potopil se italskĂ˝ luxusnĂ parnĂk Andrea Doria skuteÄŤnÄ›

neĹˇĹĄastnou nĂˇhodou, jak se tĂ©mÄ›Ĺ™ pĹŻl stoletĂ vÄ›Ĺ™ilo? Jakou vzĂˇcnost ukrĂ˝valo obrnÄ›nĂ© vozidlo na jeho palubÄ›? Kdo byli muĹľi, kteĹ™Ă tÄ›snÄ› pĹ™ed katastrofou ĂşdajnÄ› napadli strĂˇĹľe hlĂdajĂcĂ vzĂˇcnĂ˝ nĂˇklad? Zmocnili se jej, nebo dodnes leĹľĂ v chladnĂ˝ch hlubinĂˇch u Nantucketu? VĹˇe napovĂdĂˇ tomu, Ĺľe na prvnĂ z Ĺ™ady nastolenĂ˝ch otĂˇzek lze odpovÄ›dÄ›t zĂˇpornÄ›.

Andrea Doria se v roce 1956 nepotopila nĂˇhodou, byl to ĹˇikovnÄ› nastrojenĂ˝ zĂˇmÄ›r. To vĹˇak otevĂrĂˇ nepĹ™ebernĂ©

mnoĹľstvĂ odpovÄ›dĂ i na zbylĂ© otĂˇzky - a je na odvĂˇĹľnĂ˝ch archeolozĂch, aby je naĹˇli.

Nina KirovovĂˇ je ta pravĂˇ. Artefakt, nalezenĂ˝ pod vodou u marockĂ©ho pobĹ™eĹľĂ, by ji mohl pĹ™ivĂ©st ke sprĂˇvnĂ˝m odpovÄ›dĂm. NeĹľ vĹˇak staÄŤĂ dojĂt k zĂˇvÄ›rĹŻm, kterĂ© nabĂzĂ, stane se archeoloĹľka i jejĂ tĂ˝m cĂlem brutĂˇlnĂho Ăştoku.

PĹ™edmÄ›t, kterĂ˝ by ji mohl dovĂ©st k pĹ™evratnĂ˝m objevĹŻm, zmizĂ, jejĂ tĂ˝m je povraĹľdÄ›n. Ji jedinou zachraĹ�uje Kurt Austin a Joe Zavala.

Seznamte se - Austin i Zavala jsou mladĹˇĂ kolegovĂ©

Dirka Pitta, operativci NUMA. Od tĂ©to chvĂle je pĹ™Ăpad v odpovÄ›dnĂ˝ch a rozhodnĂ˝ch rukou, i kdyĹľ k jeho ĂşspÄ›ĹˇnĂ©mu rozuzlenĂ a zodpovÄ›zenĂ nastolenĂ˝ch otĂˇzek je jeĹˇtÄ› daleko.

Naopak otĂˇzek pĹ™ibĂ˝vĂˇ…

ĂšVOD

25. ÄŤervence 1956 jiĹľnÄ› od ostrova Nantucket SvÄ›tlĂˇ silueta lodÄ› se objevila tak nĂˇhle, jako by se vynoĹ™ila odnÄ›kud z hlubin. Podobna pĹ™Ăzraku klouzala po stĹ™ĂbĹ™itĂ©m odrazu tĂ©mÄ›Ĺ™ plnĂ©ho mÄ›sĂÄŤnĂho kotouÄŤe. Jak se tak hnala teplou nocĂ na vĂ˝chod, poblikĂˇvala do stran rozzĂˇĹ™enĂ˝mi kruhovĂ˝mi okny tĂˇhnoucĂmi se podĂ©l slonovinovÄ› bĂlĂ˝ch bokĹŻ a jejĂ ostrĂˇ pĹ™ĂÄŹ rozĹ™ezĂˇvala klidnou hladinu se stejnou lehkostĂ, s jakou by dĂ˝ka pronikala ÄŤernĂ˝m satĂ©nem.

NahoĹ™e na ztemnÄ›lĂ©m mĹŻstku ĹˇvĂ©dsko-americkĂ©ho parnĂku Stockholm, nachĂˇzejĂcĂho se sedm hodin plavby a 130 mil vĂ˝chodnÄ› od New York City, stĂˇl druhĂ˝ dĹŻstojnĂk Gunnar Nillson a pozoroval mÄ›sĂcem nasvĂcenĂ˝ oceĂˇn.

VelkĂˇ obdĂ©lnĂkovĂˇ okna, kterĂˇ lemovala kormidelnu, mu umoĹľĹ�ovala panoramatickĂ˝ pohled na okolĂ. Hladina byla tĂ©mÄ›Ĺ™ nehybnĂˇ, jen tu a tam se vyskytla osamocenĂˇ vlna.

Teplota se pohybovala okolo pÄ›tadvaceti stupĹ�ĹŻ, coĹľ oproti tÄ›ĹľkĂ©mu vlhkĂ©mu vzduchu, kterĂ˝ se okolo Stockholmu rozprostĹ™el, kdyĹľ parnĂk toho dne rĂˇno opustil svĂ© kotviĹˇtÄ› u mola u SedmapadesĂˇtĂ© ulice a vydal se po proudu Hudsonu, znamenalo pĹ™Ăjemnou zmÄ›nu. HustĂˇ oblaÄŤnĂˇ pokrĂ˝vka se uĹľ roztrhala a jejĂ zbytky v chuchvalcĂch pomalu proplouvaly porcelĂˇnovĂ˝m mÄ›sĂcem. Dohlednost na pravĂ© stranÄ›

dosahovala asi Ĺˇesti mil.

Nillson pĹ™esunul pohled doleva, kde se jeĹˇtÄ› pĹ™ed chvĂlĂ nachĂˇzela tenkĂˇ tmavĂˇ linie horizontu. NynĂ vĹˇak v mlhavĂ©m pĹ™ĂtmĂ, kterĂ© zakrylo hvÄ›zdy a opticky spojilo nebe s vodnĂ plochou, zmizela.

Na chvĂli se nechal pohltit dramatiÄŤnosti tĂ©to scĂ©ny, myĹˇlenka na nekoneÄŤnou a niÄŤĂm neruĹˇenou prĂˇzdnotu, kterou budou muset pĹ™ekonat, jej ale opÄ›t pĹ™ivedla zpÄ›t.

PodobnĂ© stavy mĂvali nĂˇmoĹ™nĂci ÄŤasto, a kdyby v chodidlech nepociĹĄoval chvÄ›nĂ, trvalo by jeho zamyĹˇlenĂ urÄŤitÄ› dĂ©le.

ZdĂˇlo se, jako by se sĂla, kterou vyvĂjely dva mohutnĂ©

dieselovĂ© motory o vĂ˝konu 14 600 koĹ�skĂ˝ch sil, chtÄ›la ze strojovny prodrat vibrujĂcĂ palubou a proniknout pĹ™Ămo do jeho tÄ›la, jeĹľ se tĂ©mÄ›Ĺ™ nepostĹ™ehnutelnÄ› naklĂˇnÄ›lo ze strany na stranu a eliminovalo tak lehkĂ© kolĂ©bĂˇnĂ plavidla. VnitĹ™nĂ neklid i Ăşdiv zmizely a mĂsto nich se dostavil pocit nesmĂrnĂ©ho opojenĂ, jeĹľ s sebou pĹ™inĂˇĹˇĂ velenĂ hbitĂ©mu parnĂku, kterĂ˝ nejvyĹˇĹˇĂ moĹľnou rychlostĂ pĹ™eplouvĂˇ oceĂˇn.

S dĂ©lkou 525 a ĹˇĂĹ™kou 69 stop byl Stockholm nejmenĹˇĂm parnĂkem kĹ™iĹľujĂcĂm Atlantik. Byla to vĹˇak mimoĹ™ĂˇdnĂˇ loÄŹ, ĹˇtĂhlĂˇ jako jachta, s osobitĂ˝mi liniemi tĂˇhnoucĂmi se od dlouhĂ© pĹ™ĂÄŹovĂ© nĂˇstavby aĹľ k zĂˇdi, jeĹľ svou oblostĂ pĹ™ipomĂnala ÄŤĂĹˇi. JejĂ lesknoucĂ se povrch byl s vĂ˝jimkou ĹľlutĂ©ho komĂnu celĂ˝ bĂlĂ˝. Nillson si uĹľĂval pocitu moci plynoucĂho z velenĂ. StaÄŤilo by lusknout prsty, a tĹ™i muĹľi, co zrovna drĹľeli hlĂdku, by skĂˇkali pĹ™esnÄ› podle jeho rozkazĹŻ.

A kdyby se natĂˇhl k pĂˇÄŤce lodnĂho telegrafu, ozvaly by se zvony a celĂˇ posĂˇdka by se hnala do akce.

V duchu se zasmĂˇl, neboĹĄ si uvÄ›domil, Ĺľe takovĂ©

sebevÄ›domĂ je zbyteÄŤnÄ› pĹ™ehnanĂ©. Jeho ÄŤtyĹ™hodinovĂˇ sluĹľba byla vlastnÄ› jenom Ĺ™adou rutinnĂch povinnostĂ s cĂlem udrĹľet plavidlo na nÄ›jakĂ© imaginĂˇrnĂ ÄŤĂˇĹ™e, kterĂˇ ho dovede k imaginĂˇrnĂmu bodu nedaleko baculatĂ© ÄŤervenĂ© majĂˇkovĂ©

lodÄ› strĂˇĹľĂcĂ zrĂˇdnĂ© mÄ›lÄŤiny u Nantucketu. Tam se pak Stockholm stoÄŤĂ na severovĂ˝chod a nasadĂ kurz, kterĂ˝ jej i s 534 pasaĹľĂ©ry provede okolo ostrova Sable a pak napĹ™ĂÄŤ

Atlantikem pĹ™Ămo k severnĂmu Skotsku, odkud nakonec zamĂĹ™Ă do kodaĹ�skĂ©ho pĹ™Ăstavu.

TĹ™ebaĹľe mu bylo pouze osmadvacet a na Stockholm se nalodil pĹ™ed necelĂ˝mi tĹ™emi mÄ›sĂci, plavil se Nillson uĹľ od tĂ© doby, co se nauÄŤil chodit. Jako mladĂk lovil v BaltskĂ©m moĹ™i sledÄ› a potĂ© slouĹľil jako plavÄŤĂk u jednĂ© velkĂ© lodnĂ spoleÄŤnosti. Pak pĹ™iĹˇla ĹˇvĂ©dskĂˇ nĂˇmoĹ™nĂ akademie a sluĹľba u ĹˇvĂ©dskĂ©ho vĂˇleÄŤnĂ©ho nĂˇmoĹ™nictva. Stockholm pĹ™edstavoval dalĹˇĂ krok na cestÄ› k naplnÄ›nĂ jeho snu, snu o velenĂ vlastnĂ lodi.

Nillson se od obvykle vysokĂ˝ch a svÄ›tlovlasĂ˝ch SkandinĂˇvcĹŻ liĹˇil. Bylo v nÄ›m vĂc z BenĂˇtÄŤana neĹľ z Vikinga. Od matky dostal do vĂnku italskĂ© geny, a to spolu s olivovou pokoĹľkou, podsaditostĂ a jiĹľnĂm temperamentem.

TmavovlasĂ Ĺ vĂ©dovĂ© nebyli obvyklĂ. Nillsona obÄŤas napadlo, jestli stĹ™edomoĹ™skĂˇ vĹ™elost skrĂ˝vajĂcĂ se v jeho velkĂ˝ch hnÄ›dĂ˝ch oÄŤĂch nemĂˇ co dÄ›lat s chladem, kterĂ˝

naopak vyzaĹ™uje z kapitĂˇna. SpĂĹˇe neĹľ o chlad se ale pravdÄ›podobnÄ› jednalo o kombinaci skandinĂˇvskĂ©

rezervovanosti a pĹ™ĂsnĂ© disciplĂny charakteristickĂ© pro ĹˇvĂ©dskou nĂˇmoĹ™nĂ tradici. Nillson nicmĂ©nÄ› pracoval tvrdÄ›ji, neĹľ musel. Nehodlal kapitĂˇnovi poskytnout sebemenĹˇĂ dĹŻvod k nespokojenosti. I bÄ›hem takovĂ©to poklidnĂ© noci, kdy v okolĂ nic neplulo, moĹ™e bylo tĂ©mÄ›Ĺ™ hladkĂ© a poÄŤasĂ ideĂˇlnĂ, pĹ™echĂˇzel z jednoho kĹ™Ădla mĹŻstku na druhĂ©, jako by se loÄŹ nachĂˇzela v sevĹ™enĂ hurikĂˇnu.

MĹŻstek Stockholmu byl rozdÄ›len na dvÄ› ÄŤĂˇsti, na dvacet stop Ĺˇirokou kormidelnu vpĹ™edu a samostatnou navigaÄŤnĂ mĂstnost vzadu. DveĹ™e vedoucĂ na obÄ› kĹ™Ădla byly otevĹ™enĂ©, aby dovnitĹ™ mohl lehkĂ˝ jihozĂˇpadnĂ vĂˇnek. Na kaĹľdĂ© stranÄ›

mĹŻstku se nachĂˇzel radar RCA a lodnĂ telegraf. Na nÄ›kolik palcĹŻ vysokĂ©m dĹ™evÄ›nĂ©m stupĂnku spoÄŤĂvajĂcĂm na jinak nablĂ˝skanĂ© podlaze stĂˇl uprostĹ™ed kormidelnĂ mĂstnosti kormidelnĂk. Za zĂˇdy mÄ›l pĹ™epĂˇĹľku, prsty svĂral kormidelnĂ kolo a oÄŤi mÄ›l upĹ™eny na gyrokompas po svĂ© levici. PĹ™Ămo pĹ™ed kormidelnĂm kolem se pod prostĹ™ednĂm oknem nachĂˇzel ukazatel kurzu. Na tĹ™ech dĹ™evÄ›nĂ˝ch kostkĂˇch byly namalovĂˇny ÄŤĂslice, aby se kormidelnĂk plnÄ› soustĹ™edil na sprĂˇvnĂ˝ smÄ›r. ÄŚĂslice ukazovaly kurz 090.

Nillson dorazil na mĹŻstek krĂˇtce pĹ™ed tĂm, neĹľ mu o pĹŻl devĂˇtĂ© mÄ›la zaÄŤĂt sluĹľba, aby se podĂval na hlĂˇĹˇenĂ o poÄŤasĂ.

V oblasti nedaleko nantucketskĂ© majĂˇkovĂ© lodÄ› se mÄ›la vyskytovat mlha. Tam by to neznamenalo ĹľĂˇdnĂ© pĹ™ekvapenĂ.

Vody NantucketskĂ˝ch mÄ›lÄŤin pĹ™edstavovaly doslova tovĂˇrnu na jejĂ vĂ˝robu. Od dĹŻstojnĂka, kterĂ©ho stĹ™Ădal, se dozvÄ›dÄ›l, Ĺľe Stockholm se od kurzu stanovenĂ©ho kapitĂˇnem odklonil na sever. O kolik, to mu nedokĂˇzal Ĺ™Ăci. Od rĂˇdiovĂ˝ch majĂˇkĹŻ uĹľ byli pĹ™ĂliĹˇ daleko a nemohli se podle nich zamÄ›Ĺ™it.

Nillson se usmĂˇl. TakĹľe ani tady ĹľĂˇdnĂ© pĹ™ekvapenĂ, pomyslel si. KapitĂˇn pokaĹľdĂ© zvolil tentĂ˝Ĺľ kurz, dvacet mil severnÄ› od vĂ˝chodnĂ trasy doporuÄŤovanĂ© mezinĂˇrodnĂ Ăşmluvou. Tato trasa ale nebyla povinnĂˇ, a tak kapitĂˇn dĂˇval pĹ™ednost severnÄ›jĹˇĂmu kurzu, kterĂ˝ ĹˇetĹ™il ÄŤas i pohonnĂ©

hmoty.

SkandinĂˇvĹˇtĂ kapitĂˇni sluĹľby na mĹŻstku nemĂvali a odpovÄ›dnost za loÄŹ obvykle nechĂˇvali na nÄ›jakĂ©m dĹŻstojnĂkovi. Nillson se rychle pohrouĹľil do plnÄ›nĂ Ĺ™ady ĂşkolĹŻ. ProjĂt mĹŻstek. Zkontrolovat radar po pravĂ© ruce.

PodĂvat se na oba strojnĂ telegrafy na bocĂch mĹŻstku, jestli je na nich nastaveno â€žPlnou rychlostĂ vpĹ™edâ€ś. PorozhlĂ©dnout se z nÄ›kterĂ©ho z kĹ™Ădel po hladinÄ›. Ujistit se, Ĺľe na vrcholcĂch stoĹľĂˇrĹŻ svĂtĂ obÄ› bĂlĂˇ poziÄŤnĂ svÄ›tla. VrĂˇtit se do kormidelnĂ mĂstnosti. PodĂvat se na gyrokompas. Postarat se o to, aby kormidelnĂk neklimbal. A tak dĂˇl.

KapitĂˇn se ukĂˇzal kolem devĂˇtĂ©, potĂ© co poveÄŤeĹ™el ve svĂ© kabinÄ›, nachĂˇzejĂcĂ se pĹ™Ămo pod mĹŻstkem. I kdyĹľ se tento mĂˇlomluvnĂ˝ muĹľ blĂĹľil teprve k ĹˇedesĂˇtce, vypadal starĹˇĂ. Jeho drsnÄ› vyhlĂĹľejĂcĂ profil byl podĂ©l ostĹ™e Ĺ™ezanĂ˝ch hran opracovĂˇn jako skalnatĂ˝ Ăştes ohlazenĂ˝ nikdy neodpoÄŤĂvajĂcĂm moĹ™em. DrĹľel se stĂˇle jeĹˇtÄ› velitelsky vzpĹ™ĂmenÄ› a jeho uniforma byla vĹľdy dokonale vyĹľehlena. Z

vÄ›trem oĹˇlehanĂ©ho rumÄ›nĂ©ho obliÄŤeje vyhlĂĹľely ostraĹľitÄ› oÄŤi pĹ™ipomĂnajĂcĂ svou modrou barvou plovoucĂ ledovec. Deset minut se prochĂˇzel za mĹŻstkem, pozoroval oceĂˇn a jako ohaĹ™

vÄ›tĹ™ĂcĂ baĹľanta nasĂˇval do plic teplĂ˝ vzduch. PotĂ© zamĂĹ™il do kormidelny a zaÄŤal studovat navigaÄŤnĂ mapu. ÄŚinil tak zpĹŻsobem, jako by pĂˇtral po nÄ›jakĂ©m znamenĂ. Po chvĂli pronesl: â€žZmÄ›Ĺ�te kurz na osmdesĂˇt sedm stupĹ�ĹŻ.â€ś Nillson pĹ™etoÄŤil ponÄ›kud pĹ™erostlĂ© kostky na ukazateli kurzu tak, aby vznikla ÄŤĂselnĂˇ Ĺ™ada 087. KapitĂˇn jeĹˇtÄ› poÄŤkal, dokud kormidelnĂk na zmÄ›nu nezareaguje, a pak se vrĂˇtil do svĂ©

kabiny. Nillson vzadu v navigaÄŤnĂ mĂstnosti vygumoval pĹŻvodnĂ devadesĂˇtistupĹ�ovou linku, podle odhadu urÄŤil polohu plavidla v okamĹľiku vydĂˇnĂ rozkazu a tuĹľkou vyznaÄŤil kapitĂˇnĹŻv novĂ˝ kurz. Pak na zĂˇkladÄ› rychlosti lodÄ›

a ÄŤasu ubÄ›hlĂ©ho od zmÄ›ny smÄ›ru protĂˇhl plavebnĂ ÄŤĂˇru a nakreslil do mapy kĹ™ĂĹľek. Po novĂ© trase by mÄ›li majĂˇkovou loÄŹ minout asi o pÄ›t mil. Nillson si vĹˇak spoÄŤĂtal, Ĺľe vzhledem k silnĂ©mu proudu, kterĂ˝ je snese dĂˇle na sever, kolem nĂ proplujĂ jen ve vzdĂˇlenosti dvou mil.

Pak pĹ™istoupil k radaru nachĂˇzejĂcĂmu se poblĂĹľ pravĂ˝ch dveĹ™Ă a pĹ™epnul dosah z patnĂˇcti na padesĂˇt mil. TenkĂˇ ĹľlutĂˇ

radiolokaÄŤnĂ stopa na obrazovce odhalila Ăşzkou ostruhu mysu Cod a ostrovy Nantucket a Martaâ€™s Vineyard. LodÄ›

byly pĹ™ĂliĹˇ malĂ© na to, aby je radar na tak velkou vzdĂˇlenost zachytil. PotĂ© Nillson obnovil pĹŻvodnĂ nastavenĂ a zaÄŤal opÄ›t pĹ™echĂˇzet sem a tam.

KapitĂˇn se na mĹŻstek vrĂˇtil kolem desĂˇtĂ©. â€žBudu u sebe v kabinÄ›. MĂˇm spoustu papĂrovĂˇnĂ,â€ś prohlĂˇsil. â€žZmÄ›nu kurzu na sever oznĂˇmĂm asi za dvÄ› hodiny. Jestli uvidĂte majĂˇkovou loÄŹ dĹ™Ăve, zavolejte mÄ› na mĹŻstek.â€ś PĹ™i Ĺ™eÄŤi poĹˇilhĂˇval oknem ven, jako by vycĂtil nÄ›co, co oÄŤima nemohl spatĹ™it. â€žNebo jestli nĂˇm poÄŤasĂ pĹ™ichystĂˇ mlhu ÄŤi nÄ›co podobnĂ©ho.â€ś

Stockholm se nynĂ nachĂˇzel ÄŤtyĹ™icet mil na zĂˇpad od majĂˇkovĂ© lodÄ›, dost blĂzko na to, aby mohl zachytit jejĂ rĂˇdiovĂ˝ majĂˇk. ZamÄ›Ĺ™enĂ odhalilo, Ĺľe se loÄŹ od kapitĂˇnova kurzu odchĂ˝lila vĂce neĹľ dvÄ› mĂle na sever. Proudy tam musĂ Stockholm skuteÄŤnÄ› poĹ™ĂˇdnÄ› zanĂˇĹˇet, usoudil z toho pro sebe Nillson.

DalĹˇĂ rĂˇdiovĂ© zamÄ›Ĺ™enĂ uskuteÄŤnÄ›nĂ© za nÄ›kolik minut ukĂˇzalo, Ĺľe odchylka na sever uĹľ dÄ›lĂˇ skoro tĹ™i mĂle. To ale jeĹˇtÄ› stĂˇle neznamenalo, Ĺľe by se tĂm mÄ›l nÄ›jak znepokojovat; docela postaÄŤĂ, kdyĹľ bude situaci pozornÄ›

sledovat. Jeden z trvale platnĂ˝ch rozkazĹŻ znÄ›l, Ĺľe dojde-li pĹŻsobenĂm vÄ›tru ÄŤi proudu k odklonu od kurzu, mĂˇ se uvÄ›domit kapitĂˇn. Nillson si pĹ™edstavil vĂ˝raz v kapitĂˇnovÄ›

vrĂˇsÄŤitĂ©m obliÄŤeji, ĹˇpatnÄ› skrĂ˝vanĂ© opovrĹľenĂ v tÄ›ch jeho moĹ™em poznamenanĂ˝ch oÄŤĂch. Zavolal jste mÄ› z kabiny sem nahoru kvĹŻli tomuhle? Nillson si zaÄŤal zamyĹˇlenÄ› mnout bradu. MoĹľnĂˇ Ĺľe problĂ©m spoÄŤĂvĂˇ v rĂˇdiovĂ©m zamÄ›Ĺ™ovaÄŤi.

TĹ™eba je zdroj pro pĹ™esnĂ© zamÄ›Ĺ™enĂ jeĹˇtÄ› pĹ™ĂliĹˇ daleko.

Nillson vÄ›dÄ›l, Ĺľe je jen vykonavatelem kapitĂˇnovy vĹŻle.

NicmĂ©nÄ› byl takĂ© dĹŻstojnĂkem, jemuĹľ byl svÄ›Ĺ™en mĹŻstek.

DospÄ›l k rozhodnutĂ.

â€žPĹ™ejĂt na osmdesĂˇt devÄ›t,â€ś naĹ™Ădil kormidelnĂkovi.

KormidelnĂ kolo se zatoÄŤilo doprava a loÄŹ zamĂĹ™ila trochu jiĹľnÄ›ji, blĂĹľe k pĹŻvodnĂmu kurzu.

Na mĹŻstku probÄ›hlo stĹ™ĂdĂˇnĂ, tak jako kaĹľdĂ˝ch osmdesĂˇt minut. PĹ™iĹˇel odpoÄŤatĂ˝ Lars Hansen a pĹ™evzal kormidelnĂ kolo.

Nillson, jehoĹľ tato zmÄ›na pĹ™ĂliĹˇ nepotÄ›Ĺˇila, se zaĹˇklebil.

PokaĹľdĂ©, kdyĹľ musel slouĹľit s tĂmto muĹľem, se necĂtil zrovna pĹ™ĂjemnÄ›. SluĹľba u ĹˇvĂ©dskĂ©ho nĂˇmoĹ™nictva nebyla ĹľĂˇdnĂˇ selanka. DĹŻstojnĂci s muĹľstvem hovoĹ™ili jen tehdy, kdyĹľ vydĂˇvali rozkazy. Konverzace se zkrĂˇtka nepÄ›stovala.

Nillson obÄŤas toto pravidlo poruĹˇil a s obyÄŤejnĂ˝m nĂˇmoĹ™nĂkem tlumenÄ› prohodil vtip nebo s nĂm zapĹ™edl lehce ironickĂ˝ rozhovor. S Hansenem nikdy. Hansen se na Stockholmu plavil poprvĂ©. Dorazil na palubu na poslednĂ chvĂli jako nĂˇhrada za muĹľe, kterĂ˝ se na toto mĂsto pĹŻvodnÄ›

pĹ™ihlĂˇsil, ale pak se neukĂˇzal. Hansen podle svĂ˝ch papĂrĹŻ uĹľ vystĹ™Ădal Ĺ™adu lodĂ, nikdo si vĹˇak na nÄ›j, a tomu se dalo jen s obtĂĹľemi vÄ›Ĺ™it, nepamatoval. MÄ›l protĂˇhlĂ˝ obliÄŤej, byl vysokĂ˝, ĹˇirokĂ˝ v ramenou a svÄ›tlĂ© vlasy mÄ›l ostĹ™ĂhĂˇny nakrĂˇtko. TakovĂ˝ popis by se hodil na nÄ›kolik milionĹŻ

skandinĂˇvskĂ˝ch muĹľĹŻ tÄ›snÄ› po dvacĂtce. HansenĹŻv obliÄŤej by se ale dal jen tÄ›Ĺľko zapomenout. MÄ›l vystouplĂ© lĂcnĂ kosti, pĹ™iÄŤemĹľ od tĂ© pravĂ© se aĹľ tĂ©mÄ›Ĺ™ ke koutku Ăşst tĂˇhla hrozivĂˇ bĂlĂˇ jizva, takĹľe to vypadalo, jako by se jeho rty stĂˇÄŤely do strany v nÄ›jakĂ©m grotesknĂm ĂşĹˇklebku. Hansen slouĹľil pĹ™evĂˇĹľnÄ› na nĂˇkladnĂch lodĂch, coĹľ mohlo vysvÄ›tlovat jeho anonymitu. Nillson se ale domnĂval, Ĺľe pĹ™ĂÄŤinou bude nejspĂĹˇe muĹľovo chovĂˇnĂ. Byl uzavĹ™enĂ˝, hovoĹ™il, jen kdyĹľ byl dotĂˇzĂˇn, a i tehdy pouze mĂˇlo. Na jizvu se ho nikdy nikdo nezeptal.

Nillson musel uznat, Ĺľe se z nÄ›j vyklubal dobrĂ˝

nĂˇmoĹ™nĂk. Rozkazy pĹ™ijĂmal ochotnÄ› a vykonĂˇval je bez jakĂ˝chkoli otĂˇzek. To byl takĂ© dĹŻvod, proÄŤ se teÄŹ Nillson pĹ™i pohledu na kompas zarazil. BÄ›hem pĹ™edchozĂch sluĹľeb se Hansen projevoval jako dobrĂ˝ kormidelnĂk. TĂ©to noci ale nechal loÄŹ snĂˇĹˇet do strany, jako by byl myslĂ nÄ›kde ĂşplnÄ›

jinde. Nillson chĂˇpal, Ĺľe neĹľ se ÄŤlovÄ›k s kormidlem sĹľije, vĹľdy to chvĂli trvĂˇ. KdyĹľ pomineme proudy, Ĺ™Ăkal si, mÄ›lo by bĂ˝t kormidlovĂˇnĂ bezproblĂ©movĂ©. Ĺ˝ĂˇdnĂ˝ skuÄŤĂcĂ vĂtr.

Ĺ˝ĂˇdnĂ© obrovitĂ© vlny pĹ™evalujĂcĂ se pĹ™es palubu. Jen pootoÄŤit kormidelnĂm kolem lehce tam, lehounce na opaÄŤnou stranu.

Nillson se zadĂval na gyrokompas. NenĂ pochyb. LoÄŹ se lehce odchyluje z kurzu. PĹ™istoupil tÄ›snÄ› za kormidelnĂkova zĂˇda. â€žDrĹľte se v konvoji, Hansene,â€ś Ĺ™ekl mu s jemnĂ˝m humorem. â€žVĹˇak vĂte, tohle nenĂ vĂˇleÄŤnĂˇ loÄŹ.â€ś Na HansenovÄ› krku se rozehrĂˇly svaly a jeho hlava se pootoÄŤila. MatnĂˇ zĂˇĹ™e kompasu propĹŻjÄŤila jeho oÄŤĂm zvĂĹ™ecĂ lesk a zvĂ˝raznila hloubku brĂˇzdy na tvĂˇĹ™i. Z jeho pohledu sĂˇlal skoro ĹľĂˇr. Nillson vycĂtil tichou agresivitu a reflexivnÄ›

mĂˇlem ustoupil. PĹ™inutil se ale zĹŻstat na mĂstÄ› a rukou ukĂˇzal na ÄŤĂsla na ukazateli kurzu.

KormidelnĂk na nÄ›j nÄ›kolik vteĹ™in bez jakĂ©hokoli vĂ˝razu zĂral a pak skoro nepostĹ™ehnutelnÄ› pĹ™isvÄ›dÄŤil.

Nillson se ujistil, Ĺľe loÄŹ je ustĂˇlena v novĂ©m kurzu, souhlasnÄ› zamumlal a potĂ© se radÄ›ji stĂˇhnul do navigaÄŤnĂ mĂstnosti.

Ĺ˝e mi ale Hansen nahnal, kmitlo mu hlavou, kdyĹľ jeĹˇtÄ›

celĂ˝ roztĹ™esenĂ˝ provĂˇdÄ›l dalĹˇĂ rĂˇdiovĂ© zamÄ›Ĺ™enĂ, aby zjistil, jakĂ˝ je vĂ˝sledek driftu. NÄ›co tady nehrĂˇlo. Navzdory dvoustupĹ�ovĂ© korekci na jih byl Stockholm mimo kurz tĹ™i mĂle na sever.

ZamĂĹ™il zpĂˇtky do kormidelny, zadĂval se na Hansena a pronesl: â€žDva stupnÄ› doprava.â€ś

Hansen pootoÄŤil kormidelnĂm kolem a zmÄ›nil smÄ›r na jedenadevadesĂˇt stupĹ�ĹŻ.

Nillson upravil ÄŤĂselnou Ĺ™adu na ukazateli kurzu a zĹŻstal u kompasu, dokud se nepĹ™esvÄ›dÄŤil, Ĺľe Hansen loÄŹ natoÄŤil do novĂ©ho smÄ›ru. Pak se sklonil nad obrazovkou radaru, jejĂĹľ ĹľlutavĂ˝ svit dal jeho tmavĂ© pokoĹľce barevnĂ˝ nĂˇdech kĹŻĹľe ÄŤlovÄ›ka nemocnĂ©ho Ĺľloutenkou. U levĂ©ho okraje obrazovky radiolokaÄŤnĂ stopa nÄ›co odhalila. Bylo to asi dvanĂˇct mil daleko. Nillson pĹ™ekvapenÄ› zvedl oboÄŤĂ. Stockholm mĂˇ

spoleÄŤnost.

*****

AniĹľ to Nillson tuĹˇil, omĂ˝valy trup a nĂˇstavby Stockholmu neviditelnĂ© elektronickĂ© vlny, kterĂ© se pak odrĂˇĹľely zpÄ›t k otĂˇÄŤejĂcĂ se radarovĂ© antĂ©nÄ› umĂstÄ›nĂ© nahoĹ™e na mĹŻstku plavidla, kterĂ© se rychle blĂĹľilo z opaÄŤnĂ© strany.

UvnitĹ™ rozlehlĂ©ho mĹŻstku italskĂ© dopravnĂ lodÄ› Andrea Doria se pĹ™ed nÄ›kolika minutami ozval hlas dĹŻstojnĂka sedĂcĂho u obrazovky radaru. Jeho slova byla urÄŤena podsaditĂ©mu muĹľi v nĂˇmoĹ™nickĂ©m baretu a uniformÄ› v barvÄ› veÄŤernĂ oblohy.

â€žKapitĂˇne, vidĂm loÄŹ, sedmnĂˇct mil, ÄŤtyĹ™i stupnÄ› na pravoboku.â€ś

Radar monitoroval okolĂ do vzdĂˇlenosti dvaceti mil uĹľ od tĹ™Ă hodin odpoledne, kdy kapitĂˇn Piero Calamai vyĹˇel na kĹ™Ădlo mĹŻstku a zpozoroval, Ĺľe na zĂˇpadÄ› se nad moĹ™em jako duĹˇe utopencĹŻ vznĂˇĹˇejĂ ĹˇedivĂ© mlĹľnĂ© chuchvalce.

KapitĂˇn okamĹľitÄ› rozkĂˇzal, aby se loÄŹ pĹ™ipravila pro plavbu v mlze. VĹˇech 572 muĹľu posĂˇdky bylo v plnĂ©

pohotovosti. V pravidelnĂ˝ch stovteĹ™inovĂ˝ch intervalech se zaÄŤal automaticky ozĂ˝vat mlhovĂ˝ roh. MuĹľ povÄ›Ĺ™enĂ˝

vizuĂˇlnÄ› sledovat okolĂ obdrĹľel rozkaz pĹ™esunout se na pĹ™ĂÄŹ, odkud bude mĂt lepĹˇĂ rozhled. Osazenstvo strojovny dostalo pokyn pĹ™ipravit se a v pĹ™ĂpadÄ› nÄ›jakĂ© nouzovĂ© situace okamĹľitÄ› zasĂˇhnout. DveĹ™e mezi jedenĂˇcti vodotÄ›snĂ˝mi oddÄ›lenĂmi byly uzavĹ™eny.

Andrea Doria prĂˇvÄ› podstupoval poslednĂ etapu 4000

mil dlouhĂ© cesty ze svĂ©ho domovskĂ©ho janovskĂ©ho pĹ™Ăstavu.

Na palubÄ› mÄ›l 1134 pasaĹľĂ©rĹŻ a ve svĂ˝ch ĂştrobĂˇch pĹ™evĂˇĹľel 401 tun nĂˇkladu. Navzdory hustĂ© mlze, kterĂˇ halila jeho paluby, plul Doria tĂ©mÄ›Ĺ™ plnou rychlostĂ. MohutnĂ©

dvouturbĂnovĂ© motory o vĂ˝konu 35 000 koĹ�skĂ˝ch sil hnaly tuto velkou loÄŹ moĹ™em rychlostĂ dvaadvaceti uzlĹŻ za hodinu.

JejĂ majitel, spoleÄŤnost Italian Line, se svĂ˝mi plavidly a cestujĂcĂmi nehazardoval. SpoleÄŤnost ale takĂ© neplatila kapitĂˇny za to, Ĺľe do cĂle dorazĂ se zpoĹľdÄ›nĂm. ÄŚas jsou penĂze. Nikdo to nevÄ›dÄ›l lĂ©pe neĹľ kapitĂˇn Calamai, kterĂ˝

tĂ©to lodi velel pĹ™i vĹˇech jejĂch plavbĂˇch pĹ™es Atlantik. Byl pevnÄ› rozhodnut, Ĺľe hodinovĂ© zpoĹľdÄ›nĂ, co plavidlo nabralo v bouĹ™livĂ© noci pĹ™ed dvÄ›ma dny, pĹ™i pĹ™iplutĂ do New Yorku nebude ani o jedinou vteĹ™inu vÄ›tĹˇĂ.

KdyĹľ se Doria dvacet minut po desĂˇtĂ© hodinÄ› veÄŤer sunul kolem majĂˇkovĂ© lodÄ›, na mĹŻstku ji radarem zachytili a dokonce zaslechli osamocenĂ© hoĹ™ekovĂˇnĂ jejĂ mlhovĂ© sirĂ©ny, vidÄ›t prostĂ˝m okem ale byla jen na mĂ©nÄ› neĹľ jednu mĂli.

Jakmile majĂˇkovĂˇ loÄŹ zĹŻstala vzadu, naĹ™Ădil kapitĂˇn Dorii kurz na zĂˇpad k New Yorku.

ZachycenĂ˝ objekt podle radaru smÄ›Ĺ™oval na vĂ˝chod, pĹ™Ămo na Doriu. Calamai se sklonil nad obrazovkou a zamraÄŤenÄ› pozoroval, jak se blikajĂcĂ bod posunuje. Radar nedokĂˇzal kapitĂˇnovi Ĺ™Ăci, jakĂ˝ druh plavidla vlastnÄ›

pozoruje, ani jak je velkĂ©. NetuĹˇil, Ĺľe se dĂvĂˇ na rychlĂ˝

zaoceĂˇnskĂ˝ parnĂk. Vzhledem k souÄŤtovĂ© rychlosti ÄŤtyĹ™iceti uzlĹŻ se k sobÄ› obÄ› lodÄ› kaĹľdĂ© tĹ™i minuty pĹ™iblĂĹľily o dvÄ›

mĂle.

Pozice druhĂ©ho plavidla pĹ™edstavovala hĂˇdanku. LodÄ›

smÄ›Ĺ™ujĂcĂ na vĂ˝chod by mÄ›ly plout o dvacet mil jiĹľnÄ›ji.

MoĹľnĂˇ je to rybĂˇĹ™skĂ˝ ÄŤlun.

LodÄ› plujĂcĂ na otevĹ™enĂ©m moĹ™i pĹ™Ămo proti sobÄ› by se mÄ›ly podle plavebnĂch pĹ™edpisĹŻ vyhnout doprava, tedy minout se levobokem, jako na silnici dvÄ› opaÄŤnĂ˝m smÄ›rem jedoucĂ auta. Pokud by plavidla manĂ©vrujĂcĂ ve shodÄ› s tÄ›mito pĹ™edpisy byla nucena nebezpeÄŤnĂ˝m zpĹŻsobem pĹ™ekĹ™ĂĹľit svĂ© plavebnĂ drĂˇhy, mohou se minout svĂ˝mi pravoboky.

Podle toho, co ukazoval radar, mÄ›la by druhĂˇ loÄŹ, pokud si obÄ› plavidla zachovajĂ svĹŻj kurz, proplout bezpeÄŤnÄ›

vpravo od Dorii. Jako auta na dĂˇlnici v Anglii, kde se jezdĂ vlevo.

Calamai dal pĹ™esto posĂˇdce rozkaz druhĂ© plavidlo pozornÄ› sledovat. Trocha opatrnosti nikdy neuĹˇkodĂ.

*****

Ve chvĂli, kdy se obÄ› plavidla pĹ™iblĂĹľila asi na deset mil, rozsvĂtil Nillson svÄ›tlo pod deskou pro zaznamenĂˇvĂˇnĂ manĂ©vrĹŻ, kterĂˇ se nachĂˇzela pĹ™Ămo vedle radaru, a chystal se pĹ™enĂ©st mÄ›nĂcĂ se pozici blikajĂcĂho bodu na papĂr.

â€žJakĂ˝ mĂˇme kurz, Hansene?â€ś zeptal se.

â€žDevadesĂˇt stupĹ�ĹŻ,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu kormidelnĂk suĹˇe.

Nillson postupnÄ› namaloval nÄ›kolik kĹ™ĂĹľkĹŻ, vzĂˇjemnÄ› je propojil ÄŤĂˇrou, znovu se zadĂval na obrazovku radaru a pak dal zĂˇloĹľnĂ hlĂdce rozkaz pozorovat okolĂ z levĂ©ho kĹ™Ădla mĹŻstku. ÄŚĂˇra, kterou dostal spojenĂm jednotlivĂ˝ch bodĹŻ, svÄ›dÄŤila o tom, Ĺľe druhĂ© plavidlo se k nim rychle blĂĹľĂ tĂ©mÄ›Ĺ™

v paralelnĂm kurzu, jen s malou odchylkou doleva. VyĹˇel na ploĹˇinu a zadĂval se dalekohledem do tmy. Po nÄ›jakĂ© dalĹˇĂ lodi ani stopy. ZaÄŤal pĹ™echĂˇzet z jednoho kĹ™Ădla na druhĂ© a pokaĹľdĂ© se pĹ™itom cestou zastavil u radaru. Znovu se zeptal na kurz.

â€žPoĹ™Ăˇd devadesĂˇt stupĹ�ĹŻ, pane,â€ś sdÄ›lil mu Hansen.

Nillson se rozhodl zkontrolovat gyrokompas. Dokonce i nepatrnĂˇ odchylka by mohla bĂ˝t nebezpeÄŤnĂˇ, a on se chtÄ›l ubezpeÄŤit, Ĺľe oznĂˇmenĂ˝ kurz opravdu sedĂ. Hansen se natĂˇhnul po signĂˇlnĂm lanku a zatahal za nÄ›. Ĺ estkrĂˇt zaznÄ›l lodnĂ zvon. JedenĂˇct hodin. Nillson se do oznamovĂˇnĂ lodnĂho ÄŤasu vĹľdy rĂˇd zaposlouchal. PĹ™i noÄŤnĂch sluĹľbĂˇch, kdy se k pocitu osamÄ›nĂ obvykle pĹ™idĂˇ i nuda, pĹ™edstavoval pro nÄ›j hlahol lodnĂho zvonu pĹ™ipomĂnku onoho romantickĂ©ho vztahu, kterĂ˝ mÄ›l k moĹ™i jako mladĂk. PozdÄ›ji si na toto zvonÄ›nĂ bude vzpomĂnat spĂĹˇe jako na hlasitou pĹ™edzvÄ›st naplĹ�ovĂˇnĂ osudu.

Nillson, kterĂ˝ se nechal zvonÄ›nĂm vyruĹˇit jen na chvĂli, se zadĂval na obrazovku radaru a pak nakreslil dalĹˇĂ kĹ™ĂĹľek.

JedenĂˇct hodin. ObÄ› lodÄ› dÄ›lilo sedm mil.

Nillson si spoÄŤĂtal, Ĺľe by se plavidla mÄ›la minout svĂ˝mi levoboky v dostateÄŤnĂ© vzdĂˇlenosti. VyĹˇel znovu ven na kĹ™Ădlo a zadĂval se dalekohledem doleva. Bylo to k zblĂˇznÄ›nĂ. V mĂstech, kde se podle radaru mÄ›la nachĂˇzet loÄŹ, byla jen temnota. TĹ™eba jĂ nefungujĂ poziÄŤnĂ svÄ›tla.

Nebo je to vĂˇleÄŤnĂ© plavidlo na nÄ›jakĂ©m cviÄŤenĂ.

ZamĂĹ™il dalekohledem doprava. Na hladinÄ› se zrcadlil jasnĂ˝ mÄ›sĂÄŤnĂ kotouÄŤ. Znovu doleva. StĂˇle nic. Ĺ˝e by loÄŹ

halila mlha? NepravdÄ›podobnĂ©. V hustĂ© mlze by se ĹľĂˇdnĂˇ

loÄŹ nepohybovala tak rychle. ZaÄŤal uvaĹľovat, jestli by nemÄ›l Stockholm snĂĹľit rychlost.

Ne. KapitĂˇn by zaslechl Ĺ™inÄŤenĂ lodnĂho telegrafu a okamĹľitÄ› by pĹ™ibÄ›hl. DĂˇ tomu chladnĂ©mu hajzlovi vÄ›dÄ›t aĹľ potĂ©, co se lodÄ› bezpeÄŤnÄ› minou.

Ve 23.03 obrazovky radarĹŻ na obou plavidlech ukĂˇzaly, Ĺľe lodÄ› jsou od sebe vzdĂˇleny ÄŤtyĹ™i mĂle.

StĂˇle ĹľĂˇdnĂˇ svÄ›tla.

Nillson opÄ›t v duchu zvĂˇĹľil, zda zavolat kapitĂˇna, a znovu tuto myĹˇlenku zavrhnul. Dokonce ani nevydal rozkaz, aby se zaÄŤalo s dĂˇvĂˇnĂm vĂ˝straĹľnĂ˝ch signĂˇlĹŻ, jak to poĹľadovaly mezinĂˇrodnÄ› platnĂ© pĹ™edpisy. Bylo by to plĂ˝tvĂˇnĂ ÄŤasem. NachĂˇzeli se na otevĹ™enĂ©m moĹ™i, svĂtil mÄ›sĂc a viditelnost musela bĂ˝t okolo pÄ›ti mil.

Stockholm se i nadĂˇle probĂjel nocĂ rychlostĂ osmnĂˇcti uzlĹŻ.

NĂˇhle venkovnĂ pozorovatel vykĹ™ikl: â€žSvÄ›tla na levoboku!â€ś

KoneÄŤnÄ›.

Analytici pozdÄ›ji nechĂˇpavÄ› kroutili hlavami a podivovali se, jak dvÄ› lodÄ› vybavenĂ© radary mohly na ĹˇirĂ©m oceĂˇnu tak neochvÄ›jnÄ›, jako pĹ™itahujĂcĂ se magnety, mĂĹ™it pĹ™Ămo na sebe.

Nillson dlouhĂ˝mi kroky pĹ™ichvĂˇtal na levĂ© kĹ™Ădlo mĹŻstku a zahledÄ›l se na poziÄŤnĂ svÄ›tla druhĂ©ho plavidla. V temnotÄ›

zĂˇĹ™ily dvÄ› malĂ© bĂlĂ© ĹˇpendlĂkovĂ© hlaviÄŤky, jedna vysoko, druhĂˇ nĂzko. DobĹ™e. Z pozice svÄ›tel vyplĂ˝valo, Ĺľe kolem nich druhĂˇ loÄŹ propluje po levĂ© stranÄ›. Pak se ukĂˇzalo ÄŤervenĂ© svÄ›tlo, tedy levĂ© poziÄŤnĂ, coĹľ potvrdilo, Ĺľe loÄŹ

Stockholm mĂjĂ. Plavidla by se mÄ›la minout svĂ˝mi levoboky.

Podle radaru ÄŤinila jejich vzdĂˇlenost vĂce neĹľ dvÄ› mĂle.

ZadĂval se na hodiny. Ukazovaly 23.06.

Z toho, co vyÄŤetl na obrazovce svĂ©ho radaru kapitĂˇn Andrea Dorii, vyplĂ˝valo, Ĺľe lodÄ› by se mÄ›ly bezpeÄŤnÄ›

minout vpravo. KdyĹľ uĹľ je dÄ›lilo mĂ©nÄ› neĹľ tĹ™i a pĹŻl mĂle, naĹ™Ădil Calamai zmÄ›nu kurzu o ÄŤtyĹ™i stupnÄ› vlevo, aby se prostor mezi plavebnĂmi drahami obou plavidel jeĹˇtÄ› zvÄ›tĹˇil.

Po chvĂli se v mlze objevil tlumenĂ˝ pĹ™Ăsvit a postupnÄ›

nabĂ˝val podoby bĂlĂ˝ch pohybujĂcĂch se svÄ›tel. KapitĂˇn Calamai oÄŤekĂˇval, Ĺľe spatĹ™Ă zelenĂ© svÄ›tlo na pravoboku cizĂho plavidla kaĹľdĂ˝m okamĹľikem.

DÄ›lila je jedna mĂle.

Nillson si vzpomnÄ›l, jak mu jednou jeden z pozorovatelĹŻ

Ĺ™ekl, Ĺľe Stockholm by se dokĂˇzal otoÄŤit na pÄ›tnĂku a jeĹˇtÄ› dĂˇt zpĂˇtky nÄ›jakĂ© drobnĂ©. Nastal ÄŤas tuto hbitost vyuĹľĂt.

â€žDva dĂlky doprava,â€ś naĹ™Ădil kormidelnĂkovi. Tak jako Calamai i on chtÄ›l trochu volnĂ©ho prostoru.

Hansen otoÄŤil kormidelnĂm kolem dvakrĂˇt kolem dokola smÄ›rem doprava. LoÄŹ se stoÄŤila o dvacet stupĹ�ĹŻ na pravobok.

â€žSrovnejte ji v ose a drĹľte smÄ›r.â€ś Na stÄ›nÄ› se ozval telefon. Nillson k nÄ›mu pĹ™istoupil a zvedl sluchĂˇtko.

â€žMĹŻstek,â€ś pronesl. ProtoĹľe byl pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe se plavidla mĂjĂ zcela bezpeÄŤnÄ›, stĂˇl pĹ™itom ÄŤelem ke zdi, tedy zĂˇdy k oknĹŻm.

Volala hlĂdka. â€žSvÄ›tla dvacet stupĹ�ĹŻ na levoboku.â€ś â€žDÄ›kuji,â€ś odvÄ›til Nillson a zavÄ›sil. PĹ™eĹˇel mĂstnost a zadĂval se na obrazovku radaru. Dosud netuĹˇil, Ĺľe Doria zmÄ›nil smÄ›r. Bod nynĂ blikal tak blĂzko, Ĺľe mu to nedĂˇvalo ĹľĂˇdnĂ˝ smysl. VyĹˇel na levĂ© kĹ™Ădlo, v klidu si pĹ™iloĹľil k oÄŤĂm dalekohled a zamĂĹ™il ho na poziÄŤnĂ svÄ›tla.

DĹ™ĂvÄ›jĹˇĂ klid byl ten tam.

â€žPane boĹľe,â€ś vyklouzlo z nÄ›j, kdyĹľ si poprvĂ© vĹˇiml, Ĺľe se vzĂˇjemnĂˇ pozice stoĹľĂˇrovĂ˝ch svÄ›tel zmÄ›nila.

ObÄ› bĂlĂˇ svÄ›tla se prohodila. LoÄŹ uĹľ mu neukazovala ÄŤervenĂ© svÄ›tlo na levoboku. To, kterĂ© vidÄ›l, zĂˇĹ™ilo zelenÄ›.

Pravobok. LoÄŹ se potĂ©, co ji naposledy pozoroval, musela prudce stoÄŤit doleva.

JasnÄ› zĂˇĹ™ĂcĂ palubnĂ svÄ›tla obrovitĂ© tmavĂ© lodÄ› se vyprostila z nĂˇruÄŤe mlhy, kterĂˇ plavidlo aĹľ do tĂ© chvĂle ukrĂ˝vala, a jejĂ pravobok se ocitnul pĹ™Ămo pĹ™ed pĹ™ĂdĂ rychle uhĂˇnÄ›jĂcĂho Stockholmu.

â€žOstĹ™e doprava!â€ś vyrazil ze sebe rozkaz ke zmÄ›nÄ› kurzu.

Prudce se otoÄŤil, v obou dlanĂch pevnÄ› sevĹ™el rukojeti lodnĂho telegrafu, rĂˇznÄ› je posunul do polohy Stop a pak je srazil aĹľ dolĹŻ, jako by mohl loÄŹ zastavit jen prostĂ˝m odhodlĂˇnĂm. Vzduch se naplnil ĹˇĂlenĂ˝m hĹ™motem.

Plnou rychlostĂ vzad.

Nillson se otoÄŤil ke kormidelnĂkovi. Hansen tam stĂˇl jako nÄ›jakĂ˝ kamennĂ˝ strĂˇĹľce pĹ™ed pohanskou svatynĂ.

â€žKruci, Ĺ™ekl jsem ostĹ™e doprava!â€ś vykĹ™ikl chraplavĂ˝m hlasem Nillson.

KdyĹľ Hansen zaÄŤal otĂˇÄŤet kormidelnĂm kolem, Nillson zprvu nevÄ›Ĺ™il svĂ˝m oÄŤĂm. Hansen totiĹľ neotĂˇÄŤel kolem doprava, coĹľ by jim poskytlo urÄŤitou Ĺˇanci, tĹ™ebaĹľe jen minimĂˇlnĂ, Ĺľe se dokĂˇĹľĂ vyhnout srĂˇĹľce. OtĂˇÄŤel jĂm pomalu, ale odhodlanÄ› doleva.

PĹ™ĂÄŹ Stockholmu se zaÄŤala vraĹľednÄ› stĂˇÄŤet.

Nillson zaslechl mlhovou sirĂ©nu. Bylo jasnĂ©, Ĺľe patĹ™Ă cizĂ lodi.

Ve strojovnÄ› zavlĂˇdl chaos. MuĹľi zoufale otĂˇÄŤeli jednĂm z ventilĹŻ, aby zastavili pravĂ˝ motor. Pak se vrhli k dalĹˇĂm, aby pomocĂ nich otevĹ™eli zĂˇklopky pro zpÄ›tnĂ˝ chod a umlÄŤeli tak i motor na levĂ© stranÄ›. KdyĹľ se dostavil brzdnĂ˝

efekt, celĂˇ loÄŹ se otĹ™Ăˇsla. Bylo uĹľ ale pĹ™ĂliĹˇ pozdÄ›.

Stockholm letÄ›l proti niÄŤĂm nechrĂˇnÄ›nĂ© lodi jako ĹˇĂp.

Nillson, kterĂ˝ zĹŻstal na levĂ© stranÄ› mĹŻstku, prsty celou tu dobu zoufale svĂral lodnĂ telegraf.

*****

KapitĂˇn Calamai podobnÄ› jako Nillson sledoval, jak se zjevujĂ stoĹľĂˇrovĂˇ svÄ›tla a jak vzĂˇjemnÄ› mÄ›nĂ svou polohu, a pak spatĹ™il ÄŤervenĂ© levoboÄŤnĂ svÄ›tlo zĂˇĹ™ĂcĂ ve tmÄ› jako rubĂn na ÄŤernĂ©m sametu. Hlavou mu blesklo, Ĺľe druhĂˇ loÄŹ se musela prudce stoÄŤit doprava, pĹ™Ămo do jejich drĂˇhy.

NepĹ™iĹˇlo ĹľĂˇdnĂ© varovĂˇnĂ. Neozval se ani mlhovĂ˝ roh, ani lodnĂ sirĂ©na.

Na zastavenĂ pĹ™i takovĂ© rychlosti nemohlo bĂ˝t ani pomyĹˇlenĂ. LoÄŹ by na nÄ›co takovĂ©ho potĹ™ebovala nÄ›kolik mil.

Calamai mÄ›l na reakci jen nÄ›kolik vteĹ™in. Mohl naĹ™Ădit obrat doprava, pĹ™Ămo proti hrozĂcĂmu nebezpeÄŤĂ, a pak doufat, Ĺľe se lodÄ› o sebe jen otĹ™ou. MoĹľnĂˇ by ale Doria ĂştoÄŤĂcĂmu plavidlu dokĂˇzal utĂ©ci z drĂˇhy. Calamai uÄŤinil zoufalĂ© rozhodnutĂ. â€žKormidlo na doraz doleva,â€ś vyĹˇtÄ›kl rozkaz. DĹŻstojnĂk slouĹľĂcĂ na mĹŻstku se ho dotĂˇzal, zda mĂˇ

dĂˇt pokyn k zastavenĂ motorĹŻ. Calamai zavrtÄ›l hlavou.

â€žUdrĹľovat plnou rychlost.â€ś VÄ›dÄ›l, Ĺľe pĹ™i vyĹˇĹˇĂch rychlostech Doria na kormidlo reaguje mnohem lĂ©pe.

KormidelnĂkovy ruce roztoÄŤily kolo tak razantnÄ›, Ĺľe se jeho rukojeti slily do jednĂ© jedinĂ© matnĂ© Ĺˇmouhy. Ozvalo se dvojĂ zavĹ™ĂskĂˇnĂ sirĂ©ny, kterĂˇ tak oznamovala obrat doleva.

ObrovitĂ© plavidlo se muselo se setrvaÄŤnostĂ rvĂˇt pĹ™ibliĹľnÄ›

pĹŻl mĂle, neĹľ se poloha kormidla zaÄŤala vĹŻbec projevovat.

KapitĂˇn si uvÄ›domoval, Ĺľe podstupuje znaÄŤnĂ© riziko, kdyĹľ vystavuje Doriu nebezpeÄŤĂ po celĂ© dĂ©lce. Modlil se, aby druhĂˇ loÄŹ, dokud je jeĹˇtÄ› ÄŤas, uhnula na opaÄŤnou stranu.

StĂˇle nedokĂˇzal uvÄ›Ĺ™it, Ĺľe obÄ› plavidla plujĂ vstĹ™Ăc vzĂˇjemnĂ©

kolizi. VĹˇechno to vypadalo jako nÄ›jakĂ˝ hrĹŻznĂ˝ sen.

VĂ˝kĹ™ik jednoho z dĹŻstojnĂkĹŻ jej pĹ™ivedl zpÄ›t do reality.

â€žPluje pĹ™Ămo na nĂˇs!â€ś

BlĂĹľĂcĂ se loÄŹ smÄ›Ĺ™ovala k pravĂ© stranÄ› mĹŻstku, odkud ji s ĂşdÄ›sem v oÄŤĂch sledoval Calamai. Vypadalo to, Ĺľe ostrĂˇ

vyvĂ˝ĹˇenĂˇ pĹ™ĂÄŹ mĂĹ™Ă pĹ™Ămo na nÄ›j.

KapitĂˇna Dorii provĂˇzela reputace chladnokrevnĂ©ho a vĹľdy ovlĂˇdajĂcĂho se muĹľe. V tĂ© chvĂli ale udÄ›lal to, co by na jeho mĂstÄ› udÄ›lal kaĹľdĂ˝ rozumnÄ› uvaĹľujĂcĂ ÄŤlovÄ›k. ZaÄŤal utĂkat, aby si zachrĂˇnil Ĺľivot.

*****

ZpevnÄ›nĂˇ pĹ™ĂÄŹ ĹˇvĂ©dskĂ©ho plavidla roztrhla Ĺľeleznou obĹˇĂvku Andrea Dorii s lehkostĂ bajonetu, a neĹľ se zastavila, pronikla tĂ©mÄ›Ĺ™ do tĹ™etiny jeho devadesĂˇt stop ĹˇirokĂ©ho trupu.

ItalskĂ˝ parnĂk, kterĂ˝ vĂˇĹľil 29 100 tun, vĂce neĹľ dvakrĂˇt tolik co Stockholm, druhou loÄŹ strhnul s sebou. Pomalu se pĹ™itom stĂˇÄŤel kolem mĂsta prĹŻniku, ke kterĂ©mu doĹˇlo pod pravou ploĹˇinou mĹŻstku, trochu dĂˇle k zĂˇdi. KdyĹľ se pak nabodnutĂ˝ Doria zhoupl dopĹ™edu, poĹˇkozenĂˇ pĹ™ĂÄŹ

Stockholmu se vytrhla ven. Sedm z celkem deseti pasaĹľĂ©rskĂ˝ch palub pĹ™itom roztrhla podobnĂ˝m zpĹŻsobem, jako kdyĹľ nÄ›jakĂ˝ dravec vytrhne z tÄ›la svĂ© obÄ›ti kus masa.

Pak se zaÄŤala se skĹ™Ăpotem a v roji jisker sunout podĂ©l dlouhĂ©ho ÄŤernĂ©ho trupu.

RozvĂrajĂcĂ se klĂnovitĂˇ dĂra, kterĂˇ se Ĺˇklebila v boku Dorii, mÄ›la na vĂ˝Ĺˇku ÄŤtyĹ™icet stop a svĂ˝m spodnĂm okrajem sahala sedm stop pod hladinu.

ZejĂcĂm obrovskĂ˝m otvorem se dovnitĹ™ prodraly tisĂce galonĹŻ vody a zaplnily prĂˇzdnĂ© boÄŤnĂ palivovĂ© nĂˇdrĹľe, kterĂ©

byly pĹ™i stĹ™etu proraĹľeny. LoÄŹ se pod vĂˇhou pÄ›ti set tun moĹ™skĂ© vody, jeĹľ pronikla do generĂˇtorovĂ©ho oddÄ›lenĂ, naklonila na pravou stranu. Jednou pĹ™Ăstupovou chodbou a nÄ›kolika prĹŻlezy se zaÄŤala valit olejnatĂˇ Ĺ™eka, jejĂĹľ hladina se postupnÄ› zvedala, aĹľ se nakonec dostala podlahovĂ˝m roĹˇtem do strojovny. O Ĺľivot bojujĂcĂ strojnĂci padali na olejem pokrytĂ˝ch podlahĂˇch jak cirkusovĂ klauni kopajĂcĂ se v manĂ©Ĺľi navzĂˇjem do zadku.

DovnitĹ™ se vevalila dalĹˇĂ voda, zaĂştoÄŤila na nepoĹˇkozenĂ©

prĂˇzdnĂ© palivovĂ© nĂˇdrĹľe na levoboku a pak je vyvrhla na povrch, na nÄ›mĹľ se roztanÄŤily jak mĂ˝dlovĂ© bubliny.

Od srĂˇĹľky ubÄ›hlo teprve nÄ›kolik minut, Doria se uĹľ ale hrĹŻzostraĹˇnÄ› naklonil.

*****

Nillson oÄŤekĂˇval, Ĺľe bude pĹ™i srĂˇĹľce vrĹľen k podlaze.

NĂˇraz byl pĹ™ekvapivÄ› slabĂ˝, na druhou stranu ale dost prudkĂ˝ na to, aby jej probral z ochromenĂ. Ăšprkem opustil kormidelnu, vrazil do navigaÄŤnĂ mĂstnosti a hnal se k poplachovĂ©mu spĂnaÄŤi, kterĂ˝ by mÄ›l na Stockholmu zavĹ™Ăt vĹˇechny vodotÄ›snĂ© dveĹ™e.

â€žCo se, pro Kristovy rĂˇny, stalo?â€ś zahĹ™mÄ›l mĹŻstkem kapitĂˇnĹŻv hlas.

Nillson se pokusil dostat ze sebe nÄ›jakou odpovÄ›ÄŹ.

Slova mu ale uvĂˇzla v krku. Byl na rozpacĂch, jak pĹ™edchozĂ okamĹľiky popsat. Hansen ignorujĂcĂ jeho rozkaz zamĂĹ™it doprava. RozmazanĂˇ Ĺˇmouha kormidelnĂho kola otĂˇÄŤejĂcĂho se prudce doleva. Hansen doslova nalehnutĂ˝ na kormidelnĂ kolo, s dlanÄ›mi pevnÄ› svĂrajĂcĂmi rukojeti, jako by se pro nÄ›j zastavil ÄŤas. V jeho oÄŤĂch ani nĂˇznak obav, ani znĂˇmka strachu. Jen ledovÄ› modrĂ˝ chlad. Nillson si nejprve myslel, Ĺľe jde o hru svÄ›tel, odraz svitu, kterĂ˝ na tu jeho odpornou jizvu dopadal od skĹ™ĂnÄ› gyrokompasu. Ale nebylo o ÄŤem pochybovat. ZatĂmco loÄŹ spÄ›chala vstĹ™Ăc neodvratnĂ©

katastrofÄ›, ten muĹľ se usmĂval.

Byl si tĂm jist. Hansen do druhĂ© lodÄ› zĂˇmÄ›rnÄ› narazil.

Vedl Stockholm tak, jako by na cĂl navĂˇdÄ›l torpĂ©do. Nedalo se pochybovat ani o tom, Ĺľe by nÄ›koho, kapitĂˇna ÄŤi jakĂ©hokoli jinĂ©ho ÄŤlena posĂˇdky, kdy napadlo, Ĺľe by se nÄ›co takovĂ©ho vĹŻbec mohlo stĂˇt.

NillsonĹŻv ĂşzkostĂ naplnÄ›nĂ˝ pohled se z kapitĂˇnova rozzuĹ™enĂ©ho obliÄŤeje pĹ™enesl na kormidelnĂ kolo, jako by tam chtÄ›l najĂt nÄ›jakou odpovÄ›ÄŹ. To se ale jen tiĹˇe a samovolnÄ› prudce otĂˇÄŤelo. Nikdo u nÄ›j nestĂˇl.

Hansen v tom zmatku zmizel.

*****

Jake Carey byl vytrĹľen ze spĂˇnku hrozivĂ˝m kovovĂ˝m hĹ™motem. Po dutÄ› znÄ›jĂcĂ rĂˇnÄ› pĹ™iĹˇel okamĹľitÄ› muÄŤivĂ˝

skĹ™Ăpot kovu o kov a pak nervy drĂˇsajĂcĂ praskot, jako by nÄ›jakĂˇ obrovskĂˇ sĂla chtÄ›la tuto kabinu z hornĂ paluby vytrhnout. OkamĹľitÄ› otevĹ™el oÄŤi a vydÄ›ĹˇenÄ› se zadĂval na cosi, co pĹ™ipomĂnalo ĹˇedobĂlou zeÄŹ pohybujĂcĂ se jen nÄ›kolik stop od nÄ›j.

Carey se ke spĂˇnku uloĹľil teprve pĹ™ed nÄ›kolika minutami. PolĂbil svou Ĺľenu Myru na dobrou noc a pak vklouzl pod pĹ™ĂjemnÄ› chladivou pĹ™ikrĂ˝vku na dvojlĹŻĹľku, kterĂ˝mi byly kabiny prvnĂ tĹ™Ădy vybaveny. Myra si jeĹˇtÄ›

pĹ™eÄŤetla nÄ›kolik strĂˇnek z romĂˇnu, pak jĂ ale zaÄŤala padat vĂÄŤka. Zhasla, pĹ™itĂˇhla si pokrĂ˝vku aĹľ ke krku a s pĹ™Ăjemnou vzpomĂnkou na proslunÄ›nĂ© toskĂˇnskĂ© vinice si slastnÄ›

povzdechla.

VeÄŤer si s Jakem nechali v jĂdelnÄ› prvnĂ tĹ™Ădy nalĂt ĹˇampaĹ�skĂ© a pĹ™ipili si na skvÄ›lĂ˝ prĹŻbÄ›h italskĂ© dovolenĂ©.

Carey pak navrhnul, aby si v salonku Belvedere dali skleniÄŤku pĹ™ed spanĂm, Myra mu ale odvÄ›tila, Ĺľe jestli tu kapelu uslyĹˇĂ jeĹˇtÄ› jednou hrĂˇt â€žArrivederci Romaâ€ś, tak pĹ™ĂsahĂˇ, Ĺľe uĹľ nikdy nevezme Ĺˇpagety do Ăşst. JĂdelnu opustili krĂˇtce pĹ™ed pĹŻl jedenĂˇctou.

Ruku v ruce proĹˇli kolem obchodĹŻ na spoleÄŤenskĂ©

palubÄ›, vyvezli se vĂ˝tahem o jednu ĂşroveĹ� vĂ˝Ĺˇe a pak pomalu zamĂĹ™ili hornĂ palubou ke svĂ© prostornĂ© kabinÄ› na pravĂ© stranÄ›. NachystanĂˇ zavazadla dali na chodbu, aby je stevardi v rĂˇmci pĹ™Ăprav na zĂtĹ™ejĹˇĂ pĹ™iplutĂ do New Yorku mohli sesbĂrat. LoÄŹ se lehce kolĂ©bala, protoĹľe jejĂ tÄ›ĹľiĹˇtÄ› se v dĹŻsledku spotĹ™ebovĂˇnĂ paliva z velkĂ˝ch nĂˇdrĹľĂ v trupu pĹ™esunulo vĂ˝Ĺˇe. Pohyb tĂ©to gigantickĂ© kolĂ©bky zaÄŤal rychle pĹŻsobit, a tak netrvalo dlouho a Myra CareyovĂˇ usnula takĂ©.

Postel jejĂho manĹľela se nĂˇhle prudce naklonila. Byl vymrĹˇtÄ›n do vzduchu, jako by jej nÄ›kdo vystĹ™elil pomocĂ katapultu. Po krĂˇtkĂ©m letu, kterĂ˝ mu ale pĹ™ipadal jako vÄ›ÄŤnost, nĂˇsledoval dopad a jeho mysl se pohrouĹľila do hlubokĂ© propasti temnoty.

*****

Palubami Andrea Dorii krĂˇÄŤela smrt.

ProchĂˇzela vĹˇemi ĂşrovnÄ›mi, od feĹˇĂˇckĂ˝ch kabin na vyĹˇĹˇĂch palubĂˇch aĹľ po kajuty cestujĂcĂch turistickĂ© tĹ™Ădy pod vodoryskou. DvaapadesĂˇt lidĂ zahynulo ÄŤi bylo smrtelnÄ›

zranÄ›no okamĹľitÄ› pĹ™i srĂˇĹľce. Na palubÄ› prvnĂ tĹ™Ădy, kde mÄ›l otvor nejvÄ›tĹˇĂ ĹˇĂĹ™ku, bylo zdemolovĂˇno deset kabin. SmÄ›rem dolĹŻ se dĂra sice zuĹľovala, kabiny nachĂˇzejĂcĂ se pod vodoryskou byly ale menĹˇĂ a mÄ›ly vĂce pasaĹľĂ©rĹŻ, takĹľe vĂ˝slednĂ˝ efekt byl jeĹˇtÄ› horĹˇĂ.

LidĂ© umĂrali ÄŤi pĹ™eĹľĂvali podle rozmaru osudu. Jeden cestujĂcĂ prvnĂ tĹ™Ădy, kterĂ˝ si prĂˇvÄ› ÄŤistil zuby, po Ăşprku do loĹľnice zjistil, Ĺľe vnÄ›jĹˇĂ stÄ›na pĹ™estala existovat a manĹľelka zmizela. Na luxusnĂ spoleÄŤenskĂ© palubÄ› zahynuli ve stejnĂ©m okamĹľiku dva lidĂ©. Ĺ estadvacet italskĂ˝ch imigrantĹŻ, kteĹ™Ă se nachĂˇzeli v menĹˇĂch levnÄ›jĹˇĂch kabinĂˇch na nejspodnÄ›jĹˇĂ palubÄ› pĹ™Ămo v mĂstÄ› srĂˇĹľky, zahynulo ve zmÄ›ti pokroucenĂ©

oceli. Mezi nimi i Ĺľena se ÄŤtyĹ™mi malĂ˝mi dÄ›tmi. Stalo se ale i nÄ›kolik zĂˇzrakĹŻ. NÄ›jakĂˇ mladĂˇ dĂvka spĂcĂ v jednĂ© z kabin prvnĂ tĹ™Ădy byla vytaĹľena ven, a kdyĹľ se vzbudila, zjistila, Ĺľe je uvnitĹ™ poniÄŤenĂ© pĹ™ĂdÄ› Stockholmu. Na jeden pĂˇr spadl v kabinÄ› strop, podaĹ™ilo se jim ale vyplazit se ven na chodbu.

O Ĺľivot museli nejĂşpornÄ›ji bojovat lidĂ© z dvou nejspodnÄ›jĹˇĂch palub. Cestu nahoru si museli probojovĂˇvat naklonÄ›nĂ˝mi a kouĹ™em naplnÄ›nĂ˝mi chodbami proti proudu olejem pokrytĂ© ÄŤernĂ© vody. LidĂ© se postupnÄ› probĂjeli na shromaĹľÄŹovacĂ mĂsta a tam pak ÄŤekali na instrukce.

KapitĂˇn Calamai se v okamĹľiku srĂˇĹľky nachĂˇzel na vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂ stranÄ› mĹŻstku. KdyĹľ se vzpamatoval z poÄŤĂˇteÄŤnĂho Ĺˇoku, pĹ™esunul pĂˇÄŤku lodnĂho telegrafu do polohy Stop. LoÄŹ se nakonec v hustĂ© mlze zastavila.

DruhĂ˝ dĹŻstojnĂk pĹ™istoupil k inklinometru, pĹ™Ăstroji na mÄ›Ĺ™enĂ nĂˇklonu plavidla.

â€žOsmnĂˇct stupĹ�ĹŻ,â€ś ohlĂˇsil. O pĂˇr minut pozdÄ›ji uĹľ to ale neplatilo. â€žDevatenĂˇct stupĹ�ĹŻ,â€ś musel oznĂˇmit.

KapitĂˇn mÄ›l pocit, Ĺľe jeho srdce sevĹ™ely nÄ›ÄŤĂ studenĂ©

prsty. NĂˇklon by nemÄ›l pĹ™ekroÄŤit patnĂˇct stupĹ�ĹŻ, a to ani v pĹ™ĂpadÄ› zaplavenĂ dvou oddÄ›lenĂ. PĹ™i nachĂ˝lenĂ vÄ›tĹˇĂm neĹľ dvacet stupĹ�ĹŻ se vodotÄ›snĂˇ oddÄ›lenĂ zaplavĂ vĹˇechna.

Logika mu Ĺ™Ăkala, Ĺľe takovĂˇ situace je nemyslitelnĂˇ.

KonstruktĂ©Ĺ™i se pĹ™ece zaruÄŤili, Ĺľe loÄŹ by mÄ›la zĹŻstat ve vzpĹ™ĂmenĂ© poloze pĹ™i zaplavenĂ kterĂ˝chkoli dvou vedle sebe leĹľĂcĂch oddÄ›lenĂ. VyĹľĂˇdal si hlĂˇĹˇenĂ o situaci na vĹˇech palubĂˇch, zvlĂˇĹˇtÄ› o stavu vodotÄ›snĂ˝ch dveĹ™Ă, a dal rozkaz, aby byl odvysĂlĂˇn signĂˇl SOS, a to spolu s udĂˇnĂm polohy plavidla.

DĹŻstojnĂci pĹ™ispÄ›chali zpĂˇtky na mĹŻstek s hlĂˇĹˇenĂmi o ĹˇkodĂˇch: Osazenstvo strojovny se snaĹľĂ vypumpovat oddÄ›lenĂ na pravoboku, voda se ale dostĂˇvĂˇ dovnitĹ™ rychleji, neĹľ se jim ji daĹ™Ă zbavovat. Kotelna je pod vodou a hladina stoupĂˇ v dalĹˇĂch dvou oddÄ›lenĂch.

ProblĂ©m pĹ™edstavovala paluba A, kterĂˇ mÄ›la slouĹľit jako ocelovĂˇ pokliÄŤka nad pĹ™ĂÄŤnĂ˝mi pĹ™epĂˇĹľkami, jeĹľ loÄŹ

rozdÄ›lovaly na oddÄ›lenĂ. Voda se hnala dolĹŻ po schodech vedoucĂch z tĂ©to paluby do dalĹˇĂch prostor.

â€žDvacet stupĹ�ĹŻ,â€ś oznĂˇmil druhĂ˝ dĹŻstojnĂk novou hodnotu.

KapitĂˇn Calamai se nemusel dĂvat na inklinometr, aby vÄ›dÄ›l, Ĺľe nĂˇklon uĹľ pĹ™esĂˇhl krajnĂ mez, kdy by jej bylo moĹľno jeĹˇtÄ› zkorigovat. Na dĹŻkazu pĹ™Ămo stĂˇl. Byl to sklon mapami posetĂ© podlahy.

LoÄŹ umĂrala.

Ochromil jej zĂˇrmutek. Andrea DoĹ�a nebyl jen tak nÄ›jakou lodĂ. KrĂˇlovna spoleÄŤnosti Italian Line za dvacet devÄ›t milionĹŻ dolarĹŻ pĹ™edstavovala tu nejdokonalejĹˇĂ a nejluxusnÄ›jĹˇĂ dopravnĂ loÄŹ, jakĂˇ se kdy po moĹ™Ăch plavila.

KdyĹľ ji pĹ™ed necelĂ˝mi ÄŤtyĹ™mi roky spouĹˇtÄ›li na vodu, chtÄ›li tak svÄ›tu oznĂˇmit, Ĺľe italskĂ© obchodnĂ loÄŹstvo se po vĂˇlce opÄ›t vracĂ na scĂ©nu. PĹ™i pohledu na jejĂ elegantnĂ ÄŤernĂ˝ trup, bĂlĂ© nĂˇstavby a ponÄ›kud kĹ™iklavÄ› ÄŤervenou, zelenou a bĂlou barvou zĂˇĹ™ĂcĂ komĂn mÄ›l ÄŤlovÄ›k pocit, Ĺľe tento parnĂk je spĂĹˇ

dĂlem umÄ›lce neĹľ nÄ›jakĂ©ho lodnĂho architekta.

A co vĂc, byla to jeho loÄŹ. Velel jĂ bÄ›hem poÄŤĂˇteÄŤnĂch testĹŻ i pĹ™i stovce plaveb pĹ™es Atlantik. JejĂ paluby znal lĂ©pe neĹľ pokoje svĂ©ho vlastnĂho domu. Nikdy ho nepĹ™estalo bavit prochĂˇzet z jednoho jejĂho konce na druhĂ˝, rozhlĂĹľel se po nĂ jako nĂˇvĹˇtÄ›vnĂk muzea, kochal se vĂ˝sledky prĂˇce jednatĹ™iceti vynikajĂcĂch italskĂ˝ch umÄ›lcĹŻ a pĹ™edstavitelĹŻ

umÄ›leckĂ˝ch Ĺ™emesel, obdivoval renesanÄŤnĂ krĂˇsu zrcadel, pozlacenĂ˝ch pĹ™edmÄ›tĹŻ, kĹ™iĹˇĹĄĂˇlovĂ©ho skla, nĂˇbytku z vzĂˇcnĂ©ho dĹ™eva, nĂˇdhernĂ˝ch goblĂ©nĹŻ a mozaik. VĹľdy rĂˇd zaĹˇel do salonku pro cestujĂcĂ prvnĂ tĹ™Ădy, kde se, obklopen rozmÄ›rnĂ˝mi nĂˇstÄ›nnĂ˝mi malbami, kterĂ© pÄ›ly chvĂˇlu na Michelangela a dalĹˇĂ italskĂ© mistry, pokaĹľdĂ© zastavil pĹ™ed mohutnou bronzovou sochou Andrea Dorii, jehoĹľ svou velikostĂ pĹ™edÄŤil snad jen Kolumbus. StarĂ˝ janovskĂ˝ admirĂˇl zde stĂˇl jako vĹľdy pĹ™ipraven tasit zbraĹ�, jen co se ukĂˇĹľe nÄ›jakĂ˝ berberskĂ˝ pirĂˇt.

To vĹˇe teÄŹ ÄŤekala zkĂˇza.

KapitĂˇn mÄ›l v prvĂ© Ĺ™adÄ› odpovÄ›dnost za cestujĂcĂ. UĹľ se chystal vydat rozkaz k opuĹˇtÄ›nĂ lodÄ›, kdyĹľ mu jeden z dĹŻstojnĂkĹŻ ohlĂˇsil, jak to vypadĂˇ se zĂˇchrannĂ˝mi ÄŤluny. Ty na levoboku nebude moĹľnĂ© spustit. TakĹľe zbĂ˝vĂˇ jen osm ÄŤlunĹŻ na pravĂ© stranÄ›. HoupajĂ se ale nad vodou daleko od zĂˇbradlĂ. I kdyby je bylo moĹľno spustit, je v nich mĂsto jen pro polovinu cestujĂcĂch. K vydĂˇnĂ rozkazu opustit loÄŹ

nemÄ›l odvahu. Panikou zachvĂˇcenĂ cestujĂcĂ by se vĹˇichni vrhli na jednu stranu a nastal by chaos.

Modlil se, aby nÄ›jakĂˇ plavidla jejich volĂˇnĂ o pomoc zaslechla a v mlze je naĹˇla. Nemohl dÄ›lat vĹŻbec nic. Jen ÄŤekat.

*****

KdyĹľ se Angelo Donatelli vracel od stolu nevĂˇzanÄ› se bavĂcĂch NewyorÄŤanu, jimĹľ pĹ™inesl tĂˇc plnĂ˝ skleniÄŤek martini, aby mohli pokraÄŤovat v oslavÄ› poslednĂ noci na palubÄ› lodi, zavadil pohledem o jedno ze zĂˇclonami krytĂ˝ch oken, kterĂˇ se tĂˇhla podĂ©l tĹ™Ă stÄ›n elegantnĂho salonku Belvedere. Cosi za nĂm zahlĂ©dl. Jakoby nĂˇznak nÄ›jakĂ©ho rychlĂ©ho pohybu.

Salonek se nachĂˇzel na zaÄŤĂˇtku ÄŤlunovĂ© paluby, z jejĂĹľ otevĹ™enĂ© promenĂˇdy se cestujĂcĂm prvnĂ tĹ™Ădy za dennĂho svÄ›tla nebo bÄ›hem jasnĂ˝ch nocĂ za normĂˇlnĂch okolnostĂ nabĂzel pohled na moĹ™e. VÄ›tĹˇina cestujĂcĂch tĂ© noci uĹľ ale vzdala jakĂ©koli pokusy pĹ™es Ĺ™Ădkou Ĺˇedou zeÄŹ vystavÄ›nou poÄŤasĂm okolo salonku nÄ›co zahlĂ©dnout. Byla to nĂˇhoda, Ĺľe Angelo zvedl k oknu oÄŤi a spatĹ™il svÄ›tla a zĂˇbradlĂ velikĂ©

bĂlĂ© lodÄ› sunoucĂ se mlhou. â€žDios Mioâ€ś zamumlal.

Sotva z nÄ›j tato slova vypadla, ozval se tĹ™esk pĹ™ipomĂnajĂcĂ explozi

nÄ›jakĂ©

monstrĂłznĂ zĂˇbavnĂ©

pyrotechniky. Salonek se ponoĹ™il do tmy.

Paluba se prudce otĹ™Ăˇsla. Angelo ztratil rovnovĂˇhu, a jak se ji pokouĹˇel znovu zĂskat, s kulatĂ˝m podnosem pevnÄ›

sevĹ™enĂ˝m v jednĂ© ruce pĹŻsobil jako dost vÄ›rnĂˇ imitace slavnĂ© Ĺ™eckĂ© sochy znĂˇzorĹ�ujĂcĂ diskaĹ™e. Tento ĹˇikovnĂ˝

Sicilan z Palerma byl rozenĂ˝m atletem, jenĹľ si uchovĂˇval oku lahodĂcĂ hbitost nekoneÄŤnĂ˝m baletem mezi stoly a vyvaĹľovĂˇnĂm podnosĹŻ s nĂˇpoji.

KdyĹľ se mu opÄ›t podaĹ™ilo vstĂˇt, zazĂˇĹ™ilo do tmy nouzovĂ©

osvÄ›tlenĂ. TĹ™i dvojice od jeho stolu byly z kĹ™esel mrĹˇtÄ›ny na podlahu. Nejprve pomohl na nohy ĹľenĂˇm. NezdĂˇlo se, Ĺľe by to nÄ›kdo vĂˇĹľnÄ›ji odnesl. RozhlĂ©dl se kolem.

V nĂˇdhernĂ©m salonku, tĂ© krĂˇsnĂ© mĂstnosti s matnÄ›

osvÄ›tlenĂ˝mi goblĂ©ny, obrazy a dĹ™evoĹ™ezbami a hladkĂ˝m svÄ›tlĂ˝m obloĹľenĂm, zavlĂˇdl zmatek. NablĂ˝skanĂ˝ taneÄŤnĂ parket, na nÄ›mĹľ jeĹˇtÄ› pĹ™ed nÄ›kolika vteĹ™inami vĂĹ™ily pĂˇry v rytmu pĂsnÄ› â€žArrivederci Romaâ€ś, se zmÄ›nil v propletenec zmĂtajĂcĂch se tÄ›l. Hudba nĂˇhle umlkla a nahradily ji vĂ˝kĹ™iky bolesti a strachu. Ze zmÄ›ti hudebnĂch nĂˇstrojĹŻ se zaÄŤali zvedat ÄŤlenovĂ© kapely. VĹˇude se vĂˇlely stĹ™epy z rozbitĂ˝ch lahvĂ a skleniÄŤek a ve vzduchu byla cĂtit vĹŻnÄ› alkoholu. Se stolĹŻ popadaly na zem i vĂˇzy s ÄŤerstvĂ˝mi kvÄ›tinami.

â€žCo to proboha bylo?â€ś vypravil ze sebe jeden z muĹľĹŻ.

Angelo radÄ›ji mlÄŤel. JeĹˇtÄ› ani teÄŹ si nebyl jist, co vlastnÄ›

vidÄ›l. ZahledÄ›l se jeĹˇtÄ› jednou do okna, spatĹ™il ale jen mlhu.

â€žMoĹľnĂˇ jsme narazili na ledovec,â€ś pokusila se na muĹľovu otĂˇzku nalĂ©zt odpovÄ›ÄŹ jeho manĹľelka.

â€žLedovec? Kriste Pane, Connie, mluvĂĹˇ o pobĹ™eĹľĂ Massachusetts. V ÄŤervenci.â€ś

Ĺ˝ena se kousla do rtu. â€žNo jo, tak to byla tĹ™eba mina.â€ś MuĹľ se podĂval smÄ›rem k muzikantĹŻm a uĹˇklĂbl se. â€žAĹĄ

uĹľ to bylo cokoli, aspoĹ� je to pĹ™inutilo pĹ™estat s tou zatracenou odrhovaÄŤkou.â€ś

VĹˇichni se tĂ© vtipnĂ© poznĂˇmce zasmĂˇli. TaneÄŤnĂci si zaÄŤali opraĹˇovat odÄ›v, muzikanti zvedli nĂˇstroje a zjiĹˇĹĄovali Ĺˇkody. Barmani a ÄŤĂĹˇnĂci se rozebÄ›hli po salonku.

â€žNenĂ se ÄŤeho bĂˇt,â€ś pronesl dalĹˇĂ muĹľ. â€žJeden dĹŻstojnĂk mi Ĺ™ekl, Ĺľe dneska uĹľ se lodÄ› dÄ›lajĂ tak, Ĺľe se nemĹŻĹľou potopit.â€ś

Jeho manĹľelka si pĹ™estala pomocĂ zrcĂˇtka na vĂÄŤku pudĹ™enky kontrolovat nalĂÄŤenĂ. â€žPĹ™esnÄ› to Ĺ™Ăkali i o Titaniku,â€ś poznamenala znepokojenÄ›.

Rozhostilo se napjatĂ© ticho. Pak nĂˇsledovala rychlĂˇ

vĂ˝mÄ›na vyplaĹˇenĂ˝ch pohledĹŻ. Jako by zaslechly nÄ›jakĂ˝

neslyĹˇitelnĂ˝ signĂˇl, vĹˇechny tĹ™i pĂˇry se vrhly k nejbliĹľĹˇĂmu vĂ˝chodu. PtĂˇci by telegrafnĂ drĂˇty neopustili rychleji.

PrvnĂ, co Angela automaticky napadlo, bylo, Ĺľe by mÄ›l odnĂ©st skleniÄŤky a utĹ™Ăt stĹŻl. Lehce se usmĂˇl. â€žAsi uĹľ dÄ›lĂˇm ÄŤĂĹˇnĂka pĹ™ĂliĹˇ dlouho,â€ś zaĹˇeptal si sĂˇm pro sebe.

VÄ›tĹˇina lidĂ v mĂstnosti se uĹľ vyhrabala zase na nohy a spÄ›chala k vĂ˝chodĹŻm. Salonek se rychle vyprazdĹ�oval.

Jestli nevypadnu, zĹŻstanu tu ĂşplnÄ› sĂˇm, kmitlo Angelovi hlavou. PokrÄŤil rameny, poloĹľil podnos na zem a pak zamĂĹ™il k nejbliĹľĹˇĂm dveĹ™Ăm, aby zjistil, co se dÄ›je.

*****

ÄŚernĂ© vody Ĺ™eky zapomnÄ›nĂ hrozily pohltit Jaka Careye navĹľdy. Pustil se do boje proti tomu temnĂ©mu proudu unĂˇĹˇejĂcĂmu jeho tÄ›lo, prodral se aĹľ ke kluzkĂ©mu bĹ™ehu vÄ›domĂ a pevnÄ› se ho zachytil. Zaslechl nÄ›jakĂ© zastĂ©nĂˇnĂ a uvÄ›domil si, Ĺľe vyĹˇlo z jeho vlastnĂch rtĹŻ. Vydal dalĹˇĂ sten, tentokrĂˇt zĂˇmÄ›rnÄ›. VĂ˝bornÄ›. MrtvĂ nestĂ©najĂ. Jeho dalĹˇĂ myĹˇlenka patĹ™ila manĹľelce.

â€žMyro!â€ś vykĹ™ikl.

V naĹˇedlĂ© temnotÄ› zaslechl lehkĂ© zaĹˇramocenĂ. V srdci mu vytryskla nadÄ›je. Zvolal Ĺľenino jmĂ©no jeĹˇtÄ› jednou.

â€žTady jsem.â€ś MyĹ™in hlas znÄ›l nezĹ™etelnÄ›, jako by pĹ™ichĂˇzel z velkĂ© dĂˇlky.

â€žDĂky bohu! Jsi v poĹ™Ăˇdku?â€ś

ChvĂle ticha. â€žAno. Co se stalo? Spala jsem…â€ś â€žNevĂm. MĹŻĹľeĹˇ se hĂ˝bat?â€ś

â€žNe.â€ś

â€žPĹ™ijdu ti na pomoc,â€ś Ĺ™ekl Carey. LeĹľel na levĂ©m boku, ruku mÄ›l zkroucenou pod tÄ›lem a na jeho pravou stranu nÄ›co tlaÄŤilo. Nohama nemohl pohnout. SevĹ™el jej strach.

MoĹľnĂˇ mĂˇ zlomenou pĂˇteĹ™. Zkusil to znova. SilnÄ›ji. BodavĂˇ

bolest, kterĂˇ vystĹ™elila od kotnĂkĹŻ aĹľ po stehna, mu vedrala slzy do oÄŤĂ, znamenala ale, Ĺľe nenĂ ochrnutĂ˝. PĹ™estal bojovat. Bude si to muset promyslet. Je pĹ™ece inĹľenĂ˝rem, kterĂ˝ nadÄ›lal jmÄ›nĂ stavbou mostĹŻ. Nijak se to neliĹˇĂ od kterĂ©hokoli jinĂ©ho problĂ©mu Ĺ™eĹˇitelnĂ©ho pomocĂ logiky a vytrvalĂ©ho ĂşsilĂ. A v tomto pĹ™ĂpadÄ› takĂ© za pĹ™ispÄ›nĂ notnĂ©

dĂˇvky ĹˇtÄ›stĂ.

Pohnul pravĂ˝m loktem a ucĂtil mÄ›kkou lĂˇtku. LeĹľel pod matracĂ. ZatlaÄŤil silnÄ›ji a tÄ›lo pouĹľil jako pĂˇku. Matrace se kousek nadzvedla, dĂˇle to ale neĹˇlo. BoĹľe, moĹľnĂˇ na nÄ›m leĹľĂ celĂ˝ podÄ›lanĂ˝ strop. Carey se zhluboka nadechl a vyuĹľĂvaje veĹˇkerou sĂlu, kterou jeho svalnatĂˇ paĹľe dokĂˇzala vyvinout, znovu zatlaÄŤil. Matrace sklouzla na podlahu.

KdyĹľ mÄ›l koneÄŤnÄ› volnĂ© ruce, pĂˇtravÄ› si jimi pĹ™ejel po nohou. U kotnĂkĹŻ narazil na nÄ›co tvrdĂ©ho. Prsty osahal povrch pĹ™edmÄ›tu a uvÄ›domil si, Ĺľe to bude toaletnĂ stolek, kterĂ˝ pĹ™edtĂm stĂˇl mezi obÄ›ma lĹŻĹľky. Matrace ho musela pĹ™ed hroutĂcĂ se stÄ›nou a stropem ochrĂˇnit. Nadzvedl rukama stolek o nÄ›kolik palcĹŻ a postupnÄ› si obÄ› nohy vyprostil.

JemnÄ› si zaÄŤal kotnĂky tĹ™Ăt, aĹľ se mu do nich vrĂˇtila krev.

MÄ›l je samou odÄ›rku a bolely, zĹŻstaly ale celĂ©. Pomalu se pomocĂ rukou zvedl na kolena. â€žJaku,â€ś ozval se opÄ›t MyĹ™in hlas. ZnÄ›l slabÄ›ji. â€žUĹľ jdu, milĂˇÄŤku. VydrĹľ,â€ś NÄ›co nebylo v poĹ™Ăˇdku. Vypadalo to, jako by jejĂ hlas pĹ™ichĂˇzel zpoza pĹ™epĂˇĹľky. Nahmatal vypĂnaÄŤ. Kabina zĹŻstala ponoĹ™ena do tmy. Zcela dezorientovĂˇn se zaÄŤal plazit troskami. Jeho tĂˇpajĂcĂ prsty nahmataly dveĹ™e. Pak pĹ™ekvapenÄ› zvedl hlavu. UslyĹˇel totiĹľ nÄ›co, co znÄ›lo jako pĹ™Ăboj s kĹ™ikem rackĹŻ v pozadĂ. VydrĂˇpal se na nohy, odsunul stranou pĹ™edmÄ›ty blokujĂcĂ dveĹ™e a otevĹ™el je.

SpatĹ™il hororovou scĂ©nu.

Chodba byla plnĂˇ tlaÄŤĂcĂch se a navzĂˇjem se strkajĂcĂch pasaĹľĂ©rĹŻ, jimĹľ nouzovĂ© osvÄ›tlenĂ dodĂˇvalo zvlĂˇĹˇtnĂ jantarovĂ© zabarvenĂ. MuĹľi, Ĺľeny a dÄ›ti, nÄ›kteĹ™Ă Ĺ™ĂˇdnÄ›

obleÄŤeni, jinĂ jen v noÄŤnĂch Ăşborech pod kabĂˇty, s prĂˇzdnĂ˝ma rukama ÄŤi vlekoucĂ zavazadla, vĹˇichni do sebe narĂˇĹľeli, odstrkovali se, pomalu krĂˇÄŤeli nebo se jen stÄ›ĹľĂ Ĺˇourali a postupnÄ› si probojovĂˇvali cestu na hornĂ palubu.

Ve vzduchu visela oblaka prachu a kouĹ™e a podlaha mÄ›la sklon jako v nÄ›jakĂ©m domÄ› smĂchu v lunaparku. NÄ›kolik cestujĂcĂch snaĹľĂcĂch se dostat do svĂ˝ch kabin se touto lidskou Ĺ™ekou probĂjelo opaÄŤnĂ˝m smÄ›rem jako losos deroucĂ se proti proudu.

Carey se zadĂval dozadu na dveĹ™e, jimiĹľ pĹ™ed chvĂlĂ proĹˇel, a z jejich ÄŤĂsla poznal, Ĺľe se nejednĂˇ o jejich vlastnĂ, ale vedlejĹˇĂ kabinu. NÄ›co ho tam muselo odhodit. BÄ›hem veÄŤera s obyvateli tĂ©to kabiny hovoĹ™ili. Byl to starĹˇĂ italsko-americkĂ˝ pĂˇr vracejĂcĂ se z rodinnĂ©ho setkĂˇnĂ. Modlil se, aby svĹŻj zvyk - chodit do postele brzo - toho veÄŤera nedodrĹľeli.

Carey si proklestil cestu davem ke dveĹ™Ăm vlastnĂ kabiny. Bylo zamÄŤeno. ZamĂĹ™il zpĂˇtky do kabiny, kterou prĂˇvÄ› opustil, a zaÄŤal se troskami prohrabĂˇvat ke stÄ›nÄ›.

NÄ›kolikrĂˇt se musel zastavit, aby odsunul bokem nĂˇbytek a odstranil kusy stropu a pĹ™epĂˇĹľky. ObÄŤas se pĹ™es cosi pĹ™eplazil, nÄ›kdy musel nÄ›co podlĂ©zt. SpÄ›chal. NaklonÄ›nĂˇ

paluba znamenĂˇ, Ĺľe loÄŹ nabĂrĂˇ vodu. Dostal se aĹľ ke stÄ›nÄ› a opÄ›t zavolal manĹľelÄŤino jmĂ©no. OdpovÄ›dÄ›la mu z druhĂ©

strany. Pak, teÄŹ uĹľ znaÄŤnÄ› podÄ›Ĺˇen, zaÄŤal pĂˇtrat po nÄ›jakĂ©

prĹŻrvÄ› v tĂ©to bariĂ©Ĺ™e. Dole u podlahy naĹˇel uvolnÄ›nĂ˝ plech.

Tahal za nÄ›j tak dlouho, aĹľ vytvoĹ™il dostateÄŤnÄ› velkou dĂru, aby se jĂ mohl proplazit.

V jeho kabinÄ› vlĂˇdlo pĹ™ĂĹˇeĹ™Ă. Na pĹ™edmÄ›ty dopadalo jen matnĂ© svÄ›tlo. VztyÄŤil se a rozhlĂ©dl se po jeho zdroji. Potem zborcenĂ˝ obliÄŤej mu ovĂval lehkĂ˝, solĂ prosycenĂ˝ vĂˇnek.

NevÄ›Ĺ™il svĂ˝m oÄŤĂm. VnÄ›jĹˇĂ stÄ›na zmizela! Na jejĂm mĂstÄ›

zela jen obrovskĂˇ dĂra, kterou mohl spatĹ™it mÄ›sĂc zrcadlĂcĂ se v oceĂˇnu. Po nÄ›kolika minutĂˇch dalĹˇĂho hektickĂ©ho ĂşsilĂ se koneÄŤnÄ› prodral na manĹľelÄŤinu stranu kabiny. CĂpem pyĹľama jĂ s ÄŤela a tvĂˇĹ™Ă setĹ™el krev a pak ji nÄ›ĹľnÄ› polĂbil.

â€žNemĹŻĹľu se hĂ˝bat,â€ś ozvala se tĂ©mÄ›Ĺ™ omluvnÄ›. AĹĄ uĹľ ho do vedlejĹˇĂ kabiny mrĹˇtilo cokoli, odtrhlo to od podlahy takĂ©

ocelovĂ˝ rĂˇm MyĹ™iny postele a jako pĂ©ro nÄ›jakĂ© obĹ™Ă pasti na myĹˇi ho to pĹ™irazilo ke stÄ›nÄ›. Myra se nachĂˇzela skoro ve vzpĹ™ĂmenĂ© poloze. Matrace ji sice ochrĂˇnila pĹ™ed vĂ˝pletem rĂˇmu, zĹŻstala ale u zdi uvÄ›znÄ›na. Za zĂˇdy mÄ›la ocelovou Ĺˇachtu lodnĂho vĂ˝tahu. PodĂ©l pravĂ©ho boku jĂ visela jedinĂˇ

volnĂˇ paĹľe.

Carey okraj rĂˇmu sevĹ™el prsty. Bylo mu uĹľ sice pĂˇr let pĹ™es padesĂˇt, jako bĂ˝valĂ˝ dÄ›lnĂk mÄ›l ale jeĹˇtÄ› stĂˇle dost sil.

Jeho mohutnĂ© tÄ›lo je teÄŹ zmobilizovalo a mocnÄ› zatĂˇhlo.

RĂˇm se nepatrnÄ› posunul, kdyĹľ ho ale pustil, okamĹľitÄ› se vrĂˇtil do pĹŻvodnĂ polohy. Pokusil se nadzvednout rĂˇm pomocĂ kusu dĹ™eva, Myra ale vykĹ™ikla bolestĂ, a tak toho nechal. ZnechucenÄ› dĹ™evo odhodil.

â€žMilĂˇÄŤku,â€ś Ĺ™ekl a snaĹľil se pĹ™itom, aby jeho hlas znÄ›l co nejklidnÄ›ji. â€žPĹ™ivedu pomoc. MusĂm tÄ› tu nechat samotnou.

Jenom na chviliÄŤku. VrĂˇtĂm se. Slibuji.â€ś â€žJaku, musĂĹˇ se zachrĂˇnit. LoÄŹ…â€ś â€žTak snadno se mÄ› nezbavĂĹˇ, lĂˇsko.â€ś â€žProboha, nebuÄŹ paliÄŤĂˇk.â€ś

Znovu ji polĂbil. JejĂ kĹŻĹľe, na dotyk obvykle tak teplĂˇ, byla teÄŹ chladnĂˇ. â€žZatĂmco budeĹˇ ÄŤekat, myslĂ na toskĂˇnskĂ©

slunce. VrĂˇtĂm se hned. Slibuji.â€ś Stisknul jĂ ruku, odemkl dveĹ™e a vyĹˇel na chodbu. NemÄ›l sebemenĹˇĂ pĹ™edstavu, co by mÄ›l udÄ›lat. SpatĹ™il, jak se k nÄ›mu blĂĹľĂ silĂˇcky vyhlĂĹľejĂcĂ podsaditĂ˝ muĹľ. Jake ho chytil za rameno a zaÄŤal jej prosit o pomoc.

â€žZ cesty!â€ś zavrÄŤel muĹľ s Ĺˇiroce rozevĹ™enĂ˝ma oÄŤima, z nichĹľ zĂˇĹ™ilo bÄ›lmo, a Jaka, jako by to byl nÄ›jakĂ˝ drobeÄŤek, odhodil ramenem stranou.

Se zoufalĂ˝m odhodlĂˇnĂm se pokusil pĹ™emluvit nÄ›kolik dalĹˇĂch muĹľĹŻ, pak to ale vzdal. Tady se ĹľĂˇdnĂ samaritĂˇni nevyskytujĂ. Bylo to jako snaĹľit se odlĂˇkat mladĂ©ho bĂ˝ÄŤka od ĹľĂznĂ napĹŻl ĹˇĂlenĂ©ho stĂˇda dobytka ĹľenoucĂho se k napajedlu. Nemohl jim vyÄŤĂtat, Ĺľe se snaĹľĂ zachrĂˇnit si Ĺľivot.

Kdyby Myra nebyla uvÄ›znÄ›nĂˇ, i on by se s nĂ pokusil dostat nÄ›kam vĂ˝Ĺˇ. DoĹˇel k nĂˇzoru, Ĺľe cestujĂcĂ mu nepomĹŻĹľou.

Bude muset najĂt nÄ›koho z posĂˇdky.

PĹ™ipojil se k davu a naklonÄ›nou chodbou s nĂm nejistÄ›

zamĂĹ™il k hornĂm palubĂˇm.

*****

Angelo ukonÄŤil zbÄ›Ĺľnou prohlĂdku lodÄ›. To, co spatĹ™il, se mu nelĂbilo, zvlĂˇĹˇtÄ› na pravoboku, kterĂ˝ se noĹ™il stĂˇle hloubÄ›ji do moĹ™e.

Bylo spuĹˇtÄ›no pÄ›t zĂˇchrannĂ˝ch ÄŤlunĹŻ a ve vĹˇech sedÄ›li jen ÄŤlenovĂ© posĂˇdky. VydÄ›ĹˇenĂ ÄŤĂĹˇnĂci a pomocnĂci z kuchynÄ› skĂˇkali po tuctech do nebezpeÄŤnÄ› pĹ™eplnÄ›nĂ˝ch ÄŤlunĹŻ a snaĹľili se dostat k nÄ›jakĂ© bĂlĂ© lodi. JedinĂ˝ pohled na poĹˇkozenou pĹ™ĂÄŹ onoho plavidla a rozĹˇklebenou dĂru v trupu Doria mu prozradil, co se stalo. DÄ›koval bohu, Ĺľe v okamĹľiku srĂˇĹľky nebylo v kabinĂˇch mnoho cestujĂcĂch, protoĹľe slavili poslednĂ noc na palubÄ›. Vydal se na levobok.

Stoupat po svaĹľujĂcĂ se podlaze pokrytĂ© olejem a vodou z bot cestujĂcĂch a posĂˇdky nebylo jednoduchĂ©. VyuĹľĂval zĂˇbradlĂ a kliky na dveĹ™Ăch, pĹ™itahoval se palec po palci vzhĹŻru jednou spojovacĂ chodbou, aĹľ se nakonec dostal na promenĂˇdnĂ palubu. VÄ›tĹˇina cestujĂcĂch se instinktivnÄ›

pĹ™esunula na tu stranu, kterĂˇ byla vĂ˝Ĺˇe nad vodou. Tady pak ÄŤekali na instrukce. Ve svitu nouzovĂ©ho osvÄ›tlenĂ se hroutili do kĹ™esel pĹ™ipevnÄ›nĂ˝ch k podlaze nebo se vystraĹˇenÄ›

choulili mezi hromadami zavazadel, jeĹľ tam posĂˇdka pĹ™ichystala v rĂˇmci pĹ™Ăprav na pĹ™istĂˇnĂ. PersonĂˇl se snaĹľil oĹˇetĹ™it lidem polĂˇmanĂ© ruce a nohy. Boule a odÄ›rky musely poÄŤkat.

NÄ›kteĹ™Ă lidĂ© mÄ›li spoleÄŤenskĂ˝ odÄ›v, ostatnĂ to, v ÄŤem chodĂvali do postele. AĹľ na okamĹľiky, kdy se loÄŹ otĹ™Ăˇsala, byli podivuhodnÄ› klidnĂ. Tehdy se vlhkĂ˝ vzduch naplnil vĂ˝kĹ™iky strachu a zloby. Angelo vÄ›dÄ›l, Ĺľe pokud se roznese, Ĺľe nÄ›kteĹ™Ă ÄŤlenovĂ© posĂˇdky nasedajĂ do jedinĂ˝ch pouĹľitelnĂ˝ch zĂˇchrannĂ˝ch ÄŤlunĹŻ a nechĂˇvajĂ cestujĂcĂ na potĂˇpÄ›jĂcĂ se lodi, klid se rychle zmÄ›nĂ v hysterii.

PromenĂˇdnĂ paluba byla postavena tak, aby cestujĂcĂ mohli prolĂ©zt posuvnĂ˝mi okny pĹ™Ămo do ÄŤlunĹŻ visĂcĂch z ÄŤlunovĂ© paluby. LodnĂ dĹŻstojnĂci a ti ÄŤlenovĂ© posĂˇdky, kteĹ™Ă loÄŹ neopustili, se marnÄ› snaĹľili uvolnit dalĹˇĂ zĂˇchrannĂ©

prostĹ™edky. VĂ˝loĹľnĂky nebyly zkonstruovĂˇny pro ÄŤinnost pod ostrĂ˝m Ăşhlem, a tak ÄŤluny nebylo moĹľnĂ© spustit. Angela bodlo u srdce. Proto nedostali cestujĂcĂ pokyn opustit loÄŹ.

KapitĂˇn se obĂˇvĂˇ paniky!

Polovina zĂˇchrannĂ˝ch ÄŤlunĹŻ odvĂˇĹľĂ do bezpeÄŤĂ lodnĂ posĂˇdku, zbytek je nepouĹľitelnĂ˝, takĹľe pro cestujĂcĂ toho mnoho nezbylo. A jak to vypadĂˇ, nenĂ pro nÄ› ani dost zĂˇchrannĂ˝ch vest. Jestli loÄŹ pĹŻjde ke dnu, pro cestujĂcĂ nebude Ăşniku. Na letmĂ˝ okamĹľik mu kmitlo hlavou, Ĺľe by se mohl vrĂˇtit na pravobok a utĂ©ct z lodi spolu s dalĹˇĂmi ÄŤleny posĂˇdky. Rychle ale tuto myĹˇlenku zahnal, pĹ™evzal od nÄ›jakĂ©ho nĂˇmoĹ™nĂka hromadu zĂˇchrannĂ˝ch vest a zaÄŤal je lidem rozdĂˇvat. ZatracenĂ˝ sicilskĂ˝ smysl pro ÄŤest. Jednoho dne ho zabije.

â€žAngelo!â€ś

NÄ›jakĂ˝ zkrvavenĂ˝ pĹ™Ăzrak si razil cestu chumlem lidĂ a volal jeho jmĂ©no.

â€žAngelo, to jsem jĂˇ, Jake Carey.â€ś

Ten vysokĂ˝ AmeriÄŤan s hezkou manĹľelkou. PanĂ CareyovĂˇ byla dost starĂˇ, aby mohla bĂ˝t jeho matkou, ale mamma mia, ty velkĂ© pĹ™ekrĂˇsnĂ© oÄŤi a ta vyzrĂˇlĂˇ smyslnost, kterou jejĂm kdysi mladistvĂ˝m tvarĹŻm dodala kila nabranĂˇ

ve stĹ™ednĂm vÄ›ku. Angelo se do nĂ okamĹľitÄ› zamiloval, zatouĹľil po nĂ, ale byla to spĂĹˇ nevinnĂˇ touha mladĂ©ho muĹľe.

Careyovi mu dĂˇvali ĹˇtÄ›drĂ© spropitnĂ© a, coĹľ bylo dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ, chovali se k nÄ›mu s respektem. OstatnĂ, dokonce i ItalovĂ©, tedy krajanĂ©, pĹ™i pohledu na jeho tmavou sicilskou pokoĹľku neskrĂ˝vali urÄŤitĂ© pohrdĂˇnĂ.

Tenhle Jake Carey pĹ™edstavoval ztÄ›lesnÄ›nĂ americkĂ©

prosperity. PĹ™es padesĂˇt, a pĹ™itom stĂˇle ve formÄ›, ĹˇirokĂˇ

ramena vyplĹ�ujĂcĂ beze zbytku sportovnĂ sako, peÄŤlivÄ›

upravenĂ© ĹˇedĂ© vlasy, opĂˇlenĂ˝ obliÄŤej. UĹľ to ale nebyl ten elegantnÄ› obleÄŤenĂ˝ cestujĂcĂ, kterĂ©ho si pamatoval z veÄŤernĂch hodin. Divoce vyhlĂĹľejĂcĂ muĹľ spÄ›chajĂcĂ k Angelovi mÄ›l na sobÄ› potrhanĂ© a prachem a ĹˇpĂnou pokrytĂ©

pyĹľamo, na jehoĹľ pĹ™ednĂ ÄŤĂˇsti zĂˇĹ™ila nÄ›jakĂˇ velkĂˇ ÄŤervenĂˇ

skvrna. PĹ™istoupil k Angelovi, popadl jej za paĹľi a sevĹ™el ji tak silnÄ›, Ĺľe to zabolelo.

â€žDĂky bohu, koneÄŤnÄ› nÄ›kdo, koho znĂˇm,â€ś Ĺ™ekl unavenÄ›.

Angelo pĹ™eletÄ›l oÄŤima dav. â€žKde je signora CareyovĂˇ?â€ś â€žUvÄ›znÄ›nĂˇ v naĹˇĂ kabinÄ›. PotĹ™ebuji vaĹˇi pomoc.â€ś Z oÄŤĂ mu pĹ™i tÄ›ch slovech ÄŤiĹˇelo zoufalstvĂ.

â€žDobrĂˇ, jdu,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Angelo po chvilce vĂˇhĂˇnĂ.

Vynutil si pozornost jednoho stevarda, vrazil mu do rukou zĂˇchrannĂ© vesty a pak nĂˇsledoval Careye k nejbliĹľĹˇĂmu schodiĹˇti. Carey sklonil hlavu a zaÄŤal se prodĂrat lidskĂ˝m pĹ™Ălivem tryskajĂcĂm z nitra lodÄ› na palubu. Angelo uchopil zezadu hornĂ dĂl Careyova pyĹľama a pevnÄ› ho sevĹ™el, aby se navzĂˇjem neztratili. Sestoupili po schodech o jedno patro nĂĹľe a ocitli se na hornĂ palubÄ›, kde se nachĂˇzela vÄ›tĹˇina kabin prvnĂ tĹ™Ădy. LidĂ ubylo. Jen tu a tam potkali na chodbÄ› nÄ›jakĂ©ho olejem zmazanĂ©ho opozdilce.

KdyĹľ Angelo spatĹ™il panĂ Careyovou, znamenalo to pro nÄ›j Ĺˇok. Vypadala, jako by se ji nÄ›kdo pokusil umuÄŤit na skĹ™ipci. OÄŤi mÄ›la zavĹ™enĂ©. ChvĂli si myslel, Ĺľe uĹľ zemĹ™ela, pak se jĂ ale manĹľel jemnÄ› dotknul a ona otevĹ™ela vĂÄŤka.

â€žĹ�Ăkal jsem ti, Ĺľe se vrĂˇtĂm, milĂˇÄŤku,â€ś pronesl Carey.

â€žPodĂvej, Angelo nĂˇm pĹ™iĹˇel pomoci.â€ś Angelo ji uchopil za ruku a galantnÄ› ji polĂbil.

OdpovÄ›dÄ›la mu dojemnĂ˝m pousmĂˇnĂm.

Oba muĹľi popadli rĂˇm postele a zatĂˇhli. Hekali pĹ™itom, spĂĹˇe vĹˇak z pocitu marnosti neĹľ nĂˇmahou, a zcela ignorovali bolest, jeĹľ se dostavila, kdyĹľ se jim ostrĂˇ kovovĂˇ

hrana rĂˇmu zaĹ™Ăzla do dlanĂ. RĂˇm se odklonil o nÄ›kolik palcĹŻ vĂce neĹľ pĹ™edtĂm. Jakmile pĹ™estali, okamĹľitÄ› se vrĂˇtil na mĂsto. PanĂ CareyovĂˇ pĹ™i kaĹľdĂ©m pokusu zavĹ™ela oÄŤi a pevnÄ› sevĹ™ela rty. JejĂ manĹľel zaklel. UĹľ tolikrĂˇt uspÄ›l jen dĂky hrubĂ© sĂle, Ĺľe si zvykl vyhrĂˇvat. TentokrĂˇt tomu tak nebude.

â€žMusĂ nĂˇs bĂ˝t vĂc,â€ś pronesl, lapaje po dechu.

Angelo rozpaÄŤitÄ› pokrÄŤil rameny. â€žVÄ›tĹˇina posĂˇdky je uĹľ v zĂˇchrannĂ˝ch ÄŤlunech.â€ś

â€žJeĹľĂĹˇi,â€ś vyklouzlo z Careye. Bylo dost tÄ›ĹľkĂ© najĂt uĹľ jen Angela. Na chvĂli se zamyslel. SnaĹľil se na problĂ©m dĂvat oÄŤima inĹľenĂ˝ra. â€žZvlĂˇdneme to, jen my dva,â€ś prohlĂˇsil nakonec. â€žTeda jestli najdeme hever.â€ś â€žCoĹľe?â€ś ÄŚĂĹˇnĂk vypadal pĹ™ekvapenÄ›.

â€žHever.â€ś Carey chvĂli pĂˇtral po sprĂˇvnĂ©m vĂ˝razu, pak to ale vzdal a zapumpoval rukou. â€žTa vÄ›c ve vozech.â€ś V AngelovĂ˝ch oÄŤĂch svitlo pochopenĂ. â€žAha,â€ś vyrazil se sebe. â€ž ZvedĂˇk. Na auta.â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›,â€ś pĹ™isvÄ›dÄŤil Carey s rostoucĂm vzruĹˇenĂm.

â€žPodĂvejte, mohli bychom ho strÄŤit tady a odklonit rĂˇm od zdi natolik, abychom dokĂˇzali Myru vytĂˇhnout.â€ś â€žSĂ. GarĂˇĹľ. VrĂˇtĂm se.â€ś

,Jo, mĂˇte pravdu, garĂˇĹľ.â€ś Carey se zadĂval na sklĂÄŤenou tvĂˇĹ™ svĂ© Ĺľeny. â€žAle musĂte s sebou hodit.â€ś Carey nikdy nepatĹ™il k lidem, kteĹ™Ă bezmeznÄ› vÄ›Ĺ™Ă slibĹŻm. Angelo by hned po opuĹˇtÄ›nĂ kabiny mohl zamĂĹ™it k nejbliĹľĹˇĂmu zĂˇchrannĂ©mu ÄŤlunu. NevyÄŤĂtal by mu to.

Uchopil Angela za loket. â€žAni netuĹˇĂte, jak to oceĹ�uji, Angelo. AĹľ se vrĂˇtĂme do New Yorku, dokĂˇĹľu vĂˇm, jak moc jsem vĂˇm vdÄ›ÄŤnĂ˝.â€ś

â€žHeleÄŹte, signore, nedÄ›lĂˇm to pro penĂze.â€ś ZaĹˇklebil se, poslal panĂ CareyovĂ© vzduchem polibek, hrĂˇbnul po zĂˇchrannĂ© vestÄ› a vystĹ™elil z kabiny.

ProsviĹˇtÄ›l chodbou a sebÄ›hl po schodiĹˇti na spoleÄŤenskou palubu, dĂˇle se vĹˇak nedostal. PĹ™ĂÄŹ

Stockholmu pronikla skoro aĹľ k lodnĂ kapli a z paluby nadÄ›lala hromadu pokroucenĂ©ho Ĺľeleza a rozbitĂ©ho skla.

OtoÄŤil se k nejhĹŻĹ™e postiĹľenĂ©mu mĂstu zĂˇdy, vydal se hlavnĂ chodbou smÄ›rem k zĂˇdi a pak sebÄ›hl po dalĹˇĂm schodiĹˇti na palubu A. Vypadalo to tu podobnÄ›. I tady vÄ›tĹˇina kabin na pravoboku jednoduĹˇe zmizela. Oklikou se vypravil na dalĹˇĂ palubu.

PokaĹľdĂ©, kdyĹľ se chystal proniknout nĂĹľe, udÄ›lal si kratiÄŤkou pĹ™estĂˇvku a pokĹ™iĹľoval se. VÄ›dÄ›l, Ĺľe to na vÄ›ci nic nezmÄ›nĂ, ale uklidĹ�ovalo ho to. Ani BĹŻh by nemohl bĂ˝t tak ĹˇĂlenĂ˝, aby jej na cestÄ› do Ăştrob potĂˇpÄ›jĂcĂ se lodÄ› provĂˇzel.

Zastavil se a snaĹľil se popadnout dech. Byl na palubÄ› B, na nĂĹľ se nachĂˇzela garĂˇĹľ a mnoho menĹˇĂch kabin. Grande Autorimessa pro padesĂˇt aut konstruktĂ©Ĺ™i vecpali mezi pĹ™ednĂ kabiny turistickĂ© tĹ™Ădy. KlimatizovanĂˇ garĂˇĹľ zabĂrala celou ĹˇĂĹ™ku trupu. Vraty na obou stranĂˇch mohla auta vyjĂĹľdÄ›t z lodÄ› rovnou na molo. Angelo se tam zatĂm vypravil jenom jednou. Jeden z lidĂ pracujĂcĂch v garĂˇĹľi, rovnÄ›Ĺľ Sicilan, mu chtÄ›l ukĂˇzat ĂşĹľasnĂ© auto, kterĂ© Chrysler pĹ™evĂˇĹľel z ItĂˇlie do Ameriky. Norseman hrdĂ˝ch proudnicovĂ˝ch tvarĹŻ nabĂ˝val na rĂ˝sovacĂch prknech podobu tĂ©mÄ›Ĺ™ rok a dalĹˇĂch patnĂˇct mÄ›sĂcĹŻ trvalo, neĹľ dÄ›lnĂci turĂnskĂ© Ghie tuhle maĹˇinu za sto tisĂc dolarĹŻ ruÄŤnÄ› vyrobili.

Otvorem v bednÄ›, kterĂˇ auto chrĂˇnila, mohl spatĹ™it jeho ĂşchvatnĂ© modernĂ linie, nad nimiĹľ se tajil dech. Oba muĹľe ale vĂce zajĂmal Rolls-Royce, kterĂ˝ po paĹ™ĂĹľskĂ˝ch lĂbĂˇnkĂˇch s sebou vezl domĹŻ jeden bohatĂ˝ AmeriÄŤan z Miami Beach.

Angelo a jeho pĹ™Ătel se postupnÄ› stĹ™Ădali a vĹľdy jeden z nich pĹ™edstĂral, Ĺľe je Ĺ™idiÄŤem rollsu, zatĂmco druhĂ˝ si hrĂˇl na pasaĹľĂ©ra.

Angelo si vzpomnÄ›l, jak mu pĹ™ed ÄŤasem kdosi Ĺ™ekl, Ĺľe v garĂˇĹľi je devÄ›t aut. Snad bude mĂt jedno z nich hever, k nÄ›muĹľ se bude moci dostat. KdyĹľ ale vidÄ›l rozsah Ĺˇkod na pravoboku, moc nadÄ›jĂ si nedÄ›lal. Ta druhĂˇ loÄŹ se mohla probourat pĹ™Ămo do garĂˇĹľe. Zastavil se ve tmÄ›, aby nabral dech a vytĹ™el si pot z oÄŤĂ. Co teÄŹ? PokraÄŤovat? Mamma mia.

Co kdyĹľ odejde osvÄ›tlenĂ? Nikdy by nenaĹˇel cestu. PĹ™epadl jej strach a on dostal nutkĂˇnĂ utĂ©ci.

PoÄŤkat.

Toho dne, kdy zaĹˇel do garĂˇĹľe, mu pĹ™Ătel ukĂˇzal dalĹˇĂ auto, obrovitĂ˝ obrnÄ›nĂ˝ vĹŻz stojĂcĂ ve vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂm rohu, daleko od mĂsta, kde doĹˇlo k nĂˇrazu. Na lesklĂ©m ÄŤernĂ©m kovovĂ©m povrchu nebylo ĹľĂˇdnĂ© oznaÄŤenĂ. KdyĹľ se na to auto Angelo zeptal, jeho pĹ™Ătel jen zakoulel oÄŤima a pokrÄŤil rameny. MoĹľnĂˇ zlato. VÄ›dÄ›l jen to, Ĺľe u nÄ›ho ve dne v noci stojĂ strĂˇĹľ. I ve chvĂli, kdy spolu hovoĹ™ili, je bedlivÄ›

pozoroval nÄ›jakĂ˝ muĹľ v ĹˇedĂ© uniformÄ›. Po celou dobu jejich pobytu v nĂˇkladovĂ©m prostoru z nich nespustil oÄŤi.

Podlaha se pod nĂm zachvÄ›la. NĂˇklon lodÄ› se zvÄ›tĹˇil o dalĹˇĂ stupeĹ�, moĹľnĂˇ o vĂc. Jeho obavy pĹ™erostly ve skuteÄŤnou hrĹŻzu.

Srdce mu v hrudi pĹ™eĹ™adilo na vyĹˇĹˇĂ rychlost. KdyĹľ se plavidlo ustĂˇlilo v novĂ© poloze, tep se mu zase zklidnil.

ZauvaĹľoval, kolik asi tak schĂˇzelo, aby se loÄŹ ĂşplnÄ›

pĹ™evrĂˇtila. PodĂval se na zĂˇchrannou vestu, kterou mÄ›l celou dobu pĹ™i sobÄ›, a musel se zasmĂˇt. Kdyby se loÄŹ obrĂˇtila kĂ˝lem nahoru a Ĺˇla s nĂm, bloumajĂcĂm hluboko v trupu, ke dnu, moc by mu nepomohla. PÄ›t minut. VĂc lodi nedĂˇvĂˇ.

Pak se v mĹľiku pĹ™evrhne. NÄ›co uĹľ s Careyem vymyslĂ.

Budou muset. NaĹˇel vchod do garĂˇĹľe. Zhluboka se nadechl, otevĹ™el dveĹ™e a vstoupil dovnitĹ™.

V ÄŤlenitĂ© kovovĂ© jeskyni vlĂˇdla temnota, jen mĂsty naruĹˇovanĂˇ ĹľlutĂ˝mi ostrĹŻvky nouzovĂ©ho osvÄ›tlenĂ zabudovanĂ©ho pod vysokĂ˝m stropem. ZadĂval se na pravou stranu a spatĹ™il, jak se tam svÄ›telnĂ˝ odraz mihotĂˇ. Do garĂˇĹľe v tÄ›ch mĂstech proudila voda. ZatĂm jĂ mnoho nebylo, moĹ™e se ale evidentnÄ› dere dovnitĹ™, a jestliĹľe jeĹˇtÄ› garĂˇĹľ nezaplavilo, udÄ›lĂˇ to urÄŤitÄ› bÄ›hem nÄ›kolika minut.

Existovala vĹˇak nadÄ›je, Ĺľe nÄ›jakĂˇ auta byla ostrou pĹ™ĂdĂ rozmaÄŤkĂˇna. ÄŚasu ale moc mĂt nebude. Vydal se podĂ©l stÄ›ny ke vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂmu rohu, kde ve tmÄ› rozeznĂˇval hranatĂ˝ obrys vozu, od jehoĹľ tmavĂ˝ch skel se matnÄ› odrĂˇĹľelo svÄ›tlo.

Logika mu Ĺ™Ăkala, Ĺľe jĂt dĂˇl by bylo nebezpeÄŤnĂ˝m plĂ˝tvĂˇnĂm ÄŤasem. MÄ›l by vypadnout z tĂ©hle pasti a dostat se na hornĂ palubu. Pronto. NeĹľ se z garĂˇĹľe stane akvĂˇrium.

PĹ™ed oÄŤima mu vytanul obraz panĂ CareyovĂ©, pĹ™iĹˇpendlenĂ© ke zdi jako exemplĂˇĹ™ motĂ˝la. Ten obrnÄ›nĂ˝

automobil pĹ™edstavoval jejĂ poslednĂ nadÄ›ji, i kdyĹľ jen teoretickou. Hever bude pravdÄ›podobnÄ› uzamÄŤenĂ˝ uvnitĹ™.

PĹ™esvÄ›dÄŤil sĂˇm sebe, Ĺľe se bude muset vrĂˇtit s prĂˇzdnĂ˝ma rukama, a zastavil se, aby autu vÄ›noval poslednĂ smutnĂ˝

pohled. V tĂ© chvĂli zjistil, Ĺľe nenĂ sĂˇm.

PoblĂĹľ obrnÄ›nĂ©ho vozu proĹ™Ăzl tmu tenkĂ˝ svÄ›telnĂ˝

paprsek. Pak dalĹˇĂ. Baterky. PotĂ© se rozzĂˇĹ™ily pĹ™enosnĂ©

svĂtilny, kterĂ© vzĂˇpÄ›tĂ nÄ›kdo poloĹľil na zem tak, aby jejich zĂˇĹ™e dopadala na automobil. SvÄ›tlo odhalilo pohybujĂcĂ se postavy. Podle vĹˇeho to byli muĹľi. NÄ›kteĹ™Ă mÄ›li na sobÄ› ĹˇedĂ©

uniformy, jinĂ byli v ÄŤernĂ˝ch vychĂˇzkovĂ˝ch oblecĂch.

PostrannĂ a zadnĂ dveĹ™e auta byly otevĹ™eny. NedokĂˇzal poznat, co dÄ›lajĂ, zdĂˇlo se mu vĹˇak, Ĺľe jsou do svĂ© prĂˇce zcela pohrouĹľeni. Angelo, kterĂ˝ uĹľ pĹ™eĹˇel asi dvÄ› tĹ™etiny garĂˇĹľe, otevĹ™el Ăşsta, aby na sebe upozornil. Slovo â€žSignoresâ€ś mu ale zamrzlo na rtech.

Ve tmÄ› se nÄ›co pohnulo. Jako herci na potemnÄ›lĂ©m jeviĹˇti se nĂˇhle objevily ĹˇedÄ› odÄ›nĂ© postavy. Zase se ponoĹ™ily do tmy. A znovu se objevily. NapĹ™ĂÄŤ garĂˇĹľĂ pĹ™echĂˇzeli ÄŤtyĹ™i muĹľi, vĹˇichni v kombinĂ©zĂˇch, jakĂ© nosĂ muĹľi ze strojovny. UrÄŤitĂˇ ostraĹľitost, kterĂˇ jejich chĹŻzi provĂˇzela, kradmĂˇ nenĂˇpadnost koÄŤky lovĂcĂ ptĂˇka, Angelovi poradila, aby zĹŻstal zticha. Jeden strĂˇĹľnĂ˝ se otoÄŤil, zahlĂ©dl blĂĹľĂcĂ se postavy, varovnÄ› vykĹ™ikl a sĂˇhl po pistoli zavÄ›ĹˇenĂ© u boku.

MuĹľi v kombinĂ©zĂˇch dokonale vojenskĂ˝m zpĹŻsobem zaklekli a jejich ruce pozvedly pĹ™edmÄ›ty, jeĹľ pĹ™edtĂm nesli na zĂˇdech. Z hladkosti a rozhodnosti tohoto pohybu Angelo pochopil, Ĺľe jeho pĹŻvodnĂ nĂˇzor na identitu tÄ›chto pĹ™edmÄ›tĹŻ

byl mylnĂ˝. ÄŚlovÄ›k nemĹŻĹľe vyrĹŻst ve vlasti mafie, aniĹľ by vÄ›dÄ›l, jak vypadĂˇ samopal a jak se s nĂm mĂĹ™Ă.

ÄŚtveĹ™ice zahĂˇjila palbu souÄŤasnÄ›. TerÄŤem se stala postava pĹ™edstavujĂcĂ bezprostĹ™ednĂ hrozbu, strĂˇĹľnĂ˝ snaĹľĂcĂ se namĂĹ™it pistoli. KdyĹľ ho zasĂˇhli, upustil zbraĹ�. Jeho tÄ›lo se pod nĂˇrazy stovek stĹ™el s tupou ĹˇpiÄŤkou zmÄ›nilo doslova v rudĂ˝ gejzĂr krve, masa a cĂˇrĹŻ lĂˇtky. Ve stroboskopickĂ©m mihotĂˇnĂ zĂˇĹˇlehu z hlavnĂ to vypadalo, jako by se roztoÄŤenĂ˝

a hroutĂcĂ se strĂˇĹľnĂ˝ louÄŤil se Ĺľivotem nÄ›jakĂ˝m grotesknÄ›

zpomalenĂ˝m tancem smrti.

OstatnĂ se pokusili najĂt nÄ›jakĂ˝ Ăşkryt, neĹľ ale mohli udÄ›lat jedinĂ˝ krok, skosilo je nelĂtostnĂ© krupobitĂ stĹ™el.

KovovĂ© stÄ›ny tento odpornĂ˝ ĹˇtÄ›kot a ĹˇĂlenĂ˝ hvĂzdot stĹ™el odrĂˇĹľejĂcĂch se od obrnÄ›nĂ©ho vozu a zdi za nĂm ozvÄ›nou opakovanÄ› vracely. Dokonce i potĂ©, co uĹľ bylo jasnĂ©, Ĺľe nikdo nemohl pĹ™eĹľĂt, pokraÄŤovali ĂştoÄŤnĂci dĂˇle a pĂˇlili do nehybnÄ› leĹľĂcĂch tÄ›l.

NĂˇhle se rozhostilo ticho.

Ve vzduchu naplnÄ›nĂ©m zĂˇpachem korditu a smrti se vznĂˇĹˇela oblaka nachovĂ©ho kouĹ™e.

ZabijĂˇci metodicky obrĂˇtili kaĹľdĂ© tÄ›lo. Angelo ovlĂˇdl pocit, Ĺľe se zblĂˇznĂ. StĂˇl pĹ™itisknut k jednomu paĹľenĂ lodnĂho prostoru a ochrnutĂ˝ strachem proklĂnal osud. Stal se svÄ›dkem loupeĹľnĂ©ho pĹ™epadenĂ! OÄŤekĂˇval, Ĺľe zabijĂˇci zaÄŤnou z vozu vynĂˇĹˇet vaky s penÄ›zi. MuĹľi ale mĂsto toho uÄŤinili nÄ›co podivnĂ©ho. VytĂˇhli krvĂˇcejĂcĂ tÄ›la z vody a jedno po druhĂ©m je dovlekli k zadnĂ ÄŤĂˇsti auta. Pak je nacpali dovnitĹ™, zabouchli dveĹ™e a vĹŻz zamkli.

Angelo pocĂtil na nohou chlad, kterĂ˝ se strachem nemÄ›l nic spoleÄŤnĂ©ho. Voda uĹľ pronikla i do mĂst, kde stĂˇl.

OpatrnÄ›, snaĹľe se drĹľet stĂˇle ve tmÄ›, se zaÄŤal od auta vzdalovat. KdyĹľ se pĹ™iblĂĹľil ke dveĹ™Ăm, jimiĹľ do garĂˇĹľe pĹ™ed chvĂlĂ vstoupil, sahala mu voda uĹľ po kolena. Po nÄ›kolika dalĹˇĂch krocĂch mu hladina stoupla aĹľ k podpaĹľĂ. Nasadil si zĂˇchrannou vestu, kterou po celou dobu svĂral jako nÄ›jakou krabiÄŤku prvnĂ pomoci. TiĹˇe se pomalĂ˝mi tempy dostal aĹľ ke dveĹ™Ăm. Pak se ve vodÄ› otoÄŤil, aby se k mĂstu masakru jeĹˇtÄ› jednou podĂval. Jeden z ĂştoÄŤnĂkĹŻ krĂˇtce pohlĂ©dl AngelovĂ˝m smÄ›rem. PotĂ© spolu s ostatnĂmi odloĹľil zbraĹ�, vklouzl do vody a zaÄŤal plavat pryÄŤ. Angelo vyklouzl z garĂˇĹľe. Modlil se pĹ™itom, aby ho nevidÄ›li. Chodba byla zaplavena, a tak plaval tak dlouho, dokud pod nohama neucĂtil schody. Boty plnĂ© vody a promĂˇÄŤenĂ© Ĺˇaty vĂˇĹľily moĹľnĂˇ metrĂˇk. DĂky sĂle zrozenĂ© z bezmeznĂ©ho strachu po schodech vybÄ›hl, jako by mÄ›l tmavĂ© pĹ™ĂzraÄŤnĂ© zabijĂˇky, kteĹ™Ă moĹľnĂˇ jeho pĹ™Ătomnost nÄ›jak vytuĹˇili, pĹ™Ămo za zĂˇdy.

O chvĂli pozdÄ›ji se vĹ™Ătil do kabiny CareyovĂ˝ch. â€žK

ĹľĂˇdnĂ©mu zvedĂˇku jsem se nedostal,â€ś vyrazil ze sebe pĹ™erĂ˝vanÄ›. â€žGarĂˇĹľ…â€ś Umlkl v pĹŻli vÄ›ty.

RĂˇm postele uĹľ byl odtaĹľen od stÄ›ny a Carey se za pomoci lodnĂho lĂ©kaĹ™e a nÄ›jakĂ©ho dalĹˇĂho ÄŤlena posĂˇdky prĂˇvÄ› snaĹľil jemnÄ› vyprostit svou Ĺľenu.

â€žAngelo,â€ś pronesl Carey, kdyĹľ spatĹ™il ÄŤĂĹˇnĂka, â€žbĂˇl jsem se o vĂˇs.â€ś â€žBude v poĹ™Ăˇdku?â€ś zeptal se Angelo znepokojenÄ›.

OÄŤi panĂ CareyovĂ© byly zavĹ™enĂ© a jejĂ noÄŤnĂ koĹˇile promĂˇÄŤenĂˇ krvĂ.

LĂ©kaĹ™ se snaĹľil nahmatat Ĺľenin pulz. â€žĹ˝ije, jen ztratila vÄ›domĂ. MĹŻĹľe ale mĂt nÄ›jakĂˇ vnitĹ™nĂ zranÄ›nĂ.â€ś Carey zaregistroval Angelovy prĂˇzdnĂ© ruce a mokrĂ©

obleÄŤenĂ. â€žTihle pĂˇnovĂ© mÄ› naĹˇli sami. PouĹľil jsem hever, co mi poslali z nÄ›jakĂ©ho zĂˇchrannĂ©ho plavidla. HĂˇdĂˇm, Ĺľe jste v garĂˇĹľi nic nenaĹˇel.â€ś

Angelo zavrtÄ›l hlavou.

â€žProboha, ÄŤlovÄ›ÄŤe, jste ĂşplnÄ› promoÄŤenĂ˝. Je mi lĂto, Ĺľe jste toho pro nĂˇs musel tolik podstoupit.â€ś Angelo opÄ›t zavrtÄ›l hlavou. â€žNestĂˇlo to za Ĺ™eÄŤ.â€ś LĂ©kaĹ™ zabodl do Ĺľeniny paĹľe injekÄŤnĂ stĹ™ĂkaÄŤku. â€žMorfium proti bolesti,â€ś Ĺ™ekl na vysvÄ›tlenou, snaĹľe se skrĂ˝t svĂ© znepokojenĂ. â€žMusĂme ji co nejrychleji dostat z lodÄ›.â€ś

Zavinuli bezvlĂˇdnou Ĺľenu do pĹ™ikrĂ˝vky a pĹ™enesli ji na niĹľĹˇĂ stranu promenĂˇdnĂ paluby. Mlha se jako zĂˇzrakem rozptĂ˝lila. V okolĂ lodÄ› se pohupovala malĂˇ flotila plavidel a od hladiny se odrĂˇĹľela zĂˇĹ™ mnoha svÄ›tel. Ve vzduchu se jako vĂˇĹľky vznĂˇĹˇely vrtulnĂky pobĹ™eĹľnĂ strĂˇĹľe. Mezi poĹˇkozenĂ˝m parnĂkem a zĂˇchrannĂ˝mi lodÄ›mi pomalu v obou smÄ›rech plynul stĂˇlĂ˝ proud ÄŤlunĹŻ.

NejruĹˇnÄ›ji bylo mezi Doriou a obrovskou dopravnĂ lodĂ, na jejĂĹľ pĹ™Ădi se skvÄ›la slova Ile de France. SvÄ›tlomety lle byly namĂĹ™eny pĹ™Ămo na Doriu. Pokyn k opuĹˇtÄ›nĂ lodÄ› ale nebyl vydĂˇn. CestujĂcĂ po dvou hodinĂˇch ÄŤekĂˇnĂ zkrĂˇtka zaÄŤali pĹ™elĂ©zat zĂˇbradlĂ sami od sebe. Nejprve se zaÄŤalo s evakuacĂ dÄ›tĂ a starĹˇĂch lidĂ. Ĺ lo to pomalu, protoĹľe jedinĂ˝

zpĹŻsob, jak mohli opustit ÄŤluny, bylo pomocĂ lan a sĂtĂ.

PanĂ Careyovou pĹ™ivĂˇzali na nosĂtka a ta pak opatrnÄ›

spustili podĂ©l boku lodÄ› k ÄŤekajĂcĂmu zĂˇchrannĂ©mu ÄŤlunu, z nÄ›hoĹľ se jĂ vztyÄŤilo vstĹ™Ăc nÄ›kolik pĂˇrĹŻ ochotnĂ˝ch rukou.

Carey se naklĂˇnÄ›l pĹ™es zĂˇbradlĂ a sledoval spouĹˇtÄ›nĂ svĂ©

Ĺľeny.

KdyĹľ byla koneÄŤnÄ› v bezpeÄŤĂ, obrĂˇtil se k Angelovi.

â€žMÄ›l byste z tĂ©hle kocĂˇbky vypadnout, pĹ™Ăteli. PĹŻjde ke dnu.â€ś

Angelo se smutnÄ› rozhlĂ©dl. â€žCo nevidÄ›t, pane Careyi.

JeĹˇtÄ› pĹ™edtĂm ale pomĹŻĹľu nÄ›kolika dalĹˇĂm lidem.â€ś A pak s ĂşsmÄ›vem dodal: â€žVzpomĂnĂˇte si, co jsem Ĺ™ekl o svĂ©m jmĂ©nu?â€ś KdyĹľ se totiĹľ Angelo poprvĂ© setkal s CareyovĂ˝mi, zavtipkoval si, Ĺľe jeho jmĂ©no znamenĂˇ â€žandÄ›lâ€ś, je to nÄ›kdo, kdo slouĹľĂ ostatnĂm.

â€žVzpomĂnĂˇm si.â€ś Carey stiskl ÄŤĂĹˇnĂkovu ruku. â€žDÄ›kuji.

Nikdy vĂˇm to nebudu moci splatit. Kdybyste kdykoli cokoli potĹ™eboval, chtÄ›l bych, abyste se obrĂˇtil na mÄ›. RozumĂte?â€ś Angelo pĹ™ikĂ˝vl. â€žGrazie. RozumĂm. A aĹľ budete s bella signora, pozdravujte ji, prosĂm.â€ś

Carey pĹ™isvÄ›dÄŤil, pĹ™elezl zĂˇbradlĂ a spustil se po lanÄ› do zĂˇchrannĂ©ho ÄŤlunu. Angelo mu na rozlouÄŤenou zamĂˇval. O

divokĂ© scĂ©nÄ›, kterĂˇ se pĹ™ed jeho oÄŤima odehrĂˇla v garĂˇĹľi, neĹ™ekl nic ani Careyovi, ani komukoli jinĂ©mu. Nebyla ta pravĂˇ chvĂle. MoĹľnĂˇ ten sprĂˇvnĂ˝ ÄŤas ale nenastane nikdy.

Nikdo by takovĂ© ĹˇĂlenĂ© historce v podĂˇnĂ obyÄŤejnĂ©ho ÄŤĂĹˇnĂka neuvÄ›Ĺ™il. V duchu zaslechl slova jednoho Sicilana: PtĂˇci, kteĹ™Ă zpĂvajĂ ve vÄ›tvĂch stromĹŻ, konÄŤĂ v kuchyĹ�skĂ˝ch hrncĂch.

HrĂˇtky se smrtĂ byly tĂ©mÄ›Ĺ™ u konce.

PoslednĂ lidĂ© opustili loÄŹ za narĹŻĹľovÄ›lĂ©ho svÄ›tla, kterĂ©

se rozlilo pĹ™i Ăşsvitu. KapitĂˇn a pĂˇr muĹľĹŻ z posĂˇdky zĹŻstali na palubÄ› aĹľ do poslednĂ minuty, aby zabrĂˇnili tomu, Ĺľe by si nÄ›kdo mohl pozdÄ›ji nĂˇrokovat odmÄ›nu za zĂˇchranu majetku. Pak se i oni chopili lan a sklouzli po nich do zĂˇchrannĂ˝ch ÄŤlunĹŻ.

KdyĹľ se teplĂ© rannĂ slunce vydalo na svou pouĹĄ

bezoblaÄŤnou oblohou, nĂˇklon plavidla se jeĹˇtÄ› zvÄ›tĹˇil. V

9.50 jiĹľ dosahoval pÄ›taÄŤtyĹ™iceti stupĹ�ĹŻ. PĹ™ĂÄŹ lodÄ› uĹľ byla ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› pod vodou.

Stockholm s pĹ™ĂdĂ pĹ™emÄ›nÄ›nou ve zmÄ›ĹĄ pokroucenĂ©ho kovu pokraÄŤoval setrvaÄŤnostĂ jeĹˇtÄ› asi tĹ™i mĂle. Na olejem pokrytĂ© hladinÄ› plavaly trosky. PoblĂĹľ stĂˇly dva torpĂ©doborce a ÄŤtyĹ™i ÄŤluny pobĹ™eĹľnĂ strĂˇĹľe. Ve vzduchu krouĹľily letouny a vrtulnĂky.

Konec nastal okolo desĂˇtĂ©. JedenĂˇct hodin po srĂˇĹľce se Doria poloĹľil zcela na pravobok. PrĂˇzdnĂ© zĂˇchrannĂ© ÄŤluny, kterĂ© pĹ™edtĂm odolĂˇvaly vĹˇem snahĂˇm posĂˇdky o spuĹˇtÄ›nĂ, se nynĂ samy vyhĂˇkly a pomalu se zaÄŤaly z mĂsta tragĂ©die vzdalovat. PodĂ©l trupu to zapÄ›nilo a z hladiny vytryskly gejzĂry, jak se vzduch uvÄ›znÄ›nĂ˝ v nitru lodÄ› pod obrovskĂ˝m tlakem prodral lodnĂmi okĂ©nky na svobodu.

Na gigantickĂ©m kormidle a mokrĂ˝ch lopatkĂˇch dvou lodnĂch ĹˇroubĹŻ o prĹŻmÄ›ru devatenĂˇcti stop, kterĂ© pĹ™edtĂm plavidlu umoĹľĹ�ovaly hnĂˇt se hrdÄ› oceĂˇnem, se zatĹ™pytilo slunce. BÄ›hem nÄ›kolika minut voda pozĹ™ela celou pĹ™ĂÄŹ, zĂˇÄŹ

se pod ostrĂ˝m Ăşhlem zvedla a pak loÄŹ zmizela pod hladinou, jako by ji ke dnu stĂˇhla chapadla nÄ›jakĂ© obrovskĂ©

moĹ™skĂ© pĹ™ĂĹˇery.

ZatĂmco loÄŹ klesala, drala se do trupu dalĹˇĂ voda a postupnÄ› plnila jednotlivĂˇ oddÄ›lenĂ a prostory pro cestujĂcĂ.

Jak se vlivem tlaku trhaly na kusy ĹľeleznĂ© plĂˇty a nĂ˝ty, stoupalo k povrchu ono straĹˇidelnĂ©, tĂ©mÄ›Ĺ™ lidskĂ© stĂ©nĂˇnĂ, z nÄ›hoĹľ v minulosti bÄ›hĂˇval mrĂˇz po zĂˇdech nĂˇmoĹ™nĂkĹŻm, jejichĹľ ponorka prĂˇvÄ› potopila nÄ›jakou loÄŹ.

Plavidlo klesalo ke dnu skoro ve stejnĂ© poloze a pod tĂ˝mĹľ Ăşhlem, pod jakĂ˝m se potopilo. DvÄ› stÄ› dvacet pÄ›t stop pod hladinou nĂˇsledoval nĂˇraz a loÄŹ se se skĹ™Ăpotem poloĹľila pravĂ˝m bokem na pĂsÄŤitĂ© loĹľe vÄ›ÄŤnĂ©ho odpoÄŤinku.

Bubliny unikajĂcĂ stovkami otvorĹŻ zmÄ›nily barvu vody kolem vraku z ÄŤernĂ© na bledÄ› modrou.

ObrovskĂ˝ vĂr, kterĂ˝ se vytvoĹ™il na hladinÄ›, si pohrĂˇval s troskami nejmĂ©nÄ› patnĂˇct minut. KdyĹľ se voda zase uklidnila, pĹ™iplul na mĂsto ÄŤlun pobĹ™eĹľnĂ strĂˇĹľe a oznaÄŤil polohu potopenĂ© lodÄ› bĂłjĂ.

Z povrchu svÄ›ta zmizel nĂˇklad vĂna, jemnĂ˝ch lĂˇtek, nĂˇbytku a olivovĂ©ho oleje za dva miliony dolarĹŻ.

PryÄŤ byla takĂ© pozoruhodnĂˇ umÄ›leckĂˇ dĂla - nĂˇstÄ›nnĂ©

malby, goblĂ©ny a bronzovĂˇ socha staĹ™iÄŤkĂ©ho admirĂˇla.

A rovnÄ›Ĺľ ÄŤernĂ˝ obrnÄ›nĂ˝ automobil, pohĹ™benĂ˝ hluboko v ĂştrobĂˇch lodÄ› spolu s rozstĹ™ĂlenĂ˝mi tÄ›ly muĹľĹŻ a nebezpeÄŤnĂ˝m tajemstvĂm, pro nÄ›Ĺľ zemĹ™eli.

*****

Po lodnĂ lĂˇvce sestoupil z Ile de France na molo ÄŤĂslo 84

vysokĂ˝ blondĂ˝n a zamĂĹ™il k budovÄ› celnice. Na hlavÄ› mÄ›l ÄŤernĂ˝ vlnÄ›nĂ˝ nĂˇmoĹ™nickĂ˝ baret, pĹ™es sebe dlouhĂ˝ plĂˇĹˇĹĄ, a tak byl od stovky cestujĂcĂch, kteĹ™Ă se vyrojili na palubu, tĂ©mÄ›Ĺ™ k nerozeznĂˇnĂ.

FrancouzskĂ˝ parnĂk se poskytnutĂm pomoci zpozdil o ĹˇestatĹ™icet hodin. Do New Yorku pĹ™iplul za obrovskĂ˝ch ovacĂ ve ÄŤtvrtek odpoledne a zĹŻstal jen tak dlouho, aby jeho palubu mohlo opustit sedm set tĹ™iatĹ™icet troseÄŤnĂkĹŻ z Dorii.

Po skonÄŤenĂ zĂˇchrannĂ© akce, kterou se tato loÄŹ zapsala do historie, se rychle obrĂˇtila, vydala se po proudu Hudsonu a vyplula zase na moĹ™e. Konec koncĹŻ ÄŤas jsou penĂze.

â€žDalĹˇĂ,â€ś Ĺ™ekl celnĂ dĹŻstojnĂk a vzhlĂ©dl od stolu.

ChvĂli uvaĹľoval, jestli byl muĹľ stojĂcĂ pĹ™ed nĂm zranÄ›n pĹ™i srĂˇĹľce, pak ale doĹˇel k nĂˇzoru, Ĺľe jeho jizva se zhojila uĹľ dlouho pĹ™edtĂm.

â€žMinisterstvo zahraniÄŤĂ po troseÄŤnĂcĂch pasy nevyĹľaduje.

Jen podepiĹˇte tenhle ÄŤistĂ˝ formulĂˇĹ™. JedinĂ©, co potĹ™ebuji, je vaĹˇe jmĂ©no a adresa ve StĂˇtech,â€ś pronesl celnĂ inspektor.

â€žAno, dÄ›kuji. Ĺ�Ăkali nĂˇm to na lodi.â€ś BlondĂ˝n se usmĂˇl.

Nebo to bylo jen tou jizvou? â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe mĹŻj pas leĹľĂ na dnÄ› Atlantiku.â€ś Pak prohlĂˇsil, Ĺľe se jmenuje Johnson a Ĺľe je na cestÄ› do Milwaukee.

DĹŻstojnĂk ukĂˇzal rukou a Ĺ™ekl: â€žBÄ›Ĺľte podĂ©l tĂ©hle ÄŤĂˇry, pane Johnsone. ZamÄ›stnanci VĹˇeobecnĂ© zdravotnĂ pĂ©ÄŤe vĂˇs musĂ prohlĂ©dnout, jestli nemĂˇte nÄ›jakou nakaĹľlivou chorobu. NemÄ›lo by to trvat dlouho. DalĹˇĂ prosĂm.â€ś ZdravotnĂ prohlĂdka byla krĂˇtkĂˇ, jak muĹľ slĂbil. O chvĂli pozdÄ›ji uĹľ blondĂ˝n vyĹˇel ven. Z pĹ™ĂstaviĹˇtÄ› parnĂkĹŻ se na ulici valil proud zachrĂˇnÄ›nĂ˝ch cestujĂcĂch a jejich pĹ™ĂbuznĂ˝ch a pĹ™Ăˇtel. Vozovka byla pĹ™eplnÄ›nĂˇ pomalu se vlekoucĂmi a troubĂcĂmi auty, autobusy a taxĂky. Zastavil se u obrubnĂku a pĂˇtravÄ› si zaÄŤal prohlĂĹľet obliÄŤeje lidĂ okolo.

Zachytil nÄ›ÄŤĂ pohled, pak dalĹˇĂ a jeĹˇtÄ› jeden. PĹ™ikĂ˝vl, aby potvrdil, Ĺľe svĂ© druhy spatĹ™il, a pak kaĹľdĂ˝ z nich zamĂĹ™il pryÄŤ jinĂ˝m smÄ›rem.

ObrĂˇtil se zĂˇdy k davu, vydal se k ÄŚtyĹ™iaÄŤtyĹ™icĂˇtĂ© ulici a zastavil si taxi. NoÄŤnĂ dĹ™ina jej vyÄŤerpala a uĹľ se nemohl doÄŤkat, aĹľ si bude moci odpoÄŤinout.

Svou prĂˇci vykonali. AlespoĹ� pro teÄŹ.

01 KAPITOLA

10. ÄŤervna 2000 pobĹ™eĹľĂ Maroka

Nina KirovovĂˇ stĂˇla na vrcholu starobylĂ©ho schodiĹˇtÄ›, oÄŤima tÄ›kala po nehybnĂ© nazelenalĂ© hladinÄ› laguny a pĹ™emĂ˝Ĺˇlela, jestli u kterĂ©hokoli moĹ™e kdy vidÄ›la nÄ›jakĂ©

pustĹˇĂ mĂsto, neĹľ byla tahle od okolĂ odĹ™ĂznutĂˇ ÄŤĂˇst marockĂ©ho pobĹ™eĹľĂ. V nesnesitelnĂ©m vedru se vĹŻbec nic nehĂ˝balo. Jedinou znĂˇmku lidskĂ©ho osĂdlenĂ pĹ™edstavovala skupina nahnÄ›dlĂ˝ch hrobek s vĂˇlcovitĂ˝mi stĹ™echami, kterĂˇ se rozprostĂrala nad lagunou jako pĹ™ĂmoĹ™skĂˇ kondominia pro zesnulĂ©. StaletĂ minula a pĂsek hnanĂ˝ vÄ›trem klenutĂ˝mi vchody dovnitĹ™ se uĹľ dĂˇvno promĂsil s prachem mrtvĂ˝ch.

Nina se potÄ›ĹˇenÄ› usmĂˇla, asi jako dĂtÄ›, kdyĹľ spatĹ™Ă dĂˇrky pod vĂˇnoÄŤnĂm stromeÄŤkem. Pro podmoĹ™skou archeoloĹľku byla takovĂˇto bezĂştÄ›ĹˇnĂˇ mĂsta mnohem krĂˇsnÄ›jĹˇĂ neĹľ bĂlĂ˝ pĂsek a palmy v nÄ›jakĂ©m tropickĂ©m rĂˇji. Odpudivost tohoto truchlivĂ©ho kousku zemÄ› totiĹľ poskytovala ochranu pĹ™ed nejvÄ›tĹˇĂ hrozbou, pĹ™ed poruĹˇenĂm naleziĹˇtÄ›.

Nina si Ĺ™ekla, Ĺľe bude muset doktoru Knoxovi jeĹˇtÄ›

jednou podÄ›kovat za to, Ĺľe ji pĹ™inutil pĹ™ipojit se k expedici.

PozvĂˇnĂ nejprve odmĂtla. MuĹľi, kterĂ˝ jĂ zavolal z uznĂˇvanĂ©ho antropologickĂ©ho oddÄ›lenĂ PensylvĂˇnskĂ©

univerzity, Ĺ™ekla, Ĺľe by to bylo plĂ˝tvĂˇnĂ ÄŤasem. KaĹľdiÄŤkĂ˝

kousek marockĂ©ho pobĹ™eĹľĂ uĹľ byl urÄŤitÄ› dĹŻkladnÄ› proÄŤesĂˇn.

I kdyby nÄ›kdo skuteÄŤnÄ› pod vodou nÄ›co objevil, bude to pohĹ™beno pod tunami dalĹˇĂho stavebnĂho materiĂˇlu. Ĺ�ĂmanĂ©, kteĹ™Ă zaÄŤali jako prvnĂ budovat nĂˇbĹ™eĹľnĂ zdi, se o to s nejvÄ›tĹˇĂ pravdÄ›podobnostĂ postarali. TĹ™ebaĹľe Nina jejich stavitelskĂ© schopnosti obdivovala, z hlediska historickĂ©ho vĂ˝voje povaĹľovala Ĺ�Ămany za nÄ›koho, kdo pĹ™iĹˇel s kĹ™ĂĹľkem po funuse.

VÄ›dÄ›la, Ĺľe jejĂ odmĂtnutĂ nesouvisĂ ani tak s archeologiĂ samotnou jako spĂĹˇe s mnoĹľstvĂm nepĹ™ĂjemnĂ˝ch povinnostĂ.

PokouĹˇela se vyhrabat zpod hory papĂrĹŻ, kterĂ© provĂˇzely projekt na vĂ˝zkum lodnĂho vraku nalezenĂ©ho u kyperskĂ©ho pobĹ™eĹľĂ ve vodĂˇch, na nÄ›Ĺľ si dÄ›lalo nĂˇrok Turecko. KdyĹľ pĹ™edbÄ›ĹľnĂ˝ vĂ˝zkum naznaÄŤil, Ĺľe loÄŹ postavili staĹ™Ă Ĺ�ekovĂ©, vznesly na vrak nĂˇrok obÄ› znepĹ™ĂˇtelenĂ© strany. ÄŚest obou nĂˇrodĹŻ byla v sĂˇzce, a tak ve chvĂli, kdy se Nina blĂĹľila k vraku, aby jej prozkoumala, zaÄŤaly v AnkaĹ™e i AthĂ©nĂˇch zahĹ™Ăvat motory stĂhaÄŤky F-16. KdyĹľ pak Nina identifikovala vrak jako zbytky syrskĂ©ho obchodnĂho plavidla, zapojili se do celĂ©ho toho zmatku i SyĹ™anĂ©, hrozba krvavĂ©ho konfliktu se tĂm ale zmĂrnila. A protoĹľe Nina pĹ™edstavovala nejen vlastnĂka a prezidenta, ale i jedinĂ©ho zamÄ›stnance Mari-Time Research, svĂ© poradenskĂ© firmy pro zĂˇleĹľitosti podmoĹ™skĂ©ho archeologickĂ©ho vĂ˝zkumu, zĹŻstalo vĹˇechno to vyĹ™izovĂˇnĂ na nĂ.

Jen pĂˇr minut potĂ©, co zamÄ›stnanci univerzity Ĺ™ekla, Ĺľe nabĂdku pĹ™ijmout nemĹŻĹľe, protoĹľe mĂˇ pĹ™ĂliĹˇ mnoho prĂˇce, se ozval Stanton Knox.

â€žAsi se mi zhorĹˇuje sluch, doktorko KirovovĂˇ,â€ś pronesl suchĂ˝m nosovĂ˝m hlasem, kterĂ˝ tak dobĹ™e znala z pĹ™ednĂˇĹˇek â€žMÄ›l jsem pocit, Ĺľe slyĹˇĂm nÄ›koho, jak mi Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe vĂˇs naĹˇe marockĂˇ expedice nezajĂmĂˇ, a to pĹ™ece nemĹŻĹľe bĂ˝t pravda.â€ś Od doby, kdy naposledy se svĂ˝m starĂ˝m uÄŤitelem hovoĹ™ila, uĹľ ubÄ›hly mÄ›sĂce. V duchu si vybavila ty jeho snÄ›hobĂlĂ© kadeĹ™e, tĂ©mÄ›Ĺ™ aĹľ ĹˇĂlenost prozrazujĂcĂ tĹ™pyt oÄŤĂ orĂˇmovanĂ˝ch tenkĂ˝mi drĂˇtÄ›nĂ˝mi obrouÄŤkami brĂ˝lĂ a hejskovskĂ˝ knĂr stĂˇÄŤejĂcĂ se nad koutky poĹĄouchle se usmĂvajĂcĂch Ăşst nahoru a musela se usmĂˇt.

Nina se pokusila ponÄ›kud otupit tu nevyhnutelnou ofenzivu Ĺˇarmu, o jejĂmĹľ rozpoutĂˇnĂ nemÄ›la pochyb.

â€žSe vĹˇĂ Ăşctou, profesore Knoxi, pochybuji, Ĺľe by se na pobĹ™eĹľĂ severnĂ Afriky mohl vyskytovat nÄ›jakĂ˝ starĂ˝ objekt, kterĂ˝ by Ĺ�ĂmanĂ© nepĹ™estavÄ›li nebo kterĂ˝ by uĹľ neobjevil nÄ›kdo jinĂ˝.â€ś

â€žBravo! Jsem rĂˇd, Ĺľe si vybavujete prvnĂ tĹ™i lekce z â€�Archeologie 101â€™, doktorko KirovovĂˇ.â€ś Ninu rozesmĂˇla lehkost, s jakou Knox vklouznul do svĂ©ho profesorskĂ©ho hĂˇbitu. Bylo jĂ sice teprve nÄ›co pĹ™es tĹ™icet, ale uĹľ vlastnila ĂşspÄ›Ĺˇnou poradenskou firmu a zĂskala tĂ©mÄ›Ĺ™ tolik akademickĂ˝ch hodnostĂ jako sĂˇm Knox. Pod vlivem jeho aury se ale stĂˇle jeĹˇtÄ› cĂtila jako studentka. â€žJak bych mohla zapomenout? Pochybovat, pochybovat, pochybovat.â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›,â€ś zareagoval oÄŤividnÄ› potÄ›Ĺˇen. â€žTĹ™i vrÄŤĂcĂ psi ve sluĹľbĂˇch pochybovĂˇnĂ a skepse, kteĹ™Ă vĂˇs rozervou na kusy, jestliĹľe jim nepĹ™edloĹľĂte veÄŤeĹ™i uvaĹ™enou z jednoznaÄŤnĂ˝ch dĹŻkazĹŻ. Divila byste se, jak ÄŤasto mĂˇ

kazatelskĂˇ slova padajĂ na neĂşrodnou pĹŻdu.â€ś TeatrĂˇlnÄ›

hlasitÄ› vzdychl a pak pĹ™eladil do obchodnĂ tĂłniny. â€žDobrĂˇ, chĂˇpu vaĹˇe pochybnosti, doktorko KirovovĂˇ. Za jinĂ˝ch okolnostĂ bych s vĂˇmi ohlednÄ› moĹľnĂ©ho poĹˇkozenĂ ÄŤi pĹ™estavÄ›nĂ pĹŻvodnĂch objektĹŻ souhlasil, toto naleziĹˇtÄ› se ale nachĂˇzĂ na pobĹ™eĹľĂ Atlantiku, daleko za poslednĂmi MelkartovĂ˝mi sloupy, zcela mimo dosah Ĺ�Ăma.â€ś ZajĂmavĂ©. Knox pro oznaÄŤenĂ mĂsta, kde se na zĂˇpadnĂm konci StĹ™edozemnĂho moĹ™e Gibraltar naklĂˇnĂ, aby polĂbil ruku TandĹľe, pouĹľil fĂ©nickĂ˝ termĂn. Ĺ�ekovĂ© i Ĺ�ĂmanĂ© je ale nazĂ˝vali HĂ©raklovĂ˝mi sloupy. A Nina si moc dobĹ™e pamatovala, ostatnÄ› nepĹ™ĂjemnĂ˝ch vzpomĂnek z pĹ™ednĂˇĹˇek na toto tĂ©ma mÄ›la dost a dost, Ĺľe kdyĹľ doĹˇlo na jmĂ©na, byl Knox aĹľ odpornÄ› puntiÄŤkĂˇĹ™skĂ˝. â€žJĂˇ vĂm, ale mĂˇm tak neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› moc prĂˇce…â€ś

â€žDoktorko KirovovĂˇ,â€ś pĹ™eruĹˇil ji Knox, â€žto dokĂˇĹľu pochopit. JĂˇ ale potĹ™ebuji vaĹˇi pomoc. Zoufale. MĂˇm tu haldu pozemnĂch archeologĹŻ, kteĹ™Ă majĂ z vody takovĂ˝

strach, Ĺľe si berou holĂnky i do vany. SkuteÄŤnÄ› potĹ™ebujeme nÄ›koho jako vy. Je to malĂˇ expedice, asi tucet lidĂ, a vy byste byla jedinĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤ.â€ś

Knoxova povÄ›st odbornĂka v muĹˇkaĹ™enĂ rozhodnÄ› nebyla neopodstatnÄ›nĂˇ. PĹ™edloĹľil jĂ tu fĂ©nickou nĂˇvnadu rovnou pod nos, mĂsto hĂˇÄŤku pouĹľil sympaticky znÄ›jĂcĂ ĹľĂˇdost o pomoc a pak ji naznaÄŤenĂm, Ĺľe jako jedinĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤ si pĹ™ipĂĹˇe veĹˇkerĂ© nĂˇlezy uÄŤinÄ›nĂ© pod vodou, pĹ™inutil nechat se chytit.

Pro Ninu nebylo tÄ›ĹľkĂ© pĹ™edstavit si, jak se profesorovi od smĂchu dÄ›lajĂ vrĂˇsky kolem toho jeho rĹŻĹľovĂ©ho nosu.

Naklonila se nad stĹŻl a pĹ™itĂˇhla si blĂĹľ Ĺˇtos sloĹľek. â€žMusĂm jeĹˇtÄ› vyĹ™Ădit asi tunu papĂrĹŻ…â€ś Knox jĂ okamĹľitÄ› skoÄŤil do Ĺ™eÄŤi. â€žMoc dobĹ™e vĂm o tĂ©

kyperskĂ© zĂˇleĹľitosti. Mimochodem, gratuluji vĂˇm, Ĺľe se vĂˇm podaĹ™ilo odvrĂˇtit krizi mezi partnery NATO. Myslel jsem na vĹˇechno. MĂˇm na fakultÄ› dva velmi schopnĂ© kolegy, kteĹ™Ă by ocenili moĹľnost zĂskat zkuĹˇenosti v jednĂˇnĂ s ĂşĹ™ednĂm Ĺˇimlem. V dneĹˇnĂ dobÄ› to tvoĹ™Ă nedĂlnou souÄŤĂˇst archeologie. OstatnÄ› jde jen o pĹ™edbÄ›ĹľnĂ˝ vĂ˝zkum. VrĂˇtĂme se za tĂ˝den ÄŤi deset dnĹŻ. A to uĹľ budou mĂt mĂ spolehlivĂ mladĂ Myrmidoni vĹˇechno hotovo. NemusĂte se rozhodnout okamĹľitÄ›. PoĹˇlu vĂˇm faxem nÄ›jakĂ© materiĂˇly. MrknÄ›te se na nÄ› a ozvÄ›te se.â€ś

â€žZa jak dlouho chcete odpovÄ›ÄŹ, doktore Knoxi?â€ś â€žStaÄŤĂ za hodinu. Tak zatĂm.â€ś

Nina poloĹľila sluchĂˇtko a hlasitÄ› se rozesmĂˇla. Za hodinu. TĂ©mÄ›Ĺ™ okamĹľitÄ› se rozezvuÄŤel fax a z toho zaÄŤaly, asi tak jako z oĹľivlĂ© sopky lĂˇva, pomalu vytĂ©kat papĂry. Byl to popis projektu, kterĂ˝ Knox pĹ™edloĹľil spolu s ĹľĂˇdostĂ o finanÄŤnĂ zaĹˇtĂtÄ›nĂ celĂ© akce. PotĹ™eboval penĂze na prĹŻzkum Ĺ™ecko-Ĺ™ĂmskĂ˝ch nebo snad nÄ›jakĂ˝ch jinĂ˝ch ruin. Byly to klasickĂ© Knoxovy obchodnĂ vÄ›jiÄŤky, slibnÄ› vyhlĂĹľejĂcĂ smÄ›sice faktĹŻ a pravdÄ›podobnostĂ, vĹˇe sestavenĂ© tak, aby se jeho projekt vĂ˝raznÄ› liĹˇil od ostatnĂch ĹľĂˇdostĂ o finanÄŤnĂ prostĹ™edky.

Nina pĹ™elĂ©tla zkuĹˇenĂ˝ma oÄŤima KnoxĹŻv nĂˇvrh a pak se pustila do studia mapy. Ĺ lo o lokalitu mezi ĂşstĂm Ĺ™eky DrĂˇa a zĂˇpadnĂ Saharou na marockĂ© pobĹ™eĹľnĂ planinÄ›, kterĂˇ se tĂˇhla od TandĹľe aĹľ po SavĂru. SĂˇhla po zvÄ›tĹˇenĂ©m vĂ˝Ĺ™ezu obsahujĂcĂm inkriminovanou oblast a zamyĹˇlenÄ› si zaÄŤala poĹĄukĂˇvat tuĹľkou o pĹ™ednĂ zuby. KlikatĂˇ pobĹ™eĹľnĂ linie vytvĂˇĹ™ela dojem, Ĺľe kartograf pĹ™i jejĂm rĂ˝sovĂˇnĂ bojoval se Ĺˇkytavkou. KdyĹľ si vĹˇimla, jak malĂˇ vzdĂˇlenost dÄ›lĂ mĂsto nĂˇlezu od KanĂˇrskĂ˝ch ostrovĹŻ, zapĹ™ela se zĂˇdy o opÄ›radlo a hlavou se jĂ mihlo, Ĺľe jestli co nejdĹ™Ăv zase nevyrazĂ do terĂ©nu, tak se asi zblĂˇznĂ. Uchopila sluchĂˇtko a vytoÄŤila ÄŤĂslo.

Knox to zvednul hned pĹ™i prvnĂm zazvonÄ›nĂ. â€žOdlĂ©tĂˇme pĹ™ĂĹˇtĂ tĂ˝den.â€ś

*****

KdyĹľ si teÄŹ Nina prohlĂ©dla lagunu, jednotlivĂ© ÄŤĂˇry a kĹ™ivky z mapy se transformovaly do konkrĂ©tnĂ podoby. MÄ›la tĂ©mÄ›Ĺ™ kruhovĂ˝ tvar a ze dvou stran ji ohraniÄŤovaly vÄ›trem oĹˇlehanĂ©, cihlovÄ› ÄŤervenĂ© skĂˇly. V mĂstech, kde se spojovala s moĹ™em, byla tak mÄ›lkĂˇ, Ĺľe se tam za odlivu vynoĹ™ovalo zvlnÄ›nĂ© bahnitĂ© dno. PĹ™ed mnoha tisĂci lety laguna Ăşstila pĹ™Ămo do oceĂˇnu. JejĂ pĹ™ĂrodnÄ› chrĂˇnÄ›nĂ© vody urÄŤitÄ› lĂˇkaly starodĂˇvnĂ© moĹ™eplavce, aby v nĂ zakotvili a poÄŤkali si na lepĹˇĂ poÄŤasĂ nebo dennĂ svÄ›tlo. Nedaleko se nachĂˇzelo vyschlĂ© Ĺ™ĂÄŤnĂ koryto, v jazyku mĂstnĂch obyvatel vĂˇdĂ. To bylo dalĹˇĂ dobrĂ© znamenĂ. Osady ÄŤasto vyrĹŻstaly poblĂĹľ Ĺ™ek.

Od laguny vedla pĹ™es pĂseÄŤnĂ© duny stezka, kterĂˇ konÄŤila u rozvalin malĂ© Ĺ™eckĂ© svatynÄ›. PĹ™ĂstaviĹˇtÄ› by pro Ĺ™ĂmskĂˇ

plavidla a pĹ™ĂpadnĂˇ mohutnĂˇ mola bylo pĹ™ĂliĹˇ malĂ©. Vsadila by se, Ĺľe tuto zĂˇtoku pouĹľĂvali jako doÄŤasnĂ© kotviĹˇtÄ›

Ĺ�ekovĂ©. PĹ™ĂkrĂ© pobĹ™eĹľĂ by kaĹľdĂ©ho od myĹˇlenky na transport zboĹľĂ do vnitrozemĂ odradilo. PĹ™i prĹŻzkumu starĂ˝ch map zjistila, Ĺľe je tato lokalita na hony vzdĂˇlenĂˇ

kterĂ©mukoli znĂˇmĂ©mu starodĂˇvnĂ©mu osĂdlenĂ. I teÄŹ dÄ›lilo toto mĂsto od nejbliĹľĹˇĂ vesnice, ÄŤi lĂ©pe Ĺ™eÄŤeno ospalĂ©ho berberskĂ©ho tĂˇboĹ™iĹˇtÄ›, deset mil jĂzdy po pĂsÄŤitĂ© cestÄ›.

Nina si zaclonila oÄŤi pĹ™ed sluncem a zahledÄ›la se na loÄŹ, kterĂˇ kotvila u pobĹ™eĹľĂ. Trup plavidla byl od vodorysky aĹľ po nĂˇstavby natĹ™en tyrkysovou zelenĂ. KdyĹľ se pokusila zaostĹ™it, rozeznala uprostĹ™ed trupu pĂsmena NUMA, oficiĂˇlnĂ zkratku pro NĂˇrodnĂ agenturu pro podmoĹ™skĂ˝ vĂ˝zkum.

Podivila se, co loÄŹ patĹ™ĂcĂ agentuĹ™e spadajĂcĂ pod vlĂˇdu SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ dÄ›lĂˇ u pustĂ©ho marockĂ©ho pobĹ™eĹľĂ, ale odpovÄ›ÄŹ nenalezla. Pak popadla rozmÄ›rnĂ˝ vak a sestoupila po dvanĂˇcti schodech aĹľ do mĂst, kde voda jemnÄ› omĂ˝vala poslednĂ stupeĹ�.

KdyĹľ si sundala baseballovou ÄŤepici tĂ˝mu PensylvĂˇnskĂ©

univerzity, zatĹ™pytilo se na jejĂch slĂˇmovÄ› ĹľlutĂ˝ch vlasech spletenĂ˝ch do copĹŻ slunce. PĹ™etĂˇhla si pĹ™es hlavu plandavĂ©

triÄŤko, kterĂ© by padlo nÄ›komu zcela jinĂ© vĂˇhovĂ© kategorie.

Objevily se kvÄ›tovanĂ© bikiny sporadicky halĂcĂ jejĂ vypracovanou, tĂ©mÄ›Ĺ™ Ĺˇest stop vysokou postavu.

SvĂ© kĹ™estnĂ jmĂ©no, zlatĂ© vlasy, zakulacenĂ˝ obliÄŤej a rolnickou vitalitu, kterou by svĂ© muĹľskĂ© protÄ›jĹˇky dozajista zahanbila, zdÄ›dila po prababiÄŤce, houĹľevnatĂ© ĹľenÄ›, kterĂˇ

svou ĹľivotnĂ lĂˇsku nalezla v osobÄ› jednoho carskĂ©ho vojĂˇka na nÄ›jakĂ©m ukrajinskĂ©m poli s bavlnou. Od svĂ© gruzĂnskĂ©

matky zĂskala drzĂ©, skoro asijskĂ© oÄŤi v barvÄ› bouĹ™e, vystouplĂ© a domĂ˝ĹˇlivĂ© lĂcnĂ kosti a Ĺˇiroce vykrojenĂˇ Ăşsta.

KdyĹľ pak rodina emigrovala do SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ, zapracovala genetika dalĹˇĂch partnerĹŻ a postavy potomkĹŻ

ĹľenskĂ©ho pohlavĂ zeĹˇtĂhlely, jejich pasy a boky se zĂşĹľily, oku lahodĂcĂ poprsĂ ale ĹľenĂˇm zĹŻstala.

Nina vytĂˇhla z vaku digitĂˇlnĂ fotoaparĂˇt Nikon uschovanĂ˝ v umÄ›lohmotnĂ©m pouzdĹ™e zhotovenĂ©m na zakĂˇzku firmou Ikelight a pĹ™ezkouĹˇela blesk. Jako dalĹˇĂ pĹ™iĹˇla na Ĺ™adu lĂˇhev se stlaÄŤenĂ˝m vzduchem a vztlakovĂ˝

kompenzĂˇtor americkĂ© vĂ˝roby, pak rĹŻĹľovoÄŤernĂˇ potĂˇpÄ›ÄŤskĂˇ

kombinĂ©za od firmy Henderson, nĂˇvleky na chodidla, rukavice, kukla, zĂˇtÄ›ĹľovĂ˝ pĂˇs, brĂ˝le a Ĺˇnorchl. OblĂ©kla se a k ÄŤelu si pĹ™ipevnila svĂtilnu Niterider Cyclops, dĂky nĂĹľ bude mĂt volnĂ© ruce, pak si utĂˇhla rychloodepĂnacĂ popruhy kompenzĂˇtoru a nasadila zĂˇtÄ›ĹľovĂ˝ pĂˇs. Nakonec si ke stehnu pĹ™ipevnila sedmipalcovĂ˝ titanovĂ˝ nĹŻĹľ znaÄŤky Divex. KdyĹľ si pak pomocĂ karabiny pĹ™ipjala vak pro nalezenĂ© pĹ™edmÄ›ty, zbĂ˝valo uĹľ jen jedno, seĹ™Ădit ÄŤas na svĂ© nejnovÄ›jĹˇĂ hraÄŤce, aqualandkĂˇch, potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝ch hodinkĂˇch s displejem ukazujĂcĂm hloubku.

ProtoĹľe po ruce nemÄ›la nikoho, kdo by jejĂ potĂˇpÄ›ÄŤskou vĂ˝stroj pĹ™ekontroloval, provedla Nina rutinnĂ prohlĂdku pĹ™ed ponorem radÄ›ji dvakrĂˇt. VĂ˝sledek ji uspokojil, a tak usedla na schody, nasadila si ploutve a pak, neĹľ mohlo ĹľhnoucĂ severoafrickĂ© slunce dokonÄŤit pĹ™es kombinĂ©zu jejĂ tepelnou Ăşpravu, vklouzla do vody. Mezi Nininu kĹŻĹľi a neoprĂ©n prosĂˇkla vlaĹľnĂˇ moĹ™skĂˇ voda a rychle se zahĹ™Ăˇla na jejĂ tÄ›lesnou teplotu. PĹ™ezkouĹˇela hlavnĂ i zĂˇloĹľnĂ regulĂˇtor a pak se odstrÄŤila od schodiĹˇtÄ›, obrĂˇtila se a pomalĂ˝mi tempy zamĂĹ™ila do nitra rybnĂk pĹ™ipomĂnajĂcĂ laguny.

RosolovitĂˇ a lehce brakickĂˇ voda se ani nehnula a hladinu pokrĂ˝valy kolĂˇÄŤe nechutnĂ© pÄ›ny, Nina si ale pĹ™esto uĹľĂvala omamnĂ˝ pocit volnosti. VlĂˇÄŤnĂ˝m pohybem ploutvĂ klouzala vodou a litovala kolegy z expedice, Ĺľe se musĂ na odĹ™enĂ˝ch kolenou a s oÄŤima plnĂ˝ma ĹˇtiplavĂ© smÄ›sice potu a prachu ohĂˇnÄ›t Ĺˇpachtlemi a metliÄŤkami. Ona se na rozdĂl od nich mohla pohybovat v pĹ™ĂjemnĂ©m chladu a manĂ©vrovat v nÄ›m jako nÄ›jakĂ© letadlo pĹ™i leteckĂ©m prĹŻzkumu.

ĂšstĂ laguny strĂˇĹľil nĂzkĂ˝ ostrĹŻvek pokrytĂ˝ tu a tam zakrslĂ˝mi piniemi. V plĂˇnu mÄ›la zamĂĹ™it pĹ™Ămo k nÄ›mu a rozdÄ›lit si tak lagunu na dvÄ› stejnÄ› velkĂ© ÄŤĂˇsti. KaĹľdou polovinu prozkoumĂˇ zvlĂˇĹˇĹĄ, a to tak, Ĺľe co kousek propĂˇtrĂˇ

dno po kolmici k tĂ©to pomyslnĂ© ose. Hodlala tedy pouĹľĂt podobnĂ˝ zpĹŻsob, jakĂ˝m se na otevĹ™enĂ˝ch moĹ™Ăch hledajĂ lodnĂ vraky. Jen mĂsto sonaru ÄŤi magnetometru v tomto pĹ™ĂpadÄ› poslouĹľĂ jejĂ oÄŤi. Na dĹŻkladnÄ›jĹˇĂ metody bude ÄŤas pozdÄ›ji. TeÄŹ jen zkrĂˇtka chtÄ›la zĂskat alespoĹ� hrubou pĹ™edstavu o tom, co leĹľĂ pod hladinou.

Pod zakalenou hornĂ vrstvou byla voda relativnÄ› ÄŤistĂˇ, takĹľe kdyĹľ se Nina ponoĹ™ila, vidÄ›la aĹľ na dno, vzdĂˇlenĂ© od hladiny maximĂˇlnÄ› dvacet stop. Znamenalo to, Ĺľe bude moci pouĹľĂvat Ĺˇnorchl a ĹˇetĹ™it tak vzduch v lĂˇhvi. SpatĹ™ila nÄ›kolik rovnĂ˝ch, vzĂˇjemnÄ› kolmĂ˝ch liniĂ, kterĂ© na sebe pĹ™i bliĹľĹˇĂm pohledu vzaly podobu ÄŤtyĹ™ĂşhelnĂku tvoĹ™enĂ˝ch peÄŤlivÄ›

sestavenĂ˝mi kamennĂ˝mi bloky. SchodiĹˇtÄ› pokraÄŤovalo pod hladinu k nÄ›jakĂ© starĂ© pĹ™ĂstavnĂ hrĂˇzi. Bylo to dĹŻleĹľitĂ©

zjiĹˇtÄ›nĂ. SvÄ›dÄŤilo totiĹľ o tom, Ĺľe laguna kdysi neslouĹľila jako pĹ™ĂleĹľitostnĂ© kotviĹˇtÄ›, ale jako skuteÄŤnĂ˝ pĹ™Ăstav. Dalo se tedy oÄŤekĂˇvat, Ĺľe dno nebude pokrytĂ© odpadky hozenĂ˝mi pĹ™es palubu obÄŤas zde kotvĂcĂmi nĂˇmoĹ™nĂky, ale pĹ™Ămo vrstvami vĹˇeho, co v prĹŻbÄ›hu delĹˇĂho ÄŤasovĂ©ho obdobĂ dokĂˇĹľe vyprodukovat civilizace.

Pak zahlĂ©dla mnohem ĹˇirĹˇĂ linie a hromady sutÄ›. Zbytky budov. Trefa! SkladiĹˇtÄ›, obytnĂ© prostory nebo ĂşĹ™adovna velitele pĹ™Ăstavu. RozhodnÄ› to nebylo jen kotviĹˇtÄ› na noc.

Ĺ ero zhoustlo a Nina si pomyslela, Ĺľe uĹľ musĂ bĂ˝t na konci nĂˇbĹ™eĹľĂ. Proplula nad velkou ÄŤtvercovou dĂrou, kterĂˇ jĂ pĹ™ipomĂnala nÄ›jakou velkou nĂˇdrĹľ na ryby, piscinu, jak tomu kdysi dĂˇvno Ĺ™Ăkali. Ne, na to byla pĹ™ĂliĹˇ velkĂˇ. MÄ›la rozmÄ›ry olympijskĂ©ho plaveckĂ©ho bazĂ©nu.

Vyndala z Ăşst Ĺˇnorchl, zakousla se do nĂˇustku regulĂˇtoru a zamĂĹ™ila kolmo dolĹŻ. Pomalu se vydala podĂ©l jednĂ© ze stÄ›n zejĂcĂho jĂcnu. KdyĹľ doplula k rohu, udÄ›lala obrat a pokraÄŤovala dĂˇle nad dalĹˇĂ hranou. Plavala tak dlouho, dokud celĂ˝ otvor neobeplula. MÄ›l pĹ™ibliĹľnÄ› sto na sto padesĂˇt stop.

Zapnula svĂtilnu a nechala se jĂcnem pohltit. BahnitĂ© dno bylo dokonale rovnĂ© a nachĂˇzelo se jen osm stop pod ĂşrovnĂ starĂ©ho nĂˇbĹ™eĹľĂ. ĂšzkĂ˝ svÄ›telnĂ˝ kuĹľel odhalil mnoĹľstvĂ keramickĂ˝ch stĹ™epĹŻ a sutin. NÄ›kolik keramickĂ˝ch ĂşlomkĹŻ

pomocĂ noĹľe vydolovala z bahna a po peÄŤlivĂ©m oznaÄŤenĂ mĂsta nĂˇlezu je uloĹľila do vaku. Objevila nÄ›jakĂ˝ kanĂˇl a sledovala ho smÄ›rem do moĹ™e aĹľ do mĂst, kde Ăşstil do pĹŻvodnĂ laguny. Byl dostateÄŤnÄ› ĹˇirokĂ˝, aby jĂm kdysi dĂˇvno mohla proplout loÄŹ. Stavba obsahovala vĹˇechny prvky starodĂˇvnĂ©ho pĹ™Ăstavu nazĂ˝vanĂ©ho kĂłthĂłn. Objevila takĂ©

nÄ›kolik skluzĹŻ, dost velkĂ˝ch, aby mohly pojmout plavidla dlouhĂˇ nejmĂ©nÄ› padesĂˇt stop, a skuteÄŤnou piscinu, kterĂˇ jejĂ teorii o kĂłthĂłnu potvrzovala.

Opustila zbytky nĂˇbĹ™eĹľĂ a pokraÄŤovala dĂˇle v pĹŻvodnÄ›

zvolenĂ©m smÄ›ru. Pro orientaci pĹ™itom pouĹľĂvala vĂ˝bÄ›Ĺľek pobĹ™eĹľĂ na pravĂ© stranÄ›. KdyĹľ proplula mezi ostrĹŻvkem a pevninou, naĹˇla nÄ›kolik metrĹŻ pod hladinou nÄ›jakĂ© molo ÄŤi vlnolam tvoĹ™enĂ˝ rovnobÄ›ĹľnĂ˝mi kamennĂ˝mi zdmi s vnitĹ™nĂm prostorem vyplnÄ›nĂ˝m ĹˇtÄ›rkem. Kdysi dĂˇvno, kdy moĹ™e nesahalo tak vysoko, se po nÄ›m urÄŤitÄ› dalo z pevniny na ostrov pĹ™ejĂt suchou nohou.

Vylezla na bĹ™eh ostrova, sundala si potĂˇpÄ›ÄŤskou vĂ˝stroj a po skalnatĂ˝ch plotnĂˇch porostlĂ˝ch kĹ™ovinami se vydala na druhou stranu. OstrĹŻvek mÄ›l na ĹˇĂĹ™ku nÄ›co pĹ™es padesĂˇt stop, byl dvakrĂˇt tak dlouhĂ˝ a vÄ›tĹˇinou rovnĂ˝. Stromy, kterĂ©

pĹ™edtĂm zahlĂ©dla z pevniny, jĂ sahaly sotva po bradu.

PoblĂĹľ ĂşstĂ laguny nalezla hromady kamenĂ, zĹ™ejmÄ›

bĂ˝valĂ© zĂˇklady, a kruh z kvĂˇdrĹŻ. Bylo to ideĂˇlnĂ mĂsto na majĂˇk nebo strĂˇĹľnĂ vÄ›Ĺľ. OstĹ™ĂĹľĂm zrakem disponujĂcĂ hlĂdka by mÄ›la perfektnĂ pĹ™ehled o veĹˇkerĂ©m dÄ›nĂ v blĂzkĂ˝ch vodĂˇch. Kdyby se na obzoru objevila plachta, mohli by bĂ˝t okamĹľitÄ› ze bĹ™ehu pĹ™ivolĂˇnĂ obrĂˇnci.

KdyĹľ Nina vstoupila dovnitĹ™ kruhu, vydrĂˇpala se na zbytky schodiĹˇtÄ› a zadĂvala se na plavidlo, kterĂ©ho si vĹˇimla dĹ™Ăve. OpÄ›t se zamyslela nad tĂm, co asi mohlo loÄŹ americkĂ©

vlĂˇdy pĹ™ivĂ©st k tomuto vyprahlĂ©mu a opuĹˇtÄ›nĂ©mu pobĹ™eĹľĂ.

Po chvĂli uĹľ zase zamĂĹ™ila zpĂˇtky ke svĂ˝m vÄ›cem. NĂˇvrat do chladivĂ© a nadnĂˇĹˇejĂcĂ vody byl tak osvÄ›ĹľujĂcĂ, Ĺľe se jĂ hlavou mihla myĹˇlenka, Ĺľe jejĂ rybĂ pĹ™edci udÄ›lali velkou chybu, kdyĹľ se z moĹ™e vydali na suchou zem.

Doplavala na drahou stranu ĂşstĂ laguny. V prostoru, kde se poloostrov napojoval na pevninu, byl nĂzkĂ˝ a ĂşzkĂ˝, postupnÄ› se ale rozĹˇiĹ™oval a bobtnal do podoby skalnatĂ©

homole. JejĂ naÄŤervenalĂ© stÄ›ny padaly pĹ™Ămo do moĹ™e, jako zdi nÄ›jakĂ© pevnosti. Nina se potopila aĹľ ke dnu a zaÄŤala u paty tĂ©to obrovitĂ©, pĹ™Ărodou zbudovanĂ© zdi hledat nÄ›jakou pÄ›Ĺˇinu. Ĺ˝Ăˇdnou nenalezla, a tak se vydala smÄ›rem k otevĹ™enĂ©mu moĹ™i, aĹľ do mĂst, kde mys konÄŤil kamenitou terasou. Bylo to perfektnĂ obrannĂ© stanoviĹˇtÄ›. Z tĂ©to terasy a ostrĹŻvku by luÄŤiĹˇtnĂci mohli kterĂ©hokoli v pĹ™Ăstavu nevĂtanĂ©ho hosta vzĂt do kĹ™ĂĹľovĂ© palby.

PoblĂĹľ terasy ze skĂˇly vyÄŤnĂvala Ĺ™Ămsa pĹ™ipomĂnajĂcĂ nÄ›jakĂ© primitivnĂ pĹ™ĂstĹ™eĹˇĂ z doby kamennĂ©. Pod nĂ se nachĂˇzel obdĂ©lnĂkovĂ˝ otvor odpovĂdajĂcĂ svou velikostĂ a tvarem dveĹ™nĂmu rĂˇmu. Nina pĹ™iplula blĂĹľe a pokusila se pĹ™es sklo potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝ch brĂ˝lĂ v hrozivĂ© temnotÄ› nÄ›co zahlĂ©dnout. VzpomnÄ›la si na ÄŤelnĂ lampu a zapnula ji. V

paprsku svÄ›tla spatĹ™ila nÄ›jakĂ˝ straĹˇidelnĂ˝ pohyb. PoplaĹˇenÄ›

se stĂˇhla. Pak se zasmĂˇla, aĹľ z regulĂˇtora vyrazilo k hladinÄ›

mnoĹľstvĂ bublin. Hejno stĹ™ĂbĹ™itÄ› ĹˇupinatĂ˝ch ryb, kterĂ© si z tunelu udÄ›lalo domov, se evidentnÄ› vydÄ›silo vĂce neĹľ ona.

KdyĹľ se jĂ tep vrĂˇtil k normĂˇlu, vybavila si Knoxovo varovĂˇnĂ: Nenasazujte krk pro Ĺˇpetku poznĂˇnĂ, jeĹľ nakonec skonÄŤĂ v nÄ›jakĂ©m zaprĂˇĹˇenĂ©m svazku, kterĂ˝ nebude tĂ©mÄ›Ĺ™

nikdo ÄŤĂst. S potÄ›ĹˇenĂm nÄ›jakĂ©ho poĹĄouchlĂ©ho ÄŹĂˇbla by pĹ™ipojil jeĹˇtÄ› ĂşdÄ›snĂ˝mi detaily vyĹˇperkovanĂ˝ popis osudu tÄ›ch vÄ›dcĹŻ, kteĹ™Ă zaĹˇli pĹ™ĂliĹˇ daleko. Furbusch se stal souÄŤĂˇstĂ jĂdelnĂÄŤku kanibalĹŻ. Rozzini podlehl malĂˇrii. Oâ€™Neil spadl do bezednĂ© rozsedliny.

Nina byla pĹ™esvÄ›dÄŤena, Ĺľe si Knox ta jmĂ©na vymyslel, pointu ale pochopila. Byla sama a ĹľĂˇdnĂ© zĂˇchrannĂ© lano, jeĹľ by ji spojovalo s povrchem, za sebou neodvĂjela. Nikdo netuĹˇil, kde je. VlastnĂ podstata tĂ©to hrozby, kterĂˇ ji mÄ›la pĹ™inutit k Ăşstupu, byla ale pĹ™ĂliĹˇ lĂˇkavĂˇ. PouĹľĂvĂˇnĂm Ĺˇnorchlu navĂc hodnÄ› vzduchu uĹˇetĹ™ila, a tak jĂ jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd zbĂ˝valo dost ÄŤasu.

Sama se sebou uzavĹ™ela dohodu, Ĺľe se zastavĂ hned za okrajem otvoru a dĂˇle nepopluje. Tunel nemĹŻĹľe bĂ˝t moc dlouhĂ˝. Byl do skĂˇly vytesĂˇn primitivnĂmi nĂˇstroji, diamantovĂ© vrtĂˇky tenkrĂˇt neexistovaly. UdÄ›lala nÄ›kolik snĂmkĹŻ vstupnĂho otvoru a pak se do nÄ›j pohrouĹľila.

NeuvÄ›Ĺ™itelnĂ©!

Podlaha byla tĂ©mÄ›Ĺ™ dokonale rovnĂˇ a stÄ›ny aĹľ na chuchvalce podmoĹ™skĂ© vegetace absolutnÄ› hladkĂ©.

Plavala dĂˇle. Na vnitĹ™nĂ Ăşmluvu a Knoxovu moudrou radu ĂşplnÄ› zapomnÄ›la. Tunel pĹ™edstavoval ten nejĂşĹľasnÄ›jĹˇĂ artefakt, jakĂ˝ kdy vidÄ›la. UĹľ teÄŹ byl delĹˇĂ neĹľ podobnĂˇ

stavba nalezenĂˇ pĹ™i vykopĂˇvkĂˇch v mÄ›stÄ› ApollĂłnii.

HladkĂ© stÄ›ny nĂˇhle skonÄŤily. VystĹ™Ădal je rozeklanĂ˝

povrch jeskynÄ›, jeĹľ se chvĂlemi zuĹľovala a pak zase rozĹˇiĹ™ovala, lehce se klikatila, tĹ™ebaĹľe ve vĂ˝sledku vedla vĂce mĂ©nÄ› stejnĂ˝m smÄ›rem, a do stran z nĂ vedly menĹˇĂ odboÄŤky. Do uhlovÄ› ÄŤernĂ˝ch zdĂ byly vytesĂˇny drĹľĂˇky na lampy. ÄŚĂsi ruce prodlouĹľily pĹ™ĂrodnĂ jeskyni zbudovĂˇnĂm jeskynÄ› umÄ›lĂ©. Ĺ ikovnost a odhodlĂˇnĂ jiĹľ dĂˇvno mrtvĂ˝ch lidĂ doby bronzovĂ© vĹľdy obdivovala.

StÄ›ny se znovu vzdĂˇlily a jejich povrch se stal hladĹˇĂm.

Nina, povzbuzena nazelenalĂ˝m pĹ™Ăsvitem, kterĂ˝ zahlĂ©dla v dĂˇlce, se prosmĂ˝kla nad hromadou sutÄ› a zamĂĹ™ila k nÄ›mu.

ÄŚĂm byla svÄ›tlu blĂĹľe, tĂm bylo jasnÄ›jĹˇĂ.

V honbÄ› za poznĂˇnĂm se jiĹľ Nina prohrabala spoustou netopĂ˝Ĺ™Ăho trusu a mnoĹľstvĂm rĹŻznĂ˝ch doupat strĂˇĹľenĂ˝ch ĹˇpatnÄ› naladÄ›nĂ˝mi ĹˇkorpiĂłny, ale aĹĄ uĹľ byl tenhle tunel jakkoli ĂşĹľasnĂ˝, nemohla se doÄŤkat, aĹľ se z nÄ›ho dostane.

KdyĹľ koneÄŤnÄ› skonÄŤil, vydechla Ăşlevou. Nad nÄ›jakĂ˝mi schody se vydala vzhĹŻru, podplula pod jakousi klenbou a vynoĹ™ila se. Nad sebou mÄ›la modrou oblohu a kolem nĂ se tĂˇhly zbytky omĹˇelĂ˝ch zĂˇkladovĂ˝ch zdĂ.

Doktor Knox mÄ›l zĹ™ejmÄ› nÄ›jakou pĹ™edstavu o tom, jakĂ˝

nĂˇlez by v lagunÄ› mohla uskuteÄŤnit, jeho rozsah ale nemohl tuĹˇit. Nikdo by nemohl. Vzpamatuj se, dÄ›vÄŤe. UspoĹ™Ăˇdej si myĹˇlenky. Zamysli se nad jednotlivĂ˝mi detaily. Chovej se jako vÄ›dec, ne jako Huckleberry Finn.

Posadila se pod vodou na kamennĂ˝ kvĂˇdr sahajĂcĂ jĂ pĹ™ibliĹľnÄ› do pasu a zaÄŤala nad uÄŤinÄ›nĂ˝mi nĂˇlezy uvaĹľovat.

PĹ™Ăstav pĹ™edstavoval zĹ™ejmÄ› kombinaci vojenskĂ©ho a obchodnĂho stanoviĹˇtÄ›, jehoĹľ posĂˇdka mÄ›la za Ăşkol drĹľet mimo cizĂ obchodnĂky a starat se o bezpeÄŤnost vlastnĂch plavidel se zboĹľĂm. V uĹˇĂch se jĂ ozvalo zavrÄŤenĂ. Psi ve sluĹľbĂˇch skepse se doĹľadovali veÄŤeĹ™e, ĹľrĂˇdla uvaĹ™enĂ©ho ze solidnĂch vÄ›deckĂ˝ch faktĹŻ. NeĹľ si udÄ›lĂˇ definitivnĂ zĂˇvÄ›r, kaĹľdĂˇ ÄŤtvereÄŤnĂ stopa pĹ™Ăstavu bude muset bĂ˝t prozkoumĂˇna a vyhodnocena.

VychĂˇzela z pĹ™edpokladu, Ĺľe pĹ™Ăstav se potopil vlivem posuvu tektonickĂ˝ch desek. MoĹľnĂˇ pĹ™i zemÄ›tĹ™esenĂ v desĂˇtĂ©m roce po Kristu. K zemskĂ˝m otĹ™esĹŻm tady sice nedochĂˇzelo tak ÄŤasto jako ve StĹ™edomoĹ™Ă, ale stĂˇt se to mohlo. ZavrÄŤenĂ. JĂˇ vĂm, jĂˇ vĂm. Ĺ˝ĂˇdnĂ© zĂˇvÄ›ry bez dĹŻkazĹŻ.

ZadĂvala se na bubliny deroucĂ se po kaĹľdĂ©m jejĂm vĂ˝dechu k hladinÄ› a napadlo ji, Ĺľe by mohl existovat rychlejĹˇĂ zpĹŻsob, jak se dobrat pravdy.

Nina mÄ›la zvlĂˇĹˇtnĂ talent, kterĂ˝ pĹ™esahoval vĹˇe obvyklĂ© a vysvÄ›tlitelnĂ©. SvÄ›Ĺ™ila se s nĂm jen hrstce nejlepĹˇĂch pĹ™Ăˇtel.

KdyĹľ o tom hovoĹ™ila, pouĹľĂvala lĂ©kaĹ™skĂ© termĂny a sama sebe pĹ™irovnĂˇvala k pracovnĂkovi FBI, odbornĂkovi na vyhodnocovĂˇnĂ mĂsta ÄŤinu, kterĂ˝ dokĂˇĹľe popsat spĂˇchanĂ˝

zloÄŤin tak, jako by byl jeho oÄŤitĂ˝m svÄ›dkem. UĹľ dĂˇvno dospÄ›la k nĂˇzoru, Ĺľe to nesouvisĂ s psychikou. Je to jen schopnost dokonale se soustĹ™edit na danou zĂˇleĹľitost spojenĂˇ

s fotografickou pamÄ›tĂ a Ĺľivou pĹ™edstavivostĂ. NÄ›co na zpĹŻsob toho, jako kdyĹľ proutkaĹ™i hledajĂ pomocĂ rozdvojenĂ©

vÄ›tviÄŤky prameny vody.

Tento talent objevila nĂˇhodou pĹ™i svĂ©m prvnĂm pobytu v EgyptÄ›. PĹ™iloĹľila tenkrĂˇt dlanÄ› na jeden ze spodnĂch kvĂˇdrĹŻ

Cheopsovy pyramidy. Bylo to pĹ™irozenĂ©, instinktivnĂ konĂˇnĂ, pokus zachytit dotykem obrovitost toho neuvÄ›Ĺ™itelnĂ©ho kamennĂ©ho kolosu. Stalo se vĹˇak nÄ›co podivnĂ©ho a znepokojujĂcĂho. VĹˇechny jejĂ smysly se najednou ocitly v palbÄ› fantasknĂch podnÄ›tĹŻ. Pyramida byla nĂˇhle jen poloviÄŤnĂ, na jejĂ rozestavÄ›nĂ© rovnĂ© vrchnĂ ÄŤĂˇsti se hemĹľily stovky tmavĂ˝ch, spoĹ™e odÄ›nĂ˝ch otrokĹŻ, kteĹ™Ă po primitivnĂ dĹ™evÄ›nĂ© konstrukci vytahovali nahoru kamennĂ© kvĂˇdry.

Jejich zpocenĂˇ tÄ›la se na slunci leskla. SlyĹˇela hlasitĂ©

povely. HekĂˇnĂ muĹľĹŻ napĂnajĂcĂch lana. Odtrhla od kamene ruce, jako by byl do ruda rozĹľhavenĂ˝.

â€žProjĂĹľÄŹka na velbloudu, sleÄŤno?â€ś ozval se ÄŤĂsi hlas.

NÄ›kolikrĂˇt rychle zamrkala. Pyramida opÄ›t propichovala vrcholem oblohu. SnÄ›dĂ muĹľi zmizeli. MĂsto nich tu byl pohĂˇnÄ›ÄŤ velbloudĹŻ. OpĂral se o hruĹˇku sedla a cenil na ni zuby. â€žProjĂĹľÄŹka na velbloudu, sleÄŤno? DĂˇm vĂˇm dobrou cenu.â€ś

â€žĹ ukran. DÄ›kuji. Dneska ne.â€ś PohĂˇnÄ›ÄŤ smutnÄ› pĹ™ikĂ˝vl a odklusal. Nina se dala dohromady a vrĂˇtila se do hotelu, kde si celĂ© zaĹ™ĂzenĂ na vytahovĂˇnĂ kvĂˇdrĹŻ nakreslila. PozdÄ›ji kresbu ukĂˇzala kamarĂˇdovi, kterĂ˝ vystudoval techniku.

ChvĂli zĂral na papĂr a pak zamumlal: â€žZatracenÄ› dĹŻmyslnĂ©.â€ś PotĂ© se jĂ dotĂˇzal, jestli by mohl tu myĹˇlenku ukradnout a pouĹľĂt ji v projektu jeĹ™Ăˇbu, na nÄ›mĹľ zrovna pracuje.

PodobnĂ© zĂˇĹľitky pĹ™iĹˇly i po GĂze. Nebylo to nic, co by mohla pĹ™ivolat a zase zahnat vlastnĂ vĹŻlĂ. Kdyby se mÄ›la pĹ™i uchopenĂ nÄ›jakĂ©ho artefaktu dostat do kontaktu s dĂˇvnou minulostĂ pokaĹľdĂ©, skonÄŤila by asi v Ăşstavu pro duĹˇevnÄ›

chorĂ©. VĹľdy, kdyĹľ k tomu doĹˇlo, musela bĂ˝t nÄ›ÄŤĂm pĹ™itĂˇhnuta, asi jako Ĺľelezo magnetem. V menĹˇĂ verzi Kolosea, kterĂˇ se nachĂˇzela v jednom cĂsaĹ™skĂ©m letovisku mimo vlastnĂ Ĺ�Ăm, dosĂˇhl pocit bolesti a dÄ›su takovĂ©ho stupnÄ› - krvĂ nasĂˇklĂ˝ pĂsek, uĹĄatĂ© konÄŤetiny, kĹ™ik umĂrajĂcĂch, vĹˇe bylo tak ĹľivĂ© -, Ĺľe se pozvracela. ChvĂli si myslela, Ĺľe pĹ™iĹˇla o rozum. NÄ›kolik nocĂ pak nemohla spĂˇt.

MoĹľnĂˇ proto nemĂˇ rĂˇda Ĺ�Ămany.

Tohle ale nenĂ Ĺ™ĂmskĂ˝ amfiteĂˇtr, snaĹľila se uvaĹľovat reĂˇlnÄ›. Hodlala se nad tĂm zamyslet dĹŻkladnÄ›, jeĹˇtÄ› pĹ™edtĂm ale doplavala ke konci nĂˇbĹ™eĹľĂ, pĹ™iloĹľila dlanÄ› na jeden z pĹ™esnÄ› do sebe zapadajĂcĂch kamenĹŻ a zavĹ™ela oÄŤi. PĹ™ed nĂ se zhmotnili pĹ™ĂstavnĂ dÄ›lnĂci vlĂˇÄŤejĂcĂ se s amforami plnĂ˝mi oleje nebo vĂna a plachty pleskajĂcĂ ve vÄ›tru o dĹ™evÄ›nĂ©

stÄ›ĹľnÄ›. Byly to ale jen obyÄŤejnĂ© pĹ™edstavy. Vydechla Ăşlevou. To mĂˇ za to, Ĺľe se snaĹľĂ oĹˇidit vÄ›deckĂ˝ pĹ™Ăstup.

Vcelku spokojenÄ›, neboĹĄ k ĂşplnĂ©mu ĹˇtÄ›stĂ jĂ chybÄ›l jen nĂˇlez nÄ›jakĂ©ho lodnĂho vraku, udÄ›lala jeĹˇtÄ› nÄ›kolik snĂmkĹŻ.

Pak posbĂrala pĂˇr dalĹˇĂch keramickĂ˝ch stĹ™epĹŻ, nalezla kamennou kotvu napĹŻl pohĹ™benou pod nĂˇnosy a zrovna kdyĹľ poĹ™izovala poslednĂ zĂˇbÄ›ry, zahlĂ©dla jakĂ˝si oblĂ˝ pĹ™edmÄ›t vyÄŤnĂvajĂcĂ ze dna v mĂstÄ›, kde byl jeho povrch pĂsÄŤitĂ˝.

Doplavala tam a trochu pĂsku odstranila. ZakulacenĂ˝

pĹ™edmÄ›t byl souÄŤĂˇstĂ ÄŤehosi vÄ›tĹˇĂho. S hlavou plnou vĂncĂch myĹˇlenek poklekla a pustila se do prĂˇce. PĹ™ed nĂ se objevil velkĂ˝ kamennĂ˝ nos vystupujĂcĂ z obrovitĂ©ho vytesanĂ©ho obliÄŤeje, kterĂ˝ mÄ›Ĺ™il od tupĂ© brady po konec ÄŤela pĹ™ibliĹľnÄ›

osm stop. SamotnĂ˝ nos byl rovnĂ˝ a ĹˇirokĂ˝ a velkĂˇ Ăşsta lemovaly masitĂ© rty.

Na hlavÄ› spoÄŤĂvala jakĂˇsi ÄŤapka nebo tÄ›snÄ› pĹ™ilĂ©hajĂcĂ helma. VĂ˝raz obliÄŤeje by se dal nazvat zamraÄŤenĂ˝m.

PĹ™estala hrabat a pĹ™ejela prsty po ÄŤernĂ©m povrchu.

OvlĂˇdl ji pocit, Ĺľe se masitĂ© rty hĂ˝bou. Jako by jĂ nÄ›co Ĺ™Ăkaly.

Dotkni se mÄ›. MusĂm ti toho spoustu povÄ›dÄ›t.

Nina se trochu odtĂˇhla a zadĂvala se do apatickĂ©ho obliÄŤeje. MÄ›l stejnĂ© rysy jako pĹ™edtĂm. Zaposlouchala se.

Dotkni se mÄ›. TeÄŹ to zaznÄ›lo slabÄ›ji, slova pohltilo kovovĂ©

ĹˇramocenĂ regulĂˇtoru, kdyĹľ se nadechla.

DÄ›vÄŤe, uĹľ jsi ve vodÄ› pĹ™ĂliĹˇ dlouho.

ZmĂˇÄŤkla tlaÄŤĂtko kompenzĂˇtoru a do nafukovacĂ vesty se se syÄŤenĂm vehnal vzduch. S buĹˇĂcĂm srdcem pomalu stoupala zpÄ›t do reĂˇlnĂ©ho svÄ›ta.

02 KAPITOLA

KdyĹľ se Nina pĹ™iblĂĹľila ke kruhu stanĹŻ, vybÄ›hl jĂ s napĹ™aĹľenou rukou v Ăşstrety snÄ›dĂ˝ podsaditĂ˝ muĹľ. â€žMohu vĂˇm pomoci s vakem, doktorko KirovovĂˇ?â€ś zeptal se jĂ se silnĂ˝m ĹˇpanÄ›lskĂ˝m pĹ™Ăzvukem.

â€žNenĂ tĹ™eba…â€ś Nina byla zvyklĂˇ nosit si vÄ›ci sama a jen nerada je pouĹˇtÄ›la z oÄŤĂ.

â€žPro mÄ› by to bylo potÄ›ĹˇenĂ,â€ś Ĺ™ekl jĂ galantnÄ› Raul GonzĂˇlez a svĂˇ slova doprovodil odzbrojujĂcĂm ĂşsmÄ›vem.

Nina, pĹ™ĂliĹˇ unavenĂˇ na nÄ›jakou vĂ˝mÄ›nu nĂˇzorĹŻ a zĂˇroveĹ�

nechtÄ›jĂcĂ se ho dotknout, mu svĹŻj nĂˇklad pĹ™edala. Popadl tÄ›ĹľkĂ˝ vak, jako by obsahoval jen obyÄŤejnĂ© peĹ™Ă.

â€žMÄ›la jste ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝ den?â€ś zeptal se jĂ.

Nina si vytĹ™ela pot z oÄŤĂ a dala si z horkĂ© lĂˇhve douĹˇek iontovĂ©ho nĂˇpoje Gatorade. Nebyla nÄ›jakĂ˝ roztrĹľitĂ˝

profesor. V terĂ©nu, kde mohl korĂˇlek nebo knoflĂk pĹ™edstavovat ĂşĹľasnĂ˝ nĂˇlez, je archeolog zvyklĂ˝ vĹˇĂmat si i tÄ›ch nejmenĹˇĂch drobnostĂ. GonzĂˇleze si nemohla nikam zaĹ™adit. NÄ›co mĂˇlo zaregistrovala, zvlĂˇĹˇtÄ› v situacĂch, kdy si myslel, Ĺľe se nikdo nedĂvĂˇ. PĹ™istihla ho, jak si ji nenĂˇpadnÄ›

prohlĂĹľĂ. ObvyklĂ˝ ĹˇirokĂ˝ ĂşsmÄ›v byl ten tam a oÄŤi pod hustĂ˝m oboÄŤĂm byly chladnĂ© jako mramor. Nina byla atraktivnĂ Ĺľena a postrannĂ pohledy muĹľĹŻ pro ni nepĹ™edstavovaly ĹľĂˇdnou novinku. Jeho pohled ale pĹ™ipomĂnal spĂĹˇe lva sledujĂcĂho gazelu. NejzvlĂˇĹˇtnÄ›jĹˇĂ ale byla skuteÄŤnost, Ĺľe se vĹľdy nachĂˇzel nÄ›kde poblĂĹľ a koukal ÄŤlovÄ›ku pĹ™es rameno. Nejen jĂ. Jako by kaĹľdĂ©ho ÄŤlena expedice sledoval.

Euforie pramenĂcĂ z uÄŤinÄ›nĂ˝ch nĂˇlezĹŻ ale tentokrĂˇt Nininu obvyklou ostraĹľitost potlaÄŤila. â€žAno, dÄ›kuji vĂˇm,â€ś odpovÄ›dÄ›la mu. â€žByl to ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝ den. Velmi ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝.â€ś â€žU tak vynikajĂcĂho vÄ›dce bych nic jinĂ©ho ani neoÄŤekĂˇval. UĹľ se nemĹŻĹľu doÄŤkat, aĹľ uslyĹˇĂm podrobnosti.â€ś Dovlekl vak aĹľ k jejĂmu stanu, poloĹľil ho na zem a pak zaÄŤal prochĂˇzet tĂˇbor jako nÄ›jakĂ˝ generĂˇlnĂ inspektor pĹ™i sluĹľebnĂ kontrole.

GonzĂˇlez kaĹľdĂ©mu tvrdil, Ĺľe dĂky prachĹŻm, kterĂ© vydÄ›lal prodejem nemovitostĂ v jiĹľnĂ Kalifornii, si mohl dovolit odejĂt pĹ™edÄŤasnÄ› do dĹŻchodu a zaÄŤĂt se vÄ›novat svĂ©mu celoĹľivotnĂmu konĂÄŤku, archeologii. Vypadal asi tak na padesĂˇt, byl o nÄ›kolik palcĹŻ menĹˇĂ neĹľ Nina a podsaditou svalnatou postavou pĹ™ipomĂnal kovĂˇĹ™e. Jeho hladkĂ© vlasy byl lesklĂ© a ÄŤernĂ© jako povrch bowlingovĂ© koule. K expedici se pĹ™ipojil prostĹ™ednictvĂm Time-Questu, organizace, kterĂˇ

shĂˇnÄ›la prĂˇci dobrovolnĂkĹŻm ochotnĂ˝m zaplatit za ĂşÄŤast na archeologickĂ˝ch podnicĂch. Kdokoli s nÄ›kolika tisĂcovkami dolarĹŻ si mohl zajistit, Ĺľe bude tĂ˝den pomocĂ dÄ›tskĂ©

umÄ›lohmotnĂ© lopatiÄŤky prosĂvat hlĂnu. PopĂˇleniny tĹ™etĂho stupnÄ›, kterĂ© si pĹ™itom pĹ™ivodĂ na slunĂÄŤku, byly souÄŤĂˇstĂ pobytu a ĹľĂˇdnĂ˝ zvlĂˇĹˇtnĂ pĹ™Ăplatek se za nÄ› neĂşÄŤtoval.

KdyĹľ poÄŤĂtala sebe i doktora Knoxe, tvoĹ™ilo skupinu celkem deset lidĂ. Byl to samozĹ™ejmÄ› GonzĂˇlez, a pak ti Bonnellovi, starĹˇĂ americkĂ˝ pĂˇr z Iowy, kterĂ˝ zajistila nÄ›jakĂˇ

jinĂˇ organizace pro bohatĂ© dobrovolnĂky. K NininÄ› lĂtosti tu byl i nesnesitelnĂ˝ doktor Fisel z marockĂ©ho ministerstva pro sprĂˇvu historickĂ˝ch pamĂˇtek, o nÄ›mĹľ se Ĺ™Ăkalo, Ĺľe je bratrancem samotnĂ©ho krĂˇle. VĂ˝ÄŤet uzavĂral mladĂ˝ FiselĹŻv asistent, kuchaĹ™ KĂˇsim a dva berberĹˇtĂ Ĺ™idiÄŤi, kteĹ™Ă se rovnÄ›Ĺľ podĂleli na vykopĂˇvkĂˇch.

ÄŚlenovĂ© expedice do Maroka zamĂĹ™ili z rĹŻznĂ˝ch ÄŤĂˇstĂ svÄ›ta. SeĹˇli se v TarfĂˇji, pĹ™Ăstavu pro tankery na jiĹľnĂm pobĹ™eĹľĂ. MarockĂˇ vlĂˇda se postarala o to, aby jim jedna ropnĂˇ spoleÄŤnost pro veĹˇkerĂ© pĹ™esuny lidĂ i materiĂˇlu zapĹŻjÄŤila tĹ™i devĂtimĂstnĂ© dodĂˇvky znaÄŤky Renault. TÄ›mito auty se pĹ™epravili po praĹˇnĂ˝ch, ale sjĂzdnĂ˝ch cestĂˇch pobĹ™eĹľnĂ planiny o pĂˇr set mil dĂˇle.

I po vĹˇech tÄ›ch staletĂch byla vÄ›tĹˇĂ ÄŤĂˇst krajiny stĂˇle bezĂştÄ›ĹˇnĂˇ a neobydlenĂˇ. VĂ˝jimku tvoĹ™ily jen tu a tam malĂ©

berberskĂ© osady. Dokud se Mobil a nÄ›kolik dalĹˇĂch spoleÄŤnostĂ nezaÄŤaly podĂ©l pobĹ™eĹľĂ rozhlĂĹľet po podmoĹ™skĂ˝ch zĂˇsobĂˇch ropy, byl celĂ˝ tento prostor pĹ™evĂˇĹľnÄ›

neprobĂˇdĂˇn.

TĂˇbor se nachĂˇzel za dunami, ve vyprahlĂ©m terĂ©nu posetĂ©m trnitĂ˝mi kĹ™ovisky. Do dĂˇlky se odtud tĂˇhla jednotvĂˇrnĂˇ planina konÄŤĂcĂ nĂˇhornĂ ploĹˇinou. NÄ›kolik ztrĂˇpenĂ˝ch olivovnĂkĹŻ si dokĂˇzalo vydobĂ˝t ze suchĂ© pĹŻdy dostatek vlĂˇhy, aby si mohly zachovat svou bĂdnou existenci. StĂn, kterĂ˝ vrhaly, byl spĂĹˇe symbolickĂ˝. Nedaleko bylo moĹľno najĂt starĂ© rozpadlĂ© zdi a povalenĂ© sloupy. PrĂˇvÄ›

tam probĂhaly vĂ˝kopovĂ© prĂˇce.

Nina veĹˇla do jednoho z barevnĂ˝ch nylonovĂ˝ch stanĹŻ

rozestavenĂ˝ch na rovnĂ©m pĂsÄŤitĂ©m tĂˇboĹ™iĹˇti do kruhu. Smyla si z obliÄŤeje sĹŻl a oblĂ©kla si ÄŤistĂ© kraĹĄasy a triÄŤko. Pak si vzala skicĂˇk, vyĹˇla pĹ™ed stan, posadila se do sklĂˇdacĂho kĹ™esla a v paprscĂch odpolednĂho slunce se pustila do kreslenĂ uÄŤinÄ›nĂ˝ch nĂˇlezĹŻ. KdyĹľ se od vĂ˝kopĹŻ zaÄŤali trousit prvnĂ lidĂ©, pokrĂ˝valy jejĂ kresby uĹľ nÄ›kolik strĂˇnek.

Knoxovy krĂˇtkĂ© kalhoty a triÄŤko v barvÄ› khaki byly nasĂˇklĂ© potem a pokryty prachem a jeho kolena nesla stopy dlouhodobĂ©ho pachtÄ›nĂ se na tvrdĂ©m povrchu. Na zarudlĂ©m nose se mu uĹľ zaÄŤĂnala loupat spĂˇlenĂˇ kĹŻĹľe. Pro nÄ›koho, kdo by Knoxe znal jen ze ĹˇkolnĂch budov, by jeho souÄŤasnĂˇ

vizĂˇĹľ pĹ™edstavovala fascinujĂcĂ zmÄ›nu. V pĹ™ednĂˇĹˇkovĂ˝ch sĂˇlech bĂ˝val vĹľdy dokonale obleÄŤen. V terĂ©nu se ale do vĂ˝kopĹŻ vrhal doslova jako dĂtÄ› na pĂskoviĹˇtÄ›. V lehkĂ©

sluneÄŤnĂ pĹ™ilbÄ›, pytlovitĂ˝ch kraĹĄasech a s epoletami na ĂşzkĂ˝ch ramenech vypadal, jako by se zhmotnil z nÄ›jakĂ©ho starĂ©ho ÄŤĂsla ÄŤasopisu National Geographic.

â€žTo byl ale den,â€ś pronesl trochu navztekanÄ›, kdyĹľ si sundĂˇval pĹ™ilbu. â€žUĹľ to tak vypadĂˇ, Ĺľe jestli mĂˇme najĂt nÄ›co starĹˇĂho neĹľ z doby rĂfskĂ©ho povstĂˇnĂ, budeme muset kopat hloubÄ›ji a odkrĂ˝t jeĹˇtÄ› aspoĹ� dalĹˇĂch dvacet stop! A jestli si myslĂte, Ĺľe prĂˇce se mnou je ĹˇĂlenĂˇ makaÄŤka, tak si to na chvĂli zkuste s tĂm domĂ˝ĹˇlivĂ˝m pitomcem Fiselem.â€ś Z jeho hlasu ale bylo poznat, Ĺľe to nemyslĂ vĂˇĹľnÄ› a Ĺľe mu moĹľnost hrabat se v zemi pĹ™inĂˇĹˇĂ radost. â€žAle vy, jak vidĂm,â€ś dodal rĂˇdoby vyÄŤĂtavÄ›, â€žvypadĂˇte v pohodÄ›. Tak jak to Ĺˇlo?

ZbyteÄŤnĂˇ otĂˇzka. VidĂm vĂˇm to na oÄŤĂch. Rychle mi to povÄ›zte, Nino, nebo vĂˇm dĂˇm nÄ›jakĂ˝ speciĂˇlnĂ domĂˇcĂ Ăşkol.â€ś

KdyĹľ ji Knox oslovil kĹ™estnĂm jmĂ©nem, pĹ™ipomnÄ›lo jĂ to studentskĂ© ÄŤasy. ZavÄ›tĹ™ila Ĺˇanci pomstĂt se za vĹˇechny ty drobnĂ© uĹˇtÄ›paÄŤnĂ© poznĂˇmky, kterĂ© v posluchĂˇrnÄ› musela snĂˇĹˇet. â€žNechtÄ›l byste se nejdĹ™Ăve osvÄ›Ĺľit?â€ś zeptala se.

â€žNe, nechtÄ›l. Pro rĂˇny boĹľĂ, nebuÄŹte sadistickĂˇ, mladĂˇ

dĂˇmo. To se k vĂˇm nehodĂ.â€ś

â€žMÄ›la jsem dobrĂ©ho uÄŤitele,â€ś pronesla s ĂşsmÄ›vem. â€žAle nezoufejte, profesore. NeĹľ si pĹ™inesete Ĺľidli, pĹ™ichystĂˇm ledovĂ˝ ÄŤaj, a pak vĂˇm to vĹˇechno vypovĂm.â€ś Netrvalo dlouho a Knox sedÄ›l vedle nĂ a s hlavou lehce nachĂ˝lenou na stranu pozornÄ› naslouchal. Popsala mu vĹˇe od okamĹľiku, kdy vstoupila do vody, a vynechala jen nĂˇlez vytesanĂ© hlavy. Z nÄ›jakĂ©ho zĂˇhadnĂ©ho dĹŻvodu se jĂ o nĂ nechtÄ›lo mluvit. MoĹľnĂˇ pozdÄ›ji.

Knox byl po celou dobu zticha, jen ve chvĂlĂch, kdy se odmlÄŤela, aby se nadechla, ji netrpÄ›livÄ› popohĂˇnÄ›l: â€žVÄ›dÄ›l jsem to, vÄ›dÄ›l jsem to. JasnÄ›, jasnÄ›, no tak dĂˇl.â€ś â€žTo je vĹˇe,â€ś Ĺ™ekla, kdyĹľ svĂ© vyprĂˇvÄ›nĂ dokonÄŤila.

â€žDobrĂˇ prĂˇce. ZĂˇvÄ›r?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe se jednĂˇ o velmi starĂ˝ pĹ™Ăstav,â€ś znÄ›la jejĂ odpovÄ›ÄŹ.

â€žSamozĹ™ejmÄ›, Ĺľe je starĂ˝,â€ś pronesl Knox ponÄ›kud vĂ˝smÄ›ĹˇnĂ˝m tĂłnem. â€žTo jsem poznal, jen co jsem uvidÄ›l fotky toho naĹˇeho malĂ©ho rybnĂku poĹ™ĂzenĂ© pĹ™i prĹŻzkumu nÄ›jakou ropnou spoleÄŤnostĂ. KaĹľdĂˇ pitomĂˇ vÄ›c v okruhu stovky metrĹŻ od naĹˇich ĹľidlĂ je starĂˇ. Ale jak?â€ś â€žNezapomĂnejte na hladovĂ© psy skepse,â€ś pĹ™ipomnÄ›la mu.

Knox, jemuĹľ tato hra se slovĂÄŤky rozhodnÄ› nebyla proti mysli, si zamnul ruce. â€žPĹ™edpoklĂˇdejme, Ĺľe antouĹˇek ta protivnĂˇ stvoĹ™enĂ chytil a ona teÄŹ, bohudĂk, tesknĂ zavĹ™enĂˇ v nÄ›jakĂ© ohradÄ›. TakĹľe jak znĂ, milĂˇ dĂˇmo, vĂˇĹˇ vÄ›deckĂ˝

soud?â€ś

â€žJestli to berete takhle, tak hĂˇdĂˇm, Ĺľe jde o fĂ©nickou obchodnĂ a vojenskou zĂˇkladnu.â€ś Podala mu blok a kousky nalezenĂ© keramiky.

Knox si keramickĂ© stĹ™epy zaÄŤal pozornÄ› prohlĂĹľet. Prsty pĹ™itom tĂ©mÄ›Ĺ™ lĂˇskyplnÄ› pĹ™ejĂĹľdÄ›l po nerovnĂ˝ch hranĂˇch. Pak Ăşlomky odloĹľil a zadĂval se na nĂˇkresy. Rty pĹ™itom Ĺˇpulil tak, Ĺľe se mu nad Ăşsty roztanÄŤil knĂr. â€žDomnĂvĂˇm se,â€ś prohlĂˇsil se samozĹ™ejmostĂ a urÄŤitou melodramatiÄŤnosti, â€žĹľe se o tento pĹ™ĂbÄ›h musĂme podÄ›lit s ĂşctyhodnĂ˝m doktorem Fiselem.â€ś

Gamiel Fisel sedÄ›l pod velkĂ˝m deĹˇtnĂkem. KĹ™eslo nebylo pod jeho kulatĂ˝m tÄ›lem prakticky vĹŻbec vidÄ›t. V

ĹľlutohnÄ›dĂ˝ch ĹˇirokĂ˝ch kalhotĂˇch a triÄŤku a s pokoĹľkou tĂ©Ĺľe barvy pĹ™ipomĂnal nÄ›jakĂ© obrovskĂ©, karamelem pokrytĂ©

jablko. Na stole pĹ™ed nĂm leĹľely rozloĹľeny nalezenĂ©

keramickĂ© Ăşlomky. PomocĂ lupy ve stylu Sherlocka Holmese si prohlĂĹľel jeden fragment. Vedle nÄ›j stĂˇl jeho asistent, KĂˇsim, pĹ™ĂjemnĂ˝ mladĂ˝ muĹľ, zĹ™ejmÄ› univerzitnĂ student, kterĂ˝ Fiselovi slouĹľil pĹ™evĂˇĹľnÄ› jako nosiÄŤ ÄŤaje.

â€žDobrĂ© odpoledne, doktore Fisele. Doktorka KirovovĂˇ

dnes uÄŤinila pĂˇr zajĂmavĂ˝ch objevĹŻ,â€ś Ĺ™ekl mu Knox s neskrĂ˝vanou pĂ˝chou.

Fisel vzhlĂ©dl, jako by se mu na ĹˇpiÄŤce nosu prĂˇvÄ› usadil nÄ›jakĂ˝ neodbytnĂ˝ komĂˇr. Nedalo se Ĺ™Ăct, Ĺľe by na pĹ™Ătomnost Ĺľen na mĂstech archeologickĂ˝ch vĂ˝zkumĹŻ nebyl zvyklĂ˝. Mnoho marockĂ˝ch Ĺľen se tĂmto zpĹŻsobem Ĺľivilo.

MÄ›l ale problĂ©my s chovĂˇnĂm k ĹľenĂˇm, kterĂ© se mu rovnaly dosaĹľenĂ˝mi akademickĂ˝mi hodnostmi, honosily se stejnĂ˝m poÄŤtem rĹŻznĂ˝ch ocenÄ›nĂ a mÄ›ly na vĂ˝Ĺˇku nejmĂ©nÄ› o stopu vĂc neĹľ on. ProtoĹľe se sĂˇm nepotĂˇpÄ›l, byl v oblasti bĂˇdĂˇnĂ pod vodou odkĂˇzĂˇn na Nininu laskavost, pĹ™iÄŤemĹľ fakt, Ĺľe nemĂˇ vĹˇe pod vlastnĂ kontrolou, se mu ani za mĂˇk nelĂbil.

Nina pĹ™eĹˇla rovnou k vÄ›ci. â€žMyslĂm si, Ĺľe tam kdysi byl malĂ˝, ale dĹŻleĹľitĂ˝ pĹ™Ăstav a Ĺľe byl fĂ©nickĂ˝.â€ś â€žJeĹˇtÄ› ÄŤaj, KĂˇsime,â€ś pronesl Fisel. MladĂk odbÄ›hl smÄ›rem ke kuchyĹ�skĂ© ÄŤĂˇsti tĂˇbora. Fisel se otoÄŤil ke Knoxovi, jako by tam Nina vĹŻbec nebyla. â€žVaĹˇe asistentka mĂˇ bujnou fantazii. UrÄŤitÄ› jste jĂ Ĺ™ekl, Ĺľe nalezenĂ© pĹ™edmÄ›ty pochĂˇzejĂ od starĂ˝ch Ĺ�ekĹŻ a Ĺ�ĂmanĹŻ.â€ś HovoĹ™il rychlĂ˝m a nervĂłznĂm zpĹŻsobem, vÄ›ty z nÄ›j vystĹ™elovaly jako dĂˇvky z kulometu.

Nina Fisela sice uznĂˇvala, jeho neurvalost uĹľ ale dĂ©le ignorovat nemohla. â€žTak za prvĂ©, nejsem asistentkou doktora Knoxe,â€ś pronesla mrazivÄ›. Jsem jeho kolegynĂ A za druhĂ©, tĹ™ebaĹľe nepochybuji o Ĺ™ecko-Ĺ™ĂmskĂ©m vlivu, centrum vĹˇech aktivit se nachĂˇzelo v moĹ™i, nikoli na souĹˇi. Byl to pĹ™Ăstav a byl fĂ©nickĂ˝.â€ś

Blok s plesknutĂm dopadl na stĹŻl. Nina ukĂˇzala na nĂˇkres kĂłthĂłnu. â€žFĂ©niÄŤanĂ© byli jedinĂ˝mi staviteli, kteĹ™Ă takovĂ©

pĹ™Ăstavy hloubili na suchĂ© zemi. VÄ›Ĺ™Ăm, Ĺľe tyhle stĹ™epy poskytnou ÄŤasovĂ˝ Ăşdaj, kterĂ˝ mou verzi podpoĹ™Ă.â€ś PoloĹľila pĹ™ed nÄ›j keramickĂ© Ăşlomky a vĹŻbec pĹ™itom nedbala na to, Ĺľe by se s ostatnĂmi mohly pomĂchat. Fisel si dal s odpovÄ›dĂ na ÄŤas. Uchopil jeden Ăşlomek, prohlĂ©dl si ho a pak zaÄŤal studovat dalĹˇĂ. Po nÄ›kolika minutĂˇch zvedl hlavu. I kdyĹľ jeho vlhkĂ© hnÄ›dĂ© oÄŤi za tlustĂ˝mi skly brĂ˝lĂ tÄ›kaly ze strany na stranu, pokusil se nedat najevo vzruĹˇenĂ.

OdkaĹˇlal si a pak promluvil ke Knoxovi. â€žJsem si jist, Ĺľe tohle jako jednoznaÄŤnĂ˝ dĹŻkaz pro teorii doktorky KirovovĂ©

nebudete akceptovat.â€ś

â€žJistÄ›Ĺľe ne, doktore Fisele. MusĂ se tam udÄ›lat spousta prĂˇce, a doktorka KirovovĂˇ to vĂ stejnÄ› dobĹ™e jako my.

MusĂte ale uznat, Ĺľe je to velmi zajĂmavĂ˝ zaÄŤĂˇtek.â€ś Fisel nabyl dojmu, Ĺľe v KnoxovÄ› obhajovacĂ Ĺ™eÄŤi nalezl trhlinu, a pĹ™edstĂranĂ© pochybnosti v jeho tvĂˇĹ™i nahradil ÄŤtrnĂˇctikarĂˇtovĂ˝ ĂşsmÄ›v. â€žNehodlĂˇm pĹ™ipustit nic, dokud pro to nebudou dĹŻkazy.â€ś

Dorazil KĂˇsim se sklenicĂ horkĂ©ho ÄŤaje. Fisel pĹ™ikĂ˝vl a opÄ›t uchopil lupu. Audience u krĂˇlova bratrance skonÄŤila.

KdyĹľ Nina spolu s Knoxem odchĂˇzela od Fiselova stanu, vaĹ™ila se jĂ zlostĂ v ĹľilĂˇch krev. â€žPanovaÄŤnĂ˝ malĂ˝ skĹ™et! Moc dobĹ™e vĂ, Ĺľe mĂˇm pravdu.â€ś

Knox se chlĂˇcholivÄ› usmĂˇl. â€žHĂˇdĂˇm, Ĺľe Fisel s vaĹˇimi vĂ˝vody plnÄ› souhlasĂ a Ĺľe nebude s hlĂˇĹˇenĂm o nĂˇlezu ztrĂˇcet ÄŤas.â€ś

Popadla profesora za paĹľi a zahledÄ›la se do jeho zaprĂˇĹˇenĂ©ho obliÄŤeje. â€žNechĂˇpu. ProÄŤ by se pak tak choval?â€ś

â€žAch, to je zcela jasnĂ©. Chce, aby objevenĂ vaĹˇeho fĂ©nickĂ©ho pĹ™Ăstavu bylo pĹ™ipsĂˇno jemu.â€ś â€žTak je to tedy!â€ś ZamĂĹ™ila zpĂˇtky k Fiselovu stanu.

â€žJestli si myslĂ, Ĺľe si jen tak…â€ś â€žZadrĹľte, moje milĂˇ. SlĂbil jsem, Ĺľe vĹˇechny pĹ™ĂpadnĂ©

objevy pod vodou budou pĹ™iznĂˇny vĂˇm, a myslel jsem to vĂˇĹľnÄ›. UvÄ›domte si, Ĺľe vĹˇechny trumfy mĂˇme v rukou my.

Jste z celĂ© expedice jedinĂˇ, kdo se umĂ potĂˇpÄ›t.â€ś â€žMĹŻĹľe povolat nÄ›jakĂ© jinĂ© potĂˇpÄ›ÄŤe.â€ś â€žAno, to mĹŻĹľe. Ale aĹĄ uĹľ je Fisel jakkoli malĂ˝, tlustĂ˝, pleĹˇatĂ˝ a krĂˇtkozrakĂ˝, na ministerstvu mĂˇ, a to myslĂm obraznÄ› i doslova, velkou vĂˇhu. MĹŻĹľe sem dostat vĹˇe, co bude potĹ™ebovat. A jĂˇ po vĂˇs chci, abyste mezitĂm dokonÄŤila svĂ© nĂˇkresy, vyhodnotila vĹˇechny zjiĹˇtÄ›nĂ© skuteÄŤnosti a pak pokraÄŤovala v prĹŻzkumu vÄ›deckĂ˝mi metodami.â€ś StĂˇle jeĹˇtÄ› vĂˇhala. â€žCo kdyĹľ se mi pokusĂ zabrĂˇnit v potĂˇpÄ›nĂ?â€ś â€žTohle je spojenĂˇ expedice. MĂˇm stejnĂ©

velitelskĂ© pravomoci jako on. Dokud nedostane povolenĂ, nebude moci zajĂt dĂˇle. A to potrvĂˇ nÄ›kolik dnĹŻ. Jestli si myslĂte, Ĺľe nĂˇĹˇ ĂşĹ™ednĂ Ĺˇiml Ĺ™ehtĂˇ hrozivÄ›, tak si uvÄ›domte, Ĺľe Maroko je pod znaÄŤnĂ˝m vlivem FrancouzĹŻ, kteĹ™Ă slovnĂk lidstva obohatili o termĂn byrokrat. Budu jeho ego masĂrovat, po tom vaĹˇem ale budu chtĂt nÄ›co velmi obtĂĹľnĂ©ho. ZvaĹľte, jestli byste Fiselovi, kdyby se opravdu prokĂˇzalo, Ĺľe se jednĂˇ o fĂ©nickĂ˝ pĹ™Ăstav, urÄŤitĂ˝ podĂl na ĂşspÄ›chu nepĹ™enechala. Konec koncĹŻ zemÄ›, ve kterĂ© se hrabeme, je jeho. MoĹľnĂˇ Ĺľe mĂˇ dokonce nÄ›jakĂ© fĂ©nickĂ©

pĹ™edky.â€ś

Nina se zklidnila a na tvĂˇĹ™i se jĂ rozehrĂˇl ĂşsmÄ›v. â€žMĂˇte pravdu. OmlouvĂˇm se za to vzplanutĂ. Byl to dlouhĂ˝ den.â€ś â€žNemusĂte se omlouvat. Je to lump, jĂˇ mu ale pĹ™ipomenu, Ĺľe jestli se nĂˇs zbavĂ a tohle oficiĂˇlnÄ› nebude nĂˇĹˇ spoleÄŤnĂ˝ nĂˇlez, tak mu veĹˇkerĂ© zĂˇsluhy ukradne nÄ›jakĂ˝

jeho vlastnĂ, vĂ˝Ĺˇe postavenĂ˝ lump.â€ś Nina profesorovi podÄ›kovala, polĂbila ho na tvĂˇĹ™ a vrĂˇtila se ke svĂ©mu stanu.

PokraÄŤovala pak v kreslenĂ, dokud se neozval zvon oznamujĂcĂ veÄŤeĹ™i. Fisel se u stolu jejĂmu pohledu vyhĂ˝bal.

StĹ™edem pozornosti byla dvojice z Iowy, kterĂ© se poĹˇtÄ›stilo vykopat neporuĹˇenĂ© ucho od dĹľbĂˇnu na vodu. KdyĹľ se Nina omluvila a odeĹˇla do stanu, nikdo tomu nevÄ›noval pozornost.

KdyĹľ na svĂ©m laptopu od firmy IBM dopsala zprĂˇvu o uÄŤinÄ›nĂ˝ch nĂˇlezech, podepĹ™ela poznĂˇmkovĂ˝ blok tak, aby stĂˇl, a digitĂˇlnĂm fotoaparĂˇtem nÄ›kolik kreseb ofotila. Pak vĹˇechny snĂmky pĹ™evedla do poÄŤĂtaÄŤe. Fotky i kresby byly dokonale ostrĂ©.

â€žDobrĂˇ, Fisele, teÄŹ bych chtÄ›la vidÄ›t, jak se dostaneĹˇ k tomuhle.â€ś

PoÄŤĂtaÄŤ byl pĹ™ipojen k malĂ©mu kufĹ™Ăku, kterĂ˝ ve svĂ˝ch ĂştrobĂˇch skrĂ˝val satelitnĂ telefon. Nina pĹ™i poĹ™izovĂˇnĂ tohoto elektronickĂ©ho kompletu na solĂˇrnĂ energii sice tĂ©mÄ›Ĺ™

finanÄŤnÄ› vykrvĂˇcela, umoĹľĹ�oval jĂ ale navĂˇzat kontakt s domovem z kterĂ©hokoli mĂsta na zemÄ›kouli. Zvolila jedno ÄŤĂslo a celĂ˝ elektronickĂ˝ balĂÄŤek slov a fotografiĂ poslala v podobÄ› vln do Ă©teru. JejĂ informace dorazily aĹľ k nĂzko obĂhajĂcĂ celosvÄ›tovĂ© komunikaÄŤnĂ druĹľici Inmarsat, kterĂˇ je pĹ™edala svĂ© talĂĹ™ovitÄ› antĂ©nÄ› a ta pak tÄ›mito informacemi rychlostĂ svÄ›tla nakrmila databĂˇzi PensylvĂˇnskĂ© univerzity.

KdyĹľ si Nina ovÄ›Ĺ™ila, Ĺľe hlĂˇĹˇenĂ i snĂmky v poĹ™Ăˇdku dorazily do univerzitnĂ databanky, spokojenÄ› vypnula poÄŤĂtaÄŤ. NetuĹˇila, Ĺľe i na takovĂ©to informaÄŤnĂ dĂˇlnici existujĂ vÄ›ci jako nebezpeÄŤnĂ© objĂĹľÄŹky.

03 KAPITOLA

San Antonio, Texas

OficiĂˇlnĂ plĂˇny mĂstnosti bez oken, kterĂˇ se nachĂˇzela tĂ©mÄ›Ĺ™ pod stĹ™echou vysokĂ© kancelĂˇĹ™skĂ© budovy stojĂcĂ nedaleko poklidnÄ› plynoucĂch vod Ĺ™eky San Antonio, neexistovaly. Dokonce o nĂ nevÄ›dÄ›li ani mÄ›stĹˇtĂ inspektoĹ™i.

SubdodavatelĂ©, kteĹ™Ă instalovali zvukotÄ›snĂ©

stÄ›ny,

samostatnĂ˝ elektrickĂ˝ rozvod a bezpeÄŤnostnĂ zĂˇmky s hlasovou aktivacĂ, dostali velmi dobĹ™e zaplaceno, aby drĹľeli jazyk za zuby. Pokud si mysleli, Ĺľe zabudovĂˇvat tajnĂ© dveĹ™e do sprchovacĂho koutu v soukromĂ© koupelnÄ› nenĂ ĂşplnÄ›

normĂˇlnĂ, pak si svĹŻj nĂˇzor nechali pro sebe.

ZaĹ™ĂzenĂ mĂstnosti svou pĹ™Ăsnou funkÄŤnostĂ pĹ™ipomĂnalo laboratoĹ™. HolĂ© bĂ©ĹľovĂ© zdi. Ĺ�ada obrovskĂ˝ch monitorĹŻ a poÄŤĂtaÄŤĹŻ IBM, trezor na dokumenty a uprostĹ™ed pracovnĂ stĹŻl. PĹ™ed jednĂm poÄŤĂtaÄŤem sedÄ›l nÄ›jakĂ˝ muĹľ, jehoĹľ obliÄŤej v zĂˇĹ™i studenĂ©ho svÄ›tla z obĹ™Ă poÄŤĂtaÄŤovĂ© obrazovky vypadal zatvrzele. ProhlĂ©dl si nÄ›kolik strĂˇnek textu a fotografiĂ, naÄŤeĹľ se zastavil u sĂ©rie nĂˇkresĹŻ.

KliknutĂm kurzoru jeden obrĂˇzek zvÄ›tĹˇil a pak jej pĹ™esunul do jinĂ© ÄŤĂˇsti obrazovky. ChladnĂ˝ma studenĂ˝ma oÄŤima peÄŤlivÄ› prostudoval kaĹľdĂ˝ detail. PotĂ© co prostudoval celĂ˝ soubor, spokojenÄ› ho uloĹľil na disketu a dal poÄŤĂtaÄŤi pokyn k tisku. ZatĂmco si vysokorychlostnĂ tiskĂˇrna tiĹˇe pobrukovala, vsunul disketu do obĂˇlky a zamkl ji do trezoru.

VytiĹˇtÄ›nĂ˝ soubor pak vloĹľil do sloĹľky z manilovĂ©ho papĂru, prosmĂ˝kl se sprchovacĂm koutem, dalĹˇĂmi dveĹ™mi veĹˇel do svĂ© kancelĂˇĹ™e a zapnul zaĹ™ĂzenĂ pro vnitĹ™nĂ dorozumĂvĂˇnĂ.

â€žBudu potĹ™ebovat pĂˇr minut. OkamĹľitÄ›.â€ś â€žMĂˇ teÄŹ ÄŤas,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu ĹľenskĂ˝ hlas. â€žDeset minut mezi dvÄ›ma schĹŻzkami.â€ś

Se sloĹľkou v ruce opustil kancelĂˇĹ™ a zamĂĹ™il do bludiĹˇtÄ›

chodeb s tlustĂ˝mi koberci. Byl vysokĂ˝, mÄ›l minimĂˇlnÄ› Ĺˇest stop, a tĹ™ebaĹľe uĹľ nebyl nejmladĹˇĂ, jeho vÄ›k prozrazovaly jen nakrĂˇtko ostĹ™ĂhanĂ© stĹ™ĂbrnĂ© vlasy a skuteÄŤnost, Ĺľe svalnatĂˇ ramena uĹľ byla mĂrnÄ› pokleslĂˇ. DĂky spartĂˇnskĂ©mu reĹľimu kombinujĂcĂmu dietu s cviÄŤenĂm bylo jeho atletickĂ©

tÄ›lo stĂˇle jeĹˇtÄ› pruĹľnĂ© a pevnĂ© jako skĂˇla. ProtoĹľe se jen mĂˇlokdy zasmĂˇl ÄŤi zamraÄŤil, nemÄ›l kolem Ăşst a oÄŤĂ skoro ĹľĂˇdnĂ© vrĂˇsky. Vypadalo to, jako by mu nÄ›kdo natĂˇhl kĹŻĹľi a pod hranatou spodnĂ ÄŤelistĂ a nad vystouplĂ˝mi lĂcnĂmi kostmi ji nÄ›jak upevnil.

Na patĹ™e se nachĂˇzely administrativnĂ mĂstnosti spoleÄŤnosti, pĹ™iÄŤemĹľ vstoupit smÄ›l jen ten, jehoĹľ hlas a dlaĹ�

byly identifikovĂˇny. A protoĹľe vĹˇechny vĂ˝robnĂ prostory byly v ostatnĂch patrech, dokud nedorazil do rozlehlĂ©

recepce, nepotkal vĹŻbec nikoho.

MĂstnost s vysokĂ˝m stropem byla vymalovĂˇna cihlovÄ›

ÄŤervenou, hnÄ›dou a zelenou barvou a stÄ›ny i podlahu zdobily stylizovanĂ© indiĂˇnskĂ© ĹˇĂpy a rĹŻznĂ© ÄŤtverce. Za sekretĂˇĹ™kou byla lehce abstraktnĂ nĂˇstÄ›nnĂˇ malba. SnÄ›dĂ©

postavy a obrovitĂ© raĹˇĂcĂ peĹ™Ă jihoamerickĂ©ho kvesala byly tak promĂchĂˇny, Ĺľe se dalo jen stÄ›ĹľĂ Ĺ™Ăct, zda obraz pĹ™edstavuje nÄ›jakou lidskou obÄ›ĹĄ, nebo spoleÄŤenskĂ˝ veÄŤĂrek.

SekretĂˇĹ™ku, kterĂˇ sedÄ›la za stolem vytvĂˇĹ™ejĂcĂm dojem, Ĺľe doslova plave na tmavÄ› oranĹľovĂ©m kobercovĂ©m moĹ™i, ztvĂˇrnÄ›nĂˇ dramatickĂˇ scĂ©na odehrĂˇvajĂcĂ se za jejĂmi zĂˇdy nechĂˇvala klidnou.

MuĹľ pĹ™istoupil ke stolu a beze slova se zadĂval na tlustĂ©

dveĹ™e z tvrdĂ©ho dĹ™eva, do jehoĹľ povrchu byly vyĹ™ezĂˇny desĂtky svĂjejĂcĂch se tÄ›l podstupujĂcĂch pekelnĂˇ muka vzeĹˇlĂˇ

z fantazie jakĂ©hosi lidovĂ©ho umÄ›lce.

â€žPan Halcon vĂˇs pĹ™ijme,â€ś ozvala se sekretĂˇĹ™ka, Ĺľena stĹ™ednĂho vÄ›ku, kterĂˇ toto mĂsto dostala dĂky svĂ©mu pĹ™ĂjemnĂ©mu vystupovĂˇnĂ, pracovnĂ zdatnosti a neochvÄ›jnĂ©

loajalitÄ›.

VyĹ™ezĂˇvanĂ© dveĹ™e se otevĹ™ely a za nimi se objevila rohovĂˇ kancelĂˇĹ™, kterĂˇ byla tĂ©mÄ›Ĺ™ stejnÄ› velkĂˇ jako pĹ™ijĂmacĂ prostory, jen pro vĂ˝zdobu zde byly pouĹľity stĹ™edoamerickĂ©

motivy. Halcon stĂˇl u okna sahajĂcĂho od podlahy aĹľ ke stropu a ke dveĹ™Ăm byl otoÄŤen zĂˇdy.

â€žKdybyste mÄ›l chvilku, pane…â€ś

Halcon se pootoÄŤil a vystavil tak svĹŻj profil, orlĂ nos trÄŤĂcĂ z bledĂ©ho ĂşzkĂ©ho obliÄŤeje, kterĂ˝m si v bĂ˝ÄŤĂ arĂ©nÄ›

dokonce vyslouĹľil pĹ™ezdĂvku. â€žPojÄŹte sem, Guzmane,â€ś Ĺ™ekl mu.

Guzman poslechl, pĹ™eĹˇel mĂstnost a zastavil se vedle mladĹˇĂho muĹľe. Halcon mÄ›l nÄ›co pĹ™es ÄŤtyĹ™icet a mÄ›Ĺ™il asi o jeden ÄŤi dva palce vĂce neĹľ Guzman. Byl asketicky hubenĂ˝ a vypadal skoro kĹ™ehce. Jeho vzhledem se ale ÄŤlovÄ›k nesmÄ›l nechat oklamat. Tak to ale bylo u Halcona se vĹˇĂm. Aby lĂ©pe odpovĂdal roli podnikatele, uĹľ pĹ™ed lety se vzdal matadorskĂ©ho copĂˇnku, zkrĂˇtil si kotlety a odloĹľil tĹ™pytivĂ˝

kostĂ˝m. DrahĂ˝, na zakĂˇzku uĹˇitĂ˝ oblek ale halil krutĂ© tÄ›lo matadora znĂˇmĂ©ho jako JestĹ™Ăˇb, kterĂ˝ dĂky svĂ© rychlosti a sĂle poslal na onen svÄ›t desĂtky stateÄŤnĂ˝ch bĂ˝kĹŻ. Pokud si fanouĹˇci, kteĹ™Ă se zĂˇjmem sledovali jeho krĂˇtkou, ale obdivuhodnou kariĂ©ru, vĹŻbec na nÄ›co stÄ›Ĺľovali, pak to byla jen skuteÄŤnost, Ĺľe JestĹ™Ăˇb zabĂjel s chladnokrevnou dĹŻkladnostĂ a nevyzaĹ™ovala z nÄ›j vĂˇĹˇeĹ�. V jinĂ© dobÄ› by se z nÄ›j moĹľnĂˇ stal nebezpeÄŤnĂ˝ ĹˇermĂĹ™, jehoĹľ ÄŤepel by nenachĂˇzela tlukoucĂ srdce bĂ˝kĹŻ, ale muĹľĹŻ.

â€žVĂte, Guzmane, proÄŤ jsem tyhle kancelĂˇĹ™e nechal postavit prĂˇvÄ› tady?â€ś

â€žJestli mohu hĂˇdat, done Halcone, tak zĹ™ejmÄ› proto, Ĺľe je odtud skvÄ›lĂ˝ vĂ˝hled na mnoho budov, kterĂ© vaĹˇe spoleÄŤnost vlastnĂ.â€ś

Halcon se zachechtal. â€žUpĹ™ĂmnĂˇ odpovÄ›ÄŹ, ostatnÄ› jinou bych od svĂ©ho vÄ›rnĂ©ho osobnĂho strĂˇĹľce ani neoÄŤekĂˇval, ale ponÄ›kud nelichotivĂˇ. Nejsem sedlĂˇk obdivnÄ› zĂrajĂcĂ na svĂˇ

pole.â€ś

â€žOmlouvĂˇm se, done Halcone, nechtÄ›l jsem vĂˇs urazit.â€ś â€žNic se nestalo. Byl to pĹ™irozenĂ˝ odhad, i kdyĹľ mylnĂ˝.â€ś Pak mu ale ĂşsmÄ›v zmizel z tvĂˇĹ™e a jeho slova dostala ono tichĂ© kovovĂ© zabarvenĂ, kterĂ© nebezpeÄŤnĂ lidĂ© vklĂˇdajĂ do hlasu. â€žZvolil jsem toto mĂsto z jednoho dĹŻvodu: umoĹľĹ�uje skvÄ›lĂ˝ pohled na misii San Antonio Valero. PĹ™ipomĂnĂˇ mi, co je minulost, co pĹ™Ătomnost a co nastane.â€ś MĂˇchl rukou k mÄ›stu rozklĂˇdajĂcĂmu se za tĂłnovanĂ˝m sklem obĹ™Ăho okna.

â€žÄŚasto tady postĂˇvĂˇm a pĹ™emĂtĂˇm o tom, jak se mohou dÄ›jiny najednou vypravit neoÄŤekĂˇvanĂ˝m smÄ›rem, drasticky zmÄ›nÄ›ny vlivem hrstky lidĂ. Pro svĂ© obrĂˇnce znamenalo Alamo porĂˇĹľku, ta ale byla takĂ© zaÄŤĂˇtkem konce pro Antonia LopĂ©ze de Santa Anna. Byl zajat u Ĺ™eky San Jacinto a Texas po jednom jedinĂ©m stĹ™etnutĂ zĂskal nezĂˇvislost na Mexiku. PouÄŤenĂ plynoucĂ z historie je, doufĂˇm, jasnĂ©.â€ś â€žNebylo by to poprvĂ©, kdy by smrt muÄŤednĂkĹŻ

znamenala pĂˇd mocnĂ˝ch.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak. A dokonce ani naposled. Co se stalo jednou, mĹŻĹľe se stĂˇt znovu. V Alamu se sto osmdesĂˇt tĹ™i muĹľĹŻ

brĂˇnilo proti Ĺˇesti tisĂcĹŻm mexickĂ˝ch vojĂˇkĹŻ. UkĂˇzali, Ĺľe pĂˇr odhodlanĂ˝ch jedincĹŻ mĹŻĹľe zmÄ›nit svÄ›t mnohĂ˝m.â€ś Na chvĂli se odmlÄŤel. V duchu se zaobĂral myĹˇlenkami a oÄŤima tÄ›kal po rozlehlĂ©m mÄ›stu. Pak se, jako nÄ›kdo, kdo se prĂˇvÄ›

probudil ze sna, otoÄŤil ke Guzmanovi.

â€žProÄŤ jste se chtÄ›l se mnou setkat?â€ś â€žJednĂˇ se o dĹŻleĹľitou zĂˇleĹľitost, pane. PrĂˇvÄ› jsem zachytil zprĂˇvu poslanou z Maroka na PensylvĂˇnskou univerzitu,â€ś Ĺ™ekl a napĹ™Ăˇhl ruku se sloĹľkou.

Halcon si materiĂˇl prolistoval, pak se dlouze zadĂval na kresby a zamumlal: â€žOhromujĂcĂ.â€ś Zvedl zrak. â€žNemĹŻĹľe jĂt o omyl?â€ś

â€žNĂˇĹˇ monitorovacĂ systĂ©m je prakticky neomylnĂ˝. Jak sĂˇm vĂte, vĹˇechny archeologickĂ© expedice na svÄ›tÄ› posĂlajĂ naĹˇĂ nadaci Time-Quest svĂ© nĂˇvrhy a ĹľĂˇdajĂ nĂˇs o dobrovolnĂky. Ty, kterĂ© vypadajĂ slibnÄ›, dostĂˇvajĂ prioritu.

PoÄŤĂtaÄŤe pak automaticky prochĂˇzejĂ vĹˇechny zprĂˇvy posĂlanĂ© z mĂst vĂ˝zkumĹŻ na domĂˇcĂ zĂˇkladny a hledajĂ naprogramovanĂˇ klĂÄŤovĂˇ slova. Neunikne jim ani ĹľĂˇdnĂ˝ fax, dĂˇlnopisnĂˇ zprĂˇva ÄŤi e-mail.â€ś

â€žMĂˇ Los Hermanos na mĂstÄ› nÄ›jakĂ©ho pozorovatele?â€ś â€žAno. Je tam GonzĂˇlez.â€ś

â€žVĂ˝bornÄ›,â€ś odvÄ›til Halcon. â€žTen vĂ, co mĂˇ dÄ›lat.â€ś Guzman pĹ™ikĂ˝vl a lehce srazil podpatky. KdyĹľ se otĂˇÄŤel k odchodu, na chvĂli to vypadalo, jako by se ponÄ›kud kĹ™ivÄ›

pousmĂˇl. To si ale jen svÄ›tlo a stĂn pohrĂˇly s jizvou, kterĂˇ se mu tĂˇhla od pravĂ© lĂcnĂ kosti aĹľ ke koutku Ăşst.

04 KAPITOLA

Maroko

Nina si k potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝m brĂ˝lĂm pĹ™iloĹľila fotoaparĂˇt, zamĂĹ™ila hledĂˇÄŤek na zĂˇkladovĂ© zdivo a stiskla spouĹˇĹĄ

vyvedenou na povrch vodotÄ›snĂ©ho pouzdra. MiniaturnĂ motorek jemnÄ› zapĹ™edl. Byl to poslednĂ snĂmek, kterĂ˝ pro vytvoĹ™enĂ celoploĹˇnĂ©

mozaikovĂ©

fotodokumentace

potĹ™ebovala. KoneÄŤnÄ›.

KrĂˇtkĂ˝m rychlĂ˝m vĂ˝dechem zbavila Ĺˇnorchl vody.

PoloĹľila se na bok a tĂmto jednoduchĂ˝m stylem zamĂĹ™ila ke schodiĹˇti. Zmapovat dno bez cizĂ pomoci bylo ĂşnavnĂ©.

Nejprve musela cikcak zpĹŻsobem rozmĂstit mnoĹľstvĂ malĂ˝ch kulovitĂ˝ch bĂłjĂ z umÄ›lĂ© hmoty, aby se podle nich orientovala. A pak kousek uplavat, zastavit se a udÄ›lat fotku.

Zas a znova. V hlavÄ› se pĹ™itom po celou dobu musela snaĹľit uchovĂˇvat plĂˇn celĂ©ho pĹ™Ăstavu. Kdyby moĹ™e nÄ›jakĂ˝m zĂˇzraÄŤnĂ˝m zpĹŻsobem ustoupilo, dokĂˇzala by se zavĂˇzanĂ˝ma oÄŤima krĂˇÄŤet po starĂ©m nĂˇbĹ™eĹľĂ, aniĹľ by narazila do zdi ÄŤi spadla do pisciny nebo kĂłthĂłnu.

Bylo ji jasnĂ©, Ĺľe posklĂˇdat z desĂtek fotografiĂ celkovou mapu bude vyĹľadovat nadlidskĂ© ĂşsilĂ. SnaĹľila se proto poĹ™izovat snĂmky tak, aby na nich vĹľdy zachytila nÄ›jakou bĂłji ÄŤi specificky vyhlĂĹľejĂcĂ kousek dna. Byla to sice jen z nouze ctnost, ale pro tentokrĂˇt to postaÄŤĂ. Nina se nesnaĹľila o vÄ›deckou preciznost, chtÄ›la zĂskat dramaticky pĹŻsobĂcĂ soubor, kterĂ˝ by ty lakomĂ© kancelĂˇĹ™skĂ© krysy, kterĂ©

kontrolovaly tok penÄ›z urÄŤenĂ˝ch expedici, navnadily a ony zaÄŤaly snĂt o palcovĂ˝ch titulcĂch na pĹ™ednĂch strĂˇnkĂˇch USA Today a hlavnĂch ÄŤlĂˇncĂch v Time a Unsolved Mysteries.

VydrĂˇpala se na schody a sundala si potĂˇpÄ›ÄŤskou vĂ˝stroj. KdyĹľ si pak ruÄŤnĂkem otĂrala tÄ›lo, pĹ™elĂ©tla pohledem lagunu a rozhodla se, Ĺľe odstranÄ›nĂ bĂłjĂ nechĂˇ aĹľ na rĂˇno.

Kdyby se mÄ›la jeĹˇtÄ› chvĂli plĂˇcat ve vodÄ›, skonÄŤila by svraĹˇtÄ›lĂˇ jako suchĂˇ Ĺˇvestka. Po chvĂli uĹľ spÄ›chala stezkou do tĂˇbora. JejĂ rychlĂ© kroky prozrazovaly radost. OstatnÄ›

mÄ›la k nĂ dĹŻvod. Za krĂˇtkou dobu pĹ™ece zvlĂˇdla obrovskĂ©

mnoĹľstvĂ prĂˇce.

OstatnĂ se jeĹˇtÄ› pachtili v zemi, a tak byl tĂˇbor prĂˇzdnĂ˝.

Tedy skoro. KdyĹľ se pĹ™iblĂĹľila ke stanĹŻm, zahlĂ©dla GonzĂˇleze. StĂˇl na okraji tĂˇboĹ™iĹˇtÄ› a mluvil s nÄ›kĂ˝m v dĹľĂpu.

Jakmile pĹ™iĹˇla blĂĹľe, dĹľĂp vyrazil pryÄŤ. TvĂˇĹ™ Ĺ™idiÄŤe zahlĂ©dnout nestihla.

â€žKdo to byl?â€ś zeptala se s oÄŤima upĹ™enĂ˝ma na oblaka prachu zvedajĂcĂ se za odjĂĹľdÄ›jĂcĂm vozem.

Na GonzĂˇlezovÄ› obliÄŤeji se, jako by kdosi zmĂˇÄŤknul nÄ›jakĂ˝ knoflĂk, rozzĂˇĹ™il obvyklĂ˝ ĂşsmÄ›v. â€žNÄ›kdo, kdo zabloudil. NasmÄ›roval jsem ho.â€ś

Zabloudil? O ÄŤem to mluvĂ? Tady ÄŤlovÄ›k nemĹŻĹľe ĹˇpatnÄ›

sjet z dĂˇlnice. TĂˇbor byl na mĂle vzdĂˇlen od ÄŤehokoli. Byla to opuĹˇtÄ›nĂˇ krajina, kterĂˇ nemohla nikoho pĹ™ilĂˇkat, snad jen hrstku poĹˇetilĂ˝ch sbÄ›ratelĹŻ kostĂ. Do tÄ›chto mĂst byste museli chtĂt zabloudit. Jakmile ale muĹľe s dĹľĂpem spatĹ™ila, pomyslela si nejprve, Ĺľe ho moĹľnĂˇ povolal Fisel, a tak, kdyĹľ dostala jinĂ© vysvÄ›tlenĂ, si vlastnÄ› oddechla.

Doktor Fisel toho dne u snĂdanÄ› oznĂˇmil, Ĺľe bÄ›hem nÄ›kolika dnĹŻ by mÄ›li dorazit maroÄŤtĂ Ĺ™idiÄŤi. NinÄ› pak dĹŻraznÄ› doporuÄŤil, aby svĹŻj prĹŻzkum co nejvĂce zkrĂˇtila, aby se tak zamezilo poĹˇkozenĂ naleziĹˇtÄ›. Nina se nahnula nad stĹŻl, aĹľ se bradou tĂ©mÄ›Ĺ™ dotkla jeho obliÄŤeje. FotoaparĂˇt mĹŻĹľe jen stÄ›ĹľĂ nadÄ›lat nÄ›jakou Ĺˇkodu, Ĺ™ekla mu tiĹˇe, ale s takovou mrazivou zlobou v oÄŤĂch, Ĺľe si doktor Knox po snĂdani postÄ›Ĺľoval, Ĺľe se mu na knĂru udÄ›laly rampouchy.

Fisel potĂ© afektovanÄ› vĹˇem pĹ™ipomnÄ›l svou odpovÄ›dnost vĹŻÄŤi krĂˇli, svĂ©mu bratranci, a pak zamumlal nepĹ™esvÄ›dÄŤivÄ›

znÄ›jĂcĂ omluvu, Ĺľe chtÄ›l jen zajistit neporuĹˇenost mĂsta nĂˇlezu. Nina teÄŹ musela pĹ™ipustit, Ĺľe se sama chovĂˇ

ponÄ›kud podivnÄ›. Vzala na dnÄ› nÄ›kolik pĹ™edmÄ›tĹŻ, coĹľ nemÄ›la, a neĹ™ekla o tom ani Fiselovi, ani Knoxovi. Fisel dokonce nevÄ›dÄ›l ani o tom, Ĺľe zprĂˇvu o pĹ™edbÄ›ĹľnĂ©m vĂ˝zkumu poslala pĹ™es satelit do podzemnĂho poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho stĹ™ediska PensylvĂˇnskĂ© univerzity. TakĂ© kamennĂˇ hlava byla jeĹˇtÄ› stĂˇle jejĂm tajemstvĂm. Pro svĂ© neobvyklĂ© chovĂˇnĂ si ale naĹˇla omluvu. TÄ›ĹľkĂ© ÄŤasy vyĹľadujĂ tvrdĂˇ opatĹ™enĂ.

KĂˇsim, FiselĹŻv poskok, jĂ pĹ™Ăˇtelsky zamĂˇval. NenĂ o nic chytĹ™ejĹˇĂ neĹľ patnĂk u cesty, pomyslela si, kdyĹľ ho ale ÄŤlovÄ›k blĂĹľe poznĂˇ, nenĂ zase aĹľ tak ĹˇpatnĂ˝. OsamÄ›la, a bylo jĂ to pĹ™ĂjemnĂ©. VeĹˇla do svĂ©ho stanu, vysoukala se z mokrĂ©

kombinĂ©zy a oblĂ©kla si suchĂ© Ĺˇaty. Zapnula poÄŤĂtaÄŤ a blikajĂcĂ ikona jĂ sdÄ›lila, Ĺľe mĂˇ elektronickou poĹˇtu. ZprĂˇva pochĂˇzela od doktorky Elinor SanfordovĂ©, zamÄ›stnankynÄ›

PensylvĂˇnskĂ© univerzity, kterĂ© pĹ™edtĂm adresovala svĂ©

hlĂˇĹˇenĂ.

Na zaÄŤĂˇtku studia, neĹľ si vybraly kaĹľdĂˇ jinou specializaci, byly Sandy SanfordovĂˇ a Nina spoluĹľaÄŤky.

Sandy se pak zamÄ›Ĺ™ila na oblast Mezoameriky. SvĂ©

rozhodnutĂ doprovodila slovy, Ĺľe spĂĹˇ neĹľ z kultury vychĂˇzejĂ jejĂ preference z odliĹˇnostĂ v kulinĂˇĹ™stvĂ. PlnÄ›nĂ˝

burritos mÄ›la zkrĂˇtka radÄ›ji neĹľ severoafrickĂ˝ pĹˇeniÄŤnĂ˝ nebo kukuĹ™iÄŤnĂ˝ kuskus. O jejĂch chuĹĄovĂ˝ch buĹ�kĂˇch se sice dalo diskutovat, o odbornĂ˝ch kvalitĂˇch ale nikoli. PĹ™ednedĂˇvnem byla jmenovĂˇna fakultnĂm kurĂˇtorem v univerzitnĂm muzeu.

Nina si otevĹ™ela jejĂ zprĂˇvu.

*****

Gratuluji, Nino! NemusĂĹˇ mi posĂlat Hannibalovu hlavu, abys mÄ› pĹ™esvÄ›dÄŤila, Ĺľes narazila na fĂ©nickĂ˝ pĹ™Ăstav! PĹ™Ăˇla bych si, abych mohla tu bĂˇjeÄŤnou zĂˇsilku, cos poslala, ukĂˇzat tÄ›m jurskĂ˝m vykopĂˇvkĂˇm zalezlĂ˝m mezi nehybnĂ© zdi akademickĂ© archeologie. Vyvolala bych dalĹˇĂ punskou vĂˇlku.

Poslechnu tÄ› ale a budu o vĹˇem mlÄŤet. Co na to Ĺ™ĂkĂˇ El Grando Professoro? UĹľ se nemĹŻĹľu doÄŤkat, aĹľ tÄ› uvidĂm.

NerozpusĹĄ se. MÄ›j se. Sandy.

*****

To ale nebylo vĹˇechno.

*****

P. S. JeĹˇtÄ› k tĂ© velkĂ© kamennĂ© hlavÄ›. To je nÄ›jakĂ˝ vtip, ne? JĂˇ to ale pochopila, ty mÄ› zkrĂˇtka zkouĹˇĂĹˇ. PusĹĄ si fax.

*****

Nina tlaÄŤĂtkem myĹˇi aktivovala faxovacĂ funkci. Na obrazovce se objevila fotografie nÄ›jakĂ© kamennĂ© hlavy.

Nejprve si pomyslela, Ĺľe je to vĂ˝tvor z laguny. Hned za fotografiĂ ale pro porovnĂˇnĂ nĂˇsledovala skica, kterou sama poslala. ObÄ› hlavy byly identickĂ©. ZĂrala na obrazovku.

Odklepla si dalĹˇĂ strĂˇnku. UkĂˇzaly se dalĹˇĂ kamennĂ© hlavy.

VĹˇechny by mohly pochĂˇzet z dĂlny tĂ©hoĹľ sochaĹ™e. Pokud se vĹŻbec nÄ›jak odliĹˇovaly, pak jen nepatrnÄ›, pĹ™iÄŤemĹľ rozdĂly se tĂ˝kaly vÄ›tĹˇinou jejich pokrĂ˝vek. Jinak mÄ›ly tentĂ˝Ĺľ zamyĹˇlenĂ˝ pohled, ĹˇirokĂ˝ nos a lhostejnĂ© masitĂ© rty. Pod obrĂˇzky byla dalĹˇĂ Sandina poznĂˇmka.

*****

JeĹˇtÄ› jednou tÄ› zdravĂm. PrĂˇvÄ› jsi zabrousila do jednĂ© z nejdĂ©le trvajĂcĂch mezoamerickĂ˝ch zĂˇhad. NĂˇrodnĂ zemÄ›pisnĂˇ spoleÄŤnost a ÄŤasopis Smithsonian vyslaly v roce 1938 expedici do Mexika, aby tam proĹˇetĹ™ila zprĂˇvy o obrovskĂ˝ch ÄŤediÄŤovĂ˝ch hlavĂˇch pohĹ™benĂ˝ch aĹľ po oÄŤi v hlĂnÄ›. Ta v La VentÄ›, posvĂˇtnĂ©m stĹ™edisku olmĂ©ckĂ© kultury, a jejĂm okolĂ nalezla ve tĹ™ech lokalitĂˇch celkem jedenĂˇct podobnĂ˝ch kamennĂ˝ch hlav v africkĂ©m stylu. OsmnĂˇct mil od MexickĂ©ho zĂˇlivu. Na vĂ˝Ĺˇku mÄ›Ĺ™ily od Ĺˇesti do devĂti stop a kaĹľdĂˇ vĂˇĹľila tĂ©mÄ›Ĺ™ ÄŤtyĹ™icet tun. To nenĂ ĹˇpatnĂ©, kdyĹľ si uvÄ›domĂme, Ĺľe kamenolom se nachĂˇzel deset mil daleko a Ĺľe byly pĹ™epraveny bez moĹľnosti pouĹľĂt kolovĂ˝ transportnĂ prostĹ™edek ÄŤi taĹľnĂˇ zvĂĹ™ata. VĹˇechny mÄ›ly ty smÄ›ĹˇnĂ© helmy, ve kterĂ˝ch vypadajĂ, jako kdyby patĹ™ily mezi pĹ™ĂsluĹˇnĂky naĹˇich ozbrojenĂ˝ch sil. Doba vzniku 800 aĹľ 700 let pĹ™ed naĹˇĂm letopoÄŤtem. A vĹŻbec, co se mĂˇĹˇ co ĹˇĹĄourat ve StĹ™ednĂ Americe?

*****

Nina naĹĄukala krĂˇtkou odpovÄ›ÄŹ:

*****

DĂk za informace. Velmi zajĂmavĂ©! NĂˇvrat domĹŻ pĹ™ĂĹˇtĂ tĂ˝den. VĹˇechno ti pak vylĂÄŤĂm. Ahoj, Nina *****

Odklepla povel odeslat, vypnula laptop a zapĹ™ela se zĂˇdy o opÄ›radlo. Byla ohromena.

Mexiko, olmĂ©ckĂˇ hlava! Uklidni se, holka. Prober si fakta. NalezenĂˇ hlava mĂˇ africkĂ© rysy. JednoznaÄŤnÄ›.

KoneckoncĹŻ tohle pĹ™ece je Afrika. To samozĹ™ejmÄ› nijak nevysvÄ›tluje spojitost s mexickĂ˝mi hlavami tisĂce mil odtud.

Snad by se ale naĹˇlo pĂˇr moĹľnostĂ, kterĂ© by tu podobnost osvÄ›tlily. LaventskĂ© hlavy mohly bĂ˝t vytesĂˇny v Africe a pak do Mexika dopraveny. NepravdÄ›podobnĂ©. Ne, kdyĹľ kaĹľdĂˇ vĂˇĹľĂ ÄŤtyĹ™icet tun. AlternativnĂ teorie nebyla o nic lepĹˇĂ. TotiĹľ Ĺľe jedna z laventskĂ˝ch hlav byla vytvoĹ™ena v Mexiku a pĹ™evezena do Afriky. V pĹ™ĂpadÄ› kterĂ©hokoli z tÄ›chto scĂ©nĂˇĹ™ĹŻ tady navĂc poĹ™Ăˇd zĹŻstĂˇval problĂ©m s dobou vzniku. Hlavy byly totiĹľ vytesĂˇny stovky let pĹ™ed tĂm, neĹľ Kolumbus pĹ™eplul oceĂˇn.

Uf, blesklo NinÄ› hlavou, pĹ™emĂ˝ĹˇlĂm jako nÄ›jakĂ˝

difuzionista.

OhlĂ©dla se pĹ™es rameno, jako by se obĂˇvala, Ĺľe se nÄ›kdo pokouĹˇĂ zaslechnout nÄ›co z jejĂch myĹˇlenek. Nechat se ovlivnit nĂˇzory difuznĂ Ĺˇkoly by pro tradiÄŤnĂho archeologa znamenalo jednosmÄ›rnĂ˝ lĂstek do profesnĂho zapomnÄ›nĂ.

DifuzionistĂ© totiĹľ vÄ›Ĺ™ili, Ĺľe kultury se nevyvĂjely izolovanÄ›, ale Ĺľe difuzovaly z jednoho mĂsta na druhĂ©. Podobnost mezi StarĂ˝m a NovĂ˝m svÄ›tem ale Ninu stejnÄ› vĹľdy fascinovala.

ZastĂˇnci existence UFO a Atlantidy vĹˇak jen kalili vodu, kdyĹľ tvrdili, Ĺľe pyramidy a linie na planinÄ› Nazca jsou vĂ˝tvorem nÄ›jakĂ˝ch cizĂch tvorĹŻ z vesmĂru nebo lidĂ ze zaniklĂ˝ch kontinentĹŻ. Difuzionistka ĹľenskĂ©ho pohlavĂ by si proto uĹˇkodila dvojnĂˇsob. MÄ›la dost problĂ©mĹŻ uĹľ jen s tĂm bĂ˝t Ĺľenou ve svÄ›tÄ› muĹľĹŻ.

DifuznĂ teorie vĹľdy narĂˇĹľela na jednu velkou pĹ™ekĂˇĹľku: absenci vÄ›decky podloĹľenĂ©ho dĹŻkazu, kterĂ˝ by prokĂˇzal uskuteÄŤnÄ›nĂ kontaktu mezi obÄ›ma polokoulemi jeĹˇtÄ› v pĹ™edkolumbovskĂ© Ă©Ĺ™e. LidĂ© mohou plĂˇcat, co chtÄ›jĂ, na tĂ©ma podobnosti egyptskĂ˝ch pyramid, kambodĹľskĂ˝ch chrĂˇmĹŻ a starĂ˝ch mexickĂ˝ch staveb. Nikdo ale jeĹˇtÄ› neobjevil nÄ›jakĂ˝

artefakt, kterĂ˝ by je navzĂˇjem spojil. AĹľ doteÄŹ. A ve fĂ©nickĂ©m pĹ™Ăstavu. Pane BoĹľe.

Tohle vyvolĂˇ poĹ™ĂˇdnĂ˝ zmatek. MĹŻĹľe to bĂ˝t nejvÄ›tĹˇĂ objev od nalezenĂ TutanchamĂłnovy hrobky. ZaĹľitĂˇ tvrzenĂ archeologĹŻ budou postavena na hlavu. Ta vÄ›c v lagunÄ›

prokĂˇzala, Ĺľe mezi StarĂ˝m a NovĂ˝m svÄ›tem existovalo spojenĂ dva tisĂce let pĹ™ed tĂm, neĹľ KryĹˇtof Kolumbus od ĹˇpanÄ›lskĂ©ho dvora vyĹˇkemral penĂze na tĹ™i lodÄ›. Dost! Nina dupla na brzdu, jeĹˇtÄ› neĹľ se v myĹˇlenkĂˇch mohla dostat pĹ™es okraj propasti. MusĂ si to promyslet s jasnou hlavou.

PĹ™iplĂˇcla rukou pĂˇrek neodbytnĂ˝ch much a natĂˇhla se na lehĂˇtko. Pokusila se vyhnat z hlavy veĹˇkerĂ© myĹˇlenky a soustĹ™edit se jen na dĂ˝chĂˇnĂ. DalĹˇĂ vÄ›c, kterou si uvÄ›domila, byl zvuk zvonu, kterĂ˝ ji vzbudil, kdyĹľ vyzvĂˇnÄ›l k veÄŤeĹ™i.

ZĂvajĂc a protĂrajĂc si oÄŤi vyklopĂ˝tala ze stanu.

ZapadajĂcĂ slunce dodalo obloze nad horizontem nĂˇdhernÄ›

purpurovou a zlatavou barvu. ZamĂĹ™ila do jĂdelnĂho stanu a sedla si za opaÄŤnĂ˝ konec stolu neĹľ Fisel, kterĂ˝ se snaĹľil chovat a vypadat jako mĂlius. StarĂ© znĂˇmĂ© bla bla bla. ĂšplnÄ›

ho vypnula a pĹ™ĂjemnÄ› si popovĂdala s dvojicĂ z Iowy. JeĹˇtÄ›

pĹ™ed zĂˇkuskem se omluvila, vrĂˇtila se do svĂ©ho stanu a sedla si k poÄŤĂtaÄŤi.

Pracovala dlouho do noci a pĹ™epsala naÄŤisto celou legendu k souboru fotografiĂ. KdyĹľ skonÄŤila, tĂˇbor se uĹľ chystal na noc. Ve chvĂli, kdy si pĹ™es vÄ›ci, kterĂ© uĹľ mÄ›la na sobÄ›, pĹ™etahovala jeĹˇtÄ› flanelovou noÄŤnĂ koĹˇili, dÄ›kovala sama sobÄ› a svĂ© pĹ™edtuĹˇe, Ĺľe si ji pĹ™ibalila. PĹ™es den byl vzduch suchĂ˝ a horkĂ˝, v noci ale ÄŤasto foukal od oceĂˇnu studenĂ˝ vĂtr. Vklouzla pod pĹ™ikrĂ˝vku a zaposlouchala se do smĂchu a ĂştrĹľkĹŻ rozhovoru, kterĂ˝ v arabĹˇtinÄ› vedli muĹľi uklĂzejĂcĂ po veÄŤeĹ™i jĂdelnu. Hlasy po chvĂli utichly a celĂ˝

tĂˇbor se pohrouĹľil do spĂˇnku.

KromÄ› Niny. Ta jen leĹľela a litovala, Ĺľe si pĹ™edtĂm zdĹ™Ămla. Sandin fax ji Ĺˇtval taky. Dlouho se pĹ™evalovala, aĹľ nakonec upadla do lehkĂ© dĹ™Ămoty, ale hlasitĂ© zaprĂˇskĂˇnĂ ohnÄ› ji zase probudilo. OtevĹ™ela oÄŤi a zadĂvala se do tmy.

Ĺ˝ĂˇdnĂ˝ spĂˇnek asi nebude. Nina, jiĹľ zcela probuzenĂˇ, si pĹ™es ramena pĹ™ehodila pĹ™ikrĂ˝vku, nazula si sandĂˇly a odÄ›nĂˇ jako nÄ›jakĂ˝ navajskĂ˝ vĂˇleÄŤnĂk vyĹˇla ven. Ve znaÄŤnÄ› dĂ˝mĂcĂm ohni pukla jedna olivovĂˇ vÄ›tev a tmou prolĂ©tlo mnoĹľstvĂ rudĂ˝ch jisker. JedinĂ© dalĹˇĂ svÄ›tlo poskytovalo nÄ›kolik propanovĂ˝ch luceren zavÄ›ĹˇenĂ˝ch pĹ™ed stany pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by na nÄ›koho v noci dolehlo volĂˇnĂ pĹ™Ărody.

Nina se zahledÄ›la na ÄŤernou oblohu. Vzduch byl tak kĹ™iĹˇĹĄĂˇlovÄ› ÄŤistĂ˝, Ĺľe by snad dokĂˇzala prostĂ˝m okem zahlĂ©dnout nÄ›jakou vzdĂˇlenou mlhovinu. Z nĂˇhlĂ©ho popudu vytĂˇhla z batohu baterku a vypravila se k lagunÄ›. Hrobky se ve svÄ›tle poloviÄŤnĂho mÄ›sĂce cĂnovÄ› leskly. KdyĹľ doĹˇla ke schodiĹˇti, posadila se na jeho hornĂ stupeĹ� a zadĂvala se na odraz mÄ›sĂce na hladinÄ›.

Na moĹ™i se mihotala ĹľlutĂˇ svÄ›tĂ˝lka. LoÄŹ s tyrkysovĂ˝m trupem evidentnÄ› stĂˇle jeĹˇtÄ› kotvila nedaleko pobĹ™eĹľĂ.

Zhluboka se nadechla. NoÄŤnĂ vzduch mÄ›l pĹ™ĂchuĹĄ stojatĂ©

vody, tlejĂcĂ vegetace, bahna a vÄ›ÄŤnosti. ZavĹ™ela oÄŤi a zaposlouchala se. JejĂ pĹ™edstavivost zapracovala a ĹˇustÄ›nĂ rĂˇkosĂ se zmÄ›nilo v pleskot koĹľenĂ˝ch plachet o dĹ™evÄ›nĂˇ

rĂˇhna a kvĂˇkĂˇnĂ Ĺľab pĹ™eĹˇlo v remcĂˇnĂ spoĹ™e odÄ›nĂ˝ch nĂˇmoĹ™nĂkĹŻ vlekoucĂch amfory s vĂnem a olivami. ChladnĂ˝

vzduch si ale po chvĂli naĹˇel cestu pod pĹ™ikrĂ˝vku. OtĹ™Ăˇsla se a uvÄ›domila si, Ĺľe uĹľ ubÄ›hla spousta ÄŤasu. Naposledy se rozhlĂ©dla po tichĂ© lagunÄ› a pak se vydala zpĂˇtky.

KdyĹľ se dostala na hĹ™eben duny, zaslechla od tĂˇbora podivnĂ˝ zvuk. ZnÄ›lo to jako kĹ™ik ptĂˇka ÄŤi nÄ›jakĂ©ho zvĂĹ™ete napadenĂ©ho lovĂcĂm dravcem. UslyĹˇela to znova. Nebyl to ptaÄŤĂ kĹ™ik. Ani zvĂĹ™ecĂ. Byl lidskĂ˝. VydĂˇval jej nÄ›kdo, kdo se straĹˇlivÄ› bĂˇl nebo trpÄ›l ukrutnou bolestĂ. Vyrazila vpĹ™ed.

VybÄ›hla z dun a ocitla se v mĂstech, odkud bylo na tĂˇbor vidÄ›t.

Pohled, kterĂ˝ se jĂ naskytl, pĹ™ipomĂnal Danteho scĂ©nu, v nĂĹľ dĂ©moni bez obliÄŤejĹŻ zjistĂ, Ĺľe do pekla mĂĹ™Ă novÄ›

pĹ™ĂchozĂ. NÄ›jakĂ© ozbrojenĂ© a ÄŤernÄ› odÄ›nĂ© postavy pĹ™ed sebou strkaly a popohĂˇnÄ›ly ÄŤleny expedice. Ti na sobÄ› mÄ›li jen noÄŤnĂ Ăşbory. SpatĹ™ila dvojici z Iowy. Ĺ˝ena klopĂ˝tla a upadla. Jeden z ĂştoÄŤnĂkĹŻ ji popadl za dlouhĂ© bĂlĂ© vlasy a zaÄŤal ji po zemi tĂˇhnout. KĹ™iÄŤela hrĹŻzou. JejĂ manĹľel se pokusil nÄ›jak zasĂˇhnout, byl ale sraĹľen k zemi, na nĂĹľ zĹŻstal celĂ˝ zakrvĂˇcenĂ˝ nehybnÄ› leĹľet.

Profesor Knox, stĂˇle jeĹˇtÄ› ve flanelovĂ©m pyĹľamu, vybÄ›hl ze svĂ©ho stanu a rozhlĂ©dl se kolem sebe. Nina byla dost blĂzko, aby zahlĂ©dla vĂ˝raz, jakĂ˝ mÄ›l v obliÄŤeji. Vypadal spĂĹˇe zmatenÄ› neĹľ vydÄ›ĹˇenÄ›. Pak se objevila nezamÄ›nitelnĂˇ

kulatĂˇ postava doktora Fisela. NÄ›kdo do nÄ›j strÄŤil tak silnÄ›, Ĺľe do Knoxe narazil. Fisel se pokusil protestovat, Nina ale ve stĂˇle intenzivnÄ›jĹˇĂm kĹ™iku a vzlykotu nedokĂˇzala rozpoznat, co Ĺ™ĂkĂˇ. VÄ›tĹˇina ÄŤlenĹŻ expedice uĹľ byla ze stanĹŻ

venku. Bez sebe strachem se k sobÄ› tiskli. ZahlĂ©dla Ĺ™idiÄŤe a kuchaĹ™e. GonzĂˇlez musel bĂ˝t takĂ© s ostatnĂmi, Nina ho ale zatĂm nespatĹ™ila.

ÄŚernĂ© postavy svĹŻj brutĂˇlnĂ Ăştok ukonÄŤily a ponÄ›kud od klubka lidĂ ustoupily. Knox, kterĂ˝ jiĹľ opÄ›t nabyl ztracenou dĹŻstojnost, stĂˇl vzpĹ™ĂmenÄ›. Vypadal, jako by zkamenÄ›l.

Podle obliÄŤeje by mu ÄŤlovÄ›k hĂˇdal tak tisĂc let. Fisel pochopil, co se teÄŹ stane. VykĹ™ikl nÄ›co arabsky, jeho hlas ale zanikl v rachotu zbranĂ.

KrupobitĂ stĹ™el srazilo Fisela i ostatnĂ k zemi. Bylo to neuvÄ›Ĺ™itelnĂ©, ale navzdory intenzitÄ› vraĹľednĂ© palby se z hromady tÄ›l ozvalo ĹľalostnĂ© stĂ©nĂˇnĂ. Pokud Nina doufala, Ĺľe by snad nÄ›kdo mohl pĹ™eĹľĂt, pak jejĂ nadÄ›je vyhasly, kdyĹľ k mĂstu masakru pĹ™istoupili dva ĂştoÄŤnĂci. PostupnÄ› zahĹ™mÄ›lo sedm vĂ˝stĹ™elĹŻ. StĂ©nĂˇnĂ ustalo. JedinĂ˝ zvuk pĹ™edstavovalo slabĂ© praskĂˇnĂ ohnÄ›.

Nina mohla stÄ›ĹľĂ dĂ˝chat. MÄ›la pocit, Ĺľe mĂˇ Ăşsta plnĂˇ

pilin. JejĂ srdce tlouklo jako splaĹˇenĂ©. Z Ĺľaludku se jĂ zaÄŤala drĂˇt do krku veÄŤeĹ™e. PotĹ™eba zvracet se stala tak nutkavou, Ĺľe si musela zacpat rukou Ăşsta. ChtÄ›la se rozbÄ›hnout. Do mĂst, kde stĂˇla, dopadalo svÄ›tlo, a tak bylo jen otĂˇzkou ÄŤasu, neĹľ si jĂ ti zabijĂˇci vĹˇimnou. StĂˇla vĹˇak jako pĹ™ibitĂˇ, pĹ™ĂliĹˇ

ochromenĂˇ na to, aby se pokusila zachrĂˇnit si Ĺľivot.

Ze stĂnu za jednĂm stanem se vynoĹ™ila nÄ›jakĂˇ postava a vyrazila jejĂm smÄ›rem. KĂˇsim! KdyĹľ ĂştoÄŤnĂci udeĹ™ili, musel bĂ˝t nÄ›kde venku. ZabijĂˇci jeho pokus o ĂştÄ›k zaregistrovali a zvedli zbranÄ›. ZatĂmco ostatnĂ stĹ™Ăleli, jeden z nich za KĂˇsimem vyrazil.

Strachem ĹˇĂlenĂ˝ KĂˇsim sice Ninu nevidÄ›l, mĂĹ™il ale pĹ™Ămo k nĂ.

Kdyby pokraÄŤoval dĂˇle, moĹľnĂˇ by do nĂ vrazil, zakopl ale o koĹ™en a upadl. Pokusil se dostat zase na nohy, pronĂˇsledovatel se na nÄ›j ale vrhl rychleji neĹľ sokol na hraboĹˇe. Popadl KĂˇsima za bradu a trhl mu hlavou prudce dozadu.

Zaleskla se chladnĂˇ ocel. MuĹľ prudkĂ˝m pohybem, jako by krĂˇjel ananas, chlapci rozĹ™Ăzl hrdlo. Jak se KĂˇsimovy plĂce postupnÄ› plnily, zaÄŤal jeho kĹ™ik pĹ™echĂˇzet do chroptÄ›nĂ a on se udusil vlastnĂ krvĂ.

Jakmile muĹľ dokonal svĂ© krutĂ© dĂlo, vztyÄŤil se a spatĹ™il Ninu. Byl celĂ˝ v ÄŤernĂ©m. Hlavu mu halil turban, odkrytĂ©

mÄ›l jen oÄŤi hoĹ™ĂcĂ vraĹľednou nenĂˇvistĂ. KdyĹľ Ninu uvidÄ›l, vytĹ™eĹˇtil je, pak se ale jeho oÄŤi zase zĂşĹľily a muĹľ, se zakrvavenĂ˝m noĹľem nad hlavou, k nĂ vyrazil.

Nina shodila se zad tÄ›Ĺľkou pĹ™ikrĂ˝vku a jako nÄ›jakĂ˝m obĹ™Ăm vlnÄ›nĂ˝m klackem jĂ Ĺˇlehla smÄ›rem k ĂştoÄŤnĂkovu obliÄŤeji. Ten, pĹ™ekvapenĂ˝ odporem bezmocnĂ© obÄ›ti, zavĂˇhal a zvedl levou ruku, aby Ăşder zachytil. Nina pĹ™ikrĂ˝vku pĹ™ehodila muĹľi pĹ™es hlavu jako kĂˇpi a pak doÄŤasnÄ›

oslepenĂ©mu protivnĂkovi vrazila koleno do rozkroku.

â€žAaaaaah!â€ś

VĂ˝kĹ™ik jĂ prozradil, Ĺľe zasĂˇhla cĂl. VymrĹˇtila koleno jeĹˇtÄ›

jednou a pokusila se muĹľe udeĹ™it do brady. Musela se trefit skoro pĹ™esnÄ›, neboĹĄ ĂştoÄŤnĂk padl na zem a zaÄŤal se svĂjet bolestĂ.

KdyĹľ si ostatnĂ ÄŤernÄ› odÄ›nĂ© postavy vĹˇimly, Ĺľe jejich druh upadl, rozebÄ›hly se smÄ›rem k NinÄ›, tĂ© ale jejich pozdnĂ reakce poskytla ÄŤasovou vĂ˝hodu. Vyrazila jako vylekanĂˇ

laĹ�. JejĂ dlouhĂ© nohy se rozkmitaly, od sandĂˇlĹŻ jĂ zaÄŤal lĂ©tat pĂsek a vzdĂˇlenost od pronĂˇsledovatelĹŻ se zvÄ›tĹˇila.

Zaslechla za sebou kĹ™ik. â€žLa mujer! La mujer!â€ś Jeden sandĂˇl ztratila, a tak druhĂ˝ odkopla. BosĂˇ se pĹ™ehnala pĹ™es hĹ™eben duny a ocitla se v ĂşĹľlabinÄ› svaĹľujĂcĂ se postupnÄ› k moĹ™i. Vrchol pĂseÄŤnĂ©ho valu ji na chvĂli skryje.

KdyĹľ pak bÄ›Ĺľela k lagunÄ›, doĹˇlĂˇpla bosĂ˝m chodidlem na kus dĹ™eva ÄŤi ĹˇpiÄŤatĂ˝ kĂˇmen. TÄ›lem jĂ pronikla takovĂˇ bolest, Ĺľe se jĂ zatmÄ›lo pĹ™ed oÄŤima. Na chvĂli poklesla na jedno koleno, zakousla se do rtu, aĹľ jĂ z nÄ›ho zaÄŤala tĂ©ct krev, potlaÄŤila v sobÄ› nutkĂˇnĂ vykĹ™iknout a pak se opÄ›t zvedla a kulhavÄ› rozebÄ›hla.

KdyĹľ mĂjela ztemnÄ›lĂ© hrobky, napadlo ji, Ĺľe by se mohla skrĂ˝t uvnitĹ™, ale rychle tuto myĹˇlenku zahnala. Kdyby ji zabijĂˇci naĹˇli, ocitla by se v pasti. Rozhodla se, Ĺľe lepĹˇĂ bude pokraÄŤovat chvĂli podĂ©l pobĹ™eĹľĂ a pak se dostat pronĂˇsledovatelĹŻm do zad. Tento plĂˇn ale zmaĹ™ily svÄ›telnĂ©

kuĹľely, kterĂ© za nĂ pronikly tmou. JejĂ pronĂˇsledovatelĂ©

tento tah pĹ™edvĂdali. MÄ›li ÄŤas. RoztĂˇhli se podĂ©l hĹ™ebene duny, aby jĂ znemoĹľnili ĂştÄ›k do strany a aby ji klasickĂ˝m zpĹŻsobem vzali do kleĹˇtĂ.

Vyrazila pĹ™Ămo k lagunÄ›. Za okamĹľik uĹľ stĂˇla na vrcholu schodiĹˇtÄ›. ZabijĂˇci pomalu schĂˇzeli z okolnĂch svahĹŻ. Bude to otĂˇzka vteĹ™in, neĹľ ji dostanou.

JejĂ mozek pracoval na plnĂ© obrĂˇtky. MĹŻĹľe skoÄŤit do vody a plavat pod hladinou, to by ale neodvratnĂ˝ konec pouze oddĂˇlilo. AĹľ by jĂ doĹˇel vzduch a ona se musela vynoĹ™it, ti vrahouni by pĂˇlili do vody tak dlouho, dokud by si ji kulky nenaĹˇly. MusĂ zĹŻstat pod vodou, dokud se nedostane mimo dostĹ™el. NemyslitelnĂ©. Ĺ�eĹˇenĂ neexistuje.

Blbost. Ĺ�eĹˇenĂ samozĹ™ejmÄ› existuje. Vydala se podĂ©l skalnatĂ©ho bĹ™ehu. OÄŤima pĂˇtravÄ› zkoumala hladinu a nÄ›co v mÄ›sĂÄŤnĂm svitu hledala. ZahlĂ©dla nejasnĂ˝ ĹˇedivĂ˝ obrys jednĂ©

znaÄŤkovacĂ bĂłje.

SvÄ›tla se blĂĹľila snad ze vĹˇech stran. Brzy se ocitne v pomalu zatahovanĂ© sĂti.

Tuhle rybu nechytĂte, poslala ĂştoÄŤnĂkĹŻm na dĂˇlku vzkaz.

PokrÄŤila svalnatĂ© nohy, natĂˇhla ruce pĹ™ed sebe a prudce se vrhla ze skĂˇly. ProĹĄala hladinu, jako zĂˇvodnĂ plavkynÄ› chvĂli setrvaÄŤnostĂ pokraÄŤovala tÄ›snÄ› pod nĂ, pak se vynoĹ™ila a rychlĂ˝mi tempy zamĂĹ™ila ke znaÄŤkovacĂ bĂłji. Ta na chvĂli oranĹľovÄ› zazĂˇĹ™ila, jak na jejĂ reflexnĂ povrch z bĹ™ehu dopadlo svÄ›tlo jednĂ© z baterek. Po hladinÄ› vĹˇude kolem nĂ poletovala mihotavĂˇ svÄ›tĂ˝lka.

PĂˇr temp a byla u bĂłje.

ZahĹ™mÄ›la palba a z hladiny napravo od nĂ vytryskly miniaturnĂ gejzĂry.

Na poĹ™ĂˇdnĂ˝ nĂˇdech nezbĂ˝val ÄŤas.

Nabrala do plic rychle aspoĹ� trochu vzduchu, zlomila se v pase a rychle zajela pod vodu. PĹ™Ămo pod bĂłjĂ se ve svÄ›tle pĹ™ichĂˇzejĂcĂm od hladiny matnÄ› rĂ˝soval kamennĂ˝ oblouk.

Vplula pod nÄ›j, natĂˇhla ruce a hmatala pĹ™ed sebou, dokud neucĂtila tvrdou svislou hranu vstupnĂho otvoru tunelu. Na nic neÄŤekala a vnikla do jeho temnĂ˝ch Ăştrob.

Jak plavala, dotĂ˝kala se prsty hladkĂ˝ch stÄ›n a jako nÄ›jakĂ˝m primitivnĂm sonarem si tak hledala cestu.

Proplavat celĂ˝m tunelem bez ploutvĂ a moĹľnosti nadechnout se nebude jednoduchĂ©, ale i kdyby se ta zatracenĂˇ dĂra mÄ›la stĂˇt jejĂm hrobem, poskytne jĂ alespoĹ�

na chvĂli urÄŤitĂ© uspokojenĂ vÄ›domĂ toho, Ĺľe pronĂˇsledovatelĂ©

nikdy nezjistĂ, co se s nĂ stalo. Trochu zpomalila a pokusila se zachovĂˇvat rovnomÄ›rnĂ© tempo. Panika by ji pĹ™ipravila o notnou dĂˇvku vzduchu i energie.

ZamĂĹ™ila hloubÄ›ji. Povrch stÄ›n se stal na dotek hrubĹˇĂm.

Byla v jeskyni. DĂˇl to bude sloĹľitÄ›jĹˇĂ. JeĹˇtÄ› vĂce zpomalila, aby se mohla v jednotlivĂ˝ch zĂˇkrutech lĂ©pe orientovat.

Zahnula do slepĂ© chodby a musela se vrĂˇtit. MÄ›la pocit, Ĺľe od chvĂle, kdy se naposledy nadechla, ubÄ›hly snad hodiny.

PlĂce jĂ tlaÄŤily na Ĺľebra takovou silou, jako by jejĂ hrudnĂk hodlal explodovat. Jak dlouho dokĂˇĹľe zadrĹľovat dech?

Minutu? DvÄ›? MoĹľnĂˇ, kdyby mÄ›la moĹľnost poĹ™ĂˇdnÄ› si pĹ™edtĂm okysliÄŤit krev a zvĂ˝Ĺˇit kapacitu plic. BoĹľe, jak to mĹŻĹľe bĂ˝t jeĹˇtÄ› daleko?

Hlavou narazila do nÄ›ÄŤeho tvrdĂ©ho. Byla si jista, Ĺľe pĹ™Ămo cĂtila, jak se jĂ posunuly nÄ›kterĂ© lebeÄŤnĂ kosti.

Automaticky vyhekla a pĹ™iĹˇla tak o dalĹˇĂ vzduch.

ZatracenÄ›. ĂšplnÄ› zapomnÄ›la na tu hromadu sutÄ›.

Nahmatala jejĂ vrchol a protĂˇhla se ĹˇtÄ›rbinou na druhou stranu. PĹŻlku mĂˇ za sebou!

Povrch stÄ›n byl opÄ›t hladkĂ˝. SkvÄ›le. Je zase v lidmi vytesanĂ©m tunelu. UĹľ jen pĂˇr desĂtek metrĹŻ. PlĂce jĂ spaloval ĹľĂˇr. Vypustila trochu vzduchu, jako by to mohlo ten obrovskĂ˝ tlak ponÄ›kud zmĂrnit, a zaÄŤala vydĂˇvat zvuky podobnĂ© holubĂmu vrkĂˇnĂ. BoĹľe, jĂˇ se nechci utopit. Ne tady. Rvala se zoufale vpĹ™ed a uĹľ se ani nepokouĹˇela ĹˇetĹ™it sĂly.

Nedostatek kyslĂku jĂ pĹ™ivodil zĂˇvraĹĄ. Za chvĂli ji obestĹ™ou mrĂˇkoty a zaÄŤne polykat vodu. Bude to nesmĂrnÄ›

krutĂˇ smrt. Nina tvrdoĹˇĂjnÄ› vzdorovala nutkĂˇnĂ uskuteÄŤnit ten prvnĂ, osudnĂ˝ nĂˇdech. Pokusila se nahmatat stÄ›nu. Nic.

Zkusila strop. OpÄ›t nic. PoÄŤkat! Je z tunelu venku!

DivokĂ˝mi zĂˇbÄ›ry paĹľĂ zamĂĹ™ila pĹ™Ămo nahoru, proĹĄala hladinu a zaÄŤala do plic mocnĂ˝mi nĂˇdechy nasĂˇvat vzduch.

ÄŚinnost plic se jĂ za chvĂli vrĂˇtila tĂ©mÄ›Ĺ™ k normĂˇlu.

ZatĂmco Ĺˇlapala vodu, hledÄ›la ke bĹ™ehu, na nÄ›mĹľ se jako svatojĂˇnskĂ© muĹˇky mĂhala svÄ›tla. PotĂ© obeplula mys a pokraÄŤovala v plavĂˇnĂ podĂ©l plĂˇĹľe. KdyĹľ uĹľ nemohla, zamĂĹ™ila ke bĹ™ehu. O nohy se jĂ otĹ™ely stonky podmoĹ™skĂ˝ch rostlin a pak pod chodidly ucĂtila studenĂ© bahnitĂ© dno.

Vylezla na pĂsÄŤitĂ˝ bĹ™eh, odpoÄŤĂvala ale jen chvĂli. Po pĂˇr minutĂˇch se zase zvedla a vydala se po plĂˇĹľi dĂˇle. Dorazila ke starĂ©mu Ĺ™ĂÄŤnĂmu korytu, zahnula, nÄ›kolik set metrĹŻ

pokraÄŤovala tĂmto vĂˇdĂ do vnitrozemĂ, pak se vydrĂˇpala na jeho bĹ™eh a zamĂĹ™ila mezi duny. Ĺ la, dokud ji ĂşplnÄ›

neopustily sĂly. JeĹˇtÄ› se dokĂˇzala dovlĂ©ci k ostrĹŻvku vysokĂ©

trĂˇvy a pak se svezla k zemi.

V mysli se jĂ celĂ˝ ten hrĹŻznĂ˝ masakr znovu vybavil.

Doktor Knox. Fisel. KĂˇsim. VĹˇichni mrtvĂ. ProÄŤ? Kdo byli ti muĹľi? ProÄŤ po nĂ Ĺˇli? BanditĂ©, kteĹ™Ă se domnĂvali, Ĺľe expedice naĹˇla nÄ›jakĂ˝ poklad? Ne, ta koncentrovanĂˇ

zuĹ™ivost, s jakou byl Ăştok proveden, byla na bandity pĹ™ĂliĹˇ

organizovanĂˇ. MÄ›lo jĂt o masakr.

Nina se roztĹ™Ăˇsla zimou. Sundala si flanelovou noÄŤnĂ koĹˇili, vyĹľdĂmala ji a pĹ™etĂˇhla si ji opÄ›t pĹ™es vrĹˇek pyĹľama a spodnĂ prĂˇdlo. Pod mokrou lĂˇtkou jĂ okamĹľitÄ› naskoÄŤila husĂ kĹŻĹľe. NaĹˇkubala nÄ›kolik hrstĂ trĂˇvy a nacpala si ji pod koĹˇili, takĹľe vypadala jako slamÄ›nĂ˝ straĹˇĂˇk. Tato primitivnĂ izolace sice na kĹŻĹľi kousala, nepustila jĂ ale k tÄ›lu studenĂ˝ vzduch.

TĹ™es postupnÄ› polevil a ona nakonec usnula.

PĹ™ed Ăşsvitem ji probudil Ĺˇum hlasĹŻ pĹ™ichĂˇzejĂcĂch od Ĺ™ĂÄŤnĂho koryta. MoĹľnĂˇ dorazila pomoc a hledajĂ ji. ZadrĹľela dech a zaposlouchala se.

Ĺ panÄ›lĹˇtina.

NevĂˇhala ani vteĹ™inu a jako nÄ›jakĂ˝ obrovskĂ˝ vydÄ›ĹˇenĂ˝

mlok se odplĂĹľila do vysokĂ© trĂˇvy.

05 KAPITOLA

KĹ™ehkĂˇ stĂ©bla trĂˇvy byla ostrĂˇ jako hĹ™ebĂky na fakĂrovÄ›

loĹľi. ProĹ™ezĂˇvala se lehce noÄŤnĂ koĹˇilĂ a pronikala nechrĂˇnÄ›nou kĹŻĹľĂ na rukou a nohou. Nina se tu bolest snaĹľila ignorovat. ZapĹ™ela se lokty a koleny do pĂsku a pokraÄŤovala dĂˇle. Jinou moĹľnost nemÄ›la. Kdyby se vztyÄŤila a snaĹľila se utĂkat, znamenalo by to jistou smrt.

ZabijĂˇci ji naĹˇli pĹ™ĂliĹˇ brzy, jako kdyby mÄ›li jejĂ Ăşkryt nakreslen na mapÄ›! Zaklela rodnĂ˝m jazykem svĂ©

prababiÄŤky. Oni majĂ mapu. Rozvrh prĂˇce v pĹ™Ăstavu, kterĂ˝

uĹľ pĹ™iÄŤinlivÄ› v hrubĂ© verzi vypracovala, zĹŻstal leĹľet neuklizen na jejĂm pracovnĂm stole. Tunel byl vyznaÄŤen dvÄ›ma tlustĂ˝mi ÄŤarami a jednoznaÄŤnÄ› slovnÄ› pojmenovĂˇn.

Jen co ĂştoÄŤnĂci jejĂ Ăşnikovou cestu objevili, staÄŤilo jim pouze najĂt na plĂˇĹľi stopy a sledovat je aĹľ k vĂˇdĂ.

Hlasy zesĂlily a znÄ›ly vzruĹˇenÄ›ji. PĹ™ichĂˇzely z mĂst, kde opustila Ĺ™ĂÄŤnĂ koryto. ZabijĂˇkĹŻm zĹ™ejmÄ› neunikly stopy, kterĂ© na jeho okraji zanechala. Nina prudce zmÄ›nila smÄ›r a pokraÄŤovala dĂˇle soubÄ›ĹľnÄ› se svou pĹŻvodnĂ trasou, jen v opaÄŤnĂ©m smÄ›ru. OpÄ›t se ocitla u koryta. OpatrnÄ› se zpoza trsĹŻ trĂˇvy rozhlĂ©dla. Nikoho ve vĂˇdĂ nevidÄ›la. Sklouzla po svahu dolĹŻ a pĹ™ikrÄŤenÄ› se rozbÄ›hla k plĂˇĹľi. Koryto bylo poseto stopami, coĹľ svÄ›dÄŤilo o tom, Ĺľe mĂˇ v patĂˇch poÄŤetnou skupinu pronĂˇsledovatelĹŻ. Zanedlouho spatĹ™ila modrozelenou moĹ™skou hladinu. TyrkysovĂˇ loÄŹ jeĹˇtÄ› stĂˇle kotvila blĂzko pobĹ™eĹľĂ. V mĂstÄ›, kde kdysi Ĺ™eka Ăşstila do oceĂˇnu, se na chvĂli zastavila. OpuĹˇtÄ›nĂˇ plĂˇĹľ se tĂˇhla obÄ›ma smÄ›ry kamsi do dĂˇlky jako dĂˇlnice.

Zezadu se ozvaly hlasy a kroky. ĂštoÄŤnĂci se znovu roztĂˇhli do ĹˇĂĹ™ky, asi jako lovci snaĹľĂcĂ se vyhnat z Ăşkrytu kĹ™epelku. VĹˇimnou si jĂ, aĹĄ uĹľ se vydĂˇ doprava ÄŤi doleva.

StejnÄ› jako v noci mĂˇ i nynĂ jedinou moĹľnost. Vrhnout se do vody.

Nina ze sebe strhla roztrhanou a pĂskem obalenou noÄŤnĂ koĹˇili, odhodila ji daleko do strany a jen ve spodnĂm prĂˇdle a vrĹˇku pyĹľama se rozbÄ›hla ĹˇtÄ›rkovitou deltou, kterou zde bÄ›hem staletĂ vytvoĹ™il Ĺ™ĂÄŤnĂ proud. Doufala, Ĺľe jejĂ Ăşprk k moĹ™i nebude pĹ™es hĹ™eben duny vidÄ›t. PodaĹ™ilo se jĂ dobÄ›hnout aĹľ k vodÄ›, a jeĹˇtÄ› stĂˇle se neozval ĹľĂˇdnĂ˝ vĂ˝kĹ™ik.

UvÄ›domovala si, jak je zranitelnĂˇ. NachĂˇzela se ve zcela otevĹ™enĂ©m prostoru, byla perfektnÄ› vidÄ›t a nikde ĹľĂˇdnĂ˝

tunel, ve kterĂ©m by se mohla skrĂ˝t. Ti vrahouni se kaĹľdou chvĂli vynoĹ™Ă zpoza duny a ona bude pro jejich kulky pĹ™edstavovat snadnĂ˝ cĂl.

PobĹ™eĹľnĂ mÄ›lÄŤina byla nekoneÄŤnĂˇ. Voda jĂ stĂˇle sahala jen po kolena, navĂc ji zpomalovala a neposkytovala ĹľĂˇdnou ochranu. Zmobilizovala vĹˇechnu sĂlu a jeĹˇtÄ› vĂce natĂˇhla krok. Hladina jĂ koneÄŤnÄ› sahala alespoĹ� k pasu. Zajela pod ni prĂˇvÄ› v okamĹľiku, kdy vzduchem zlobnÄ› zabzuÄŤely prvnĂ olovÄ›nĂ© vÄŤelky. Voda za nĂ se divoce zpÄ›nila. Potopila se hloubÄ›ji a plavala Ĺˇikmo pryÄŤ tak dlouho, jak to jen Ĺˇlo, pak se vynoĹ™ila k nĂˇdechu a opÄ›t jako delfĂn zmizela. KdyĹľ koneÄŤnÄ› pĹ™ekonala nahnÄ›dlou mÄ›lÄŤinu a ocitla se v modrĂ©

hlubĹˇĂ vodÄ›, pohlĂ©dla zpĂˇtky a spatĹ™ila na bĹ™ehu pĹ™ibliĹľnÄ›

tucet lidĂ. NÄ›kteĹ™Ă se brodili mÄ›lÄŤinou. ZdĂˇlo se, Ĺľe palba ustala.

OtoÄŤila se a upĹ™ela oÄŤi na loÄŹ. BĂˇla se, Ĺľe zvedne kotvy, odpluje a nechĂˇ ji napospas osudu mezi hlubokĂ˝m moĹ™em a tÄ›mi ÄŹĂˇbly. Plavat aĹľ ke KanĂˇrskĂ˝m ostrovĹŻm nehodlala.

ObrĂˇtila se na zĂˇda, zadĂvala se na mohutnĂˇ, zlatÄ›

orĂˇmovanĂˇ mraÄŤna a na chvĂli zatajila dech. KdyĹľ uĹľ nic jinĂ©ho, aspoĹ� bude hezkĂ˝ den na koupĂˇnĂ. OdpoÄŤĂvala ale jen krĂˇtce. MusĂ v tÄ›le zase rozproudit krev.

NasaÄŹ rozumnĂ© tempo, v pĹ™ĂpadÄ› nutnosti si odpoÄŤiĹ� a modli se. KlidnĂ© moĹ™e, bezvÄ›tĹ™Ă a ĹľĂˇdnĂ© proudy. Nijak se to nebude liĹˇit od plavĂˇnĂ pĹ™i triatlonu, snad jen s vĂ˝jimkou jednĂ© vÄ›ci: jestli tenhle zĂˇvod prohraje, zemĹ™e. Srovnala se tak, aby mĂĹ™ila pĹ™Ămo k hlavnĂmu stoĹľĂˇru zakotvenĂ©ho plavidla, a vyrazila.

Hodinky nemÄ›la, a tak netuĹˇila, jak dlouho uĹľ plave. Jak se postupnÄ› dostĂˇvala na vÄ›tĹˇĂ a vÄ›tĹˇĂ hloubku, teplota vody klesala. PoÄŤĂtala tempa, aby na chlad, kterĂ˝ ji pĹ™ipravoval o energii, nemusela myslet. Pokusit se mĂˇvat smÄ›rem k lodi by bylo mrhĂˇnĂm ÄŤasu. JejĂ paĹľe by urÄŤitÄ› z dĂˇlky vypadala jen jako krk nÄ›jakĂ©ho na vodÄ› odpoÄŤĂvajĂcĂho moĹ™skĂ©ho ptĂˇka.

Pustila se do zpÄ›vu nĂˇmoĹ™nickĂ˝ch odrhovaÄŤek. StarĂ©

pĂsnÄ› pouĹľĂvanĂ© kdysi pĹ™i prĂˇci na palubĂˇch lodĂ jĂ pomĂˇhaly udrĹľovat rytmus temp.

JejĂ repertoĂˇr byl dost bĂdnĂ˝, a tak, kdyĹľ uĹľ asi po padesĂˇtĂ© zazpĂvala â€žSraĹľte toho chlapaâ€ś, nechala toho a probĂjela se moĹ™em dĂˇle mlÄŤky. LoÄŹ se sice pĹ™iblĂĹľila, jejĂ tempa ale uĹľ nebyla tak plynulĂˇ a musela ÄŤastÄ›ji odpoÄŤĂvat.

KdyĹľ se pĹ™i jednĂ© zastĂˇvce otoÄŤila, s potÄ›ĹˇenĂm konstatovala, Ĺľe nĂzkĂ© hnÄ›dĂ© pobĹ™eĹľĂ uĹľ nechala daleko za sebou. Aby si dodala kurĂˇĹľ, zaÄŤala si pĹ™edstavovat, jak ĹˇplhĂˇ

na loÄŹ a jak hrnkem horkĂ© kĂˇvy zahĂˇnĂ slanou pachuĹĄ, kterĂˇ

se jĂ usadila v Ăşstech.

Ten hlubokĂ˝ dunivĂ˝ zvuk byl zezaÄŤĂˇtku tak slabĂ˝, Ĺľe ho nejprve nezaregistrovala. KdyĹľ se pak zastavila a nastraĹľila uĹˇi, dospÄ›la k nĂˇzoru, Ĺľe by to mohl bĂ˝t dĹŻsledek tlaku vody na jejĂ uĹˇnĂ bubĂnky nebo snad hluk lodnĂho generĂˇtoru.

Naklonila hlavu tak, aby mÄ›la jedno ucho pod vodou, a opÄ›t se zaposlouchala.

DunÄ›nĂ bylo hlasitÄ›jĹˇĂ.

Nina se pomalu otoÄŤila. Od pobĹ™eĹľĂ se k nĂ blĂĹľilo cosi tmavĂ©ho. NejdĹ™Ăve ji napadlo, Ĺľe by to mohl bĂ˝t nÄ›jakĂ˝ ÄŤlun, kdyĹľ se ale neznĂˇmĂ˝ objekt zvÄ›tĹˇil, a to netrvalo dlouho, rozeznala ÄŤernĂ˝ ovĂˇlnĂ˝ trup, jakĂ˝ vĂdala u velkĂ˝ch vznĂˇĹˇedel, obojĹľivelnĂ˝ch dopravnĂch prostĹ™edkĹŻ, kterĂ© se dĂky vzduchovĂ©mu polĹˇtĂˇĹ™i dokĂˇĹľou pohybovat nad zemĂ i vodou.

VznĂˇĹˇedlo se v pravidelnĂ˝ch intervalech prudce obracelo a kĹ™iĹľovalo tÄ›snÄ› nad moĹ™em sem a tam. Nina vycĂtila, Ĺľe nejde o zĂˇchrannou akci. Na tu bylo jeho chovĂˇnĂ pĹ™ĂliĹˇ

rozhodnĂ©, pĹ™ĂliĹˇ agresivnĂ. NĂˇhle nechalo kĹ™iĹľovĂˇnĂ a jako stĹ™ela vyrazilo pĹ™Ămo k nĂ. Museli ji zpozorovat. VznĂˇĹˇedlo rychle zkracovalo vzdĂˇlenost, kterĂˇ ho od Niny dÄ›lila. KdyĹľ uĹľ bylo tĂ©mÄ›Ĺ™ nad nĂ, zadrĹľela dech a ponoĹ™ila se tak hluboko, jak dokĂˇzala.

VznĂˇĹˇedlo na svĂ©m deseticentimetrovĂ©m vzduchovĂ©m polĹˇtĂˇĹ™i prosviĹˇtÄ›lo mĂstem, kde se nad Ninou zavĹ™ela hladina. Voda pod nĂm divoce pÄ›nila. KdyĹľ uĹľ Nina nemohla, vynoĹ™ila se a zalapala po vzduchu. Do plic ale nasĂˇla nachovĂ© vĂ˝fukovĂ© zplodiny a rozkaĹˇlala se.

VznĂˇĹˇedlo se obrĂˇtilo a vyrazilo do dalĹˇĂho Ăştoku.

OpÄ›t se ponoĹ™ila. JejĂm tÄ›lem znovu divoce zacloumala rozdivoÄŤenĂˇ voda. Probojovala se zpÄ›t na povrch a chvĂli se pohupovala ve zpÄ›nÄ›nĂ© brĂˇzdÄ›.

VznĂˇĹˇedlo se zastavilo, dosedlo na hladinu a s tiĹˇe pĹ™edoucĂmi motory vyÄŤkĂˇvalo jako nÄ›jakĂˇ obrovskĂˇ koÄŤka hrajĂcĂ si s myĹˇĂ. S vyÄŤerpanou a napĹŻl utopenou myĹˇĂ. Pak motory oĹľily, vznĂˇĹˇedlo se vztyÄŤilo na svĂ© neviditelnĂ© nohy a znovu zaĂştoÄŤilo.

Jen co se Nina potopila, neviditelnĂˇ sĂla ji roztoÄŤila jako drahĂ˝ kĂˇmen v leĹˇtĂcĂm stroji. JejĂ mozek byl otupÄ›lĂ˝, v uĹˇĂch jĂ bouĹ™ila krev. Reagovala uĹľ jen instinktivnÄ›. Hra brzy skonÄŤĂ. Ta zatracenĂˇ vÄ›c se dokĂˇĹľe otoÄŤit na pÄ›tnĂku.

PokaĹľdĂ©, kdyĹľ se vynoĹ™ila, bylo vznĂˇĹˇedlo blĂĹľe a ona mÄ›la k nadechnutĂ mĂ©nÄ› ÄŤasu.

NeforemnĂ˝ trup se k nĂ opÄ›t blĂĹľil, Nina, kterou ze slanĂ©

vody uĹľ bodaly a pĂˇlily oÄŤi, ho ale pĹ™es mlĹľnĂ˝ zĂˇvoj vĂ˝fukovĂ˝ch plynĹŻ jen stÄ›ĹľĂ dokĂˇzala rozeznat. Na dalĹˇĂ ponoĹ™enĂ uĹľ byla pĹ™ĂliĹˇ vyÄŤerpanĂˇ. CĂtila, Ĺľe by se k hladinÄ›

znova probojovat uĹľ nedokĂˇzala. UÄŤinila ĹľalostnĂ˝ pokus uhnout stranou, po nÄ›kolika tempech se ale obrĂˇtila k ĂştoÄŤnĂkovi ÄŤelem, jako by ho snad mohla zahnat pÄ›stmi.

VznĂˇĹˇedlo uĹľ bylo tĂ©mÄ›Ĺ™ u nĂ. NabubĹ™elĂ© burĂˇcenĂ motorĹŻ ji zcela ohluĹˇovalo. Zatnula zuby a ÄŤekala.

HrĹŻza uplynulĂ˝ch hodin ale nebyla niÄŤĂm ve srovnĂˇnĂ s tĂm, co se stalo pak. Jen pĂˇr zlomkĹŻ vteĹ™iny pĹ™ed tĂm, neĹľ by ji vznĂˇĹˇedlo pĹ™evĂˇlcovalo, nÄ›co pevnÄ› sevĹ™elo jejĂ kotnĂky a stĂˇhlo ji do chladnĂ˝ch moĹ™skĂ˝ch hlubin.

06 KAPITOLA

Jak se Nina snaĹľila uvolnit, jejĂ ruce vĂĹ™ily kolem jako lopatky vÄ›trnĂ©ho mlĂ˝na ve vichĹ™ici, ocelovĂ© sevĹ™enĂ ale nepovolilo dokonce ani v okamĹľiku, kdy smrĹˇĹĄ zpĹŻsobenĂˇ

vznĂˇĹˇedlem rozbouĹ™ila okolnĂ vodu. Zmohla se jeĹˇtÄ› na poslednĂ vzdorovitĂ© gesto a ve zlobnĂ©m vĂ˝kĹ™iku plnĂ©m zmaru, kterĂ˝ na sebe ale nabral podobu nÄ›mĂ© exploze bublin, pĹ™iĹˇla o poslednĂ zbytky vzduchu.

SevĹ™enĂ se uvolnilo a Nina ve vĂĹ™ĂcĂch bublinĂˇch vytvoĹ™enĂ˝ch vznĂˇĹˇedlem zaÄŤala pomalu rozeznĂˇvat obrys ÄŤehosi nelidskĂ©ho. BeztvarĂˇ skvrna se k nĂ pĹ™ibliĹľovala jako nÄ›jakĂ˝ vesmĂrnĂ˝ vetĹ™elec a postupnÄ› nabĂ˝vala konkrĂ©tnĂ podobu. KdyĹľ se zastavila, zjistila Nina, Ĺľe ze vzdĂˇlenosti pouhĂ˝ch nÄ›kolika palcĹŻ zĂrĂˇ na plexisklo potĂˇpÄ›ÄŤskĂ© masky.

Zpoza skla na ni hledÄ›ly svÄ›tle modrĂ© oÄŤi nevyzaĹ™ujĂcĂ nebezpeÄŤĂ, ale dodĂˇvajĂcĂ spĂĹˇe sĂlu a klid.

SpatĹ™ila ruku v potĂˇpÄ›ÄŤskĂ© rukavici. SvĂrala regulĂˇtor a mĂˇvala jĂm NinÄ› pĹ™Ămo pĹ™ed nosem. PotĂˇpÄ›ÄŤ v pravidelnĂ˝ch intervalech maÄŤkal tlaÄŤĂtko na proÄŤiĹˇtÄ›nĂ dĂ˝chacĂho pĹ™Ăstroje, aby bubliny unikajĂcĂ z nĂˇustku pĹ™itĂˇhly jejĂ pozornost. Nina regulĂˇtor popadla a hladovÄ› se do nÄ›j zakousla. StlaÄŤenĂ˝ vzduch proudĂcĂ jĂ do plic byl mnohem sladĹˇĂ neĹľ vĹŻnĂ kvÄ›tin prosycenĂ˝ jarnĂ vĂˇnek. NapĹ™aĹľenĂˇ

ruka se lehce pohybovala nahoru a dolĹŻ.

Nic se nedÄ›je. Klid.

Nina pĹ™ikĂ˝vla na znamenĂ, Ĺľe potĂˇpÄ›ÄŤovo gesto pochopila. Na rameni ucĂtila lehkĂ© sevĹ™enĂ. PokraÄŤovala v dĂ˝chĂˇnĂ z nouzovĂ©ho nĂˇustku tak dlouho, dokud ji panika neopustila a jejĂ plĂce nezaÄŤaly pracovat rytmicky.

DalĹˇĂ znamenĂ. UkazovĂˇÄŤek a palec vytvoĹ™ily pĂsmeno O.

V poĹ™Ăˇdku?

Nina gesto zopakovala.

V poĹ™Ăˇdku.

ModrĂ© oÄŤi pod maskou zamrkaly. NetuĹˇila, co je tento vodnĂ muĹľ zaÄŤ ÄŤi odkud se objevil, choval se vĹˇak pĹ™Ăˇtelsky.

PotĂˇpÄ›ÄŤ mÄ›l na hlavÄ› tÄ›snÄ› pĹ™ilĂ©hajĂcĂ kuklu a masku tvoĹ™ĂcĂ komplet s pĹ™ilbou. JedinĂ©, co by v tĂ© chvĂli mohla o potĂˇpÄ›ÄŤovÄ› vzhledu Ĺ™Ăci, bylo to, Ĺľe je to velkĂ˝ muĹľ s ĹˇirokĂ˝mi rameny.

Nina pohlĂ©dla nad sebe. SvÄ›tlo pĹ™ichĂˇzejĂcĂ od hladiny bylo v brĂˇzdÄ›, kterou vznĂˇĹˇedlo pĹ™i svĂ©m vraĹľednĂ©m Ăştoku vytvoĹ™ilo, matnÄ›jĹˇĂ. Vodou k nĂ dolĂ©hal hluk motorĹŻ. JeĹˇtÄ›

poĹ™Ăˇd ji hledajĂ. OpÄ›t ucĂtila tlak na rameni. â€žMoĹ™skĂ˝ muĹľâ€ś ukĂˇzal k hladinÄ› a zatnul pÄ›st. NebezpeÄŤĂ.

Energicky pĹ™isvÄ›dÄŤila. MuĹľĹŻv ukazovĂˇÄŤek zamĂĹ™il dolĹŻ.

ZadĂvala se pĹ™es svĂ© klĂˇtĂcĂ se nohy do temnĂ© hlubiny.

PonurĂ© neznĂˇmo bude rozhodnÄ› lepĹˇĂ neĹľ nebezpeÄŤĂ ÄŤĂhajĂcĂ nahoĹ™e. Znovu pĹ™ikĂ˝vla a svĹŻj souhlas stvrdila gestem ruky.

Chytni se mÄ›.

Nina sevĹ™ela nabĂdnutou ruku a oba zaÄŤali pomalu klesat.

Voda s pĹ™ibĂ˝vajĂcĂ hloubkou mÄ›nila barvu. Kobaltovou modĹ™ nejprve vystĹ™Ădala indigovĂˇ a nakonec se kolem natolik setmÄ›lo, Ĺľe Nina blĂzkost blĂˇtivĂ©ho studenĂ©ho dna vycĂtila jeĹˇtÄ› dĹ™Ăve, neĹľ ho mohla spatĹ™it.

PotĂˇpÄ›ÄŤ si sĂˇhnul k pasu, odepnul malou, ale vĂ˝konnou svĂtilnu znaÄŤky Tektite a zvednul ji nad hlavu. Nina pĹ™ivĹ™ela oÄŤi, aby ji intenzivnĂ stĹ™ĂbĹ™itÄ› bĂlĂ© svÄ›tlo, kterĂ© se, jak z vlastnĂ zkuĹˇenosti vÄ›dÄ›la, kaĹľdou chvĂli rozzĂˇĹ™Ă, neoslnilo.

KdyĹľ se opÄ›t rozhlĂ©dla, spatĹ™ila, Ĺľe v dĂˇlce poblikĂˇvĂˇ nÄ›jakĂˇ

podmoĹ™skĂˇ svÄ›tluĹˇka. PotĂˇpÄ›ÄŤ k sobÄ› pĹ™iblĂĹľil oba ukazovĂˇÄŤky. Pluj vedle mĂ© tĂmhle smÄ›rem.

Chytli se opÄ›t za ruce a zamĂĹ™ili k pulzujĂcĂmu svÄ›tlu.

Netrvalo dlouho a objevil se dalĹˇĂ potĂˇpÄ›ÄŤ. KdyĹľ si jich vĹˇimnul, vypnul svĂtilnu vydĂˇvajĂcĂ pĹ™eruĹˇovanĂ© svÄ›tlo a rukou zamĂĹ™il ke knoflĂku mikrofonu dorozumĂvacĂho zaĹ™ĂzenĂ Aquacom.

â€žUĹľ tÄ› nikdy nikam nevezmu,â€ś pronesl. â€žJen na minutu tÄ› pustĂm z oÄŤĂ a ty pĹ™ivlĂkneĹˇ skuteÄŤnou, Ĺľivou moĹ™skou pannu.â€ś JejĂ zachrĂˇnce se pootoÄŤil, pĂˇtravÄ› pĹ™eletÄ›l oÄŤima NinÄ› po tÄ›le a doĹˇel k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe ten popis docela sedĂ. KdyĹľ se ÄŤlovÄ›k podĂvĂˇ na ty jejĂ zlatĂ© vlasy, dlouhĂ© nohy a sporadickĂ© obleÄŤenĂ, lehce by si ji mohl splĂ©st s nÄ›jakou pohĂˇdkovou moĹ™skou vĂlou. Vadila jen jedna vÄ›c.

â€žMoĹ™skĂ© panny jsou napĹŻl ryby,â€ś odpovÄ›dÄ›l.

â€žTenhle novĂ˝, vylepĹˇenĂ˝ model se mi lĂbĂ vĂc. Jak se jmenuje?â€ś

â€žDobrĂˇ otĂˇzka. ZatĂm nĂˇs nikdo formĂˇlnÄ› nepĹ™edstavil.

Narazil jsem na ni, kdyĹľ jsem se chtÄ›l vynoĹ™it, abych zjistil, kde je loÄŹ. MÄ›la nÄ›jakĂ© trable, tak jsem jĂ poskytl pomocnou ruku. ObÄ›, abych byl pĹ™esnĂ˝.â€ś

Nina dosud potĂˇpÄ›ÄŤskĂ© komunikaÄŤnĂ zaĹ™ĂzenĂ sama nikdy nepouĹľila, poznala ho vĹˇak a bylo jĂ jasnĂ©, Ĺľe mluvĂ o nĂ. Byla jim sice vdÄ›ÄŤnĂˇ, pĹ™Ăˇla si ale, aby uĹľ s hovorem skonÄŤili. Byla jĂ ĹˇĂlenĂˇ zima! Jestli se rychle nezaÄŤne hĂ˝bat, zmrzne. Zvedla paĹľe a pĹ™ekĹ™ĂĹľila si je na hrudi.

Je mi zima.

JejĂ zachrĂˇnce, kterĂ©ho uĹľ v duchu nÄ›kolikrĂˇt nazvala â€žMoĹ™skĂ˝m muĹľemâ€ś, pĹ™ikĂ˝vl. ProtoĹľe jeho osobnÄ›

potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝ gumovĂ˝ oblek dobĹ™e chrĂˇnil, ĂşplnÄ› zapomnÄ›l, jak velkĂˇ zima musĂ bĂ˝t nÄ›komu tĂ©mÄ›Ĺ™ nahĂ©mu.

â€žDostaĹ�me naĹˇi moĹ™skou pannu na loÄŹ, neĹľ z nĂ budeme mĂt mraĹľenĂ˝ rybĂ polotovar.â€ś

DruhĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤ se zadĂval na kompas a vyrazil jako prvnĂ. Ninin novĂ˝ pĹ™Ătel jeĹˇtÄ› jednou naznaÄŤil, aby plavala vedle nÄ›j, a pak ji jemnÄ› uchopil za ruku. PĹ™edpoklĂˇdala, Ĺľe mĂĹ™Ă ke svĂ©mu plavidlu, nebyla si vĹˇak jista, jestli to ve svĂ©m stavu, promrzlĂˇ a vyÄŤerpanĂˇ, dokĂˇĹľe zvlĂˇdnout. ZdĂˇlo se, Ĺľe potĂˇpÄ›ÄŤ chĂˇpe, jak to pro ni bez ploutvĂ musĂ bĂ˝t obtĂĹľnĂ©.

NÄ›kolikrĂˇt jĂ stisknul ruku, aby jĂ dodal odvahu.

Po nÄ›kolika minutĂˇch plavĂˇnĂ pĹ™ĂmĂ˝m smÄ›rem zamĂĹ™ili opÄ›t dolĹŻ. Na dnÄ› spoÄŤĂvaly dva ĹľlutĂ© pĹ™edmÄ›ty. Byly vyrobeny z umÄ›lĂ© hmoty a tvarem pĹ™ipomĂnaly miniaturnĂ torpĂ©da s uĹˇima. Nina v nich poznala potĂˇpÄ›ÄŤskĂ© pĹ™epravnĂ prostĹ™edky obecnÄ› znĂˇmĂ© pod oznaÄŤenĂm vodnĂ skĂştry.

PotĂˇpÄ›ÄŤi je zvedli a spustili jejich pohonnĂ© jednotky.

KdyĹľ proud z bateriĂ oĹľivil dvojice motorĹŻ zabudovanĂ˝ch do obou StingrayĹŻ a jejich vrtule se roztoÄŤily, ozvalo se jemnĂ©

pĹ™edenĂ. â€žMoĹ™skĂ˝ muĹľâ€ś ukĂˇzal za sebe. Nina jej sevĹ™ela kolem ramen a pak s nĂm vyrazila vzhĹŻru do stĹ™ednĂ hloubky, kde byla voda pĹ™ece jen o nÄ›co teplejĹˇĂ.

ZatĂmco klouzali vodou, spojil se Ninin zachrĂˇnce s lodĂ a dotĂˇzal se, jestli nenĂ v blĂzkosti plavidla vidÄ›t velkĂ©

vznĂˇĹˇedlo. NepatĹ™il k lidem, kteĹ™Ă zbyteÄŤnÄ› riskujĂ.

â€žNÄ›jakĂ© vznĂˇĹˇedlo tu bylo,â€ś pĹ™iĹˇla odpovÄ›ÄŹ, â€žzamĂĹ™ilo uĹľ ale ke bĹ™ehu. ZdĂˇ se, Ĺľe zmizelo.â€ś â€žRozumĂm. PĹ™ipravte se na dĂˇmskou nĂˇvĹˇtÄ›vu.â€ś ChvĂli bylo ticho. â€žMĹŻĹľeĹˇ to zopakovat?â€ś â€žTo nic. Jen se pĹ™ipravte na to, Ĺľe se bude tĹ™eba postarat o nÄ›koho podchlazenĂ©ho.â€ś

VynoĹ™ili se poblĂĹľ plavidla a vydali se k jeho zĂˇdi. Tam uĹľ ÄŤekal uvĂtacĂ vĂ˝bor, kterĂ˝ NinÄ› pomohl na palubu a pak ji celou zabalil do ruÄŤnĂkĹŻ a pĹ™ikrĂ˝vek. V obliÄŤeji byla samĂˇ

skvrna a mÄ›la promodralĂ© rty. NosĂtka odmĂtla, kdyĹľ se ale potĂ© na chvÄ›jĂcĂch se nohou, zranÄ›nĂ˝ch pĹ™i ĂştÄ›ku pĹ™ed bandou zabijĂˇkĹŻ, a s drkotajĂcĂmi zuby belhala na oĹˇetĹ™ovnu, byla rĂˇda, Ĺľe se mĂˇ o koho opĹ™Ăt.

Jen co se oba potĂˇpÄ›ÄŤi zbavili vĂ˝stroje, neztrĂˇceli ÄŤas a spÄ›chali k oĹˇetĹ™ovnÄ›. PĹ™ed jejĂmi zavĹ™enĂ˝mi dveĹ™mi se zastavili a netrpÄ›livÄ›, jako budoucĂ otcovĂ© pĹ™ed porodnĂm sĂˇlem, ÄŤekali, aĹľ se otevĹ™ou. Netrvalo dlouho a na chodbu vyĹˇla atraktivnĂ a elegantnĂ mladĂˇ Ĺľena, kterĂˇ na palubÄ›

slouĹľila jako lodnĂ lĂ©kaĹ™ka. â€žBude v poĹ™Ăˇdku?â€ś zeptal se jĂ vÄ›tĹˇĂ muĹľ. LodnĂ lĂ©kaĹ™ka se usmĂˇla. â€žJe to po ÄŤertech odolnĂˇ

ĹľenskĂˇ,â€ś odpovÄ›dÄ›la s obdivem v hlase. â€žDala jsem jĂ na rĂˇny a odÄ›rky antiseptikum. Byla prakticky podchlazenĂˇ, takĹľe bych chtÄ›la, aby teÄŹ zĹŻstala v teple. Za chvĂli by mohla dostat hrnĂÄŤek bujĂłnu.â€ś â€žMĹŻĹľeme ji vidÄ›t?â€ś â€žJistÄ›. Postarejte se jĂ o spoleÄŤnost a jĂˇ se zatĂm kouknu po nÄ›jakĂ©m obleÄŤenĂ a vyklidĂm u sebe jednu palandu, aby si mohla v klidu trochu odpoÄŤinout.â€ś

â€žJak se jmenuje?â€ś

LĂ©kaĹ™ka zvedla pĹ™ekvapenÄ› oboÄŤĂ. â€žVy to nevĂte?

PĂˇnovĂ©, asi trĂˇvĂte pod vodou pĹ™ĂliĹˇ mnoho ÄŤasu, zvlĂˇĹˇtÄ› vy, Zavalo. DomnĂvala jsem se, Ĺľe uĹľ dĂˇvno znĂˇte jejĂ telefonnĂ ÄŤĂslo a vĂte, jakĂ© kytky mĂˇ rĂˇda a v jakĂ© restauraci nejradÄ›ji jĂ.â€ś

JosĂ© Joe Zavala svĂ© washingtonskĂ© povÄ›sti neunikl ani tady. Vzhledem k tomu, Ĺľe jednou pozval na rande i lodnĂ lĂ©kaĹ™ku, se nebylo ÄŤemu divit. V dĂˇmskĂ© spoleÄŤnosti byl tento mladistvÄ› vyhlĂĹľejĂcĂ muĹľ, kterĂ˝ trochu pĹ™ipomĂnal Ricarda Montalbana, vĹľdy okouzlujĂcĂ a mnoĹľstvĂ osamÄ›lĂ˝ch Ĺľen po nÄ›m prahlo. V obliÄŤeji se mu teÄŹ rozehrĂˇl jemnĂ˝, tĂ©mÄ›Ĺ™ plachĂ˝ ĂşsmÄ›v. â€žMuselo mi to vypadnout z hlavy,â€ś odvÄ›til.

â€žNÄ›co takovĂ©ho se nikdy nestane.â€ś LĂ©kaĹ™ka se zasmĂˇla a rychle se vzdĂˇlila, aby se podĂvala po nÄ›jakĂ©m odÄ›vu.

KdyĹľ muĹľi otevĹ™eli dveĹ™e do mĂstnosti, sedÄ›la Nina na vyĹˇetĹ™ovacĂm stole. NavleÄŤena byla do pytlovitĂ© nĂˇmoĹ™nickĂ©

teplĂˇkovĂ© soupravy a pĹ™es ramena mÄ›la jeĹˇtÄ› pĹ™ehozenu hrubou vlnÄ›nou pĹ™ikrĂ˝vku. TĹ™ebaĹľe mÄ›la od slanĂ© vody ÄŤervenĂ© oÄŤi a dlouhĂ© vlasy jeĹˇtÄ› celĂ© slepenĂ©, do obliÄŤeje se jĂ uĹľ vrĂˇtila barva a takĂ© jejĂ rty uĹľ ztratily modravĂ˝ nĂˇdech.

Prsty svĂrala keramickĂ˝ ĹˇĂˇlek s kĂˇvou a slastnÄ› si uĹľĂvala teplo, kterĂ© jĂ pĹ™edĂˇval do rukou. Zvedla oÄŤi a zahledÄ›la se na vyĹˇĹˇĂho muĹľe. VyplĹ�oval celĂ˝ dveĹ™nĂ prostor. DĂky svĂ©

urostlĂ© postavÄ› a kontrastu, kterĂ˝ jeho pokoĹľka v barvÄ›

vlaĹˇskĂ˝ch oĹ™echĹŻ vytvĂˇĹ™ela s tĂ©mÄ›Ĺ™ bĂlĂ˝mi vlasy, pĹŻsobil dojmem severskĂ©ho hrdiny z nÄ›jakĂ© Wagnerovy opery.

KdyĹľ ale promluvil, znÄ›l jeho hlas podivuhodnÄ› jemnÄ›.

â€žDoufĂˇm, Ĺľe neruĹˇĂme,â€ś pronesl vĂˇhavÄ›.

â€žAni v nejmenĹˇĂm. PojÄŹte dĂˇl,â€ś odpovÄ›dÄ›la Nina a odstranila si z obliÄŤeje pramen vlnitĂ˝ch vlasĹŻ.

Jako druhĂ˝ se ve dveĹ™Ăch objevil pĹ™ĂjemnÄ› se usmĂvajĂcĂ snÄ›dĂ˝ muĹľ. â€žJmenuji se Kurt Austin a tohle je Joe Zavala.â€ś â€žJĂˇ jsem Nina KirovovĂˇ,â€ś pĹ™edstavila se Nina a uvÄ›domila si, Ĺľe ty oÄŤi znĂˇ. Byly to oÄŤi â€žMoĹ™skĂ©ho muĹľeâ€ś.

Barvou pĹ™ipomĂnaly korĂˇlovĂ˝ Ăştes pod klidnou hladinou.

â€žMyslĂm, Ĺľe jsme se uĹľ setkali.â€ś

Austina jejĂ postĹ™eh potÄ›Ĺˇil. â€žTak jak se cĂtĂte?â€ś zeptal se.

â€žDĂky, ujde to. AĹľ si dĂˇm horkou sprchu, bude mi jeĹˇtÄ›

lĂp.â€ś RozhlĂ©dla se kolem. â€žCo je to za loÄŹ?â€ś â€žVĂ˝zkumnĂ© plavidlo Nereus agentury NUMA.â€ś â€žVy pracujete pro NĂˇrodnĂ agenturu pro podmoĹ™skĂ˝

vĂ˝zkum?â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak. JĂˇ stojĂm v ÄŤele skupiny pro zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkoly.

Joe se nĂˇm starĂˇ o technickĂ© zabezpeÄŤenĂ.â€ś â€žObÄŤas rĂˇd sĂˇm sebe nazĂ˝vĂˇm pĹ™ĂvÄ›snĂ˝m motorem tĂ©hle party,â€ś dodal k tomu Zavala.

â€žJoe je pĹ™ĂliĹˇ skromnĂ˝. On je tĂm, kdo nĂˇs udrĹľuje v chodu. Nad vodou i pod nĂ.â€ś

Co se tĂ˝kalo motorĹŻ, byl Zavala opravdovĂ˝m profesionĂˇlem. DokĂˇzal opravit, upravit a zrenovovat jakĂ©koli hnacĂ ĂşstrojĂ, aĹĄ uĹľ bylo na pĂˇru, naftu ÄŤi elektĹ™inu, a to bez ohledu na to, jestli se nachĂˇzelo v autÄ›, na lodi ÄŤi v letadle. KdyĹľ se nÄ›kde poblĂĹľ vyskytl technickĂ˝ problĂ©m, Zavala nikdy nevĂˇhal a s radostĂ si zapatlal ruce. Vymyslel a pod svĂ˝m vedenĂm nechal zkonstruovat celou Ĺ™adu podmoĹ™skĂ˝ch pĹ™epravnĂch prostĹ™edkĹŻ, obsluhovanĂ˝ch pĹ™Ămo i na dĂˇlku, vÄŤetnÄ› nÄ›kolika, kterĂ© byly na palubÄ› tohoto vĂ˝zkumnĂ©ho plavidla. Jeho talent sahal do nadoblaÄŤnĂ˝ch vĂ˝Ĺˇin. Doslova. MÄ›l totiĹľ nalĂ©tĂˇno dva tisĂce hodin jako pilot vrtulnĂkĹŻ a malĂ˝ch proudovĂ˝ch a turbovrtulovĂ˝ch strojĹŻ. â€žTakĹľe vy tvrdĂte, Ĺľe patĹ™Ăte ke skupinÄ› pro zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkoly.â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›. JĂˇdro skupiny tvoĹ™Ă ÄŤtyĹ™i lidĂ©. KromÄ› nĂˇs dvou je to jeĹˇtÄ› podmoĹ™skĂ˝ geolog a biolog, ti ale teÄŹ plnĂ jinĂ˝

Ăşkol. VÄ›tĹˇinou se naĹˇe prĂˇce obvyklĂ© ÄŤinnosti agentury vymykĂˇ.â€ś A stejnÄ› tak vlĂˇdnĂmu dohledu, mohl takĂ© dodat.

â€žCo vaĹˇe loÄŹ dÄ›lĂˇ tady?â€ś

â€žTrochu jsme si zajeli cestou ze StĹ™edomoĹ™Ă,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin. â€žMarockĂˇ vlĂˇda se obĂˇvĂˇ, Ĺľe tÄ›Ĺľba ropy u pobĹ™eĹľĂ mĂˇ negativnĂ vliv na lov sardinek. Nereus tou oblastĂ musel proplout, a tak jsme souhlasili, Ĺľe provedeme zbÄ›ĹľnĂ˝

prĹŻzkum dna.â€ś

â€žNereus, starĂ˝ moĹ™skĂ˝ dÄ›dek,â€ś zamumlala Nina a zamyĹˇlenÄ› pĹ™itom zakroutila hlavou. â€žVzpomĂnĂˇm si na jednu vÄ›tu od Ĺ™eckĂ©ho bĂˇsnĂka Hesioda: SpolehlivĂ˝ mĂrnĂ˝

bĹŻh, co spravedlivĂ˝ a laskavĂ˝ je a jenĹľ nikdy nezalĹľe.â€ś Austin pohlĂ©dl na Zavalu. MoĹľnĂˇ je to skuteÄŤnÄ› moĹ™skĂˇ

vĂla. V kaĹľdĂ©m pĹ™ĂpadÄ› pĹŻsobĂ adekvĂˇtnÄ› milĂ˝m dojmem.

â€žNejsem si jist, jestli oznaÄŤenĂ moĹ™skĂ˝ dÄ›dek na tuhle loÄŹ

pasuje. Nereus byl spuĹˇtÄ›n na vodu teprve pĹ™ed nÄ›kolika mÄ›sĂci. S tou spolehlivostĂ a pravdomluvnostĂ se ale Hesiod trefil. Tahle kocĂˇbka je od pĹ™ĂdÄ› aĹľ po zĂˇÄŹ narvanĂˇ tÄ›mi nejmodernÄ›jĹˇĂmi vÄ›deckĂ˝mi pĹ™Ăstroji.â€ś â€žChlapĂk, co tu loÄŹ projektoval, tvrdil, Ĺľe my vÄ›dĂˇtoĹ™i budeme na palubÄ› jen jako balast,â€ś dodal Zavala.

RamenatĂ˝ Austin a jeho tiĹˇe hovoĹ™ĂcĂ kolega se jejĂm dosavadnĂm zkuĹˇenostem s vÄ›dci vymykali. PĂˇtravÄ› se na oba zadĂvala. Ĺ est stop a jeden palec vysokĂ˝ ramenatĂ˝

Austin vĂˇĹľil dvÄ› stÄ› liber, pĹ™iÄŤemĹľ nic z toho netvoĹ™il tuk.

Postavu mÄ›l jako profesionĂˇlnĂ fotbalista. SnÄ›dĂ˝ obliÄŤej napovĂdal, Ĺľe se jednĂˇ o ÄŤlovÄ›ka, jenĹľ vÄ›tĹˇinu ÄŤasu trĂˇvĂ pod ĹˇirĂ˝m nebem, a jeho pokoĹľka mÄ›la ten kovovÄ› lesklĂ˝

vzhled, kterĂ˝ obvykle vznikĂˇ dlouhodobĂ˝m pĹŻsobenĂm moĹ™skĂ© vody. KromÄ› nÄ›kolika vrĂˇsek kolem Ăşst a oÄŤĂ, kterĂ©

byly patrnĂ© jen ve chvĂlĂch, kdy se usmĂval, byl jeho obliÄŤej jinak zcela hladkĂ˝. TĹ™ebaĹľe mu jeĹˇtÄ› nebylo ÄŤtyĹ™icet, mÄ›l uĹľ pĹ™edÄŤasnÄ› zeĹˇedivÄ›lĂ© vlasy. Byly skoro platinovÄ› bĂlĂ©.

PÄ›t stop a deset palcĹŻ vysokĂ˝ a docela pohlednĂ˝ Zavala nebyl tak â€žudÄ›lanĂ˝â€ś, jeho sto sedmdesĂˇt pÄ›t liber ale pĹ™evĂˇĹľnÄ› tvoĹ™ily pruĹľnĂ© svaly, zejmĂ©na na rukou a krku, a kolem jeho oboÄŤĂ byly patrnĂ© jizvy, dÄ›dictvĂ nutnosti financovat si studia jako profesionĂˇlnĂ boxer ve stĹ™ednĂ vĂˇze.

Dvaadvacet duelĹŻ vyhrĂˇl, z toho dvanĂˇct knokautem, Ĺˇest prohrĂˇl. RovnĂ© ÄŤernĂ© vlasy mÄ›l uÄŤesĂˇny dozadu. LehkĂ˝

ÄŤtverĂˇckĂ˝ ĂşsmÄ›v, kterĂ©ho si vĹˇimla, kdyĹľ vstoupil na oĹˇetĹ™ovnu, dosud z jeho tvĂˇĹ™e nezmizel. VzpomnÄ›la si na slova lĂ©kaĹ™ky a uvÄ›domila si, Ĺľe Ĺľeny tÄ›m jeho oduĹˇevnÄ›lĂ˝m hnÄ›dĂ˝m oÄŤĂm skuteÄŤnÄ› mohou podlĂ©hat.

Jejich dĹľentlmenskĂ© zpĹŻsoby nemohly zamaskovat svĂ˝m zpĹŻsobem drsnou podstatu. SvalnatÄ›jĹˇĂ Austin se teÄŹ choval ĹľoviĂˇlnÄ›, jeĹˇtÄ› ale nezapomnÄ›la na jeho zatvrzelĂ© odhodlĂˇnĂ, se kterĂ˝m ji zachraĹ�oval z dosahu vznĂˇĹˇedla. A pod Zavalovou druĹľnostĂ se urÄŤitÄ› skrĂ˝vĂˇ jako Ĺľula tvrdĂ© jĂˇdro.

ZpĹŻsob, jakĂ˝m ti dva muĹľi spolupracovali, kdyĹľ ji bezpeÄŤnÄ›

vedli k lodi, nasvÄ›dÄŤoval tomu, Ĺľe jsou zvyklĂ pracovat tĂ˝movÄ›. PĹ™ipomĂnali dobĹ™e promazanĂ© soukolĂ.

â€žOmlouvĂˇm se, Ĺľe se chovĂˇm tak nevychovanÄ›,â€ś Ĺ™ekla jim Nina, kdyĹľ se v myĹˇlenkĂˇch vrĂˇtila ke svĂ©mu zachrĂˇnÄ›nĂ. â€žJeĹˇtÄ› jsem vĂˇm nepodÄ›kovala.â€ś â€žJĂˇ se musĂm omluvit, Ĺľe jsem po vĂˇs chĹ�apnul jako v ÄŚelistech,â€ś odvÄ›til Austin. â€žMuselo vĂˇs to poĹ™ĂˇdnÄ› vylekat.â€ś â€žNebylo to ani zdaleka tak hroznĂ©, jako kdyĹľ si to hnusnĂ© vznĂˇĹˇedlo chtÄ›lo zahrĂˇt vodnĂ pĂłlo s mojĂ hlavou.

Nikdy vĂˇm nebudu schopna dostateÄŤnÄ› podÄ›kovat. Mohu-li prosit, chĹ�apnÄ›te po mnÄ› a stĂˇhnÄ›te mÄ› do bezpeÄŤĂ, kdykoli budete chtĂt.â€ś Na chvĂli se odmlÄŤela. â€žA teÄŹ jedna trochu pĹ™ihlouplĂˇ otĂˇzka. To je u vĂˇs bÄ›ĹľnĂ©, Ĺľe si tak plavete v Atlantiku a ÄŤekĂˇte na sleÄŤinky v nouzi?â€ś â€žObyÄŤejnĂˇ nĂˇhoda,â€ś prohlĂˇsil Austin a pokrÄŤil pĹ™itom rameny. Jen jsme se tak s Joem trochu poflakovali pod vodou. JĂˇ se vynoĹ™il, abych zjistil smÄ›r k lodi, a vĹˇiml jsem si, Ĺľe si hrajete na honÄ›nou s nÄ›jakĂ˝m vznĂˇĹˇedlem. A teÄŹ je Ĺ™ada na mnÄ›, abych se taky na nÄ›co zeptal. Co to vĹˇechno mÄ›lo znamenat?â€ś

PĹ™estala se usmĂvat. â€žTo je jednoduchĂ©. PokouĹˇeli se mÄ›

zabĂt.â€ś

â€žTo bylo celkem oÄŤividnĂ©. Ale proÄŤ?â€ś â€žNetuĹˇĂm,â€ś hlesla a do oÄŤĂ se jĂ vedraly slzy.

Austin vycĂtil, Ĺľe se jĂ o nÄ›ÄŤem nechce hovoĹ™it. â€žJeĹˇtÄ›

jste nĂˇm neĹ™ekla, odkud jste se tam vlastnÄ› vzala,â€ś pronesl co nejjemnÄ›ji.

Jako by tĂm ale vytĂˇhl ze dna vany Ĺˇpunt. â€žPaneboĹľe,â€ś zaĹˇeptala Nina. â€žExpedice. Doktor Knox.â€ś â€žJakĂˇ expedice?â€ś zeptal se Austin.

NepĹ™ĂtomnÄ› hledÄ›la pĹ™ed sebe, jako by se snaĹľila vybavit si nÄ›jakĂ˝ sen.

â€žJsem podmoĹ™skĂˇ archeoloĹľka. S partou lidĂ z PensylvĂˇnskĂ© univerzity jsem kousek odtud pracovala na nÄ›jakĂ˝ch vykopĂˇvkĂˇch.â€ś

VylĂÄŤila jim celĂ˝ masakr a svĹŻj ĂştÄ›k. Ten pĹ™ĂbÄ›h znÄ›l tak neskuteÄŤnÄ›, Ĺľe kdyby Austin na vlastnĂ oÄŤi nespatĹ™il Ăştok vznĂˇĹˇedla a nevidÄ›l nezmÄ›rnou hrĹŻzu vepsanou do Ninina obliÄŤeje, asi by mu nedokĂˇzal uvÄ›Ĺ™it. KdyĹľ skonÄŤila, obrĂˇtil se Austin na Zavalu.

â€žCo si o tom myslĂĹˇ?â€ś

â€žDomnĂvĂˇm se, Ĺľe bychom se tam mÄ›li podĂvat.â€ś â€žMĂˇm stejnĂ˝ nĂˇzor. NejdĹ™Ăve se spojĂme s marockĂ˝mi ĂşĹ™ady. MĹŻĹľete nĂˇs, sleÄŤno KirovovĂˇ, nasmÄ›rovat ke svĂ©mu tĂˇboru?â€ś

Nina uĹľ delĹˇĂ dobu svĂˇdÄ›la vnitĹ™nĂ boj. SnaĹľila se zahnat pocit viny, Ĺľe jako jedinĂˇ unikla jistĂ© smrti. PotĹ™ebovala nÄ›co udÄ›lat. Sklouzla se stolu a odhodlanÄ› se na stĂˇle jeĹˇtÄ›

ponÄ›kud nejistĂ˝ch nohou rozkroÄŤila.

â€žVyĹ™eĹˇĂme to jinak,â€ś pronesla ocelovÄ› pevnĂ˝m hlasem.

â€žJĂˇ vĂˇm to sama ukĂˇĹľu.â€ś

07 KAPITOLA

KapitĂˇn Mohammed Mustafa z marockĂ©ho krĂˇlovskĂ©ho ÄŤetnictva se opĂral o sluncem rozpĂˇlenĂ˝ nĂˇraznĂk svĂ©ho dĹľĂpu a pozoroval vysokou AmeriÄŤanku, jak s pohledem upĹ™enĂ˝m k zemi pomalu chodĂ sem a tam pĂskem, Jako vÄ›tĹˇina venkovskĂ˝ch policistĹŻ i tento kapitĂˇn trĂˇvil vÄ›tĹˇinu ÄŤasu nahĂˇnÄ›nĂm zĂˇĹˇkolĂˇkĹŻ z Ĺ™ad vesnickĂ˝ch dÄ›tĂ, sepisovĂˇnĂm

hlĂˇĹˇenĂ o

dopravnĂch

nehodĂˇch

ÄŤi

kontrolovĂˇnĂm papĂrĹŻ cizincĹŻ, kterĂ˝ch ale bylo ĹľalostnÄ›

mĂˇlo. ZmizenĂ velblouda, kterĂ© vyĹˇetĹ™oval pĹ™ed rokem, na chvĂli poskytlo vyhlĂdku na vzruĹˇujĂcĂ honbu za zlodÄ›ji dobytka, nakonec se ale ukĂˇzalo, Ĺľe nebohĂ© zvĂĹ™e jenom vzalo do zajeÄŤĂch. I tak to ale pĹ™edstavovalo pĹ™Ăpad, kterĂ˝ se nejvĂce blĂĹľil pĂˇtrĂˇnĂ po zmizelĂ© archeologickĂ© expedici.

Mustafa tuto oblast, kterou BerbeĹ™i vzhledem k hrobkĂˇm nazĂ˝vali â€žMĂstem smrtiâ€ś, znal a o nedalekĂ˝ch ruinĂˇch vÄ›dÄ›l.

Od cesty vyjeĹľdÄ›nĂ© v hlĂdkovĂ© zĂłnÄ› o rozloze nÄ›kolika set ÄŤtvereÄŤnĂch mil to bylo dost daleko. Toto bohem zapomenutĂ© mĂsto navĹˇtĂvil zatĂm jenom jednou a svĹŻj pobyt omezil jen na dobu nezbytnÄ› nutnou k pĹ™ijetĂ rozhodnutĂ, Ĺľe pokud nebude muset, uĹľ nikdy se tam nevrĂˇtĂ.

Ĺ˝ena se zastavila. S rukama zapĹ™enĂ˝ma v bok, jako nÄ›kdo, kdo se ztratil, na chvĂli znehybnÄ›la a pak zamĂĹ™ila k dĹľĂpu. â€žNechĂˇpu to,â€ś Ĺ™ekla policistovi s Ăşdivem. â€žTĂˇboĹ™ili jsme pĹ™Ămo zde. Tady stĂˇly stany, auta. VĹˇechno zmizelo.â€ś KapitĂˇn se obrĂˇtil k ramenatĂ©mu muĹľi, jehoĹľ vlasy svou barvou

pĹ™ipomĂnaly

zasnÄ›ĹľenĂ©

vrcholky

Atlasu.

â€žMademoiselle si asi spletla mĂsto.â€ś Nina pohlĂ©dla policejnĂmu dĹŻstojnĂkovi do oÄŤĂ.

â€žMademoiselle si nic nespletla.â€ś

MuĹľ si povzdychnul. â€žTi lidĂ©, co vĂˇs napadli, byli banditĂ©?â€ś

Nina se nad tĂm slovem zamyslela. â€žNe, nemyslĂm, Ĺľe by to byli banditi.â€ś

Mustafa pokrÄŤil rameny v gestu hodnĂ©m paĹ™ĂĹľskĂ©ho bulvĂˇru, zapĂˇlil si gauloisku a posunul si ÄŤepici do tĂ˝la.

ÄŚernovlasĂ©mu policistovi se v pĹ™Ătomnosti Ĺľeny s nezahalenĂ˝ma rukama a nohama nedĂ˝chalo zrovna nejvolnÄ›ji, byl to ale vnĂmavĂ˝ muĹľ. Musel by bĂ˝t slepĂ˝, kdyby si nevĹˇiml ran tĂˇhnoucĂch se po jejĂ pokoĹľce, navĂc byla evidentnÄ› rozruĹˇenĂˇ. Na vlastnĂ oÄŤi se ale mohl pĹ™esvÄ›dÄŤit, Ĺľe tady ĹľĂˇdnĂ© stany nejsou, nikde ĹľĂˇdnĂ© hromady mrtvĂ˝ch tÄ›l, ani stopy po autech. Ve skuteÄŤnosti tu nebylo nic, co by svÄ›dÄŤilo o tom, Ĺľe se jejĂ historka zaklĂˇdĂˇ na pravdÄ›.

DĹŻstojnĂk potĂˇhl z cigarety a vyfouknul kouĹ™ nosem.

â€žByl jsem samozĹ™ejmÄ› upozornÄ›n, Ĺľe se poblĂĹľ MĂsta smrti nachĂˇzĂ nÄ›jakĂˇ expedice. MoĹľnĂˇ se pĹ™esunuli jinam a vĂˇm nic neĹ™ekli.â€ś

â€žTo je skvÄ›lĂ©,â€ś zareagovala popuzenÄ› Nina, â€žMaroko mĂˇ

tolik poldĹŻ, a zrovna jĂˇ musĂm narazit na berberskĂ©ho inspektora Clousseaua.â€ś

Nina mÄ›la nervy nadranc, a byla proto ponÄ›kud popudlivĂˇ. I kdyĹľ jĂ Austin nemohl vyÄŤĂtat, Ĺľe po tom vĹˇem, ÄŤĂm musela projĂt, nemĂˇ pro policistovu nedĹŻvÄ›ru pochopenĂ, rozhodl se, Ĺľe je nejvyĹˇĹˇĂ ÄŤas zasĂˇhnout.

â€žZmiĹ�ovala jste se, Nino, Ĺľe jste mÄ›li v tĂˇboĹ™e zapĂˇlenĂ˝

velkĂ˝ oheĹ�. Mohla byste mi alespoĹ� pĹ™ibliĹľnÄ› ukĂˇzat mĂsto, kde to bylo?â€ś

Nina, nĂˇsledovĂˇna ostatnĂmi vÄŤetnÄ› znudÄ›nÄ› se ĹˇourajĂcĂho policisty, zamĂĹ™ila ke stĹ™edu prĂˇzdnĂ© rovnĂ©

plochy, pak se zastavila a ĹˇpiÄŤkou boty nakreslila do prachu kĹ™ĂĹľek.

â€žNÄ›kde tady, Ĺ™ekla bych.â€ś

â€žNemĂˇte lopatu?â€ś zeptal se Austin policisty.

â€žSamozĹ™ejmÄ› Ĺľe mĂˇm. KdyĹľ jste s autem v pouĹˇti, neobejdete se bez nĂ.â€ś

Mustafa beze spÄ›chu pomalu doĹˇel k dĹľĂpu a z bedny na nĂˇĹ™adĂ vylovil sklĂˇdacĂ vojenskou polnĂ lopatku. Austin ji popadl, poklekl k NininĂ˝m nohĂˇm a pustil se do hloubenĂ asi Ĺˇest palcĹŻ hlubokĂ˝ch brĂˇzd. PrvnĂ dva pokusy nic zajĂmavĂ©ho nepĹ™inesly, tĹ™etĂ ale byl zĂˇsahem do ÄŤernĂ©ho.

Doslova.

Austin nabral trochu zÄŤernalĂ© hlĂny a pĹ™ivonÄ›l k nĂ.

â€žPopel.â€ś PĹ™iloĹľil na zem dlaĹ�. â€žJeĹˇtÄ› je teplĂˇ,â€ś oznĂˇmil ostatnĂm.

Nina poslouchala jen na pĹŻl ucha. DĂvala se nÄ›kam za Austina. Jako by se tam zemÄ› hĂ˝bala.

â€žTĂˇmhle,â€ś zaĹˇeptala.

TmavĂˇ vlnĂcĂ se skvrna byla tvoĹ™ena tisĂci malĂ˝ch, hemĹľĂcĂch se bodĹŻ. Austin okrajem lopatky ÄŤĂˇst lesklĂ©

vrstvy mravencĹŻ odstranil a zaÄŤal kopat. Asi pĹŻl stopy pod povrchem narazil na tmavÄ› ÄŤervenou hlĂnu. Zajel hloubÄ›ji.

Objevily se dalĹˇĂ rudĂ© skvrny. PĹŻda byla nÄ›ÄŤĂm ÄŤervenĂ˝m ĂşplnÄ› nasĂˇklĂˇ. Nina poklekla vedle Austina. Do nosu jĂ pronikl naslĂˇdlĂ˝ zĂˇpach zasychajĂcĂ krve.

â€žTady byli zastĹ™eleni,â€ś pronesla hlasem plnĂ˝m ĹˇpatnÄ›

ukrĂ˝vanĂ˝ch emocĂ.

KapitĂˇn Mustafa dosud jen tak zĂral do neurÄŤita a pĹ™emĂtal, kdy se bude moci vrĂˇtit domĹŻ k ĹľenÄ›, dÄ›tem a nÄ›jakĂ©mu dobrĂ©mu jĂdlu. KdyĹľ teÄŹ vycĂtil zmÄ›nu atmosfĂ©ry, zahodil cigaretu, pĹ™istoupil blĂĹľ a kleknul si vedle Niny.

OkamĹľitÄ› si uvÄ›domil dĹŻleĹľitost nĂˇlezu tĂ©to zabarvenĂ© hlĂny a jeho tmavĂ˝ obliÄŤej ponÄ›kud zpopelavÄ›l.

â€žAllĂˇh buÄŹ veleben,â€ś zamumlal. Za pĂˇr vteĹ™in uĹľ byl u dĹľĂpu a rychle nÄ›co arabsky drmolil do rĂˇdia.

Nina byla jeĹˇtÄ› stĂˇle na kolenou. OhromenÄ› zĂrala na zem, jako by ty hrĹŻzostraĹˇnĂ© udĂˇlosti z pĹ™edchozĂ noci tryskaly z plytkĂ© jĂˇmy pĹ™Ămo do jejĂ mysli. Austinovi blesklo hlavou, Ĺľe pokud ji neodvede pryÄŤ, tak se tu sloĹľĂ.

Uchopil ji za paĹľi a pomohl jĂ na nohy. â€žJestli by vĂˇm to nevadilo, tak bych se rĂˇd podĂval na tu lagunu.â€ś Zamrkala jako nÄ›kdo, koho neÄŤekanÄ› probudĂ. â€žTo je dobrĂ˝ nĂˇpad. MoĹľnĂˇ tam nÄ›co najdeme…â€ś ZamĂĹ™ila mezi duny. NafukovacĂ Zodiac, kterĂ˝m pĹ™ekonali vzdĂˇlenost mezi lodĂ agentury NUMA a bĹ™ehem, leĹľel vytaĹľen na schodiĹˇti.

Nina se zahledÄ›la na nynĂ tak mĂrumilovnou lagunu.

â€žNevÄ›Ĺ™Ăm vlastnĂm oÄŤĂm. Vzali dokonce i mĂ© znaÄŤkovacĂ bĂłje,â€ś Ĺ™ekla s Ăşdivem. Pomalu krĂˇÄŤela podĂ©l kamenitĂ©ho pobĹ™eĹľĂ a Austinovi, kterĂ˝ Ĺˇel jen o krok za nĂ, popisovala pod vodou skrytĂ˝ tunel a kĂłthĂłn. Austin ukĂˇzal rukou na tucet ryb pohupujĂcĂch se na jinak jednotvĂˇrnĂ© hladinÄ›.

â€žZĹ™ejmÄ› nedostatek kyslĂku,â€ś prohlĂˇsila Nina. â€žTahle laguna nepĹ™edstavuje pro ĹľivoÄŤichy zrovna dvakrĂˇt zdravĂ©

mĂsto.â€ś NechtÄ›nĂˇ ironie jĂ vloudila do tvĂˇĹ™e ĂşsmÄ›v. â€žJe tu jeĹˇtÄ› jedna vÄ›c, o kterĂ© jsem se pĹ™edtĂm nezmĂnila,â€ś Ĺ™ekla a pak mu popsala nalezenou kamennou hlavu. Austin nedokĂˇzal skrĂ˝t nedĹŻvÄ›ru.

â€žOlmĂ©ckĂˇ hlava? Tady?â€ś Zahryzl se do spodnĂho rtu a uÄŤinil neĂşspÄ›ĹˇnĂ˝ pokus najĂt nÄ›jakĂ˝ zdvoĹ™ilĂ˝ zpĹŻsob, jak vyjĂˇdĹ™it svĂ© pochyby. â€žNepĹ™ipadĂˇ v Ăşvahu.â€ś â€žKdybych to nevidÄ›la na vlastnĂ oÄŤi, taky bych tomu nevÄ›Ĺ™ila. Ale vsadĂm se s vĂˇmi, Ĺľe kdyĹľ si trochu zaplavete, zmÄ›nĂte nĂˇzor. UkĂˇĹľu vĂˇm to.â€ś Austin proti malĂ©mu osvÄ›ĹľenĂ nic nemÄ›l, navĂc trocha plavĂˇnĂ dĂˇ NinÄ›

zapomenout na hrĹŻznĂ˝ nĂˇlez, kterĂ˝ pĹ™ed chvĂlĂ uÄŤinili.

SlunĂÄŤko pak jejich mokrĂ© kraĹĄasy a triÄŤka rychle vysuĹˇĂ.

KdyĹľ se Nina vrhla do vody, Austin nevĂˇhal a nĂˇsledoval ji. Uplavali jen kousek, pak se Nina zastavila a podle nÄ›kolika vĂ˝raznĂ˝ch pĹ™ĂrodnĂch ĂştvarĹŻ se zorientovala.

PokraÄŤovala dĂˇle, tentokrĂˇt ale s hlavou pod vodou.

PĹ™ibliĹľnÄ› po minutÄ› se mohutnÄ› nadechla a zamĂĹ™ila kolmo dolĹŻ. BlĂzko dna opsala kruh a pak vystĹ™elila zpĂˇtky k hladinÄ›. VynoĹ™ila se pĹ™Ămo u Austina.

â€žNenĂ tam!â€ś vykĹ™ikla zadĂ˝chanÄ›. â€žTa hlava je pryÄŤ!â€ś â€žJste si jista, Ĺľe je to sprĂˇvnĂ© mĂsto?â€ś â€žStoprocentnÄ›. KdyĹľ jsem tu upevĹ�ovala bĂłjku, naĹˇla jsem si orientaÄŤnĂ body. To mĂsto leĹľelo na jejich spojnici.

Ta zatracenĂˇ vÄ›c prostÄ› zmizela. NĂˇsledujte mÄ›, ukĂˇĹľu vĂˇm to.â€ś Bez dalĹˇĂch slov zmizela znovu pod vodou.

KdyĹľ se Austin potopil, plavala uĹľ Nina sem a tam poblĂĹľ dna a rukou ukazovala na nÄ›co, co vypadalo jako mÄ›sĂÄŤnĂ krĂˇter. Vylovila nÄ›co z bahna a vydala se s tĂm k hladinÄ›. Tam pak Ĺˇlapala vodu a ÄŤekala, aĹľ se k nĂ Austin znovu pĹ™ipojĂ.

â€žRozmetali to nÄ›jakou trhavinou,â€ś Ĺ™ekla a zamĂˇvala mu pĹ™ed nosem kusem tmavĂ©ho kamene. â€žRozbili tu hlavu na kusy.â€ś Po tÄ›ch slovech se otoÄŤila a zamĂĹ™ila ke bĹ™ehu.

Zavala, kterĂ˝ dokonÄŤil ohledĂˇnĂ bezprostĹ™ednĂho okolĂ tĂˇbora, na nÄ› ÄŤekal u schodiĹˇtÄ›.

â€žKapitĂˇn chtÄ›l, abych vĂˇm Ĺ™ekl, Ĺľe zavolal na brigĂˇdnĂ velitelstvĂ,â€ś sdÄ›lil jim. â€žHodlajĂ se spojit s rabatskĂ˝m SuretĂ©

Nationale. SuretĂ© provĂˇdĂ vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ velkĂ˝ch zloÄŤinĹŻ.â€ś Nina nalezenĂ˝ pĹ™edmÄ›t podala Austinovi. â€žJe to ÄŤediÄŤ, sopeÄŤnĂˇ hornina. Jsem si jista, Ĺľe to je kus tĂ© sochy.â€ś Austin si kamennĂ˝ Ăşlomek prohlĂ©dl. â€žHrany jsou ostrĂ© a zuhelnatÄ›lĂ©. Tenhle kousek se ulomil pĹ™i nedĂˇvnĂ© explozi.â€ś PodĂval se Ăşkosem na lagunu. â€žCoĹľ vysvÄ›tluje ty mrtvĂ©

ryby.â€ś

â€žTo nedĂˇvĂˇ smysl,â€ś Ĺ™ekla na to Nina a zavrtÄ›la hlavou.

â€žVybili celou expedici, pokusili se zabĂt i mÄ›. Pak, mĂsto toho, aby se pokusili co nejrychleji zmizet, si dajĂ prĂˇci s likvidacĂ nÄ›jakĂ© kamennĂ© hlavy. ProÄŤ?â€ś Rozhostilo se ticho. Nikdo nepĹ™iĹˇel s nÄ›jakĂ˝m pokusem o vysvÄ›tlenĂ. Austin po chvĂli navrhnul, aby si jeĹˇtÄ›

promluvili s kapitĂˇnem a pak se vrĂˇtili na loÄŹ. S Ninou v ÄŤele se vydali zpĂˇtky k tĂˇboĹ™iĹˇti. Zavala zĂˇmÄ›rnÄ› zpomalil a poÄŤkal si, aĹľ ho Austin dojde. TiĹˇe, aby ho Nina neslyĹˇela, mu Ĺ™ekl: â€žZeptal jsem se kapitĂˇna, jestli by nechtÄ›l, aby nÄ›kdo trochu prohrabal okolĂ naleziĹˇtÄ›.â€ś Austin zvedl tĂˇzavÄ› oboÄŤĂ.

â€žNina tvrdila, Ĺľe expedice uĹľ nÄ›kolik dnĹŻ pracovala,â€ś Ĺ™ekl Zavala, â€ža pĹ™itom tam nejsou ĹľĂˇdnĂ© vĂ˝kopy. VĹˇechno je to zasypanĂ©. NesvÄ›dÄŤĂ to o nÄ›ÄŤem?â€ś â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe ano. ZdĂˇ se, Ĺľe tu mĂˇme pĹ™Ăpad obÄ›tĂ, kterĂ© si vykopaly vlastnĂ hrob.â€ś

Zavala podal Austinovi brĂ˝le s drĂˇtÄ›nĂ˝mi obrouÄŤkami.

KulatĂˇ skla byla rozbita. â€žLeĹľelo to blĂzko naleziĹˇtÄ›.â€ś Austin se na brĂ˝le zadĂval a pak je beze slova strÄŤil do kapsy.

KdyĹľ Zodiac zastavil u vĂ˝zkumnĂ©ho plavidla, pĹ™elĂ©tla Nina oÄŤima po jeho hladkĂ©m modrozelenĂ©m trupu. Byla to dokonalĂˇ kombinace krĂˇsy a funkÄŤnosti.

â€žKdyĹľ jsem Nereus zahlĂ©dla vÄŤera ze bĹ™ehu, pomyslela jsem si, Ĺľe je to fantastickĂˇ loÄŹ. ZblĂzka je ale jeĹˇtÄ›

nĂˇdhernÄ›jĹˇĂ.â€ś

â€žNenĂ jen krĂˇsnĂˇ,â€ś Ĺ™ekl na to Austin, zatĂmco pomĂˇhal NinÄ› vystoupit na zadnĂ palubu. â€žJe to nejmodernÄ›jĹˇĂ vĂ˝zkumnĂˇ loÄŹ na svÄ›tÄ›. Od pĹ™ĂdÄ› k zĂˇdi mÄ›Ĺ™Ă dvÄ› stÄ›

padesĂˇt stop a jsou na nĂ mĂle kabelĹŻ z optickĂ˝ch vlĂˇken pro vysokorychlostnĂ pĹ™enos dat. Nereus mĂˇ pĹ™ĂÄŹovĂ©

dokormidlovĂˇvacĂ zaĹ™ĂzenĂ, takĹľe se dokĂˇĹľe otoÄŤit skoro na mĂstÄ› a plout klidnÄ› i na rozbouĹ™enĂ©m moĹ™i, a takĂ©

nejnovÄ›jĹˇĂ typ ponorky pro vÄ›deckĂ© ĂşÄŤely. V trupu mĂˇ

dokonce namontovanĂ˝ i sonarovĂ˝ systĂ©m. MĹŻĹľeme dokonale zmapovat dno a vĹŻbec se pĹ™itom nemusĂme namoÄŤit.â€ś

Austin ukĂˇzal na vysokou hranatou ÄŤĂˇst palubnĂ nĂˇstavby nachĂˇzejĂcĂ se za mĹŻstkem. â€žTohle jsou vÄ›deckĂ©

skladovacĂ prostory. UvnitĹ™ se skrĂ˝vajĂ laboratornĂ oddÄ›lenĂ s neustĂˇlou cirkulacĂ moĹ™skĂ© vody. Tam takĂ© pĹ™echovĂˇvĂˇme vĹˇechny ponornĂ© pĹ™epravnĂ prostĹ™edky, podmoĹ™skĂ© kamery na dĂˇlkovĂ© ovlĂˇdĂˇnĂ a potĂˇpÄ›ÄŤskou vĂ˝stroj. LoÄŹ je zkonstruovĂˇna tak, aby ji mohla obsluhovat jen minimĂˇlnĂ posĂˇdka. Asi dvacet lidĂ. Ubytovat mĹŻĹľeme vĂce neĹľ tĹ™icet vÄ›dcĹŻ.â€ś

Zavedli Ninu, stĂˇle jeĹˇtÄ› kulhajĂcĂ v dĹŻsledku zranÄ›nĂ chodidla pĹ™edchozĂ noci, o tĹ™i paluby vĂ˝Ĺˇe a zastavili se pĹ™ed jednÄ›mi dveĹ™mi ve spojovacĂ chodbÄ›. â€žTady strĂˇvĂte nÄ›kolik pĹ™ĂĹˇtĂch dnĹŻ.â€ś

â€žNerada bych nÄ›koho vyĹˇtvala.â€ś

â€žNebojte se. Na palubÄ› mĂˇme teÄŹ lichĂ˝ poÄŤet Ĺľen, takĹľe u lodnĂ lĂ©kaĹ™ky je jedna postel volnĂˇ. Budete mĂt tĂ©mÄ›Ĺ™

strategickou polohu. Hned vedle je knihovna a jen kousek odtud se nachĂˇzĂ nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ mĂsto na lodi. PojÄŹte, ukĂˇĹľu vĂˇm to.â€ś

Zavedl ji chodbou do lodnĂ jĂdelny, kde naĹˇli Zavalu, jak sedĂ u stolu, popĂjĂ espresso a ÄŤte si faxem zaslanou kopii The New York Times. KlimatizovanĂˇ a ÄŤistotou zĂˇĹ™ĂcĂ mĂstnost pĹŻsobila na ÄŤlovÄ›ka nakaĹľenĂ©ho bezĂştÄ›ĹˇnostĂ MĂsta smrti jako ĂşÄŤinnĂ˝ protijed. JĂdelna byla vyvedena v obvyklĂ©m stylu a k podlaze byly pĹ™imontovĂˇny klasickĂ©

umakartovĂ© a hlinĂkovĂ© stoly a Ĺľidle. Ale vĹŻnÄ›, kterĂˇ se linula z kuchynÄ›, nemÄ›la nic spoleÄŤnĂ©ho s typickĂ˝m aroma slaniny a pĹ™epĂˇlenĂ©ho tuku ze smaĹľenĂ karbanĂˇtkĹŻ, kterĂ©

neodmyslitelnÄ› patĹ™ilo k jĂdelnĂˇm na vÄ›tĹˇinÄ› lodĂ.

Nina s potÄ›ĹˇenĂm uvĂtala moĹľnost ulevit bolavĂ© noze.

Posadila se, nasĂˇla do nosu vzduch a Ĺ™ekla: â€žMusĂm bĂ˝t poĹ™ĂˇdnÄ› hladovĂˇ. VonĂ to tu jako ve ÄŤtyĹ™hvÄ›zdiÄŤkovĂ©

restauraci.â€ś

Zavala odloĹľil noviny. â€žV pÄ›tihvÄ›zdiÄŤkovĂ©. Ĺ patnÄ›

placenĂ pracovnĂci NUMA musejĂ podstupovat ÄŤetnĂ© strasti.

Seznam vĂn na jĂdelnĂÄŤku je sice ĂşĹľasnĂ˝, v naĹˇem sklĂpku ale nenajdete nic jinĂ©ho neĹľ kalifornskĂ© odrĹŻdy.â€ś â€žTohle je americkĂ© plavidlo,â€ś zavtipkoval si rĂˇdoby omluvnÄ› Austin. â€žOno by to asi nebylo o moc lepĹˇĂ, ani kdybychom mÄ›li na palubÄ› nÄ›jakĂ© Bordeaux a burgundskĂ©, ale jestli vĂˇs to potÄ›ĹˇĂ, tak vÄ›zte, Ĺľe nĂˇĹˇ kuchaĹ™ skuteÄŤnÄ›

absolvoval Cordon Bleu.â€ś

â€žK veÄŤeĹ™i si dneska budete moci vybrat mezi steakem au poivre a platĂ˝sem au beurre blanc,â€ś dodal Zavala. â€žA za toho naĹˇeho kuchaĹ™e se pĹ™edem omlouvĂˇm. PochĂˇzĂ z Provence a mĂˇ tendenci dĂˇvat do vĹˇeho bazalku a pouĹľĂvat jen olivovĂ˝ olej.â€ś

Nina se rozhlĂ©dla po dokonale funkÄŤnÄ› zaĹ™ĂzenĂ©

mĂstnosti a v ĂşĹľasu zavrtÄ›la hlavou. â€žMyslĂm, Ĺľe to pĹ™eĹľiju.â€ś KdyĹľ se teÄŹ Nina uvolnila, dospÄ›l Austin k nĂˇzoru, Ĺľe nastal ÄŤas pĹ™ijĂt s jednou nepĹ™Ăjemnou vÄ›cĂ. Postavil pĹ™ed ni vysokou sklenici s ledovĂ˝m ÄŤajem a pak spustil: â€žJestli uĹľ jste dostateÄŤnÄ› v poĹ™Ăˇdku, abychom se mohli znovu vrĂˇtit k minulĂ© noci, rĂˇd bych to vĹˇechno probral jeĹˇtÄ› jednou. Pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by nĂˇm nÄ›co uniklo.â€ś

Usrkla si trochu ÄŤaje, jako by ji ten nĂˇpoj mohl nÄ›jak vnitĹ™nÄ› obrnit. â€žUĹľ je mi fajn,â€ś Ĺ™ekla Nina a zaÄŤala znovu popisovat, k ÄŤemu doĹˇlo pĹ™edchozĂ noci.

Austin naslouchal s pĹ™ivĹ™enĂ˝ma oÄŤima jako podĹ™imujĂcĂ lev. SnaĹľil se, aby mu neuniklo ani jedno slovo, ani ta nejmenĹˇĂ zmÄ›na modulace hlasu, v duchu zvaĹľoval vĹˇechna fakta a pĂˇtral po jakĂ©koli nesrovnalosti s pĹŻvodnĂm vylĂÄŤenĂm.

KdyĹľ skonÄŤila, vzal si slovo. â€žMyslĂm si,â€ś Ĺ™ekl, â€žĹľe mĂˇte pravdu, kdyĹľ nesouhlasĂte s teoriĂ kapitĂˇna Mustafy o banditech. Banditi by pĹ™i loupeĹľi moĹľnĂˇ nÄ›koho zabili, z toho, co jste nĂˇm vyprĂˇvÄ›la, je ale jasnĂ©, Ĺľe tohle byl cĂlevÄ›domĂ˝ masakr.â€ś

â€žA co teroristĂ© z Ĺ™ad muslimskĂ˝ch fundamentalistĹŻ?â€ś nadhodil Zavala. â€žV AlĹľĂrsku majĂ na svÄ›domĂ tisĂce lidĂ.â€ś â€žMoĹľnĂˇ, teroristĂ© se ale svĂ˝m dĂlem obvykle chlubĂ.

Tahle banda se naopak pokusila veĹˇkerĂ© dĹŻkazy odstranit. A proÄŤ by fundamentalistĂ© niÄŤili tu kamennou hlavu? To je ostatnÄ› dalĹˇĂ vÄ›c, kterĂˇ mÄ› znepokojuje. Na takovou prĂˇci by potĹ™ebovali speciĂˇlnĂ vĂ˝buĹˇniny.â€ś â€žTo znamenĂˇ, Ĺľe o tĂ© hlavÄ› vÄ›dÄ›li dopĹ™edu,â€ś doplnil ho Zavala.

â€žSprĂˇvnÄ›. KdyĹľ pĹ™iĹˇli, byli uĹľ na odstĹ™el pod vodou pĹ™ipraveni.â€ś

â€žNemoĹľnĂ©,â€ś zareagovala na to Nina. Pak, uĹľ s menĹˇĂ jistotou, dodala: â€žNechĂˇpu, jak by o tom mohli vÄ›dÄ›t.â€ś â€žAni jĂˇ,â€ś ozval se Zavala. â€žJste si jista, Ĺľe mluvili ĹˇpanÄ›lsky?â€ś

DĹŻraznÄ› pĹ™ikĂ˝vla.

â€žZ TandĹľe je to pĹ™es GibraltarskĂ˝ prĹŻliv do Ĺ panÄ›lska jen skok,â€ś prohlĂˇsil Austin. â€žA TandĹľa odtud nenĂ daleko.â€ś Zavala zakroutil hlavou. â€žTo nic neznamenĂˇ. JĂˇ taky umĂm ĹˇpanÄ›lsky, a pĹ™itom jsem mexickĂ˝ AmeriÄŤan, kterĂ˝ ve Ĺ panÄ›lsku v ĹľivotÄ› nebyl.â€ś

Nina si nĂˇhle cosi vybavila. â€žOh, to mi nÄ›co pĹ™ipomnÄ›lo.

ĂšplnÄ› jsem z hlavy vypustila GonzĂˇlese.â€ś â€žKdo je GonzĂˇles?â€ś otĂˇzal se Austin.

â€žPracoval s nĂˇmi jako dobrovolnĂk. Abych byla pĹ™esnĂˇ, za ĂşÄŤast v expedici zaplatil zprostĹ™edkovatelskĂ© neziskovĂ©

organizaci jmĂ©nem Time-Quest. VÄŤera odpoledne jsem ho vidÄ›la mluvit s nÄ›jakĂ˝m muĹľem, cizincem v dĹľĂpu. GonzĂˇles pak tvrdil, Ĺľe ten chlap zabloudil. PĹ™ipadalo mi to podivnĂ©.â€ś â€žOprĂˇvnÄ›nÄ›,â€ś vyjĂˇdĹ™il svĹŻj nĂˇzor Austin. â€žMoĹľnĂˇ to nepomĹŻĹľe, ale zeptĂˇme se Time-Questu, jestli o GonzĂˇlesovi nemajĂ nÄ›jakĂ© informace. PĹ™edpoklĂˇdĂˇm ale, Ĺľe byl zabit s ostatnĂmi.â€ś

â€žNevidÄ›la jsem ho, neumĂm si ale pĹ™edstavit, jak by mohl uniknout.â€ś

â€žA co to vznĂˇĹˇedlo, co pronĂˇsledovalo Ninu?â€ś zeptal se Zavala Austina. â€žMoĹľnĂˇ je vodĂtkem prĂˇvÄ› ono.â€ś â€žZ toho, co jsem vidÄ›l z ĂşrovnÄ› hladiny, to vypadalo na komerÄŤnĂ typ. MoĹľnĂˇ anglickĂ˝ Griffon. Zavolal jsem do agentury a poĹľĂˇdal je, aby se pokusili najĂt vlastnĂky vĹˇech vznĂˇĹˇedel typu Griffon. NemĹŻĹľe jich bĂ˝t zase aĹľ tolik.

HĂˇdĂˇm, Ĺľe ho nÄ›kdo koupil prostĹ™ednictvĂm nÄ›jakĂ© fiktivnĂ korporace.â€ś

â€žCoĹľ by znamenalo, Ĺľe se postarali o to, aby se dalo jen stÄ›ĹľĂ vystopovat.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ o to, aby se nedalo vystopovat vĹŻbec. Ale za pokus to stojĂ.â€ś ZamyĹˇlenÄ› se zadĂval jen tak do prostoru.

â€žStĂˇle ale nenachĂˇzĂme odpovÄ›ÄŹ na tu nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ otĂˇzku: proÄŤ by mÄ›l nÄ›kdo chtĂt vyhladit nÄ›jakou neĹˇkodnou archeologickou expedici?â€ś

Nina, sedĂcĂ s rukou pod bradou, dostala nĂˇpad. â€žCo kdyĹľ ĂşplnÄ› neĹˇkodnĂˇ nebyla?â€ś

â€žNa co narĂˇĹľĂte?â€ś

â€žPoĹ™Ăˇd se v duchu vracĂm k tĂ© olmĂ©ckĂ© hlavÄ›. Kolem nĂ se to toÄŤĂ.â€ś

â€žJĂˇ osobnÄ› roli tĂ© hlavy nechĂˇpu. ZvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ z nĂ udÄ›lali jen hromadu ĹˇtÄ›rku.â€ś

â€žNemĂˇm to jen ze sebe. Snad si jeĹˇtÄ› vzpomĂnĂˇte, Ĺľe to byla Sandy SanfordovĂˇ, kdo ji identifikoval. PatĹ™Ă k nejuznĂˇvanÄ›jĹˇĂm odbornĂkĹŻm na Mezoameriku v zemi.

Sandy se podĂlela na zpracovanĂ pĂsemnĂ˝ch podkladĹŻ a na prĂˇci pĹ™Ămo v terĂ©nu ve vĹˇech vĂ˝znamnĂ˝ch archeologickĂ˝ch lokalitĂˇch. Nebyl to jen Tikal, ale i mnoho dalĹˇĂch, mĂ©nÄ›

znĂˇmĂ˝ch, ale dĹŻleĹľitĂ˝ch naleziĹˇĹĄ.â€ś â€žDobrĂˇ, pĹ™ipusĹĄme, Ĺľe mĂˇte se Sandy pravdu. ProÄŤ je ta hlava dĹŻleĹľitĂˇ?â€ś

â€žProtoĹľe by mohla otĹ™Ăˇst celou archeologickou a historickou branĹľĂ. LidĂ© se uĹľ roky zaobĂrajĂ otĂˇzkou, jestli mezi StarĂ˝m a NovĂ˝m svÄ›tem neexistovalo nÄ›jakĂ© spojenĂ jeĹˇtÄ› pĹ™ed Kolumbem.â€ś

â€žJako Leif Eriksson a VikingovĂ©? DomnĂval jsem se, Ĺľe o tom existujĂ vcelku pĹ™esvÄ›dÄŤivĂ© dĹŻkazy,â€ś Ĺ™ekl na to Zavala.

â€žExistujĂ, tĹ™ebaĹľe nejsou pĹ™ijĂmĂˇny zrovna s nadĹˇenĂm.

JĂˇ ale mluvĂm o kontaktu nÄ›kolik set let pĹ™ed Vikingy.

ProblĂ©m spoÄŤĂvĂˇ v nedostatku jakĂ˝chkoli vÄ›decky ovÄ›Ĺ™itelnĂ˝ch artefaktĹŻ. Ta olmĂ©ckĂˇ hlava takovĂ˝m artefaktem byla.â€ś Austin zvedl tĂˇzavÄ› oboÄŤĂ. â€žDobrĂˇ, a co?â€ś â€žProsĂm?â€ś zareagovala Nina tĂ©mÄ›Ĺ™ pohorĹˇenÄ›.

â€žĹ�eknÄ›me, Ĺľe tahle hlava jednoznaÄŤnÄ› prokazuje pĹ™edkolumbovskĂ˝ kontakt. Je to fascinujĂcĂ, a urÄŤitÄ›

kontroverznĂ. Jak dĹŻleĹľitĂ© by to ale mohlo bĂ˝t? SamozĹ™ejmÄ›

kdyĹľ pomineme archeology, historiky a rytĂĹ™e Kolumbova Ĺ™Ăˇdu? JinĂ˝mi slovy, proÄŤ by mÄ›l kvĹŻli tomu nÄ›kdo zabĂjet?â€ś â€žAha, chĂˇpu, na co narĂˇĹľĂte,â€ś Ĺ™ekla ponÄ›kud klidnÄ›ji, â€žale nedokĂˇĹľu vĂˇm odpovÄ›dÄ›t jinak, neĹľ Ĺľe mĹŻj nĂˇlez ten Ăştok nÄ›jakĂ˝m zpĹŻsobem pĹ™ivodil.â€ś

â€žNikdo v tĂˇboĹ™e o vaĹˇem nĂˇlezu nevÄ›dÄ›l.â€ś â€žNe. DozvÄ›dÄ›li by se o nÄ›m ÄŤasem. Vzato z etickĂ©ho hlediska, mÄ›la jsem doktora Knoxe a Fisela informovat v okamĹľiku, kdy jsem nĂˇlez uÄŤinila. Napadlo mÄ› hned, Ĺľe ta hlava je olmĂ©ckĂˇ, zdĂˇlo se mi to ale tak neuvÄ›Ĺ™itelnĂ©, Ĺľe jsem nechtÄ›la bez pĹ™edchozĂho ovÄ›Ĺ™enĂ nastavovat krk. Proto jsem taky kontaktovala Sandy.â€ś

â€žKromÄ› vĂˇs byla tedy vaĹˇe kolegynÄ› na univerzitÄ›

jedinĂ˝m dalĹˇĂm ÄŤlovÄ›kem, kterĂ©mu se dĹŻkaz o tom nĂˇlezu dostal do rukou?â€ś

â€žAno, Sandy by o tom ale nikdy nikomu neĹ™ekla. DĂky bohu, Ĺľe vĹˇechny informace o pĹ™edbÄ›ĹľnĂ©m vĂ˝zkumu jsou teÄŹ v bezpeÄŤĂ u nĂ.â€ś Na chvĂli se odmlÄŤela. â€žMusĂm se co nejrychleji dostat domĹŻ.â€ś

â€žMĂˇme namĂĹ™eno k YucatĂˇnskĂ©mu poloostrovu, abychom prozkoumali mĂsto dopadu asteroidu, kterĂ˝ moĹľnĂˇ

vyhladil dinosaury. NeĹľ vyrazĂme, ÄŤekĂˇ nĂˇs tu jeĹˇtÄ› jeden den prĂˇce,â€ś prohlĂˇsil Austin. â€žBylo by pro nĂˇs ctĂ, kdybyste ten ÄŤas strĂˇvila na palubÄ› jako nĂˇĹˇ host. Pak vĂˇs vysadĂme na bĹ™eh blĂzko MarrĂˇkeĹˇe, odkud mĹŻĹľete odletÄ›t do New Yorku. Tahle varianta by vĂˇm poskytla trochu ÄŤasu k odpoÄŤinku a uspoĹ™ĂˇdĂˇnĂ myĹˇlenek.â€ś â€žDĂky,â€ś odpovÄ›dÄ›la Nina, â€žjsem poĹ™Ăˇd trochu nervĂłznĂ, cĂtĂm se tu ale bezpeÄŤnÄ›.â€ś

â€žNebudete tady jen v bezpeÄŤĂ, budete tu taky velmi dobĹ™e krmena.â€ś

â€žJe zde jeĹˇtÄ› jedna vÄ›c. MusĂm univerzitu informovat o expedici a doktoru Knoxovi. Pro katedru antropologie to bude tragĂ©die. Doktor Knox tam byl pojmem. VĹˇichni ho mÄ›li rĂˇdi.â€ś

â€žTo nenĂ problĂ©m,â€ś Ĺ™ekl jĂ Zavala. â€žZavedu vĂˇs k radiostanici.â€ś

Austin si nalil sklenici ledovĂ© kĂˇvy a vrĂˇtil se s nĂ ke stolu. Dal si poĹ™ĂˇdnĂ˝ hlt a pak se na tmavou tekutinu zadĂval, jak by orosenĂˇ sklenice obsahovala na celou hĂˇdanku odpovÄ›ÄŹ. Ĺ˝ĂˇdnĂˇ ÄŤĂˇst tĂ© zapeklitĂ© historie nedĂˇvala smysl, a on, kdyĹľ se Zavala a Nina za pĂˇr minut vrĂˇtili, nebyl vyluĹˇtÄ›nĂ toho rĂ©busu o nic blĂĹľ.

â€žTo bylo rychlĂ©,â€ś oslovil je Austin, â€žspojili jste se s univerzitou?â€ś

Zavala se tvĂˇĹ™il neobvykle zasmuĹˇile. â€žNavĂˇzali jsme spojenĂ okamĹľitÄ›, Kurte.â€ś

Austin si vĹˇiml, Ĺľe se NinÄ› v oÄŤĂch lesknou slzy.

â€žMluvila jsem se sprĂˇvnĂm oddÄ›lenĂm,â€ś odpovÄ›dÄ›la s popelavÄ› bĂlĂ˝m obliÄŤejem. â€žNejdĹ™Ăv mi nechtÄ›li nic moc Ĺ™Ăct, ale jĂˇ vycĂtila, Ĺľe nÄ›co skrĂ˝vajĂ.â€ś Zmlkla. â€žBoĹľe mĹŻj!â€ś vylĂ©tlo z nĂ pak. â€žCo se to dÄ›je?â€ś â€žNechĂˇpu,â€ś vyklouzlo z Austina, i kdyĹľ nÄ›kde uvnitĹ™

vycĂtil, co pĹ™ijde. Nebyl proto ani pĹ™ĂliĹˇ pĹ™ekvapen, kdyĹľ pak Nina Ĺ™ekla:

â€žSandy… Ona je mrtvĂˇ.â€ś

08 KAPITOLA

Austin leĹľel na posteli, zĂral na strop a zĂˇvistivÄ›

poslouchal, jak si Zavala na druhĂ© stranÄ› kabiny jemnÄ›

pochrupuje. KuchaĹ™, jak jiĹľ bylo Ĺ™eÄŤeno, koĹ™enĂm a olejem nikterak neĹˇetĹ™il, AustinĹŻv Ĺľaludek ale neprotestoval. To mozek mu nedovoloval usnout. Jako nÄ›jakĂ˝ plnÄ› vytĂĹľenĂ˝

stĂˇtnĂ ĂşĹ™ednĂk si zas a znova pĹ™ehrĂˇval prĹŻbÄ›h celĂ©ho dne a nedal mu spoÄŤinout.

Tahle neplĂˇnovanĂˇ zajĂĹľÄŹka s Nereem mÄ›la bĂ˝t pro celĂ˝

tĂ˝m pohodovĂ˝m vĂ˝letem, moĹľnostĂ odpoÄŤinout si od nĂˇroÄŤnÄ›jĹˇĂch sond do podivnĂ˝ch a zlovÄ›stnĂ˝ch zĂˇhad ve svÄ›tovĂ˝ch oceĂˇnech a pod jejich hladinou. A pak se objevĂ Nina se sluĹľebnĂky pekla v patĂˇch a prakticky mu vlĂ©tne do nĂˇruÄŤe. Asi mu nedajĂ spĂˇt prĂˇvÄ› myĹˇlenky na tu bĂˇjeÄŤnou mladou Ĺľenskou ve vedlejĹˇĂ kabinÄ›.

PohlĂ©dl na svÄ›tĂ©lkujĂcĂ ruÄŤiÄŤky svĂ˝ch nĂˇramkovĂ˝ch hodinek. Chronosportky ukazovaly tĹ™i hodiny po pĹŻlnoci.

VzpomnÄ›l si, jak mu jeden doktor Ĺ™ekl, Ĺľe tĹ™i hodiny v noci je doba, kdy smrtelnÄ› nemocnĂ nejÄŤastÄ›ji porouÄŤejĂ svou duĹˇi PĂˇnu. To ho zvedlo z postele. NatĂˇhl si teplĂˇkovou soupravu a nylonovou vÄ›trovku a vklouznul do seĹˇlapanĂ˝ch pĹ™ezĹŻvek, kterĂ© mu padly jako ulitĂ©. TiĹˇe, aby Zavalu nevytrhnul z Ĺ™ĂĹˇe snĹŻ, vyĹˇel na chodbu a vydal se na mĹŻstek, kterĂ˝ se nachĂˇzel o ÄŤtyĹ™i paluby vĂ˝Ĺˇe.

DveĹ™e kormidelny byly otevĹ™enĂ©, aby dovnitĹ™ mohl proudit svÄ›ĹľĂ noÄŤnĂ vzduch. Austin nakoukl dovnitĹ™. HlĂdku mÄ›l mladĂk jmĂ©nem Mike Curtis. SedÄ›l v kĹ™esle a byl pohrouĹľen do ÄŤetby nÄ›jakĂ© knihy.

â€žAhoj, Miku,â€ś oslovil ho Austin. â€žNemĹŻĹľu spĂˇt.

Nevadila by ti moje spoleÄŤnost?â€ś

MladĂ˝ muĹľ se usmĂˇl a odloĹľil knihu stranou. â€žAni v nejmenĹˇĂm. Je tu dost velkĂˇ nuda. DĂˇĹˇ si kĂˇvu?â€ś â€žDĂky. Svou oblĂbenou ÄŤernou.â€ś

ZatĂmco Mike nalĂ©val do ĹˇĂˇlkĹŻ kouĹ™ĂcĂ tekutinu, vzal Austin do rukou rozeÄŤtenou knĂĹľku. Geologie. â€žDost tÄ›ĹľkĂ©

ÄŤtenĂ na tak pozdnĂ dobu.â€ś

â€žTrochu jsem se pĹ™ipravoval na ten nĂˇĹˇ yucatĂˇnskĂ˝

prĹŻzkum. VĂˇĹľnÄ› si myslĂĹˇ, Ĺľe by nÄ›jakĂ˝ meteorit ÄŤi kometa mohly poslat na onen svÄ›t vĹˇechny dinosaury?â€ś â€žPokud nÄ›jakĂ˝ objekt velkĂ˝ jako Manhattan narazĂ do zemÄ›, pÄ›knÄ› to se vĹˇĂm zamĂˇvĂˇ. Jestli mÄ›li velcĂ jeĹˇtÄ›Ĺ™i v tĂ©

dobÄ› uĹľ na kahĂˇnku, je jinĂˇ otĂˇzka. Tenhle vĂ˝zkum planktonu by mÄ›l poskytnout spoustu informacĂ. Je to tak trochu ironie. DrobouÄŤkĂ© jednobunÄ›ÄŤnĂ© organismy nĂˇm Ĺ™eknou, co se stalo dosud nejvÄ›tĹˇĂ existujĂcĂ ĹľivotnĂ formÄ›.â€ś PovĂdali si, dokud se Mike zase nemusel zaÄŤĂt vÄ›novat svĂ˝m obvyklĂ˝m povinnostem. Austin dopil kĂˇvu, proĹˇel mĂstnostĂ s radiostanicĂ a vstoupil do mapovny v zadnĂ ÄŤĂˇsti mĹŻstku. Tento prostor, lemovanĂ˝ po tĹ™ech stranĂˇch velkĂ˝mi okny, slouĹľil rovnÄ›Ĺľ jako zadnĂ kontrolnĂ stanoviĹˇtÄ›, kterĂ©

osĂˇdka pouĹľĂvala pro manĂ©vrovĂˇnĂ pĹ™i zpÄ›tnĂ©m chodu.

Austin rozloĹľil na navigaÄŤnĂm stole mapu marockĂ©ho pobĹ™eĹľĂ a vyznaÄŤil do nĂ tuĹľkou polohu plavidla. Pak zaÄŤal mapu studovat. ZamyĹˇlenÄ› si hryzal spodnĂ ret a oÄŤima pĹ™itom klouzal podĂ©l pobĹ™eĹľnĂ linie. Pokud africkĂ˝ kontinent pĹ™ipomĂnĂˇ lidskou lebku, pak pobĹ™eĹľĂ od Gibraltaru aĹľ po Saharu, na nÄ›Ĺľ se zamÄ›Ĺ™il, vypadalo jako jejĂ tĂ˝l. Po nÄ›kolika minutĂˇch zatĹ™Ăˇsl rezignovanÄ› hlavou. Mapa mu nic neĹ™ekla. VznĂˇĹˇedlo se mohlo objevit ze zemÄ› i z moĹ™e.

PĹ™inesl si Ĺľidli, posadil se, poloĹľil si nohy na stĹŻl a zaÄŤal postupnÄ› proÄŤĂtat vĹˇechny zĂˇznamy v lodnĂm denĂku od zaÄŤĂˇtku tĂ©to plavby. AĹľ doteÄŹ Ĺˇlo vĹˇechno jako po mĂˇsle.

RychlĂˇ a poklidnĂˇ cesta pĹ™es Atlantik, letmĂˇ zastĂˇvka v LondĂ˝nÄ›, kde nabrali vĂˇrku evropskĂ˝ch vÄ›dcĹŻ, pĂˇr pĹ™ĂjemnĂ˝ch tĂ˝dnĹŻ ve StĹ™edozemnĂm moĹ™i vyplnÄ›nĂ˝ch testovĂˇnĂm novĂ© ponorky a pak, pĹ™ed dvÄ›ma dny, zakotvenĂ u marockĂ˝ch bĹ™ehĹŻ.

Ninin pĹ™ĂbÄ›h byl ve vĹˇech smÄ›rech bizarnĂ. Ăštok vznĂˇĹˇedla a krvĂ nasĂˇklĂˇ zem v tĂˇboĹ™iĹˇti ho pĹ™esvÄ›dÄŤily, Ĺľe si nevymĂ˝ĹˇlĂ. Jestli existovaly nÄ›jakĂ© pochybnosti, ta hroznĂˇ

zprĂˇva o smrti jejĂ kolegynÄ› je rozptĂ˝lila. Autonehoda.

NenĂˇhodnĂˇ. Ti atentĂˇtnĂci majĂ dlouhĂ© prsty. Dostali se k datĹŻm, jeĹľ Nina poslala na PensylvĂˇnskou univerzitu. Nina je teÄŹ jedinĂ˝ ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ mĂˇ o tom zĂˇhadnĂ©m olmĂ©ckĂ©m artefaktu informace z prvnĂ ruky. NavĂc se jĂ dĂˇ vÄ›Ĺ™it. Byl rĂˇd, Ĺľe je teÄŹ v bezpeÄŤĂ svĂ© kajuty a Ĺľe dĂky mĂrnĂ˝m sedativum, kterĂˇ jĂ dala jejĂ spolubydlĂcĂ, klidnÄ› spĂ.

Austin vyĹˇel na malou ploĹˇinu za mapovnou a opĹ™el se o zĂˇbradlĂ. LoÄŹ byla ponoĹ™ena do tmy, vĂ˝jimku pĹ™edstavovalo pouze nÄ›kolik lamp vrhajĂcĂch svÄ›tlo na ÄŤĂˇst bĂlĂ© nĂˇstavby a ĹľĂˇrovky lemujĂcĂ prĹŻchody na spodnĂch palubĂˇch. Za hranicĂ dosahu tÄ›chto svÄ›tel zaÄŤĂnalo krĂˇlovstvĂ hlubokĂ©

neproniknutelnĂ© temnoty. VĹŻnÄ› tlejĂcĂch rostlin, kterĂˇ

pronikala do jeho nosnĂch dĂrek, byla jedinĂ˝m dĹŻkazem, Ĺľe necelou mĂli daleko leĹľĂ obrovitĂˇ pevnina, Afrika.

PĹ™emĂ˝Ĺˇlel, kolik takovĂ˝ch expedic, jako byla ta Ninina, asi navĹľdy zmizelo nÄ›kde v nenĂˇvratnu. Pravda moĹľnĂˇ nikdy nevyplave na povrch.

Konec filozofovĂˇnĂ. Austin zĂvl a zauvaĹľoval, jestli se mĂˇ vrĂˇtit na mĹŻstek, jĂt si lehnout nebo zĹŻstat, kde je, a poÄŤkat si na vĂ˝chod slunce. VĂˇhal. Noc byla pĹ™ĂliĹˇ krĂˇsnĂˇ.

Nereus vypadal jako odpoÄŤĂvajĂcĂ biblickĂ˝ behemot. Miloval pohled na spĂcĂ plavidlo, jemnĂ© bzuÄŤenĂ zahĂˇlejĂcĂch elektronickĂ˝ch systĂ©mĹŻ, skĹ™Ăpot a vrzĂˇnĂ, jakĂ© vydĂˇvĂˇ loÄŹ

spoÄŤĂvajĂcĂ na kotvÄ›.

Cink.

Austin se naklonil dopĹ™edu a nastraĹľil uĹˇi. Cinkot se ozval odnÄ›kud zdola. NĂˇraz kovu na kov.

Cink. UslyĹˇel to znovu.

Nebylo to hlasitĂ©, od obvyklĂ˝ch lodnĂch zvukĹŻ se to ale odliĹˇovalo. Austin, v nÄ›mĹľ se probudila zvÄ›davost, tiĹˇe sestoupil na prvnĂ palubu a s dlanĂ jemnÄ› klouzajĂcĂ po vlhkĂ©m zĂˇbradlĂ se vydal do tmy na prĹŻzkum. Zastavil se.

Pod prsty ucĂtil nÄ›jakĂ˝ kulatĂ˝ vĂ˝stupek. KdyĹľ se na to podĂval zblĂzka, spatĹ™il ocelovĂ˝ hĂˇk obalenĂ˝ lĂˇtkou k utlumenĂ zvukĹŻ. PĹ™ejel po nÄ›m zkoumavÄ› prsty a nahmatal niÄŤĂm nechrĂˇnÄ›nĂ© kovovĂ© drĹľadlo. PrĂˇvÄ› to muselo zpĹŻsobit pĹ™i nĂˇrazu na bok lodÄ› onen zvuk.

Ustoupil stranou, aby se ocitnul z dosahu svÄ›tla, a podĂval se pĹ™es zĂˇbradlĂ dolĹŻ. NÄ›kde od vodorysky se ozĂ˝val jemnĂ˝ Ĺˇelest. Mohlo to bĂ˝t moĹ™e, vlnky omĂ˝vajĂcĂ lodnĂ trup. PĹ™iloĹľil si dlaĹ� k uchu. SpatĹ™il pohybujĂcĂ se stĂny.

Austin se nepotĹ™eboval nikoho ptĂˇt, jestli lidĂ© snaĹľĂcĂ se dostat na palubu majĂ pĹ™ĂˇtelskĂ© ÄŤi nepĹ™ĂˇtelskĂ© Ăşmysly. O

tom totiĹľ nebylo pochyb. RozbÄ›hl se k nejbliĹľĹˇĂmu schodiĹˇti a rychle se po nÄ›m vydrĂˇpal zpĂˇtky na ĂşroveĹ� kajut. Za okamĹľik uĹľ prudce tĹ™Ăˇsl Zavalou. Jeho spolubydlĂcĂ sice dokĂˇzal spĂˇt velmi tvrdÄ›, mÄ›l ale neuvÄ›Ĺ™itelnou schopnost probrat se bÄ›hem mĹľiku, jako kdyby byl na vypĂnaÄŤ, do absolutnĂ bdÄ›losti. VÄ›dÄ›l, Ĺľe by ho Austin nebudil, kdyby to nebylo dĹŻleĹľitĂ©. Trochu zaremcal, aby dal Austinovi vÄ›dÄ›t, Ĺľe bude co nevidÄ›t pĹ™ipraven k akci, skulil se s postele a natĂˇhl na sebe kraĹĄasy a triÄŤko.

Austin mezitĂm odemknul svĹŻj vojenskĂ˝ kufr a zaÄŤal se v nÄ›m pĹ™ehrabovat. VytĂˇhl koĹľenĂ© pouzdro a o vteĹ™inu pozdÄ›ji nahmatal i dĹ™evÄ›nou paĹľbu svĂ©ho Rugeru Redhawk.

Tento revolver rĂˇĹľe .375 Magnum, zbraĹ� s tlustou, ÄŤtyĹ™i palce dlouhou hlavnĂ, vyrobenĂˇ na zakĂˇzku firmou Bowen, nebyl sice nejvÄ›tĹˇĂ, skrĂ˝val v sobÄ› ale obrovskĂ˝ potenciĂˇl.

Zavala tomuhle revolveru Ĺ™Ăkal â€žKurtĹŻv kanonâ€ś a tvrdil, Ĺľe se do nÄ›j jako munice dĂˇvajĂ hĹ™eby na uchycovĂˇnĂ ĹľelezniÄŤnĂch kolejnic. Ve skuteÄŤnosti se do nÄ›j pouĹľĂvaly speciĂˇlnÄ› upravenĂ© pĹŻlpalcovĂ© nĂˇboje.

â€žMĂˇme

spoleÄŤnost,â€ś

prohlĂˇsil

Austin,

zatĂmco

kontroloval vĂˇlcovĂ˝ zĂˇsobnĂk na pÄ›t nĂˇbojĹŻ. â€žZahĂˇkovali se na pravoboku. AlespoĹ� ti, o kterĂ˝ch vĂm. MĹŻĹľe jich bĂ˝t ale vĂc. Budeme potĹ™ebovat zbranÄ›.â€ś

Zavala se rozhlĂ©dl po kajutÄ› a nespokojenÄ› zabruÄŤel: â€žTo se musĂ stĂˇt zrovna mnÄ›. VzpomĂnĂˇm si, jak mi nÄ›kdo tvrdil, Ĺľe tohle bude pohodovĂˇ plavba. Nevzal jsem si dokonce ani poplaĹˇĹ�Ăˇk. NetuĹˇil jsem, Ĺľe budeme odrĂˇĹľet nĂˇjezdy berberskĂ˝ch pirĂˇtĹŻ.â€ś

Austin si pĹ™ehodil pĂˇs se zbranĂ pĹ™es rameno. â€žAni jĂˇ.

Proto jsem si taky nevzal ĹľĂˇdnĂ© dalĹˇĂ stĹ™elivo. MĂˇm jen pÄ›t nĂˇbojĹŻ. To je vĹˇechno.â€ś

Zavala ponÄ›kud oĹľil. â€žA co to tvĂ© londĂ˝nskĂ© zboĹľĂ?â€ś Austin znovu zalovil v kufru a vytĂˇhl z nÄ›j lesklou nĂzkou dĹ™evÄ›nou kazetu. â€žMĂ© speciĂˇlnĂ mantonky? K ÄŤertu, proÄŤ ne?â€ś

Zavala vyndal ze zĂˇsuvky pochvu s potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝m noĹľem.

â€žTohle pĂˇrĂˇtko do zubĹŻ je zas celĂ˝ mĹŻj arzenĂˇl,â€ś prohlĂˇsil.

â€žNenĂ to pĹ™esnÄ› to, co bych nazval jednoznaÄŤnou palebnou pĹ™evahou. Budeme muset improvizovat.â€ś â€žNebylo by to poprvĂ©,â€ś odpovÄ›dÄ›l Zavala a potĹ™Ăˇsl pĹ™itom hlavou.

Austin se podĂval ke dveĹ™Ăm. â€žHĂˇdĂˇm, Ĺľe jdou po NinÄ›.

SkoÄŤĂm pro ni a vzbudĂm vĹˇechny na tĂ©hle palubÄ›. Ty bys mohl zabÄ›hnout dolĹŻ a vytĂˇhnout z postele zbytek lodnĂ posĂˇdky

a

vĂ˝zkumnĂkĹŻ.

ShromĂˇĹľdĂme

je

v

dokormidlovĂˇvacĂ mĂstnosti za ubikacĂ posĂˇdky.â€ś â€žTam nenĂ moc mĂsta.â€ś

â€žJĂˇ vĂm, budou si ale moci ohlĂdat vodotÄ›snĂ© dveĹ™e a zĂskajĂ pro nĂˇs nÄ›jakĂ˝ ÄŤas. NemĹŻĹľeĹˇ chtĂt, aby parta neozbrojenĂ˝ch akademikĹŻ a strojnĂkĹŻ pobĂhala nÄ›kde, kde by nÄ›kdo mohl pĹ™ijĂt k Ăşrazu nebo bĂ˝t zajat a pouĹľit jako rukojmĂ. Nereus bohuĹľel nenĂ vĂˇleÄŤnĂ© plavidlo, ale vĂ˝zkumnĂˇ loÄŹ.â€ś

â€žZaÄŤĂnĂˇm si pĹ™Ăˇt, aby to byla vĂˇleÄŤnĂˇ loÄŹ,â€ś Ĺ™ekl na to Zavala, jako blesk se vrhnul ke schodiĹˇti a zmizel.

KdyĹľ Austin zaklepal na dveĹ™e sousednĂ kabiny, otevĹ™ela mu rozespalĂˇ lodnĂ lĂ©kaĹ™ka. NÄ›jakĂ˝m vysvÄ›tlovĂˇnĂm se nezdrĹľoval. Ĺ�ekl jĂ, aĹĄ se oblĂ©kne, a zaÄŤal budit Ninu. Byla jeĹˇtÄ› stĂˇle pod vlivem lĂ©kĹŻ, kdyĹľ ale spatĹ™ila vĂ˝raz v AustinovÄ› obliÄŤeji, jejĂ ĂşzkostĂ rozechvÄ›lĂˇ vĂÄŤka se prudce rozevĹ™ela, jako kdyĹľ v oknech vylĂ©tnou nahoru rolety.

â€žVrĂˇtili se, Ĺľe?â€ś zeptala se ponÄ›kud chraplavĂ˝m hlasem.

Austin pĹ™ikĂ˝vl. Za okamĹľik uĹľ vĹˇichni tĹ™i spÄ›chali chodbou od jednĂ© kajuty ke druhĂ©. Netrvalo dlouho a na ĂşzkĂ© chodbÄ›

se shromĂˇĹľdil vĂce neĹľ tucet rozmrzelĂ˝ch lidĂ. Na sobÄ› mÄ›li rozliÄŤnĂ© noÄŤnĂ Ăşbory ÄŤi narychlo natĂˇhnutĂ© smÄ›sice nejrĹŻznÄ›jĹˇĂho odÄ›vu.

â€žNa otĂˇzky teÄŹ nenĂ ÄŤas,â€ś prohlĂˇsil Austin tĂłnem, kterĂ˝

prozrazoval, Ĺľe to myslĂ smrtelnÄ› vĂˇĹľnÄ›.

V ÄŤele napĹŻl spĂcĂ skupinky se pak vydal na nejniĹľĹˇĂ palubu. Zavala s ostatnĂmi tam uĹľ ÄŤekal. Jako kovbojovĂ© pĹ™i nahĂˇnÄ›nĂ dobytka dostrkali spoleÄŤnĂ˝mi silami reptajĂcĂ houf do lodnĂho oddÄ›lenĂ, jeĹľ navazovalo na ubikaci posĂˇdky. JejĂ ÄŤlenovĂ© a vÄ›deÄŤtĂ pracovnĂci se pokusili vtÄ›snat do nevelkĂ©ho prostoru kolem dokormidlovĂˇvacĂho zaĹ™ĂzenĂ, kterĂ© bylo pouĹľĂvĂˇno pro stabilizovĂˇnĂ lodi na rozbouĹ™enĂ©m moĹ™i.

Austin se nÄ›jakĂ˝m podrobnĂ˝m popisem situace nezdrĹľoval. â€žStruÄŤnÄ› a jasnÄ›: na loÄŹ prĂˇvÄ› teÄŹ ĹˇplhajĂ nÄ›jacĂ ozbrojenĂ ĂştoÄŤnĂci. NeotvĂrejte tyhle dveĹ™e, pokud za nimi nebudu jĂˇ nebo Joe.â€ś

â€žCo chcete dÄ›lat?â€ś ozval se vysokĂ˝m hlasem jeden z vÄ›dcĹŻ. ZatracenĂ vÄ›dĂˇtoĹ™i, pomyslel si Austin, poĹ™Ăˇd kladou nÄ›jakĂ© otĂˇzky. TeÄŹ ale nebyla nejvhodnÄ›jĹˇĂ doba na obvyklou pĹ™ĂmoÄŤarou odpovÄ›ÄŹ.

â€žNebojte se, mĂˇme plĂˇn,â€ś odpovÄ›dÄ›l co nejpĹ™esvÄ›dÄŤivÄ›ji.

â€žVrĂˇtĂme se.â€ś Rychle vyĹˇel ven a zavĹ™el za sebou dveĹ™e.

VydÄ›ĹˇenĂ lidĂ© osamÄ›li.

â€žMluvil jsi jako TerminĂˇtor,â€ś Ĺ™ekl mu Zavala spÄ›chajĂcĂ za nĂm mezi palandami. â€žAle rĂˇd slyĹˇĂm, Ĺľe mĂˇme plĂˇn.

DoufĂˇm, Ĺľe nebudeĹˇ dÄ›lat drahoty a povĂĹˇ mi jakĂ˝.â€ś Austin uchopil Zavalu za rameno a Ĺ™ekl mu: â€žJednoduchĂ˝, Joe. ProstÄ› ty hajzly z naĹˇĂ lodi vykopeme.â€ś â€žTo je nÄ›jakĂ˝ plĂˇn?â€ś

â€žChceĹˇ je snad sluĹˇnÄ› poĹľĂˇdat, aby odeĹˇli?â€ś â€žProÄŤ to dÄ›lat jednoduĹˇe, kdyĹľ to jde sloĹľitÄ›? Ale jistÄ›, poÄŤĂtej se mnou. Kde zaÄŤneme?â€ś

â€žMusĂme se co nejrychleji dostat nahoru na mĹŻstek. Tam naĹˇi nezvanĂ hostĂ© zamĂĹ™Ă nejdĹ™Ăve. DoufĂˇm, Ĺľe tam uĹľ nejsou.â€ś

â€žJak vĂĹˇ, Ĺľe pĹŻjdou nejprve na mĹŻstek?â€ś â€žJe to pĹ™esnÄ› to, co bych udÄ›lal jĂˇ. MĹŻĹľou tam pĹ™eruĹˇit veĹˇkerĂ© spojenĂ a jednĂm rĂˇzem zĂskat kontrolu nad celou lodĂ.â€ś Austin spÄ›chal k nejbliĹľĹˇĂmu schodiĹˇti. â€žSnaĹľ se, aby tÄ› nebylo vidÄ›t. Jestli je to stejnĂˇ banda, jakĂˇ vyvraĹľdila expedici, nebudu mĂt s touhle vzduchovkou proti automatickĂ˝m zbranĂm nejmenĹˇĂ Ĺˇanci.â€ś DoĹˇli k vnitĹ™nĂmu schodiĹˇti a zaÄŤali po nÄ›m stoupat k mĹŻstku, kterĂ˝ se nachĂˇzel o Ĺˇest palub vĂ˝Ĺˇe. Na kaĹľdĂ©m podlaĹľĂ se zastavili a ostraĹľitÄ› se rozhlĂ©dli, ĹľĂˇdnĂ© vetĹ™elce ale nespatĹ™ili, a tak pokraÄŤovali dĂˇle. Na palubÄ› pod mĹŻstkem se rozdÄ›lili. Zavala zamĂĹ™il dopĹ™edu, aby varoval hlĂdku. Austin vzbudil kapitĂˇna, jenĹľ spal v kabinÄ› pod kormidelnou, struÄŤnÄ› ho informoval o stavu vÄ›cĂ a navrhnul mu, aby se nÄ›kde ukryl.

KapitĂˇn Joe Phelan, starĂ˝ moĹ™skĂ˝ vlk se zbrĂˇzdÄ›nĂ˝m obliÄŤejem, padesĂˇtnĂk, kterĂ˝ u agentury NUMA uĹľ nÄ›co zaĹľil, na AustinĹŻv nĂˇvrh zareagoval zlobnĂ˝m zavrÄŤenĂm.

â€žByl jsem pĹ™i tom, kdyĹľ zaloĹľili kĂ˝l Nereaâ€ś prohlĂˇsil popuzenÄ› a ze svÄ›tle hnÄ›dĂ˝ch oÄŤĂ mu srĹˇely blesky. â€žÄŚekal jsem tĹ™icet let, aĹľ se budu moct postavit za kormidlo plavidla, jako je tohle. AĹĄ se propadnu, jestli se budu schovĂˇvat nÄ›kde na zĂˇchodÄ›, zatĂmco nÄ›jacĂ grĂˇzli budou mĂt v rukou mou loÄŹ.â€ś

Phelan sice dokĂˇzal Nerea ovlĂˇdat tak, Ĺľe tanÄŤil na vodÄ›

jako baletnĂ mistr, Austin si ale nebyl jist, jak se bude chovat v boji muĹľe proti muĹľi, k ÄŤemuĹľ podle nÄ›j mohlo dojĂt. Na druhou stranu by zase mohlo bĂ˝t pro kapitĂˇna riskantnĂ, kdyby se teÄŹ mÄ›l vypravit dolĹŻ do pĹ™ĂÄŹovĂ© sekce. VetĹ™elci se mohou rozptĂ˝lit po celĂ© lodi.

Phelan si zapnul zip nĂˇmoĹ™nickĂ© kombinĂ©zy a vyndal z police na zdi brokovnici.

â€žJen nula ÄŤtyĹ™i sta deset,â€ś Ĺ™ekl omluvnÄ›. â€žNikdy nevĂte, kdy budete muset potlaÄŤovat vzpouru.â€ś KdyĹľ si vĹˇiml Austinova pĹ™ekvapenĂ©ho pohledu, zasmĂˇl se. â€žObÄŤas si zastĹ™ĂlĂm po hlinÄ›nĂ˝ch holubech,â€ś dodal.

â€žTentokrĂˇt budou holubi asi palbu opÄ›tovat,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Austin zachmuĹ™enÄ›.

Phelan vytĂˇhl dvÄ› krabiÄŤky brokovĂ˝ch nĂˇbojĹŻ a hodil je do Austinova plĂˇtÄ›nĂ©ho pytle s dĹ™evÄ›nou schrĂˇnkou. Pak se rychle vydali nahoru na mĹŻstek.

NeĹľ vstoupili do kormidelny, zavolal Austin tlumenÄ›: â€žJoe, to jsme my.â€ś

UdÄ›lal dobĹ™e, Ĺľe na sebe upozornil, neboĹĄ kdyĹľ proĹˇel dveĹ™mi, spatĹ™il ke vstupu namĂĹ™enou hlaveĹ� signĂˇlnĂ pistole.

Zavala sklonil zbraĹ�. â€žMike vysĂlĂˇ SOS.â€ś DveĹ™e mĂstnosti skrĂ˝vajĂcĂ radiostanici se otevĹ™ely a do kormidelny vstoupil mladĂ˝ muĹľ, se kterĂ˝m Austin jeĹˇtÄ› pĹ™ed chvĂlĂ popĂjel kĂˇvu.

â€žPĹ™epnul jsem to na automatiku. VysĂlaÄŤka bude hlĂˇsit naĹˇi pozici tak dlouho, dokud ji nÄ›kdo nevypne.â€ś Austin pĹ™ĂliĹˇ nedoufal, Ĺľe by se odnÄ›kud pĹ™ihnala kavalerie a pak jim pĹ™iplula na pomoc. LoÄŹ kotvila celĂ© mĂle od nejbliĹľĹˇĂ civilizace. Budou muset udÄ›lat, co bude tĹ™eba, bez cizĂ pomoci. â€žPĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe chvĂli nebudeĹˇ mĂt nic na prĂˇci,â€ś Ĺ™ekl vyplaĹˇenĂ©mu nĂˇmoĹ™nĂkovi Austin. â€žHĂˇdĂˇm, Ĺľe ne. Co bych mÄ›l udÄ›lat?â€ś

â€žJe pĹ™ĂliĹˇ pozdÄ› na to, aby ses vydal dolĹŻ za ostatnĂmi, takĹľe tÄ› zamÄ›stnĂˇm. Vylez na stĹ™echu mĹŻstku. Odtamtud budeĹˇ mĂt celou loÄŹ jako na dlani. KapitĂˇne, aĹľ vĂˇm dĂˇm znamenĂ, zapnete svÄ›tla, aby Nereus zĂˇĹ™il jako Broadway nebo DvaaÄŤtyĹ™icĂˇtĂˇ ulice, ale kromÄ› mĹŻstku. Na tom musĂ zĹŻstat tma.â€ś

Phelan necĂtil potĹ™ebu na cokoli se ptĂˇt. Jen krĂˇtce pĹ™ikĂ˝vl a poloĹľil ruce na panel s mnoĹľstvĂm knoflĂkĹŻ. Austin s Mikem vyĹˇli na pravĂ© kĹ™Ădlo mĹŻstku a Zavala zaujal pozici na opaÄŤnĂ© stranÄ›.

JeĹˇtÄ› neĹľ Mike vyĹˇplhal po ĹľebĹ™Ăku na stĹ™echu, pĹ™edal mu Austin instrukce. â€žAĹľ se roĹľnou svÄ›tla, spoÄŤĂtĂˇĹˇ vĹˇechny nezvanĂ© hosty, kterĂ© uvidĂĹˇ, a pokusĂĹˇ si zapamatovat, kde to bylo. My odtud udÄ›lĂˇme totĂ©Ĺľ. A zkus nevystrkoval moc hlavu.â€ś

KdyĹľ byli vĹˇichni na svĂ˝ch mĂstech, dal Austin pokyn Phelanovi.

â€žShow mĹŻĹľe zaÄŤĂt, kapitĂˇne!â€ś

LoÄŹ byla na kaĹľdĂ©m rohu vybavena svÄ›tly, aby posĂˇdka i vÄ›deÄŤtĂ pracovnĂci mohli v noci svou ÄŤinnost vykonĂˇvat stejnÄ› snadno jako ve dne. Phelanovy prsty se rozebÄ›hly po rozvodnĂ© desce. Nereus se bÄ›hem vteĹ™iny rozzĂˇĹ™il jako vĂ˝letnĂ parnĂk v Karibiku; vĹˇechny paluby se od jednoho konce ke druhĂ©mu koupaly v jasnĂ©m svÄ›tle.

O dvÄ› paluby nĂĹľe Austin zpozoroval tĹ™i postavy. ChvĂli zĹŻstaly nehybnÄ› stĂˇt, pak se ale jako vydÄ›ĹˇenĂ ĹˇvĂˇbi nachytanĂ ve spiĹľĂrnÄ› rozbÄ›hly najĂt nÄ›jakĂ˝ Ăşkryt.

â€žVypnout!â€ś zavelel.

SvÄ›tla pohasla.

â€žNad technickĂ˝m skladiĹˇtÄ›m jsem zahlĂ©dl tĹ™i chlapy,â€ś ozval se shora Mike. â€žMĂĹ™Ă k nĂˇm. VpĹ™edu nikdo.â€ś â€žZĹŻstaĹ�, kde jsi, a nehĂ˝bej se,â€ś Ĺ™ekl mu Austin, a kdyĹľ vidÄ›l, Ĺľe Zavala uĹľ opustil kĹ™Ădlo na opaÄŤnĂ© stranÄ› mĹŻstku a veĹˇel do kormidelny, uÄŤinil totĂ©Ĺľ.

â€žNa mĂ© stranÄ› tĹ™i, o tĹ™i paluby nĂĹľe. ObleÄŤenĂ jako nindĹľovĂ©.â€ś

â€žMnÄ› se naskytnul tĂ˝Ĺľ pohled. A Mike zahlĂ©dl tĹ™i, jak se blĂĹľĂ od zadnĂ paluby. To je dohromady devÄ›t. Tedy o kterĂ˝ch vĂme. KapitĂˇne, mohl by si Joe pĹŻjÄŤit vaĹˇi brokovnici? MĂˇ trochu vĂce zkuĹˇenostĂ se stĹ™ĂlenĂm, no, holubĹŻ.â€ś

KapitĂˇn chĂˇpal, Ĺľe mezi likvidacĂ keramickĂ˝ch cĂlĹŻ a stĹ™ĂlenĂm za ĂşÄŤelem zabĂt je podstatnĂ˝ rozdĂl. Podal brokovnici Zavalovi. â€žJe odjiĹˇtÄ›nĂˇ,â€ś Ĺ™ekl chladnÄ›. Na Austinovu radu pak zmizel v mĂstnosti s radiostanicĂ, kterĂˇ

skĂ˝tala relativnĂ bezpeÄŤĂ.

Austin se Zavalou zĹŻstali sami. StĂˇli ve stĹ™edu temnĂ©

kormidelny, dotĂ˝kali se navzĂˇjem zĂˇdy a svĂ˝mi zbranÄ›mi mĂĹ™ili do otevĹ™enĂ˝ch dveĹ™Ă na obou stranĂˇch. Mohli jen ÄŤekat, aĹľ se za pĂˇr minut neÄŤekanĂ nĂˇvĹˇtÄ›vnĂci objevĂ.

09 KAPITOLA

Ve dveĹ™Ăch na pravĂ© stranÄ› se na pozadĂ pomalu modrajĂcĂ oblohy objevily siluety dvou muĹľĹŻ. StĂˇli za sebou a ani se nesnaĹľili krĂ˝t. To byla neodpustitelnĂˇ chyba. Austin se tĂ©to pĹ™ĂleĹľitosti chopil, zamĂĹ™il na prvnĂho muĹľe a zmĂˇÄŤkl kohoutek. Ozvalo se hromovĂ© zahĹ™mÄ›nĂ, pĹ™i nÄ›mĹľ se okna kormidelny zatĹ™Ăˇsla, tÄ›ĹľkĂˇ pĹŻlpalcovĂˇ stĹ™ela narazila do hrudnĂ kosti prvnĂho ĂştoÄŤnĂka a roztĹ™ĂĹˇtila ji na kousky, pak mu vylĂ©tla ze zad a namĂĹ™ila si to pĹ™Ămo do srdce druhĂ©ho muĹľe. ĂštoÄŤnĂci byli silou nĂˇrazu mrĹˇtÄ›ni dozadu a jejich tÄ›la pĹ™epadla pĹ™es zĂˇbradlĂ.

ZadunÄ›la brokovnice. Austin, kterĂ©mu pĹ™i vĂ˝stĹ™elu zalehlo v uĹˇĂch, se prudce otoÄŤil a pĹ™es kouĹ™ovĂ˝ zĂˇvoj spatĹ™il, jak dveĹ™mi na levĂ© stranÄ› dovnitĹ™ neohroĹľenÄ›

vstupuje dalĹˇĂ muĹľ. Zavalova rĂˇna Ĺˇla trochu bokem, a tak jeho broky pouze vyhloubily nÄ›kolik brĂˇzd do dveĹ™nĂho rĂˇmu ve vĂ˝Ĺˇi hlavy. Zavala pohyblivĂ˝m pĹ™edpaĹľbĂm vsunul do komory bez vĂˇhĂˇnĂ dalĹˇĂ nĂˇboj a vypĂˇlil podruhĂ©. Broky tentokrĂˇt cĂl nalezly. ĂštoÄŤnĂk vykĹ™ikl a odlĂ©tl dozadu, stihnul ale jeĹˇtÄ› bez mĂĹ™enĂ vypĂˇlit dĂˇvku ze samopalu. S vĂ˝jimkou jednĂ© vĹˇechny stĹ™ely minuly.

Kulka pĹ™ejela Austinovi po Ĺľebrech a pak mu prolĂ©tla levĂ˝m podpaĹľĂm. Zabolelo to, jako kdyby ho nÄ›kdo Ĺˇlehnul do ruda rozpĂˇlenĂ˝m ostnatĂ˝m drĂˇtem.

Zavala, kterĂ˝ zrovna potĹ™Ăˇsal znechucenÄ› hlavou, si nevĹˇiml, Ĺľe Austin klesl na jedno koleno. â€žMĂĹ™il jsem pĹ™Ămo na nÄ›j,â€ś stÄ›Ĺľoval si nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ›. â€žMÄ›l to bĂ˝t pĹ™ĂmĂ˝ zĂˇsah.

Nemohl jsem se minout.â€ś

Z mĂstnosti radiostanice vyĹˇel kapitĂˇn a vztekle si udeĹ™il pÄ›stĂ do dlanÄ›.

â€žZatracenÄ›! ZapomnÄ›l jsem vĂˇs upozornit, Ĺľe ta starĂˇ

Ĺˇpuntovka zanĂˇĹˇĂ doprava. MusĂte mĂĹ™it asi tak palec doleva.â€ś

Zavala se otoÄŤil a spatĹ™il tĂ©mÄ›Ĺ™ zhroucenĂ©ho Austina.

â€žKurte,â€ś zeptal se ho vydÄ›ĹˇenÄ›, â€žjsi v poĹ™Ăˇdku?â€ś â€žUĹľ mi bylo lĂp,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu se zaĹĄatĂ˝mi zuby Austin.

Roky strĂˇvenĂ© na moĹ™i nauÄŤily kapitĂˇna Phelana jednat ve vypjatĂ˝ch okamĹľicĂch hbitÄ› a tĂ©mÄ›Ĺ™ reflexivnÄ›. PĹ™inesl lĂ©kĂˇrniÄŤku a zatĂmco Zavala s oÄŤima lĂ©tajĂcĂma od jednÄ›ch dveĹ™Ă ke druhĂ˝m hlĂdkoval, obvĂˇzal Austina a krvĂˇcenĂ tak zastavil.

â€žVypadĂˇ to, Ĺľe mĂˇte dnes ĹˇĹĄastnĂ˝ den,â€ś Ĺ™ekl mu, kdyĹľ dokonÄŤil provizornĂ zĂˇvÄ›s. â€žNetrefili ĹľĂˇdnou kost.â€ś â€žĹ koda, Ĺľe nemĂˇm kdy koupit si los,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin a s kapitĂˇnovou pomocĂ se postavil. â€žDostal jsem dva jednou ranou. BohuĹľel se odporouÄŤeli i se zbranÄ›mi.â€ś â€žZase jsi mÄ› zesmÄ›Ĺˇnil,â€ś prohlĂˇsil Zavala mrzutÄ›. â€žMĂˇm pocit, Ĺľe jĂˇ toho svĂ©ho jen zranil.â€ś â€žPodle mĂ©ho si mysleli, Ĺľe nĂˇs nachytajĂ neozbrojenĂ© v posteli, a tak se, ke svĂ© vlastnĂ ĹˇkodÄ›, chovali pĹ™ĂliĹˇ

domĂ˝ĹˇlivÄ›. To se uĹľ ale nebude opakovat. Brzy zjistĂ, Ĺľe na lodi skoro nikdo nenĂ, a soustĹ™edĂ svou pozornost plnÄ› na mĹŻstek. UdÄ›lĂˇme nejlĂp, kdyĹľ tu v tĂ© dobÄ› uĹľ nebudeme.â€ś â€žMohli bychom pouĹľĂt ventilaÄŤnĂ systĂ©m,â€ś pĹ™iĹˇel s nĂˇvrhem kapitĂˇn. â€žVyznĂˇm se v nÄ›m lĂp neĹľ ve vlastnĂm obĂ˝vĂˇku.â€ś

â€žDobrĂ˝ nĂˇpad. NaĹˇe partyzĂˇnskĂˇ operace bude mnohem efektivnÄ›jĹˇĂ, kdyĹľ se nĂˇm podaĹ™Ă objevit se nÄ›kde, kde by nĂˇs ÄŤekali nejmĂ©nÄ›. MusĂme bĂ˝t ale opatrnĂ. Tihle hoĹˇi jsou nebezpeÄŤnĂ, ale nejsou nepĹ™emoĹľitelnĂ. Selhali, kdyĹľ nechali utĂ©ct Ninu, dokonce dvakrĂˇt, takĹľe teÄŹ jsou trochu ĂşzkostlivĂ, a platĂ za to. Jak je tedy vidÄ›t, dÄ›lajĂ chyby.â€ś â€žMy takĂ©,â€ś Ĺ™ekl na to Zavala.

â€žJe tady ale jeden podstatnĂ˝ rozdĂl. My si ty naĹˇe nemĹŻĹľeme dovolit.â€ś

Zajistili dveĹ™e kormidelny a veĹˇli do mĂstnosti s radiostanicĂ. Ta jeĹˇtÄ› stĂˇle neteÄŤnÄ› vysĂlala do noci SOS.

Austin zauvaĹľoval, kdo zprĂˇvu asi zachytĂ a jak by na ni mohl zareagovat. Zastavil se a zdravou rukou vytĂˇhl z pouzdra revolver. HlaveĹ� zbranÄ›, pĹ™ĂliĹˇ tÄ›ĹľkĂ© pro manipulaci jen jednou rukou, se mu pĹ™ed tÄ›lem pohupovala ze strany na stranu.

â€žNemĂˇm pevnou muĹˇku. Bude to na tobÄ›,â€ś prohlĂˇsil a podal revolver Zavalovi.

Ten si zasunul signĂˇlnĂ pistoli za opasek, pĹ™evzal revolver, kapitĂˇna poĹľĂˇdal, aby hlĂdal dveĹ™e, a podal mu brokovnici. â€žSĂˇm jste Ĺ™Ăkal, Ĺľe zanĂˇĹˇĂ doprava, tak na to nezapomeĹ�te.â€ś PotÄ›Ĺľkal revolver. â€žDvÄ› mouchy jednou ranou. SkvÄ›lĂˇ vÄ›ciÄŤka. ZbĂ˝vajĂcĂ ÄŤtyĹ™i kulky mĹŻĹľou vyĹ™Ădit osm chlapĹŻ.â€ś

â€žKdyby stĂˇli za sebou, mohli bychom je dostat jednou ranou, na to bych ale nespolĂ©hal,â€ś ozval se Austin. Pak vytĂˇhl ze svĂ©ho vaku kazetu z lesklĂ©ho tmavĂ©ho dĹ™eva. â€žNic nenĂ ztraceno. MĂˇme mantonky.â€ś

V koutcĂch ZavalovĂ˝ch Ăşst to pobavenÄ› zaĹˇkubalo. â€žTi kretĂ©ni nebudou mĂt proti tvĂ˝m jednorannĂ˝m soubojovĂ˝m pistolĂm nejmenĹˇĂ Ĺˇanci,â€ś pronesl sarkasticky.

â€žNormĂˇlnÄ› bych ti dal moĹľnĂˇ za pravdu, tohle ale nejsou jen tak nÄ›jakĂ© soubojovĂ© pistole.â€ś

Ve dvou pĹ™ihrĂˇdkĂˇch potaĹľenĂ˝ch zelenĂ˝m suknem se nachĂˇzel pĂˇr staroĹľitnĂ˝ch pistolĂ s kĹ™esadlovĂ˝m zĂˇmkem.

TĹ™pytĂcĂ se dohnÄ›da zabarvenĂ© hlavnÄ› mÄ›ly osmiĂşhelnĂkovĂ˝

prĹŻĹ™ez a naleĹˇtÄ›nĂ© rukojeti pĹ™ipomĂnaly svĂ˝m kulatĂ˝m tvarem palici rĂˇkosu.

BÄ›hem pobytu v LondĂ˝nÄ› si Austin zaĹˇel do BromptonskĂ© ulice a navĹˇtĂvil tam jednoho staroĹľitnĂka. UĹľ si u nÄ›j nÄ›co koupil a nelitoval toho. Podle majitele obchodu, starĹˇĂho muĹľe jmĂ©nem Slocum, se tato sada dostala do staroĹľitnictvĂ pĹ™i likvidaci pozĹŻstalosti. Z kvalitnÄ›

opracovanĂ©ho povrchu bez jakĂ˝chkoli ornamentĹŻ by Austin poznal, kdo pistole vyrobil, i kdyby uvnitĹ™ kazety nespatĹ™il ĹˇtĂtek se jmĂ©nem Joseph Manton. On a jeho bratr John byli nejproslulejĹˇĂ angliÄŤtĂ puĹˇkaĹ™i osmnĂˇctĂ©ho stoletĂ. A prĂˇvÄ› v Anglii se vyrĂˇbÄ›ly ty nejlepĹˇĂ soubojovĂ© pistole na svÄ›tÄ›.

Mantonovy vĂ˝robky sice postrĂˇdaly zdobnĂ© prvky, mÄ›ly vĹˇak bohatÄ› toho, ÄŤeho bylo pĹ™i hĂˇjenĂ cti se zbranĂ v ruce nejvĂce tĹ™eba. TĂm byla dokonalĂˇ mechanickĂˇ funkÄŤnost.

KdyĹľ Austin zjistil, jak astronomickou majĂ pistole cenu, zavĂˇhal.

â€žUĹľ ve svĂ© sbĂrce mantonky mĂˇm,â€ś Ĺ™ekl staroĹľitnĂkovi.

Slocum se ale nenechal odradit. â€žRĂˇd bych vĂˇs upozornil, Ĺľe pan Manton tyhle pistole vyrobil na zakĂˇzku,â€ś odvÄ›til obchodnĂk. PouĹľil pĹ™itom zdvoĹ™ilostnĂ slĹŻvko â€žpanâ€ś, jako kdyby slavnĂ˝ puĹˇkaĹ™ jeĹˇtÄ› stĂˇle Ĺľil. â€žIdeĂˇlnĂ zbranÄ› pro nÄ›jakĂ©ho niÄŤemu.â€ś Austin se nad pouĹľitĂ˝m termĂnem nikterak nepohorĹˇil. Dokonale pochopil, co tĂm Slocum mĂnĂ, totiĹľ Ĺľe pistole majĂ zabudovanou pojistku. ĂšÄŤet vyrovnal dĂky promyĹˇlenĂ© kombinaci cestovnĂch ĹˇekĹŻ a penÄ›ĹľnĂho pĹ™evodu pomocĂ platebnĂ karty American Express a pistole si z obchodu odnesl.

KdyĹľ se Austin se svĂ˝m novĂ˝m pĹ™ĂrĹŻstkem poprvĂ©

vytasil, Zavala jednu pistoli v nataĹľenĂ© ruce potÄ›Ĺľkal a prohlĂˇsil: â€žZdĂˇ se, Ĺľe mĂˇ pÄ›knÄ› tÄ›Ĺľkou hlaveĹ�.â€ś â€žTakovĂˇ mĂˇ bĂ˝t,â€ś Ĺ™ekl na vysvÄ›tlenou Austin. â€žPuĹˇkaĹ™i jako Manton dobĹ™e vÄ›dÄ›li, Ĺľe pĹ™i pohledu do ĂşstĂ hlavnÄ› rĂˇĹľe nula padesĂˇt devÄ›t ÄŤlovÄ›k lehce znervĂłznĂ. Duelanti navĂc ÄŤasto stĹ™Ăleli pĹ™ĂliĹˇ vysoko. HlavnÄ› proto bĂ˝valy tÄ›ĹľĹˇĂ, aby tĂˇhly stĹ™elcĹŻm ruce dolĹŻ. DrĂˇĹľkovĂˇnĂ na rukojeti a tahle ostruha na zapĹ™enĂ prostĹ™ednĂÄŤku ti pistoli pomohou udrĹľet v klidu.â€ś

â€žJak je ta vÄ›c pĹ™esnĂˇ?â€ś

â€žVĂ˝sledek souboje mÄ›l bĂ˝t zaloĹľen na ĹˇĹĄastnĂ© nĂˇhodÄ›.

StĹ™Ălet pistolĂ s mĂĹ™idly a drĂˇĹľkovanou hlavnĂ bylo povaĹľovĂˇno za nesportovnĂ. Dokonce by to mohlo bĂ˝t oznaÄŤeno jako pokus o vraĹľdu.â€ś Vyndal z kazety druhou pistoli. â€žTahle mĂˇ takzvanĂ© skrytĂ© drĂˇĹľkovĂˇnĂ. Manton to vymyslel tak, Ĺľe drĂˇĹľky nevedou po celĂ© dĂ©lce hlavnÄ›. PĹ™i pohledu do ĂşstĂ nejsou vidÄ›t, jsou ale dostateÄŤnÄ› dlouhĂ©, aby stĹ™elci poskytly vĂ˝hodu. Na vzdĂˇlenost tĹ™Ă aĹľ pÄ›ti yardĹŻ

trefĂĹˇ cokoli.â€ś

Austin teÄŹ v mĂstnosti s radiostanicĂ jednu pistoli uchopil, rychle ji namĂĹ™il pĹ™ed sebe a pak se na jejĂ desetipalcovou hlaveĹ� zahledÄ›l. PĹ™edstavovala dokonalĂ©

prodlouĹľenĂ jeho vlastnĂ paĹľe. â€žIdeĂˇlnĂ vÄ›ciÄŤka pro nÄ›koho s jednou rukou.â€ś

Austin uĹľ pĹ™ed ÄŤasem Zavalu zbÄ›ĹľnÄ› pouÄŤil, jak se tyto pistole nabĂjejĂ, takĹľe i kdyĹľ mu chybÄ›la praxe, zĂskal o tĂ©to ÄŤinnosti alespoĹ� urÄŤitou pĹ™edstavu. ZploĹˇtÄ›lĂˇ prachovnice hruĹˇkovitĂ©ho tvaru byla vybavena pĂ©rkovĂ˝m vĂÄŤkem, pomocĂ kterĂ©ho bylo moĹľno odmÄ›Ĺ™it potĹ™ebnou dĂˇvku stĹ™elnĂ©ho prachu. S nalĂˇdovĂˇnĂm tÄ›ĹľkĂ© olovÄ›nĂ© stĹ™ely do hlavnÄ› Zavala nemÄ›l nejmenĹˇĂ problĂ©m, na pĂˇnviÄŤku ale nasypal prachu pĹ™ĂliĹˇ mnoho. Na nabitĂ druhĂ© pistole potĹ™eboval uĹľ jen polovinu ÄŤasu, navĂc tolik nenatrousil.

Austin ho pochvĂˇlil a dodal, Ĺľe jako sekundant by byl vynikajĂcĂ. Pak si jednu pistoli vsunul do zĂˇvÄ›su, v nÄ›mĹľ mu spoÄŤĂvala levĂˇ ruka, a druhou uchopil pravaÄŤkou.

ProtoĹľe dospÄ›li k nĂˇzoru, Ĺľe projĂt kormidelnou by bylo pĹ™ĂliĹˇ nebezpeÄŤnĂ©, zamĂĹ™ili do mapovny. KdyĹľ doĹˇli ke dveĹ™Ăm, kterĂ© vedly ven, kapitĂˇn je pomalu pootevĹ™el.

Zavala s napĹ™aĹľenĂ˝m revolverem ĹˇkvĂrou opatrnÄ› vyhlĂ©dl.

Venku bylo ÄŤisto. Vykradli se do noci.

Austin tlumenÄ› zavolal na Mika, aby zĹŻstal leĹľet, a pak pĹ™iĹˇel s nĂˇvrhem, Ĺľe by se mÄ›li pokusit dostat po vnÄ›jĹˇĂch ĹľebĹ™ĂcĂch dolĹŻ a pak pokraÄŤovat smÄ›rem k zĂˇdi, aby tak odvedli pozornost ĂştoÄŤnĂkĹŻ od Ăşkrytu ostatnĂch. Austin a kapitĂˇn potĂ© obezĹ™etnÄ› seĹˇplhali na pravĂ© stranÄ›, zatĂmco Zavala pouĹľil ĹľebĹ™Ăk na levoboku. SeĹˇli se na palubÄ›, kterĂˇ o kus dĂˇl pĹ™echĂˇzela v rovnou stĹ™echu sekce slouĹľĂcĂ jako skladiĹˇtÄ› vÄ›deckĂ˝ch pĹ™ĂstrojĹŻ. Tato prodlouĹľenĂˇ ÄŤĂˇst mĹŻstkovĂ© nĂˇstavby byla tĹ™ĂpatrovĂˇ a po stranĂˇch sahala aĹľ tĂ©mÄ›Ĺ™ k okrajĹŻm padesĂˇt stop ĹˇirokĂ©ho lodnĂho trupu. JejĂ stĹ™echa slouĹľila zĂˇroveĹ� jako ĂşloĹľnĂ˝ prostor pro nafukovacĂ ÄŤluny.

PrĂˇvÄ› na tĂ©to stĹ™eĹˇe pĹ™ed nÄ›kolika minutami zahlĂ©dli jednu trojici ĂştoÄŤnĂkĹŻ. Austin se pĂˇtravÄ› zadĂval do tmavĂ˝ch zĂˇkoutĂ a pomyslel si, Ĺľe je to perfektnĂ mĂsto pro nastraĹľenĂ lĂ©ÄŤky. Jen se bĂˇl, Ĺľe vetĹ™elci majĂ brĂ˝lovĂ© noktovizory. Ta stĹ™echa by pak pĹ™edstavovala nebezpeÄŤnĂ© mĂsto, i kdyby jejich palebnĂˇ sĂla nebyla tak smÄ›ĹˇnĂˇ.

â€žNeznĂˇĹˇ nÄ›jakĂ© ĹˇpanÄ›lskĂ© nadĂˇvky?â€ś otĂˇzal se Zavaly Ĺˇeptem.

â€žDÄ›lĂˇĹˇ si legraci? MĹŻj otec se narodil v Morales!â€ś â€žPotĹ™ebujeme nÄ›co tak jadrnĂ©ho, aby se ti samozvanci pĹ™estali krĂ˝t.â€ś

Zavala se na vteĹ™inu zamyslel, pak si pĹ™iloĹľil dlanÄ› k ĂşstĹŻm a zaÄŤal chrlit cosi ve ĹˇpanÄ›lĹˇtinÄ›. JedinĂ© slovo, kterĂ©

Austin dokĂˇzal rozpoznat, bylo nÄ›kolikrĂˇt zopakovanĂ©

madre. Ĺ˝ĂˇdnĂˇ reakce.

â€žTo nechĂˇpu,â€ś prohlĂˇsil Zavala. â€žĹ panÄ›ly obvykle dokĂˇĹľou urĂˇĹľky jejich matek pĹ™ivĂ©st k nepĹ™ĂÄŤetnosti. Asi se budu muset zamÄ›Ĺ™it na jejich sestry.â€ś Spustil lavinu dalĹˇĂch urĂˇĹľlivĂ˝ch vĂ˝rokĹŻ. HlasitÄ›ji a v mnohem posmÄ›ĹˇnÄ›jĹˇĂm tĂłnu. JeĹˇtÄ› ani nedoznÄ›la ozvÄ›na vracejĂcĂ zpÄ›t jeho poslednĂ jedovatost a zpoza nafukovacĂch ÄŤlunĹŻ se vynoĹ™ily dvÄ› postavy a zahĂˇjily palbu. To uĹľ se ale Zavala spolu s kapitĂˇnem a Austinem krÄŤil za palubnĂm jeĹ™Ăˇbem. KdyĹľ stĹ™elci vyprĂˇzdnili zĂˇsobnĂky, rozhostilo se opÄ›t ticho.

â€žMĂˇm pocit, Ĺľe si to ĹˇpatnÄ› vyloĹľili,â€ś zaĹˇeptal Austin.

â€žZa to asi mĹŻĹľe ten mĹŻj mexickĂ˝ pĹ™Ăzvuk. Co myslĂĹˇ, Ĺľe to bylo? AK-74?â€ś AK-74 pĹ™edstavoval poslednĂ verzi nejoblĂbenÄ›jĹˇĂ palnĂ© zbranÄ› snad vĹˇech teroristĹŻ, ĂştoÄŤnĂ©

puĹˇky AK-47.

â€žMĂˇm tentĂ˝Ĺľ nĂˇzor. Ten zvuk si ÄŤlovÄ›k jen tÄ›Ĺľko splete…â€ś

Jeho slova zanikla ve zlovÄ›stnĂ©m ĹˇtÄ›kotu samopalĹŻ.

Vzduch se naplnil hvĂzdĂˇnĂm odraĹľenĂ˝ch stĹ™el, kterĂ©

opouĹˇtÄ›ly hlavnÄ› s kadencĂ ÄŤtyĹ™i sta ran za minutu. Pak palba opÄ›t nĂˇhle umlkla.

Austin a Zavala tĂ©to pĹ™estĂˇvky vyuĹľili. VztyÄŤili se a pokusili se pĹ™esunout na mĂsto, odkud by mohli pĹ™esnÄ›

zacĂlit. Zastavil je ale kapitĂˇnĹŻv vĂ˝kĹ™ik.

â€žZa vĂˇmi!â€ś

ZatĂmco se otĂˇÄŤeli, padl na palubu neslyĹˇnÄ› odkudsi shora stĂn. Austin muĹľe zahlĂ©dl prvnĂ. Zvednout prudce zbraĹ� a zmĂˇÄŤknout spouĹˇĹĄ bylo dĂlem okamĹľiku. NeĹľ vykĹ™esanĂ© jiskry zaĹľehly prach v pĂˇnviÄŤce, chvĂli to trvalo.

Po zdĂˇnlivÄ› nekoneÄŤnĂ© dobÄ› ale nakonec pistole oĹľila a z ĂşstĂ hlavnÄ›, jako z tlamy nÄ›jakĂ©ho draka, vyĹˇlehl plamen.

Postava uÄŤinila setrvaÄŤnostĂ jeĹˇtÄ› jeden krok a pak se zhroutila. VetĹ™elcova zbraĹ� pĹ™i dopadu na palubu hlasitÄ›

zarachotila.

Zavala nemeĹˇkal a zbraĹ� zvednul. TeÄŹ, kdyĹľ zĂˇblesk pĹ™i vĂ˝stĹ™elu odhalil jejich pozici, byli v jeĹˇtÄ› vÄ›tĹˇĂm nebezpeÄŤĂ.

ZatĂmco je Zavala zezadu kryl, vydal se proto Austin s kapitĂˇnem k nejbliĹľĹˇĂmu schodiĹˇti a sestoupil na dalĹˇĂ palubu.

Ze vĹˇech stran zaÄŤaly pĹ™ilĂ©tat kulky. Pokusili se najĂt si nÄ›jakĂ˝ Ăşkryt. PĹ™ĂliĹˇ pozdÄ›. KapitĂˇn vykĹ™ikl, chytil se za hlavu a upadl. Zavala popadl kapitĂˇna za paĹľi a odtĂˇhl jej do bezpeÄŤĂ. ZasviĹˇtÄ›ly dalĹˇĂ stĹ™ely. TentokrĂˇt Ĺˇel k zemi Zavala, kterĂ©mu jedna z nich prolĂ©tla levou hĂ˝ĹľdĂ.

Za sebou mÄ›li vÄ›deckĂ© oddÄ›lenĂ. Austin otevĹ™el dveĹ™e, uchopil kapitĂˇna za lĂmec a, aniĹľ by se pĹ™esvÄ›dÄŤil, jestli je tam bezpeÄŤno, vtĂˇhl ho dovnitĹ™. Zavala sice za sebou vlekl jednu nohu, i on se vĹˇak po chvĂli s Austinovou pomocĂ dveĹ™mi prosmĂ˝kl.

Austin ocelovĂ© dveĹ™e zabouchl a zajistil. NachĂˇzeli se v jednĂ© z â€žmokrĂ˝châ€ś laboratoĹ™Ă, kterĂ© za toto oznaÄŤenĂ vdÄ›ÄŤily velkĂ˝m nĂˇdrĹľĂm a rozvodu moĹ™skĂ© vody. Austin se v tÄ›chto prostorĂˇch dokĂˇzal orientovat i potmÄ›, a tak v jednĂ©

uzamykatelnĂ© skĹ™ĂĹ�ce snadno naĹˇel baterku a pak i lĂ©kĂˇrniÄŤku.

KdyĹľ si prohlĂ©dl Zavalovo zranÄ›nĂ, spadl mu kĂˇmen ze srdce. Byl to ÄŤistĂ˝ prĹŻstĹ™el. ZatĂmco ho Austin obvazoval, coĹľ jednou rukou nebylo nikterak snadnĂ©, mĂĹ™il Zavala revolverem na dveĹ™e, jimiĹľ do mĂstnosti vstoupili. Jak to vypadĂˇ?â€ś zeptal se.

â€žNÄ›jakou dobu si asi nesedneĹˇ a asi budeĹˇ muset vysvÄ›tlovat, Ĺľes to nekoupil, kdyĹľ jsi zdrhal, ale jinak budeĹˇ

v poĹ™Ăˇdku. NemyslĂm, Ĺľe vÄ›dÄ›li, kde jsme. Podle mÄ› stĹ™Ăleli jen naslepo.â€ś

Zavala se podĂval na Austinovu zavÄ›Ĺˇenou ruku a pak na leĹľĂcĂho kapitĂˇna. â€žNechtÄ›l bych bĂ˝t nablĂzku, aĹľ budou skuteÄŤnÄ› mĂĹ™it.â€ś

Austin si prohlĂ©dl kapitĂˇnovu hlavu. Na krĂˇtko ostĹ™ĂhanĂ©

proĹˇedivÄ›lĂ© vlasy mÄ›l slepenĂ© krvĂ, zdĂˇlo se vĹˇak, Ĺľe se jednĂˇ jen o ĹˇkrĂˇbnutĂ. KdyĹľ mu Austin zaÄŤal krvĂˇcejĂcĂ rĂˇnu dezinfikovat, kapitĂˇn zastĂ©nal.

â€žJak se cĂtĂte?â€ś zeptal se ho Austin. â€žTĹ™eĹˇtĂ mi hlava a ĹˇpatnÄ› vidĂm.â€ś

â€žBerte to jako rannĂ kocovinu, kterĂˇ se tentokrĂˇt obeĹˇla bez pachuti z chlastu v puse,â€ś poradil mu Austin.

KdyĹľ skonÄŤil s poskytovĂˇnĂm prvnĂ pomoci, pohlĂ©dl na svĂ© zakrvavenĂ© druhy a potĹ™Ăˇsl znechucenÄ› hlavou: â€žPÄ›knÄ›

drahĂˇ partyzĂˇnskĂˇ vĂˇlka.â€ś

â€žJe mi lĂto, Ĺľe jsem pĹ™iĹˇel o tu brokovnici,â€ś Ĺ™ekl na to kapitĂˇn.

â€žTo by mÄ›lo,â€ś zapojil se do hovoru Zavala. â€žDala by se pouĹľĂt jako berla,â€ś dodal a rozhlĂ©dl se kolem. â€žNevidĂte nÄ›co, co by se dalo pouĹľĂt na vĂ˝robu atomovĂ© bomby?â€ś Austin pohlĂ©dl na mnoĹľstvĂ nejrĹŻznÄ›jĹˇĂch chemikĂˇliĂ a pak vzal do ruky jednu prĂˇzdnou lĂˇhev. â€žMoĹľnĂˇ bychom mohli vyrobit nÄ›jakĂ© Molotovy koktejly.â€ś PohlĂ©dl ke dveĹ™Ăm, jimiĹľ pĹ™ed okamĹľikem vstoupili. â€žTady nemĹŻĹľeme zĹŻstat. AĹľ uvidĂ krvavĂ© stopy, domĂˇknou se, co se nĂˇm stalo a kde jsme.â€ś

Austin pomohl svĂ©mu pĹ™Ăteli do vedlejĹˇĂ sekce, vysokĂ©

garĂˇĹľe, kterĂˇ v dobÄ›, kdy nebylo tĹ™eba zkoumat hlubiny, slouĹľila pro uskladnÄ›nĂ ponorky.

â€žCo ty Molotovy koktejly?â€ś zeptal se Zavala.

Austinova Ăşsta se stĂˇhla do nepĹ™ĂliĹˇ pĹ™ĂjemnĂ©ho ĂşsmÄ›vu a v jeho korĂˇlovĂ© modrĂ˝ch oÄŤĂch se mihla takovĂˇ zloba, Ĺľe dostaly nĂˇdech ledovĂ© tĹ™ĂĹˇtÄ›. I kdyĹľ se to snaĹľili zlehÄŤovat, dobĹ™e se Zavalou vÄ›dÄ›li, Ĺľe jestli neuspÄ›jĂ, pro Ninu a vĹˇechny ostatnĂ na palubÄ› to bude znamenat jistou smrt.

LidĂ© namaÄŤkanĂ v pĹ™ĂÄŹovĂ©m prostoru budou nalezeni, a ti ÄŤernÄ› odÄ›nĂ vrazi je zlikvidujĂ s touĹľ chladnokrevnostĂ, s jakou sprovodili ze svÄ›ta archeologickou expedici. Austin se zaĹ™ekl, Ĺľe dokud bude dĂ˝chat, nic takovĂ©ho se nestane.

â€žZapomeĹ� na koktejly,â€ś Ĺ™ekl s potlaÄŤovanou zuĹ™ivostĂ, â€žmĂˇm lepĹˇĂ nĂˇpad.â€ś

10 KAPITOLA

Austin se opĹ™el o kovovĂ˝ plĂˇĹˇĹĄ ponorky a pod nehybnĂ˝m pohledem jejĂch kulatĂ˝ch prĹŻzorĹŻ naÄŤrtl svĹŻj plĂˇn. Zavala, usazenĂ˝ opatrnÄ› na okraji jednĂ© z ponornĂ˝ch, dĂˇlkovÄ›

ovlĂˇdanĂ˝ch kamer, aby tak trochu ulevil zranÄ›nĂ© hĂ˝Ĺľdi, jej vyslechl a pak uznale pĹ™ikĂ˝vl.

â€žKlasickĂˇ austinovskĂˇ strategie zaloĹľenĂˇ na dokonalĂ©m naÄŤasovĂˇnĂ, nepodloĹľenĂ˝ch pĹ™edpokladech a hromadÄ› ĹˇtÄ›stĂ.

Vzhledem ke skuteÄŤnosti, Ĺľe jsme na moĹ™i, jsem ale pro.â€ś KapitĂˇn se souhlasem rovnÄ›Ĺľ neotĂˇlel a pĹ™ikĂ˝vl v tĂ©Ĺľe chvĂli jako Zavala. StaÄŤilo by trochu do nÄ›j strÄŤit, a ten chlap by Ĺˇel k zemi, pĹ™esto se ale chovĂˇ, jako by mÄ›l za zĂˇdy celou divizi. S tÄ›mi bĂlĂ˝mi vlasy a pistolĂ ÄŤouhajĂcĂ z krvĂ nasĂˇklĂ©ho zĂˇvÄ›su by se Austin vĂ˝bornÄ› hodil do nÄ›jakĂ©ho filmu Errola Flynna o pirĂˇtech. Phelan dospÄ›l k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe kdyĹľ uĹľ mĂˇ hĂˇjit svou loÄŹ proti takovĂ© vĹˇivĂ© sebrance, je rĂˇd, Ĺľe tihle dva blĂˇzni stojĂ na jeho stranÄ›.

KdyĹľ byl strategickĂ˝ dĂ˝chĂˇnek u konce, zamĂĹ™ili k zadnĂm dveĹ™Ăm a opatrnÄ› z garĂˇĹľe vyklouzli na zĂˇÄŹovou palubu. Hned za vÄ›Ĺľovitou nĂˇstavbou ukrĂ˝vajĂcĂ skladovacĂ prostory pro vÄ›deckĂ© ĂşÄŤely se nachĂˇzely dvÄ› k palubÄ›

pĹ™ipevnÄ›nĂ© dodĂˇvky, kterĂ© slouĹľily jako pomocnĂ©

laboratoĹ™e. ProĹˇli kolem nich a za okamĹľik uĹľ stĂˇli pod mohutnĂ˝m trojĂşhelnĂkovitĂ˝m rĂˇmem jeĹ™Ăˇbu pro spouĹˇtÄ›nĂ a vyzvedĂˇvĂˇnĂ ponorky.

Paluba vypadala opuĹˇtÄ›nÄ›, Austin ale vÄ›dÄ›l, Ĺľe nezĹŻstanou sami dlouho. Ve skuteÄŤnosti se spoleÄŤnostĂ poÄŤĂtal. â€žCo chcete, abych udÄ›lal?â€ś zeptal se kapitĂˇn Austina. Ten pĹ™i jeho slovech zalitoval, Ĺľe o odvaze tohoto starĂ©ho moĹ™skĂ©ho vlka vĹŻbec kdy zapochyboval.

â€žJste jedinĂ˝, kdo mĂˇ zdravĂ© vĹˇechny konÄŤetiny. A protoĹľe tahle fĂˇze operace mozkovou ÄŤinnost nevyĹľaduje, bude vĹˇechna ĹˇpinavĂˇ prĂˇce na vĂˇs.â€ś ZatĂmco ho Austin jednou rukou dirigoval, pĹ™itĂˇhl kapitĂˇn ze skladovacĂho prostoru ÄŤtyĹ™i benzinovĂ© nĂˇdrĹľe pouĹľĂvanĂ© pro pracovnĂ ÄŤluny a rozestavil je na palubÄ› do Ĺ™ady. PrvnĂ umĂstil hned za pojĂzdnĂ© laboratoĹ™e a poslednĂ asi do poloviny vzdĂˇlenosti mezi laboratoĹ™emi a jeĹ™Ăˇbem. V

kaĹľdĂ© ÄŤervenĂ© polyetylenovĂ© nĂˇdrĹľi bylo devÄ›t galonĹŻ

paliva.

KapitĂˇna potĂ© pĹ™epadla zĂˇvraĹĄ a musel si odpoÄŤinout.

Austin, kterĂ˝ se po ztrĂˇtÄ› vÄ›tĹˇĂho mnoĹľstvĂ krve necĂtil o moc lĂp, mu to nemohl mĂt za zlĂ©. Zavala naĹˇel krĂˇtkĂ©

dĹ™evÄ›nĂ© pĂˇdlo, kterĂ© mohl pouĹľĂt jako oporu, a tak teÄŹ

pajdal po palubÄ› jako DlouhĂ˝ John Silver. Tvrdil sice, Ĺľe je v poĹ™Ăˇdku, kdyĹľ ale vyÄŤerpanÄ› dosedl na palubnĂ navijĂˇk, zatnul bolestĂ zuby.

â€žHĂˇdĂˇm, Ĺľe jako dobrovolnĂ dĂˇrci krve se teÄŹ nÄ›jakou dobu neuplatnĂme,â€ś zaĹˇprĂ˝moval si Austin. â€žAsi bychom mÄ›li nÄ›co podniknout, neĹľ to s nĂˇmi sekne. MusĂme je na sebe nalĂˇkat.â€ś

â€žMohl bych se jeĹˇtÄ› jednou pokusit o uvĂtacĂ projev ve ĹˇpanÄ›lĹˇtinÄ›. PoslednÄ› to zabralo.â€ś Austin, jenĹľ mÄ›l jeĹˇtÄ› v ĹľivĂ© pamÄ›ti zuĹ™ivou reakci, kterou Zavalovy urĂˇĹľky vyvolaly, odpovÄ›dÄ›l: â€žMajĂ to mĂt.â€ś Zavala se zhluboka nadechl a co moĹľnĂˇ nejhlasitÄ›ji vychrlil do vzduchu sĂ©rii slovnĂch inzultacĂ, kterĂ©

zpochybĹ�ovaly vĹˇe, co ohlednÄ› pĹŻvodu a charakteru rodinnĂ˝ch pĹ™ĂsluĹˇnĂkĹŻ pĹ™ĂpadnĂ˝ch posluchaÄŤĹŻ zpochybnit Ĺˇlo. OtcovĂ©, matky, sestry, pĹ™iĹ™ÄŤenĂ˝ch perverznĂch sklonĹŻ

nezĹŻstal uĹˇetĹ™en nikdo. Austin nemÄ›l nejmenĹˇĂ pĹ™edstavu, co to po nich Ĺ™ve, vĂ˝smÄ›ĹˇnÄ› pichlavĂ˝ tĂłn ale nemohl nechat ani jeho na pochybĂˇch, jak pohrdavĂ˝ vĂ˝znam Zavalovy jedovatostĂ majĂ.

ZatĂmco se Zavala zabĂ˝val dĹˇtÄ›nĂm sĂry, Austin uchopil jednu z palubnĂch hadic a dal kapitĂˇnovi znamenĂ, aby pustil vodu. Hadice sebou Ĺˇkubla, jako by byla ĹľivĂˇ. Austin zaÄŤal pĹ™echĂˇzet po palubÄ› a rozstĹ™ikovat vodu na vĹˇechny strany.

KdyĹľ vodnĂ sprĹˇka dopadla na palubu, neobeĹˇlo se to bez syÄŤivÄ› klokotavĂ©ho zvukovĂ©ho doprovodu, ten ale na pozadĂ ZavalovĂ˝ch urĂˇĹľek zcela zanikl. ZpÄ›nÄ›nĂˇ kaluĹľ, v mÄ›sĂÄŤnĂm svitu sotva viditelnĂˇ, se postupnÄ› zvÄ›tĹˇovala. Austin tento miniaturnĂ vodnĂ pĹ™Ăval pĹ™iĹľivoval tak dlouho, dokud nedosĂˇhl tĂ©mÄ›Ĺ™ k rozmĂstÄ›nĂ˝m palivovĂ˝m nĂˇdrĹľĂm.

Zavalovy jedy se tentokrĂˇt minuly ĂşÄŤinkem. NepĹ™Ătel nehodlal po poslednĂch udĂˇlostech nic riskovat. Austin uĹľ zaÄŤĂnal bĂ˝t netrpÄ›livĂ˝. Ze zĂˇvÄ›su na poranÄ›nou paĹľi vytĂˇhl soubojovou pistoli, namĂĹ™il ji jen tak do vzduchu a vypĂˇlil.

JestliĹľe jeho plĂˇn selhal, jeden vĂ˝stĹ™el uĹľ ale nic nespravĂ.

Lest vĹˇak vyĹˇla. Za okamĹľik se ze stĂnĹŻ u pĹ™epravnĂch kontejnerĹŻ vylouply nezĹ™etelnĂ© obrysy postav, kterĂ© spĂĹˇ neĹľ lidi z masa a kostĂ v mÄ›sĂÄŤnĂm svitu pĹ™ipomĂnaly nÄ›jakĂ©

pĹ™ĂzraÄŤnĂ© bytosti, a zaÄŤaly se k nim pomalu pĹ™ibliĹľovat.

Austina znovu pĹ™epadlo znepokojenĂ, Ĺľe by ĂştoÄŤnĂci mohli mĂt noktoviznĂ brĂ˝le, rychle ale tuto myĹˇlenku zahnal.

VetĹ™elci se nynĂ pohybovali mnohem opatrnÄ›ji neĹľ pĹ™i pĹ™edchozĂch ĂştocĂch, nic vĹˇak nenasvÄ›dÄŤovalo tomu, Ĺľe by jejich odhodlĂˇnĂ splnit Ăşkol jakkoli pohaslo. Austin byl pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe se bÄ›hem nÄ›kolika vteĹ™in ostrĂ˝m svÄ›tlem rozzĂˇĹ™Ă baterky a palubou zadunĂ smrtonosnĂˇ palba.

Voda uĹľ sahala skoro ke kontejnerĹŻm.

Ve tmÄ› se zamihotala ÄŤervenĂˇ svÄ›tĂ˝lka. LaserovĂ©

zamÄ›Ĺ™ovaÄŤe, kterĂ© stĹ™elcĹŻm umoĹľnĂ jistĂ˝ zĂˇsah.

Austin dal Zavalovi znamenĂ.

â€žTeÄŹ.â€ś

Zavala sedÄ›l uprostĹ™ed paluby, lehce naklonÄ›nĂ˝, aby nezatÄ›Ĺľoval poranÄ›nĂ© mĂsto, a nespouĹˇtÄ›l oÄŤi ze stÄ›ĹľĂ viditelnĂ©ho lehce zpÄ›nÄ›nĂ©ho okraje rozlĂ©vajĂcĂ se vody.

ObÄ›ma rukama zvedl revolver, zamĂĹ™il na poslednĂ nĂˇdrĹľ po svĂ© pravici a zmĂˇÄŤkl spouĹˇĹĄ.

Revolver zaburĂˇcel jako nÄ›jakĂˇ miniaturnĂ houfnice.

ZasaĹľenĂˇ nĂˇdrĹľ se roztĹ™ĂĹˇtila a na palubu se vyvalil proud paliva. Zavala napĹ™aĹľenou pistoli rychle pĹ™esunul doleva.

VypĂˇlil jeĹˇtÄ› tĹ™ikrĂˇt. ZbylĂ© nĂˇdrĹľe se rozletÄ›ly na kusy. Na vodou pokrytou palubu bÄ›hem okamĹľiku vyteklo ĹˇestatĹ™icet galonĹŻ benzinu.

Austin dal kapitĂˇnovi pokyn, aby zvĂ˝Ĺˇil tlak. BenzinovĂ˝

pĹ™Ăval, jenĹľ po povrchu proudĂcĂ vody lehce klouzal vpĹ™ed, zavĂĹ™il kolem ĂştoÄŤnĂkĹŻ, kteĹ™Ă jeĹˇtÄ› stĂˇle leĹľeli na bĹ™ichu na palubÄ›, k nĂĹľ se vrhli potĂ©, co zahĹ™mÄ›la Austinova pistole.

TeÄŹ se vztyÄŤili, a pokud je vĹŻbec napadlo, Ĺľe stĂˇt ve vodÄ›

pokrytĂ© vrstvou paliva a mĂt pĹ™itom na sobÄ› benzinem nasĂˇklĂ© obleÄŤenĂ mĹŻĹľe pĹ™edstavovat urÄŤitĂ© riziko, bylo uĹľ stejnÄ› pozdÄ› cokoli s tĂm udÄ›lat. JedinĂ©, co bylo tĹ™eba k pĹ™emÄ›nÄ› paluby v pekelnou vĂ˝heĹ�, byla jiskra, a tu jim Zavala s radostĂ hodlal dodat.

OdloĹľil prĂˇzdnĂ˝ revolver a zvedl signĂˇlnĂ pistoli. Austin mezitĂm sledoval vstĂˇvajĂcĂ postavy.

â€žTeÄŹ!â€ś vykĹ™ikl znovu.

Zavala zmĂˇÄŤkl spouĹˇĹĄ. Ĺ˝hnoucĂ projektil dopadl pod Ăşhlem na palubu a s fosforeskujĂcĂm zĂˇbleskem se od nĂ odrazil. VyĹˇlehly tak mohutnĂ© plameny, Ĺľe si Zavala musel zakrĂ˝t rukou obliÄŤej.

KdyĹľ postupujĂcĂ ĹľlutĂˇ plamennĂˇ stÄ›na dorazila k ÄŤernÄ›

odÄ›nĂ˝m postavĂˇm a tÄ›kavĂˇ kapalina, ve kterĂ© stĂˇly, se rozhoĹ™ela s intenzitou napalmu, byli ĂştoÄŤnĂci najednou perfektnÄ› vidÄ›t. OheĹ� rychle pĹ™eskoÄŤil na jejich benzinem nasĂˇklĂ˝ odÄ›v a promÄ›nil je v hoĹ™ĂcĂ pochodnÄ›. ObrovskĂ˝ ĹľĂˇr jim vysĂˇl z plic vĹˇechen vzduch. NeĹľ mohli udÄ›lat jedinĂ˝

krok, zhroutili se na palubu. Z nynĂ jiĹľ zbyteÄŤnĂ˝ch zbranĂ zaÄŤaly vĂĹ™ĂcĂmi mraÄŤny ÄŤernĂ©ho dĂ˝mu na vĹˇechny strany lĂ©tat stĹ™ely.

Austin s tĂmto nebezpeÄŤnĂ˝m vedlejĹˇĂm produktem svĂ©ho plĂˇnu nepoÄŤĂtal. KĹ™ikl na kapitĂˇna, aby se rychle nÄ›kde ukryl, a pak pomohl do bezpeÄŤĂ Zavalovi. PĹ™ikrÄŤili se za palubnĂ navijĂˇk a zĹŻstali schovanĂ, dokud palba neutichla.

Plameny strĂˇvily vĹˇechno palivo a pohasly tĂ©mÄ›Ĺ™ stejnÄ›

rychle, jako se pĹ™ed chvĂlĂ rozhoĹ™ely. Austin Ĺ™ekl Zavalovi a kapitĂˇnovi, aby zĹŻstali na mĂstÄ›, a vydal se na prĹŻzkum. Na palubÄ› leĹľelo pÄ›t kouĹ™ĂcĂch, do klubĂÄŤka stoÄŤenĂ˝ch tÄ›l.

â€žVĹˇechno v poĹ™Ăˇdku?â€ś zavolal na nÄ›j Zavala. â€žJo, na dalĹˇĂ grilovĂˇnĂ uĹľ ale nepĹ™ijdou.â€ś

â€žPozor, Kurte,â€ś ozval se Zavala varovnÄ›, â€žtĂˇmhle je dalĹˇĂ.â€ś Austin automaticky sĂˇhnul do ramennĂho zĂˇvÄ›su, hned si ale uvÄ›domil, Ĺľe jiĹľ pouĹľitou soubojovou pistoli nechal vzadu. KdyĹľ se zpoza konstrukce jeĹ™Ăˇbu vynoĹ™il stĂn, ztuhnul. StojĂ v nekrytĂ©m prostoru. ZĂˇsobnĂk revolveru je prĂˇzdnĂ˝. ZemĹ™e. KaĹľdĂ˝m okamĹľikem se ozve kanonĂˇda a srazĂ ho k zemi. Proti plamenĹŻm mihotajĂcĂm se jeĹˇtÄ› tu a tam na povrchu rozlitĂ© vody musĂ pĹ™edstavovat ideĂˇlnĂ cĂl. A pak pĹ™ijde na Ĺ™adu Zavala s kapitĂˇnem.

Nic se nestalo. BÄ›ĹľĂcĂ postava mĂĹ™ila k mĂstu na pravoboku, kde Austin na zaÄŤĂˇtku pĹ™epadenĂ objevil zaklesnutĂ© hĂˇky.

Austin chtÄ›l vetĹ™elce nejprve nĂˇsledovat, po prvnĂm kroku se ale zastavil. Byl neozbrojenĂ˝, zranÄ›nĂ˝ a absolutnÄ›

vyÄŤerpanĂ˝, a tak jen bezmocnÄ› stĂˇl a poslouchal, jak se ve tmÄ› probouzĂ k Ĺľivotu nÄ›jakĂ˝ pĹ™ĂvÄ›snĂ˝ motor. KdyĹľ jeho hukot utichl v dĂˇli, otoÄŤil se a vydal se zpÄ›t k Zavalovi a kapitĂˇnovi. â€žPoÄŤĂtĂˇm, Ĺľe hostĂ© uĹľ z veÄŤĂrku odeĹˇli,â€ś pronesl Zavala. â€žVypadĂˇ to tak.â€ś Austin uvolnil dlouho zadrĹľovanĂ˝

dech. NejradÄ›ji by si lehnul a okamĹľitÄ› usnul, musel ale udÄ›lat jeĹˇtÄ› jednu vÄ›c. Mike je stĂˇle na stĹ™eĹˇe mĹŻstku a posĂˇdka a vÄ›deÄŤtĂ pracovnĂci jsou zabarikĂˇdovanĂ v oddÄ›lenĂ na pĹ™Ădi. â€žPoÄŤkejte tady. Ĺ�eknu ostatnĂm, Ĺľe mĹŻĹľou jĂt na vzduch.â€ś ProĹˇel okolo ohoĹ™elĂ˝ch tÄ›l a zamĂĹ™il k mĂstnosti, kde se skrĂ˝vali jeho kolegovĂ© a ÄŤlenovĂ© posĂˇdky. Austin nepatĹ™il k chladnokrevnĂ˝m lidem. TÄ›m, kteĹ™Ă si zasluhovali slitovĂˇnĂ, ho byl ochoten vÄ›novat. Ale tyhle zuhelnatÄ›lĂ©

zbytky byly jeĹˇtÄ› pĹ™ed chvĂlĂ bytostmi z masa a kostĂ, kterĂ©

mÄ›ly v plĂˇnu zabĂt ho i jeho pĹ™Ăˇtele a spolupracovnĂky. NÄ›co takovĂ©ho nemohl za ĹľĂˇdnĂ˝ch okolnostĂ pĹ™ipustit. A zvlĂˇĹˇĹĄ

jim nemohl dovolit ublĂĹľit NinÄ›, k nĂĹľ ho cosi stĂˇle silnÄ›ji poutalo. Bylo to zkrĂˇtka jednoduchĂ© jako facka. Jinak konat nemohl.

Jednalo se jednoznaÄŤnÄ› o tutĂ©Ĺľ skupinu, kterĂˇ vyvraĹľdila archeologickou expedici. PĹ™iĹˇli dokonÄŤit prĂˇci. Austin a ostatnĂ se jim jen pĹ™ipletli do cesty. VraĹľednĂ© komando bylo odraĹľeno, on ale vÄ›dÄ›l, Ĺľe dokud bude Nina KirovovĂˇ ĹľĂt, neskonÄŤĂ to.

11 KAPITOLA

Indie

MonzunovĂˇ mraÄŤna, kterĂˇ se od arabskĂ©ho moĹ™e pĹ™ihnala nad Indii, pĹ™inesla hustĂ˝ dĂ©ĹˇĹĄ. VÄ›tĹˇina ho spadla na horskĂ©

pĂˇsmo znĂˇmĂ© jako ZĂˇpadnĂ GhĂˇt. V dobÄ›, kdy proud vlhkĂ©ho vzduchu dosĂˇhl DekĂˇnskĂ© ploĹˇiny v jihovĂ˝chodnĂ Indii, se srĂˇĹľky jiĹľ omezily na â€žpouhĂ˝châ€ś pÄ›tadvacet palcĹŻ.

Jak tak profesor Arthur Irwin stĂˇl v ĂşstĂ jeskynÄ› a pozoroval pĹ™Ăvaly vod Ĺ™inoucĂ se z bĹ™idlicovÄ› ĹˇedĂ© oblohy, nechtÄ›lo se mu vÄ›Ĺ™it, Ĺľe to v praxi pĹ™edstavuje celoroÄŤnĂ Ăşhrn srĂˇĹľek v LondĂ˝nÄ›. PrĂˇvÄ› konÄŤĂcĂ odpolednĂ lijĂˇk by sĂˇm o sobÄ› staÄŤil k vytopenĂ parlamentu.

ĂšstĂ jeskynÄ› se nachĂˇzelo na svahu kopce, kterĂ˝ se tyÄŤil nad ĂşzkĂ˝m ĂşdolĂm porostlĂ˝m bujnou vegetacĂ. Tento hustĂ˝

les leĹľĂcĂ jiĹľnÄ› od Gangy pĹ™edstavoval jednu z nejzachovalejĹˇĂch ÄŤĂˇstĂ pĹŻvodnĂ starobylĂ© Indie. Kdysi byl znĂˇm jako odlehlĂ© a nebezpeÄŤnĂ© mĂsto osĂdlenĂ© dĂ©mony.

Irwin se neobĂˇval ani tak dĂ©monĹŻ jako toho, jakĂ˝ osud asi postihl jeho skupinu. Od chvĂle, kdy profesor Mehta a jejich mĂˇlomluvnĂ˝ prĹŻvodce odeĹˇli do vesnice, uĹľ uplynulo Ĺˇest hodin. K vesnici to byla asi hodina chĹŻze po rozbahnÄ›nĂ©

cestÄ›. Doufal, Ĺľe most, kterĂ˝ pĹ™i tom bylo tĹ™eba pĹ™ekonat, nevzala nĂˇhlĂˇ povodĹ�ovĂˇ vlna. Vzdychnul si. NemĹŻĹľe dÄ›lat vĹŻbec nic, zbĂ˝vĂˇ mu zkrĂˇtka jen ÄŤekat. MĂˇ hromadu zĂˇsob a prĂˇce se taky nÄ›jakĂˇ najde. Irwin zamĂĹ™il zpĂˇtky do nitra jeskynÄ›. ProĹˇel mezi dvÄ›ma sloupy podpĂrajĂcĂmi kamennĂ˝

oblouk ve tvaru podkovy a vstoupil do chladnĂ©ho ĂşstĹ™ednĂho sĂˇlu ÄŤi kaple.

ChudĂˇk Mehta. Konec koncĹŻ je to jeho expedice. Byl tak vzruĹˇenĂ˝, kdyĹľ mu zavolal a Ĺ™ekl: â€žPĹ™ipravuji malou expedici a potĹ™ebuji nÄ›jakĂ©ho etnologa. Absolventa Cambridge, stĹ™ednĂ vÄ›k. NechtÄ›l by ses podĂvat do Indie? Na mĂ© nĂˇklady?â€ś

â€žIndickĂ© muzeum pĹ™estalo ĹˇetĹ™it?â€ś â€žNe, nejde ale o muzeum. VĹˇechno ti vysvÄ›tlĂm pozdÄ›ji.â€ś BuddhistiÄŤtĂ mniĹˇi, kteĹ™Ă v pĹ™ĂkrĂ©m skalnatĂ©m svahu pomocĂ krompĂˇÄŤĹŻ a sekyr vyhloubili tuto jeskyni, si vzali k srdci slova svĂ©ho mistra, kterĂ˝ svĂ˝m ĹľĂˇkĹŻm radil, aby â€ždeĹˇĹĄovou pĹ™estĂˇvkuâ€ś vyuĹľili a bÄ›hem monzunovĂ©ho obdobĂ se vÄ›novali meditovĂˇnĂ a studiu.

Po stranĂˇch kaple se nachĂˇzely vstupnĂ otvory do primitivnĂch mniĹˇskĂ˝ch kobek. KamennĂˇ lehĂˇtka, na nichĹľ si Irwin a ostatnĂ roztĂˇhli spacĂ pytle, nepĹ™edstavovala zrovna komfortnĂ loĹľe, alespoĹ� ale byla suchĂˇ.

HlavnĂ sĂˇl pĹ™ipomĂnal kĹ™esĹĄanskou baziliku. SvÄ›tlo pĹ™ichĂˇzejĂcĂ od vstupnĂho otvoru dopadalo aĹľ ke vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂmu konci, kde by v normĂˇlnĂm kostele stĂˇl oltĂˇĹ™.

Irwin obdivoval umÄ›lecky zdobenĂ© sloupy, kterĂ© podpĂraly klenutĂ˝ strop. Zdi zdobily vĂ˝jevy z Buddhova Ĺľivota a, coĹľ Irwina zajĂmalo ze vĹˇeho nejvĂce, malby dvornĂch i lidovĂ˝ch umÄ›lcĹŻ, kteĹ™Ă ve svĂ˝ch dĂlech zachytili kaĹľdodennĂ Ĺľivot lidu a umoĹľnili tak stanovit dobu vzniku jeskynÄ› na pÄ›t set let po Kristu.

DekĂˇnskĂˇ ploĹˇina byla proslulĂˇ jeskynnĂmi klĂˇĹˇtery, pĹ™iÄŤemĹľ panoval nĂˇzor, Ĺľe uĹľ byly vĹˇechny objeveny. Pak byl nalezen tento. Jeho vchod dlouhĂˇ lĂ©ta zakrĂ˝vala vegetace. KdyĹľ bÄ›hem svĂ© prvnĂ nĂˇvĹˇtÄ›vy jeskynÄ› Mehta a Irwin zkoumali malby, ozval se odnÄ›kud z pĹ™edsĂˇlĂ hlas jejich prĹŻvodce. â€žRychle sem! ÄŚlovÄ›k!â€ś VymÄ›nili si pohledy. Oba se domnĂvali, Ĺľe prĹŻvodce objevil nÄ›jakou kostru. KdyĹľ pak vstoupili do chladnĂ© temnĂ©

prostory a posvĂtili si svĂtilnami do rohu, spatĹ™ili asi pÄ›t stop velkou kamennou postavu. NapĹŻl leĹľela, napĹŻl sedÄ›la, hlavu mÄ›la pootoÄŤenou do strany a k bĹ™ichu si tiskla talĂĹ™ovitou nĂˇdobu. Irwin chvĂli nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› zĂral, pak se vrĂˇtil do kaple a posadil se. Mehta jej nĂˇsledoval. â€žCo to je, Arthure?â€ś â€žTa podoba. UĹľ jsi nÄ›kdy nÄ›co podobnĂ©ho vidÄ›l?â€ś â€žNe, ale ty oÄŤividnÄ› ano.â€ś

Irwin si nervĂłznÄ› promnul bradku. â€žPĹ™ed nÄ›kolika lety jsem cestoval po Mexiku. Zastavili jsme se u mayskĂ˝ch zĹ™Ăcenin v ChichĂ©n ItzĂˇ. Je tam podobnĂˇ socha, jen vÄ›tĹˇĂ.

NazĂ˝vĂˇ se chac mool. Ta nĂˇdoba ve tvaru talĂĹ™e, kterou svĂrĂˇ

na bĹ™ichu, byla pouĹľĂvanĂˇ na zachytĂˇvĂˇnĂ krve pĹ™i obÄ›tnĂch obĹ™adech.â€ś

â€žMexiko,â€ś pronesl Mehta nedĹŻvÄ›Ĺ™ivÄ›.

Irwin pĹ™ikĂ˝vl. â€žKdyĹľ ji vidĂm tady, zcela mimo jakoukoli ÄŤasovou ÄŤi prostorovou souvislost…â€ś â€žChĂˇpu, samozĹ™ejmÄ›. TĹ™eba se ale mĂ˝lĂĹˇ. Mezi jednotlivĂ˝mi kulturami existuje mnoho podobnostĂ.â€ś â€žMoĹľnĂˇ. MusĂme ji odvĂ©zt a ovÄ›Ĺ™it jejĂ pravost.â€ś Methovy smutnĂ© oÄŤi jeĹˇtÄ› vĂce posmutnÄ›ly. â€žVĹľdyĹĄ jsme s pracĂ ani nezaÄŤali.â€ś

â€žNevidĂm dĹŻvod, proÄŤ bychom to tu nemohli prozkoumat pozdÄ›ji. Tohle je dĹŻleĹľitĂ©.â€ś â€žJistÄ›, Arthure,â€ś odpovÄ›dÄ›l Mehta rezignovanÄ›. DobĹ™e si pamatoval, jak byl Irwin impulzivnĂ dokonce i v dobÄ›, kdy studovali na Cambridgi.

ZaĹˇli do vesnice a vyzvedli si tam svĹŻj nĂˇklaÄŹĂˇk, s kterĂ˝m pak odjeli do nejbliĹľĹˇĂho mÄ›sta, kde byl k sehnĂˇnĂ telefon. Mehta navrhnul, aby zavolali Time-Questu, neziskovĂ© nadaci, kterĂˇ jejich expedici finanÄŤnÄ› zaĹˇtĂtila, a poĹľĂˇdali o dalĹˇĂ penĂze na pĹ™evoz artefaktu. PĹ™ipomnÄ›l, Ĺľe jedinĂˇ podmĂnka Time-Questu znÄ›la, Ĺľe organizace bude informovĂˇna o jakĂ©mkoli dĹŻleĹľitĂ©m nĂˇlezu.

KdyĹľ ponÄ›kud dlouhĂ˝ mezistĂˇtnĂ hovor skonÄŤil, Mehta zavÄ›sil a zasmĂˇl se. â€žĹ�Ăkali, Ĺľe si mĹŻĹľeme najmout nÄ›jakĂ©

vesniÄŤany, mĂˇme ale poÄŤkat, neĹľ k nĂˇm dorazĂ nÄ›kdo s penÄ›zi. Upozornil jsem je, Ĺľe monzun je za dveĹ™mi. Oni na to, Ĺľe prĂ˝ tu bude do osmaÄŤtyĹ™iceti hodin.â€ś VrĂˇtili se do jeskynÄ› a pustili se do fotografovĂˇnĂ a katalogizace. O dva dny pozdÄ›ji odeĹˇel Mehta s prĹŻvodcem do vesnice, aby se tam setkal se zĂˇstupcem Time-Questu. A pak se rozprĹˇelo.

Irwin pracoval na poznĂˇmkĂˇch. KdyĹľ se ti dva neukĂˇzali do soumraku, uvaĹ™il si karĂ rĂ˝Ĺľi a fazole. Tma postupnÄ›

houstla, a uĹľ to tak vypadalo, Ĺľe noc bude muset strĂˇvit sĂˇm.

PotÄ›Ĺˇilo ho proto, kdyĹľ po umytĂ nĂˇdobĂ vodou z cisterny uslyĹˇel tichĂ© kroÄŤeje.

â€žKoneÄŤnÄ›, pĹ™ĂˇtelĂ©,â€ś Ĺ™ekl pĹ™es rameno. â€žBojĂm se, Ĺľe jste zmeĹˇkali veÄŤeĹ™i, moĹľnĂˇ bych se ale nechal pĹ™emluvit a uvaĹ™il jeĹˇtÄ› trochu rĂ˝Ĺľe.â€ś

Nikdo mu neodpovÄ›dÄ›l. OtoÄŤil se a spatĹ™il postavu stojĂcĂ jen tÄ›snÄ› za hranicĂ svÄ›tla, kterĂ© vrhala lampa.

Pomyslel si, Ĺľe by to mohl bĂ˝t nÄ›jakĂ˝ vesniÄŤan poslanĂ˝

Mehtou. â€žPolekal jste mÄ›,â€ś oslovil muĹľe. â€žPoslal vĂˇs Mehta s nÄ›jakĂ˝m vzkazem?â€ś

Postava se mĂsto odpovÄ›di pohnula vpĹ™ed. V muĹľovÄ›

ruce se zaleskl kov a Irwin v poslednĂch dÄ›suplnĂ˝ch okamĹľicĂch svĂ©ho Ĺľivota pochopil, co se stalo Mehtovi a prĹŻvodci, jen nevÄ›dÄ›l proÄŤ.

12 KAPITOLA

ÄŚĂna

â€žJak daleko jsme od naleziĹˇtÄ›, ÄŤancu?â€ś Ĺ lachovitĂ˝ muĹľ stojĂcĂ u dlouhĂ© kormidelnĂ pĂˇky na zĂˇdi Ĺ™ĂÄŤnĂho ÄŤlunu zvedl dva prsty.

â€žDvÄ› mĂle, nebo dvÄ› hodiny?â€ś zeptal se ho Jack Quinn.

KormidelnĂkova scvrklĂˇ tvĂˇĹ™ se rozzĂˇĹ™ila ĂşsmÄ›vem, kterĂ˝

odhalil Ĺ™ĂdkĂ© zuby. PokrÄŤil rameny a ukĂˇzal si na ucho. BuÄŹ

otĂˇzka pĹ™esahovala jeho chatrnĂ© znalosti angliÄŤtiny, nebo v kravĂˇlu, kterĂ˝ dÄ›lal staĹ™iÄŤkĂ˝ pĹ™ĂvÄ›snĂ˝ motor znaÄŤky Evinrude, jednoduĹˇe neslyĹˇel.

OpotĹ™ebovanĂ© ventily, poruchovĂˇ ĹˇkrtĂcĂ klapka a uvolnÄ›nĂ˝ motorovĂ˝ kryt, kterĂ˝ vibroval jako kĹŻĹľe bubnu, to vĹˇe vytvĂˇĹ™elo randĂˇl, jenĹľ se ozvÄ›nou vracel od Ĺ™ĂÄŤnĂch bĹ™ehĹŻ a spolehlivÄ› likvidoval jakoukoli snahu o verbĂˇlnĂ komunikaci.

PonÄ›kud podsaditĂ˝ Quinn si prohrĂˇbl Ĺ™ĂdnoucĂ ÄŤernĂ©

vlasy a trochu si poposedl, pokus najĂt pro svĹŻj zadek trochu pohodlnÄ›jĹˇĂ pozici byl ale pĹ™edem odsouzen k nezdaru.

NĂzkĂ© a ĂşzkĂ© plavidlo, kterĂ© jen vzdĂˇlenÄ› pĹ™ipomĂnalo pĹ™ĂbojovĂ˝ ÄŤlun, bylo pouze ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› kryto hrubÄ›

opracovanou palubou, jejĂĹľ povrch plnĂ˝ ĹˇpiÄŤatĂ˝ch tĹ™Ăsek k usazenĂ zrovna nelĂˇkal.

Quinn to nakonec vzdal. SvÄ›sil ramena a jen zvlhlĂ˝ma oÄŤima pozoroval kolem pozvolna plynoucĂ krajinu. RĂ˝ĹľovĂˇ

polĂÄŤka a ÄŤajovĂ© plantĂˇĹľe uĹľ nechali za sebou. ÄŚas od ÄŤasu minuli rybĂˇĹ™skou vesnici a nÄ›jakĂ©ho pasoucĂho se buvola, brzy ale vĹˇe vystĹ™Ădala jen zlatavĂˇ polĂÄŤka tĂˇhnoucĂ se aĹľ k mlhou zahalenĂ˝m horĂˇm. Quinn krĂˇsy ÄŚĂny nevnĂmal. MÄ›l plnou hlavu Fergusona, muĹľe, kterĂ˝ mu pomĂˇhal s pĹ™Ăpravou projektĹŻ.

PrvnĂ Fergusonova zprĂˇva byla vzruĹˇujĂcĂ.

â€žNalezena spousta hlinÄ›nĂ˝ch vojĂˇkĹŻ. MĹŻĹľe to bĂ˝t vÄ›tĹˇĂ neĹľ Si-an.â€ś

Quinn okamĹľitÄ› pochopil, Ĺľe Ferguson narĂˇĹľĂ na sedmitisĂcovou terakotovou armĂˇdu, kterĂˇ byla objevena u cĂsaĹ™skĂ© hrobky poblĂĹľ ÄŤĂnskĂ©ho mÄ›sta Si-anu. Byl to ten druh zprĂˇv, kterĂ© Quinn rĂˇd pĹ™enechĂˇval vedenĂ VĂ˝chodoasijskĂ© nadace, jeĹľ ho platila jako vĂ˝konnĂ©ho Ĺ™editele.

Nadaci zaloĹľila skupina bohĂˇÄŤĹŻ, kteĹ™Ă tak hodlali podpoĹ™it snahy o vzĂˇjemnĂ© pochopenĂ vĂ˝chodu a zĂˇpadu a urÄŤitĂ˝m zpĹŻsobem odÄŤinit obchod s opiem. NavĂc se takovĂ©

vĂ˝daje daly odeÄŤĂtat z danĂ, takĹľe ti, kdo si pohodlnÄ› Ĺľili z penÄ›z, k nimĹľ jejich pĹ™edci pĹ™iĹˇli tak, Ĺľe statisĂcĹŻm ÄŚĂĹ�anĹŻ

pĹ™ivodili drogovou zĂˇvislost, si svĂ© penĂze mohli skuteÄŤnÄ›

plnÄ› uĹľĂvat.

SouÄŤĂˇst programu nadace tvoĹ™ilo takĂ© sponzorovĂˇnĂ archeologickĂ˝ch vĂ˝zkumĹŻ v ÄŚĂnÄ›. VedenĂ jim bylo pĹ™ĂznivÄ›

naklonÄ›no, protoĹľe nadaci nic nestĂˇly. PĹ™evĂˇĹľnÄ› je totiĹľ subvencovali pro vÄ›c zapĂˇlenĂ amatĂ©Ĺ™i, kteĹ™Ă za svou spoluĂşÄŤast rĂˇdi zaplatili. VedenĂ takĂ© nebylo nikterak proti mysli, kdyĹľ se nadace obÄŤas objevila na titulnĂ strĂˇnce The New York Times.

Quinn se vÄ›tĹˇinou vypravil do terĂ©nu jen tehdy, kdyĹľ si mohl bĂ˝t jist pĹ™Ăznivou publicitou, obvykle to ale stĂˇlo spoustu ĂşsilĂ pĹ™inutit ho vzdĂˇt se pohodlĂ mahagonovĂ˝m nĂˇbytkem a koĹľenĂ˝mi kĹ™esly vybavenĂ© newyorskĂ©

kancelĂˇĹ™e.

DruhĂˇ zprĂˇva z naleziĹˇtÄ› byla dokonce jeĹˇtÄ› slibnÄ›jĹˇĂ neĹľ ta prvnĂ.

â€žNalezen vzruĹˇujĂcĂ artefakt. Podrobnosti budou nĂˇsledovat.â€ś

Sotva stihnul Quinn kontaktovat svĂ© znĂˇmĂ© v novinĂˇch a televizi, pĹ™iĹˇla tĹ™etĂ zprĂˇva.

â€žTen artefakt je mayskĂ˝!â€ś

NeĹľ vzal mĂsto v nadaci, vedl jedno univerzitnĂ muzeum, a tak mÄ›l o starobylĂ˝ch kulturĂˇch alespoĹ� povrchnĂ znalost.

OkamĹľitÄ› proto odeslal Fergusonovi nĂˇsledujĂcĂ odpovÄ›ÄŹ: â€žNemoĹľnĂ©. MayskĂ˝ nenĂ synonymum pro ÄŤĂnskĂ˝.â€ś Po nÄ›kolika dnech se Ferguson ozval znovu. â€žNemoĹľnĂ©, ale pravdivĂ©. Nejde o Ĺľert.â€ś

TĂ© noci se Quinn sbalil a nastoupil do prvnĂho letadla do Hongkongu, kde pak chytil vlak na pevninu. Pak pĹ™estoupil do autobusu a po nÄ›kolika hodinĂˇch vystoupil u Ĺ™eky, prĂˇvÄ›

vÄŤas, aby se mohl svĂ©zt s ÄŚangem. Ten se nestaral jen o zĂˇsobovĂˇnĂ expedice, slouĹľil zĂˇroveĹ� jako poĹˇĹĄĂˇk obstarĂˇvajĂcĂ pÄ›Ĺˇky spojenĂ s nejbliĹľĹˇĂ telegrafnĂ stanicĂ. To byl takĂ© dĹŻvod, proÄŤ to zprĂˇvĂˇm tak neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› dlouho trvalo.

Jak Quinn zjistil, navĹˇtĂvil ÄŚang mĂsto nĂˇlezu naposledy pĹ™ed nÄ›kolika dny. Muselo to bĂ˝t tĂ©hoĹľ dne, kdy si vyzvedl poslednĂ Fergusonovu zprĂˇvu. BÄ›hem dlouhĂ© a ĂşnavnĂ© cesty v Quinnovi narĹŻstal vztek. Ĺ lo vlastnÄ› jen o to, jestli Fergusona zastĹ™elĂ jeĹˇtÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ ho hodĂ do Ĺ™eky, nebo aĹľ potom. Jak se blĂĹľili k naleziĹˇti, stĂˇle vĂc si pohrĂˇval s myĹˇlenkou, jestli Ferguson nejednal v pominutĂ smyslĹŻ.

MoĹľnĂˇ se napil zĂˇvadnĂ© vody.

Quinn se dosud nerozhodl, co podnikne, ÄŤlun uĹľ ale udÄ›lal obrat a najel na bĹ™eh v mĂstÄ›, kde nesl stopy mnoha lidskĂ˝ch nohou. ÄŚang pĹ™ivĂˇzal ÄŤlun ke kĹŻlu zaraĹľenĂ©mu do zemÄ›, popadl s Quinnem krabice se zĂˇsobami a spoleÄŤnÄ› se vydali do vnitrozemĂ.

ZatĂmco krĂˇÄŤeli po stezce vinoucĂ se vysokou Ĺľlutou trĂˇvou, zeptal se Quinn ÄŚanga: â€žJak je to daleko?â€ś Jeden prst. TakĹľe jedna mĂle, nebo taky jedna hodina, pomyslel si Quinn. SprĂˇvnĂˇ nebyla ani jedna z tÄ›chto variant. UĹľ po minutÄ› se ocitli na pĹ™ibliĹľnÄ› kruhovĂ©m plĂˇcku s podupanou trĂˇvou.

ÄŚang sloĹľil nĂˇklad na zem a naznaÄŤil Quinnovi, aby uÄŤinil totĂ©Ĺľ.

â€žKde je tĂˇbor?â€ś zeptal se Quinn, rozhlĂĹľeje se po lidech ÄŤi stanech.

ÄŚangova tvĂˇĹ™ dostala ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› udivenĂ˝ a ÄŤĂˇsteÄŤnÄ›

popuzenĂ˝ vĂ˝raz. Promnul si Ĺ™ĂdkĂ© vousy a pak dĹŻraznÄ›

ukĂˇzal na zem u svĂ˝ch nohou.

BĂˇjeÄŤnĂ˝ konec bĂˇjeÄŤnĂ©ho dne, pomyslel si navztekanÄ›

Quinn. Je unavenĂ˝ a ĹˇpinavĂ˝, Ĺľaludek mu Ĺ™ve hlady jako tur a jeho prĹŻvodce navĂc zabloudĂ. ÄŚang zabreptal nÄ›co ÄŤĂnsky a kĂ˝vl na Quinna, aby ho nĂˇsledoval. Po nÄ›kolika minutĂˇch chĹŻze se zastavil a ukĂˇzal rukou pĹ™ed sebe. PĂˇr akrĹŻ pĹŻdy tam bylo pĹ™ekopĂˇno.

KdyĹľ se Quinn vydal podĂ©l okraje rozrytĂ© plochy, spatĹ™il jakĂ˝si zakulacenĂ˝ pĹ™edmÄ›t vyÄŤuhujĂcĂ z hlĂny. ZaÄŤal kolem nÄ›j hrabat rukama. Po nÄ›kolika minutĂˇch odkryl hlavu a ramena terakotovĂ©ho vĂˇleÄŤnĂka. Zkusil to o kousek dĂˇl a naĹˇel jeĹˇtÄ› dalĹˇĂ ozbrojence.

UrÄŤitÄ› jsem na sprĂˇvnĂ©m mĂstÄ›, pomyslel si, mÄ›l by tu bĂ˝t ale asi tucet lidĂ. Kde, k ÄŤertu, vĹˇichni jsou? ÄŚang se vyplaĹˇenÄ› rozhlĂ©dl. â€žDĂ©moni,â€ś prohlĂˇsil a aniĹľ by cokoli dodal, vystartoval k Ĺ™ece.

Vzduch se ochladil, jako by slunce zakryl mrak. Quinn zjistil, Ĺľe se ocitl sĂˇm. JedinĂ© zvuky pĹ™edstavovalo ĹˇustÄ›nĂ vÄ›trem rozhĂ˝banĂ© trĂˇvy pĹ™ipomĂnajĂcĂ tichĂ© ĹˇelestÄ›nĂ plĂĹľĂcĂho se hada. Naposledy pĹ™eletÄ›l oÄŤima okolĂ a rozbÄ›hl se za pelĂˇĹˇĂcĂm prĹŻvodcem. Ĺ iky mlÄŤenlivĂ˝ch vĂˇleÄŤnĂkĹŻ

pohĹ™benĂ˝ch v zemi opÄ›t osamÄ›ly.

13 KAPITOLA

Okres Fairfax, Virginie

Ve Virginii nastalo dalĹˇĂ dusnĂ©, nehybnĂ© rĂˇno. Austin nasedl do svĂ©ho skifu, odrazil se od dĹ™evÄ›nĂ©ho mola, silnĂ˝mi prsty sevĹ™el rukojeti vesel z uhlĂkovĂ˝ch vlĂˇken a dlouhĂ˝m hladkĂ˝m zĂˇbÄ›rem vyrazil jako ĹˇĂp po tĹ™pytĂcĂ se hladinÄ› Ĺ™eky Potomac.

VeslovĂˇnĂ po Potomaku pĹ™edstavovalo kaĹľdodennĂ rituĂˇl, kterĂ˝ Austin odhodlanÄ› vykonĂˇval mezi jednotlivĂ˝mi akcemi. Poslechl lĂ©kaĹ™e a po urÄŤitou dobu dopĹ™Ăˇl levĂ© ÄŤĂˇsti svĂ©ho tÄ›la klid. Jakmile se ale stehy vstĹ™ebaly, zahĂˇjil vlastnĂ terapii, kterĂˇ spoÄŤĂvala ve zvedĂˇnĂ ÄŤinek a dĹ™inÄ› v domĂˇcĂ posilovnÄ› a plavĂˇnĂ v bazĂ©nu u domu. PostupnÄ› si zvyĹˇoval dĂˇvky, aĹľ nakonec doĹˇel k pĹ™esvÄ›dÄŤenĂ, Ĺľe nedĂˇvno poseĹˇĂvanĂ˝m svalĹŻm trocha veslovĂˇnĂ neublĂĹľĂ.

ÄŚas na otestovĂˇnĂ fyzickĂ©ho stavu pĹ™ipadl na mimoĹ™ĂˇdnÄ›

krĂˇsnĂ˝ den, kdy vĂˇbenĂ Ĺ™ĂÄŤnĂch sirĂ©n uĹľ neĹˇlo odolat. Z

ĂşloĹľnĂ©ho prostoru bĂ˝valĂ© Ăşschovny lodÄ›k, kterou si pĹ™estavÄ›l na obytnĂ˝ dĹŻm a jeĹľ se nachĂˇzela pĹ™Ămo pod starĂ˝mi palisĂˇdami na hranici okresu, vytĂˇhl ĹˇtĂhlĂ˝

jednadvacet stop dlouhĂ˝ skif Maas Aero. DonĂ©st lehkou zĂˇvodnĂ loÄŹ na molo a spustit ji na vodu nebylo obtĂĹľnĂ©.

PonÄ›kud sloĹľitÄ›jĹˇĂ ale bylo nastoupit do vratkĂ©ho skifu, aniĹľ by se pĹ™evrĂˇtil.

PrvnĂ pokus zaveslovat si znamenal vyloĹľenou katastrofu. Vesla znaÄŤky Contept II byla sice lehounkĂˇ jako peĹ™Ă, vzhledem k jejich devĂti stopĂˇm a odporu, kterĂ˝ jim kladla voda, nedokĂˇzal Austin udÄ›lat vĂc neĹľ jen pĂˇr zĂˇbÄ›rĹŻ.

Pak se, zbrocen ledovĂ˝m potem, radÄ›ji vydal zpĂˇtky. LevĂˇ

ÄŤĂˇst trupu ho bolela, jako by mu do nĂ nÄ›kdo zarazil hĂˇk a snaĹľil se ji odtrhnout. ZĂˇmÄ›rnÄ› loÄŹ tÄ›snÄ› u bĹ™ehu pĹ™evrhnul, dobelhal se domĹŻ, na chvĂli se zadĂval na svĹŻj popelavĂ˝

odraz v zrcadle na dveĹ™Ăch skĹ™ĂĹ�ky s lĂ©ky a pak si vzal nÄ›kolik prĂˇĹˇkĹŻ, kterĂ© ale jeho bolestivĂˇ muka zmĂrnily jen nepatrnÄ›. Za nÄ›kolik dnĹŻ to zkusil znova. ZabĂral silnÄ›ji pravou paĹľĂ, takĹľe skif mÄ›l pĹ™i nerovnomÄ›rnĂ˝ch zĂˇbÄ›rech tendenci plout v pomÄ›rnÄ› nehezkĂ˝ch kruĹľnicĂch, byl to ale alespoĹ� nÄ›jakĂ˝ pohyb. Po pĂˇr dnech uĹľ dokĂˇzal veslovat, aniĹľ by pĹ™itom zatĂnal zuby.

Ztuhlost nakonec odeznÄ›la. Jedinou pĹ™ipomĂnku ĂştoÄŤnĂkovy ĹˇĹĄastnĂ© trefy toho dne byla uĹľ jen bodavĂˇ bolest, kterou pocĂtil pĹ™i rozcviÄŤovĂˇnĂ. KdyĹľ se ale vsoukal do otevĹ™enĂ©ho trupu lodÄ›, pĹ™ipevnil si chodidla Ĺ™emĂnky k noĹľnĂm opÄ›rkĂˇm a nÄ›kolikerĂ˝m pokrÄŤenĂm a opÄ›tovnĂ˝m nataĹľenĂm nohou posunul sedĂˇtko po vodĂcĂch liĹˇtĂˇch sem a tam, aby si rozhĂ˝bal bĹ™iĹˇnĂ svaly, cĂtil se zase dobĹ™e. Upravil polohu â€žzĂˇvorâ€ś, kovovĂ˝ch krouĹľkĹŻ spoÄŤĂvajĂcĂch na veslech v mĂstÄ›, kde prochĂˇzela podpÄ›rami na okrajĂch trupu, aby zajistil, Ĺľe sĂla vloĹľenĂˇ do zĂˇbÄ›rĹŻ bude vyuĹľita beze zbytku.

NatĂˇhl se dopĹ™edu, ponoĹ™il vesla do vody a opatrnÄ›, nechĂˇvaje za sebe pracovat vĂˇhu svĂ©ho tÄ›la, pĹ™itĂˇhl jejich rukojeti k sobÄ›. Skif se rozbÄ›hl po hladinÄ› jako vodomÄ›rka.

UĹľ dlouho se tak dobĹ™e necĂtil. StĂˇle jeĹˇtÄ› trochu pĹ™etrvĂˇvajĂcĂ bolest byla pĹ™ehluĹˇena radostnĂ˝m pocitem, Ĺľe mĹŻĹľe veslovat normĂˇlnĂm rytmem. SedÄ›l zpĹ™Ăma, jen pĹ™i zĂˇbÄ›rech nemÄ›l ruce v zĂˇkrytu, aby se mu vesla snadnÄ›ji pĹ™itahovala. ZpoÄŤĂˇtku se nikam nehnal, sedaÄŤku se pĹ™i skluzu vpĹ™ed nepokouĹˇel dostat aĹľ do krajnĂ polohy a nasazoval k dlouhĂ˝m zĂˇbÄ›rĹŻm. Na konci kaĹľdĂ©ho z nich natoÄŤil lopatky vesel do tĂ©mÄ›Ĺ™ horizontĂˇlnĂ polohy, aby tak zmenĹˇil odpor vzduchu, a takto zploĹˇtÄ›lĂˇ vesla plynulĂ˝m pohybem pĹ™esunul jen pĂˇr palcĹŻ nad hladinou opÄ›t vpĹ™ed.

SpokojenÄ› si zamruÄŤel; veslovalo se mu skvÄ›le.

Skif klouzal po Ĺ™ece stejnÄ› tiĹˇe, jako se vĂtr prohĂˇnÄ›l zĂˇpraĹľĂmi okĂˇzalĂ˝ch starĂ˝ch domĹŻ lemujĂcĂch bĹ™eh. Lehce mlhavĂ˝ vzduch, kterĂ˝ mu plnil plĂce, vonÄ›l jako parfĂ©m nÄ›jakĂ© dĂˇvnĂ© lĂˇsky. CoĹľ byla do urÄŤitĂ© mĂry pravda. Pro Austina veslovĂˇnĂ neznamenalo jen nÄ›jakou nĂˇroÄŤnou fyzickou aktivitu. ProtoĹľe technika hrĂˇla dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ roli neĹľ sĂla, byla pro nÄ›j tato duĹˇevnĂ a fyzickĂˇ souÄŤinnost nÄ›ÄŤĂm na zpĹŻsob zenovĂ© meditace. PlnÄ› se do veslovĂˇnĂ pohrouĹľil.

PostupnÄ› zvyĹˇoval frekvenci a pĹ™itahoval vesla stĂˇle vÄ›tĹˇĂ a vÄ›tĹˇĂ silou, aĹľ mu displej poÄŤĂtadla umĂstÄ›nĂ©ho pĹ™Ămo nad noĹľnĂmi opÄ›rkami ukazoval obvyklĂ˝ch osmadvacet zĂˇbÄ›rĹŻ

za minutu.

Pod okrajem tyrkysovÄ› baseballovĂ© ÄŤepice s vyĹˇitĂ˝m emblĂ©mem agentury NUMA se mu objevily prvnĂ kapiÄŤky potu, na zĂˇda se mu zaÄŤalo lepit ragbyovĂ© triÄŤko a zadek mÄ›l navzdory polstrovanĂ˝m cyklistickĂ˝m ĹˇortkĂˇm otlaÄŤenĂ˝.

VĹˇechny smysly mu ale Ĺ™Ăkaly, Ĺľe Ĺľije. Ĺ tĂhlĂ˝ trup lodÄ› letÄ›l Ĺ™ekou, jako kdyby mÄ›l mĂsto vesel kĹ™Ădla. MÄ›l v plĂˇnu veslovat pÄ›taÄŤtyĹ™icet minut, pak se obrĂˇtit a nechat lĂnĂ˝ Ĺ™ĂÄŤnĂ proud, aby mu pomohl s nĂˇvratem. PokouĹˇet ĹˇtÄ›stĂ vĂce by nemÄ›lo smysl.

Na bĹ™ehu se nÄ›co jasnÄ› zalesklo. SluneÄŤnĂ paprsky se odrazily od ÄŤoÄŤky dalekohledu umĂstÄ›nĂ©ho na tĹ™ĂnoĹľce.

BlĂzko Ĺ™eky sedÄ›l na sklĂˇdacĂ Ĺľidli nÄ›jakĂ˝ muĹľ a zĂral do okulĂˇru. Na hlavÄ› mÄ›l bĂlou bavlnÄ›nou ÄŤapku staĹľenou hluboko do oÄŤĂ, zbytek obliÄŤeje mu zakrĂ˝val dalekohled.

Austin si toho muĹľe poprvĂ© vĹˇiml uĹľ pĹ™ed nÄ›kolika dny, a pomyslel si, Ĺľe asi pozoruje ptĂˇky. Na amatĂ©rskĂ©ho ornitologa se ale choval trochu podivnÄ›. Jeho dalekohled totiĹľ neustĂˇle mĂĹ™il jen na Austina.

Austin po chvĂli uÄŤinil plĂˇnovanĂ˝ obrat a zamĂĹ™il po proudu dolĹŻ. KdyĹľ se k pozorovateli ptĂˇkĹŻ opÄ›t pĹ™iblĂĹľil, uloĹľil vesla do skifu, nechal se Ĺ™ekou jen tak unĂˇĹˇet a zamĂˇval na muĹľe, doufaje, Ĺľe ho tĂm pĹ™imÄ›je zvednout hlavu. Jeho oÄŤi ale zĹŻstaly pĹ™ilepeny k dalekohledu. ZatĂmco skif tiĹˇe proplouval kolem, Austin si muĹľe peÄŤlivÄ› prohlĂ©dl.

Pak se zaĹˇklebil, potĹ™Ăˇsl hlavou, znovu se chopil vesel a vydal se k domovu.

Ve viktoriĂˇnskĂ©m slohu postavenĂˇ Ăşschovna lodÄ›k tvoĹ™ila souÄŤĂˇst vÄ›tĹˇĂ zĂˇstavby. PĹ™i pohledu na stÄ›ny z bledÄ›modrĂ˝ch pĹ™eklĂˇdanĂ˝ch prken a mansardovou stĹ™echu, nad niĹľ vyÄŤnĂvala vÄ›ĹľiÄŤka, mÄ›l ÄŤlovÄ›k pocit, Ĺľe vidĂ miniaturu skuteÄŤnĂ©ho obytnĂ©ho domu, vnitĹ™nĂ vybavenĂ tĂ©to pĹ™edstavÄ› ale neodpovĂdalo. Austin pĹ™irazil ke bĹ™ehu, vylezl na molo, vytĂˇhl skif z vody a pak jej zanesl pod svĹŻj pĹ™Ăbytek. UloĹľil ho do stojanu hned vedle jednĂ© z dalĹˇĂch svĂ˝ch hraÄŤek, malĂ©ho kluzĂˇku s vnÄ›jĹˇĂm motorem. Austin mÄ›l jeĹˇtÄ› dvÄ› dalĹˇĂ plavidla, dvaadvacet stop dlouhou plachetnici typu Kat a opravdovĂ˝ zĂˇvodnĂ kluzĂˇk, ta ale kotvila v soukromĂ©m pĹ™Ăstavu v ChesapeakskĂ©m zĂˇlivu.

MÄ›l rĂˇd klasickĂ© linie svĂ©ho katu, jeho historii i skuteÄŤnost, Ĺľe navzdory bachratĂ©mu trupu a jedinĂ© plachtÄ› je rychlĂ˝, zvlĂˇĹˇtÄ› po ĂşpravĂˇch, jeĹľ sĂˇm provedl, a Ĺľe dokĂˇĹľe nechat za sebou mnohĂ© vÄ›tĹˇĂ a ĹˇtĂhlejĹˇĂ lodÄ›. Jeho kat byl nĂˇvÄ›trnĂ˝, ostatnÄ› stejnÄ› jako on, a Austin pĹ™i plavbĂˇch vyhledĂˇval extrĂ©my z hlediska povÄ›trnostnĂch podmĂnek i vzdĂˇlenostĂ, jen aby si ho poĹ™ĂˇdnÄ› uĹľil. ZatĂmco mentĂˇlnĂ vĂ˝zvu obsaĹľenou ve veslovĂˇnĂ pĹ™ijal aĹľ skoro v dospÄ›losti a plachtit se naopak nauÄŤil skoro jako mimino, opojenĂ z rychlosti ho pĹ™epadlo nÄ›kde uprostĹ™ed a uĹľ od deseti let prohĂˇnÄ›l zĂˇvodnĂ ÄŤluny. PĹ™ĂleĹľitostnÄ› si rĂˇd zazĂˇvodil dodnes.

Jakmile skif uloĹľil, vystoupil po vnitĹ™nĂm schodiĹˇti do obytnĂ©ho patra a pokraÄŤoval dĂˇle aĹľ do pokoje ve vÄ›ĹľiÄŤce.

SvlĂ©kl se, obleÄŤenĂ hodil do koĹˇe na prĂˇdlo a splĂˇchl pot horkou sprchou. KdyĹľ se pak pĹ™ed zrcadlem utĂral, pĹ™eletÄ›l oÄŤima jizvu po kulce. PĹŻvodnĂ sytĂˇ ÄŤerveĹ� uĹľ zmizela, rĂˇna teÄŹ byla rĹŻĹľovĂˇ. Zanedlouho se od ostatnĂch svÄ›tlĂ˝ch ĹˇrĂˇmĹŻ, rĂ˝sujĂcĂch se na jeho oĹ™echovÄ› hnÄ›dĂ© pokoĹľce, nebude nikterak odliĹˇovat. VĹˇechny ty jizvy pĹ™edstavovaly vzpomĂnku na ÄŤetnĂ© stĹ™ety a potyÄŤky. NÄ›kdy si Ĺ™Ăkal, jestli snad jeho tÄ›lo nemĂˇ nÄ›jakou vrozenou schopnost pĹŻsobit na kulky a ostrĂ© pĹ™edmÄ›ty jako magnet na kovovĂ© piliny.

OblĂ©kl si ÄŤistĂ© triÄŤko a kraĹĄasy, zamĂĹ™il do kuchynÄ›, udÄ›lal si pĹŻl konvice silnĂ© keĹ�skĂ© kĂˇvy a na pĂˇnvi si usmaĹľil slaninu s vejci. VĹˇechno to pak nasklĂˇdal na tĂˇc a zanesl na terasu nad Ĺ™ekou. ZatĂmco snĂdal, pozoroval, jak kolem plyne.

KdyĹľ dosnĂdal, nalil si jeĹˇtÄ› jeden ĹˇĂˇlek kĂˇvy a s pĹ™ĂjemnĂ˝m pocitem provĂˇzejĂcĂm nĂˇpor cholesterolu se vydal do obytnĂ©

pracovny. VloĹľil do stereofonnĂho pĹ™ehrĂˇvaÄŤe cĂ©dĂ©ÄŤko s Coltranem, posadil se do ÄŤernĂ©ho koĹľenĂ©ho kĹ™esla a zaposlouchal se do tĂłnovĂ˝ch kreacĂ nĂˇstroje, o nichĹľ se jeho tvĹŻrci, Adolphu Saxovi, urÄŤitÄ› nezdĂˇlo ani v tom nejdivoÄŤejĹˇĂm snu. SkuteÄŤnost, Ĺľe Austin dĂˇval pĹ™ednost modernĂmu jazzu, nebyla pĹ™ekvapivĂˇ. Hudba Coltraneho, Oscara Petersona, Keitha Jarretta, Billa Evanse a mnoha dalĹˇĂch muzikantĹŻ zastoupenĂ˝ch v AustinovÄ› rozsĂˇhlĂ©

fonotĂ©ce svĂ˝m zpĹŻsobem odrĂˇĹľela jeho vlastnĂ osobnost: ledovĂ˝ chlad maskujĂcĂ obrovskou vnitĹ™nĂ energii a prĹŻbojnost, schopnost ponoĹ™it se hluboko do vlastnĂ duĹˇe, kdyĹľ bylo nutno vynaloĹľit nadlidskĂ© ĂşsilĂ, a improvizaÄŤnĂ nadĂˇnĂ.

Tato prostornĂˇ mĂstnost pĹ™edstavovala rĹŻznorodou mĂchanici starĂ©ho a novĂ©ho. Na podlaze stĂˇl pĹŻvodnĂ koloniĂˇlnĂ nĂˇbytek z tmavĂ©ho dĹ™eva, na bĂlĂ˝ch zdech visely originĂˇly souÄŤasnĂ˝ch umÄ›lcĹŻ. Na ÄŤlovÄ›ka, kterĂ˝ vyrostl na moĹ™i ÄŤi v jeho bezprostĹ™ednĂm okolĂ a jenĹľ strĂˇvil vÄ›tĹˇinu Ĺľivota pod vodou nebo na hladinÄ› oceĂˇnĹŻ, tam bylo podivuhodnÄ› mĂˇlo pĹ™edmÄ›tĹŻ se vztahem k moĹ™eplavectvĂ.

NaivnĂ kresba plujĂcĂho klipru od nÄ›jakĂ©ho hongkongskĂ©ho Picassa vytvoĹ™enĂˇ pro jakĂ©hosi kapitĂˇna pracujĂcĂho pro ÄŚĂnskou

obchodnĂ spoleÄŤnost,

mapa

Pacifiku

z

devatenĂˇctĂ©ho stoletĂ, pĂˇr kouskĹŻ nĂˇstrojĹŻ pro stavbu lodĂ, fotografie Austinova katu a miniaturnĂ model jeho zĂˇvodnĂho kluzĂˇku ve sklenÄ›nĂ© lĂˇhvi.

Knihovna obsahovala nÄ›kolik v kĹŻĹľi vĂˇzanĂ˝ch publikacĂ, vÄ›tĹˇinou nĂˇmoĹ™nĂch dobrodruĹľstvĂ z pera Josepha Conrada a Hermanna Melvilla, a asi tucet vÄ›deckĂ˝ch pĹ™ĂruÄŤek tĂ˝kajĂcĂch se oceĂˇnografie, pĹ™evĂˇĹľnou ÄŤĂˇst ohmatanĂ˝ch svazkĹŻ ale tvoĹ™ila dĂla PlatĂłna, Kanta a mnoha dalĹˇĂch velkĂ˝ch filozofĹŻ, v nichĹľ si rĂˇd ÄŤĂtĂˇval. Austin si byl tĂ©to dichonomie vÄ›dom, neshledĂˇval v nĂ ale nic zvlĂˇĹˇtnĂho.

Nejeden nĂˇmoĹ™nĂ kapitĂˇn se po zavrĹˇenĂ kariĂ©ry strĂˇvenĂ© v zajetĂ moĹ™skĂ˝ch dĂˇlav usadil ve vnitrozemĂ. Austin se sice do Kansasu zatĂm stÄ›hovat nehodlal, moĹ™e pro nÄ›j ale pĹ™edstavovalo nezkrotnou a nĂˇroÄŤnou milenku, a on toto tichĂ© ĂştoÄŤiĹˇtÄ›, v nÄ›mĹľ by si odpoÄŤal od jejĂ trĂ˝znivĂ© nĂˇruÄŤe, obÄŤas potĹ™eboval.

ZatĂmco usrkĂˇval kĂˇvu, padl mu zrak na obÄ› mantonky povÄ›ĹˇenĂ© na zdi nad krbem. Ve sbĂrce uĹľ mÄ›l skoro dvÄ› stÄ›

pĂˇrĹŻ soubojovĂ˝ch pistolĂ. VÄ›tĹˇinu mÄ›l uloĹľenu v ohnivzdornĂ©m sejfu, tyto nejnovÄ›jĹˇĂ pĹ™ĂrĹŻstky si ale zatĂm ponechĂˇval doma. Nefascinovala ho pouze kvalita Ĺ™emeslnĂ©

prĂˇce a jejich smrtĂcĂ krĂˇsa, ale rovnÄ›Ĺľ nevyzpytatelnĂ© cesty osudu, kterĂ˝ se mohl zmÄ›nit kulkou vypĂˇlenou pĹ™esnÄ› na cĂl kterĂ©hosi pradĂˇvnĂ©ho ospalĂ©ho rĂˇna. PĹ™emĂtal, jak by to asi dopadlo s federacĂ, kdyby Aaron Burr nezabil Alexandra Hamiltona. Pohled na mantonky ho znovu pĹ™ivedl k myĹˇlenkĂˇm na udĂˇlosti na palubÄ› Nerea. Jak podivnĂˇ to byla noc! BÄ›hem doby, kdy se doma zotavoval, si celĂ˝ Ăştok nesÄŤetnÄ›krĂˇt v duchu pĹ™ehrĂˇl. Jako na videu si ho opakovanÄ›

pouĹˇtÄ›l v hlavÄ›, v nÄ›kterĂ˝ch okamĹľicĂch dÄ›j zastavoval a rychle se zase vracel na zaÄŤĂˇtek.

KdyĹľ bylo po boji, vyÄŤerpĂˇnĂ a ztrĂˇta krve se na Austinovi okamĹľitÄ› projevily. NedokĂˇzal udÄ›lat vĂc neĹľ jen pĂˇr krokĹŻ, pak se uĹľ jen plĂĹľil a nakonec si musel sednout.

To kapitĂˇn Phelan musel informovat ostatnĂ, Ĺľe na palubÄ› uĹľ je bezpeÄŤno. KdyĹľ vyĹˇli z Ăşkrytu, naloĹľili Austina i Zavalu na nosĂtka a dopravili je na oĹˇetĹ™ovnu. Cestou museli minout tÄ›lo muĹľe, kterĂ©ho Austin dostal jedinĂ˝m vĂ˝stĹ™elem ze soubojovĂ© pistole. Na AustinĹŻv pokyn zastavili a jeden ÄŤlen posĂˇdky se silnĂ˝m Ĺľaludkem stĂˇhnul mrtvĂ©mu ĂştoÄŤnĂkovi z hlavy kuklu. Objevil se obliÄŤej snÄ›dĂ©ho tĹ™icĂˇtnĂka s hustĂ˝mi ÄŤernĂ˝mi vousy, ostatnĂ rysy se ale od normĂˇlu nikterak vĂ˝raznÄ› neodliĹˇovaly. SamozĹ™ejmÄ› s vĂ˝jimkou kruhovĂ©ho otvoru na ÄŤele.

Zavala se na nosĂtkĂˇch vztyÄŤil a uznale zamruÄŤel.

â€žPĹ™iznej se,â€ś Ĺ™ekl smÄ›rem k Austinovi, â€žĹľe sis na tu pĹ™edpotopnĂ bambitku nasadil laserovĂ˝ zamÄ›Ĺ™ovaÄŤ.

PohybujĂcĂ se cĂl, a navĂc ve tmÄ›! Kdybych to nevidÄ›l na vlastnĂ oÄŤi, pĹ™Ăsahal bych, Ĺľe takovĂ˝ zĂˇsah je nemoĹľnĂ˝.â€ś â€žJe nemoĹľnĂ˝,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin a zatvĂˇĹ™il se posmutnÄ›le. â€žNechtÄ›l jsem riskovat, a tak jsem hodlal vypĂˇlit na tÄ›lo.â€ś

ZatĂmco je peÄŤlivÄ› ovazovali, vysvÄ›tlil Zavalovi, Ĺľe jeho ÄŹĂˇbelskĂˇ pĹ™esnost nemÄ›la nic spoleÄŤnĂ©ho s muĹˇkou ÄŤi nechvalnÄ› proslulĂ˝m skrytĂ˝m drĂˇĹľkovĂˇnĂm hlavnÄ›. Jak spÄ›chal, nastavil pĂˇÄŤku pro regulaci pĹ™enosu tlaku na zĂˇvÄ›rovĂ© ĂşstrojĂ do opaÄŤnĂ© polohy, takĹľe se pak spouĹˇtÄ›

staÄŤilo jen dotknout. S jinou pistolĂ by urÄŤitÄ› vystĹ™elil nad.

Mohli jen dÄ›kovat Bohu, Ĺľe jim o vhodnosti pĹ™edimenzovanĂ© hlavnÄ› byl poskytnut tak prostĂ˝ dĹŻkaz.

PĹ™iletÄ›l vrtulnĂk, kterĂ˝ na zĂˇkladÄ› rĂˇdiovĂ© zprĂˇvy odvysĂlanĂ© na nouzovĂ© frekvenci poslala ropnĂˇ spoleÄŤnost, vyzvedl z Nerea oba zranÄ›nĂ© muĹľe i Ninu Kirovovou a vysadil je v TarfĂˇji. KapitĂˇn Phelan svĂ© plavidlo odmĂtl opustit. KdyĹľ ho pak lodnĂ lĂ©kaĹ™ka ujistila, Ĺľe bÄ›hem nÄ›kolika dnĹŻ bude schopen jakĹľ takĹľ fungovat, rozhodl se vydat se s Nereem k YucatĂˇnu. Uplynulo jen pĂˇr hodin a Austin se Zavalou uĹľ sedÄ›li na palubÄ› tryskovĂ©ho letounu, kterĂ˝ mÄ›l k dispozici jeden z vedoucĂch pracovnĂkĹŻ agentury NUMA a jenĹľ se pro nÄ› v Maroku zastavil bÄ›hem letu z Ĺ�Ăma do SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ. Nina si domluvila, Ĺľe letadlo vezme na Dullesovo letiĹˇtÄ› i ji. Tablety, jeĹľ Austin dostal proti bolesti, zapĹŻsobily moĹľnĂˇ vĂc, neĹľ chtÄ›l, a on tĂ©mÄ›Ĺ™

celĂ˝ let prospal. VzpomĂnky na nÄ›j mÄ›l jen mlhavĂ©, dokĂˇzal si ale vybavit sen, v nÄ›mĹľ ho na tvĂˇĹ™ polĂbil nÄ›jakĂ˝ blonÄŹatĂ˝

andÄ›l. KdyĹľ se probudil, byli ve Washingtonu. Nina, kterĂ©

jel autobus do Bostonu, uĹľ zmizela. ZapĹ™emĂtal, jestli ji jeĹˇtÄ›

vĹŻbec nÄ›kdy uvidĂ. Po nÄ›kolika dnech strĂˇvenĂ˝ch v nemocnici byl on i Zavala poslĂˇn domĹŻ. Na cestu dostali radu, aby brali poctivÄ› lĂ©ky a umoĹľnili svĂ˝m tÄ›lĹŻm trochu si odpoÄŤinout.

Ze zamyĹˇlenĂ vytrhlo Austina zazvonÄ›nĂ telefonu. KdyĹľ zvedl sluchĂˇtko, ozval se z nÄ›j praskotem podmalovanĂ˝

pozdrav.

â€žDobrĂ© rĂˇno, Kurte. Jak se cĂtĂte?â€ś â€žMĂˇm se celkem dobĹ™e, admirĂˇle Sandeckere. DÄ›kuji za optĂˇnĂ. MusĂm ale pĹ™ipustit, Ĺľe se trochu nudĂm.â€ś â€žTo rĂˇd slyĹˇĂm. Nuda vĂˇm ale konÄŤĂ. Sejdeme se zĂtra v devÄ›t a pokusĂme se tÄ›m marockĂ˝m udĂˇlostem pĹ™ijĂt na kloub. Pozvu tam i Zavalu. Byl spatĹ™en, jak se ve svĂ©m kabrioletu projĂĹľdĂ nÄ›kde kolem Arlingtonu, takĹľe se domnĂvĂˇm, Ĺľe i jeho neÄŤinnost ubĂjĂ.â€ś Zavala, kterĂ˝ vlastnil korvetu z roku 1961, jiĹľ si poĹ™Ădil hlavnÄ› proto, Ĺľe to byl poslednĂ model s kufrem, trĂˇvil vÄ›tĹˇinu ÄŤasu ve svĂ© suterĂ©nnĂ dĂlnÄ›, kde se obvykle zabĂ˝val renovacĂ rĹŻznĂ˝ch technickĂ˝ch zaĹ™ĂzenĂ ÄŤi vymĂ˝ĹˇlenĂm novĂ˝ch pomĹŻcek a pĹ™ĂstrojĹŻ pro prĂˇci pod vodou. Jakmile byl schopen chodit, aniĹľ by pĹ™itom padal, zaÄŤal si dĂˇvat do tÄ›la v jednĂ© boxerskĂ© tÄ›locviÄŤnÄ›. Joe se nikdy nenudil, pokud se nÄ›kde kolem vyskytovaly Ĺľeny, takĹľe se nynĂ snaĹľil soucitu, kterĂ˝ jeho zranÄ›nĂ u pĹ™ĂsluĹˇnic hezÄŤĂho pohlavĂ vzbuzovalo, co nejvĂce vyuĹľĂt.

Austin se Zavalou mnohokrĂˇt hovoĹ™il po telefonu.

TĹ™ebaĹľe si Joe uĹľĂval, uĹľ se nemohl doÄŤkat, aĹľ se zase bude moci zĂşÄŤastnit nÄ›jakĂ© akce. TakĹľe Austin mÄ›l absolutnĂ pravdu, kdyĹľ nynĂ odpovÄ›dÄ›l: â€žJsem si jist, admirĂˇle, Ĺľe uĹľ je na nĂˇvrat do prĂˇce celĂ˝ ĹľhavĂ˝.â€ś â€žSkvÄ›lĂ©. Mimochodem, jak jsem pochopil, jste na tom tak dobĹ™e, Ĺľe byste se mohl dostat do posĂˇdky pro olympijskĂ© hry.â€ś

â€žMaximĂˇlnÄ› jako kormidelnĂk. MĂˇm jeden nĂˇvrh, pane.

AĹľ si pĹ™ĂĹˇtÄ› nÄ›koho najmete, aby si hrĂˇl na ornitologa, dohlĂ©dnÄ›te na to, aby si k vychĂˇzkovĂ˝m botĂˇm nebral podkolenky.â€ś

ChvĂli bylo ticho. â€žSnad vĂˇm nemusĂm pĹ™ipomĂnat,â€ś Ĺ™ekl poslĂ©ze admirĂˇl, â€žĹľe NUMA nemĂˇ podobnou skupinu tajnĂ˝ch agentĹŻ, jakou majĂ k dispozici vaĹˇi langleyĹˇtĂ sousedĂ©. PoĹľĂˇdal jsem Joa McSweeneye, coĹľ je jedna z kancelĂˇĹ™skĂ˝ch krys ĂşÄŤetnĂho oddÄ›lenĂ agentury, aby nenĂˇpadnÄ› zjistil, jak si vedete. Cestou do prĂˇce chodĂvĂˇ

okolo vaĹˇeho domu. ZdĂˇ se, Ĺľe se pĹ™ĂliĹˇ ÄŤasto dĂval na bondovky a Ĺľe ten Ăşkol vzal vĂˇĹľnÄ›ji, neĹľ jsem chtÄ›l.

DoufĂˇm, Ĺľe se vĂˇs to nÄ›jak nedotklo.â€ś â€žAni v nejmenĹˇĂm, pane. OceĹ�uji vĂˇĹˇ zĂˇjem. V kaĹľdĂ©m pĹ™ĂpadÄ› je to lepĹˇĂ, neĹľ kdyby mi kaĹľdĂ˝ den z vedenĂ agentury volali.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› to jsem pĹ™edpoklĂˇdal. Mimochodem, ten chlapĂk se v ptĂˇcĂch skuteÄŤnÄ› vyznĂˇ.â€ś

â€žO tom nepochybuji,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin. â€žTakĹľe na shledanou zĂtra, admirĂˇle.â€ś

KdyĹľ Austin zavÄ›sil, musel se SandeckerovÄ›

starostlivosti a jeho skuteÄŤnost ponÄ›kud pĹ™ekrucujĂcĂ narĂˇĹľce na CIA, jejĂĹľ sĂdlo se nachĂˇzelo necelou mĂli odtud, zasmĂˇt.

AdmirĂˇlova agentura se sice zabĂ˝vala pĹ™evĂˇĹľnÄ› vÄ›deckou ÄŤinnostĂ, ale jejĂ operace coby organizace fungujĂcĂ jako nĂˇmoĹ™nĂ protÄ›jĹˇek NASA byly automaticky pĹ™ipravovĂˇny tak, aby mohly bĂ˝t vyuĹľity zpravodajskĂ˝m oddÄ›lenĂm, pĹ™iÄŤemĹľ vĂ˝sledky nÄ›kdy dokonce pĹ™edÄŤily to nejlepĹˇĂ, s ÄŤĂm mohla ĂšstĹ™ednĂ zpravodajskĂˇ sluĹľba pĹ™ijĂt.

Sandecker zĂˇvidÄ›l CIA jejĂ v podstatÄ› neomezenĂ˝

rozpoÄŤet a naopak znaÄŤnÄ› omezenou odpovÄ›dnost, i kdyĹľ on sĂˇm si takĂ© umÄ›l od Kongresu penĂze vydupat. DokĂˇzal navĂc sehnat finanÄŤnĂ prostĹ™edky od dvaceti vĂ˝znamnĂ˝ch univerzit, na jejichĹľ fakultĂˇch studenti zĂskĂˇvali znalosti v souvisejĂcĂch oborech, a zajistit si podporu mnoha velkĂ˝ch korporacĂ. NUMA, opĂrajĂcĂ se o pÄ›t tisĂc vÄ›deckĂ˝ch pracovnĂkĹŻ, technikĹŻ a dalĹˇĂch specialistĹŻ, si dĂky neustĂˇle probĂhajĂcĂm geologickĂ˝m vĂ˝zkumĹŻm na dnÄ› moĹ™Ă a oceĂˇnĹŻ, projektĹŻm na poli studia Ĺľivota moĹ™skĂ˝ch organismĹŻ, podmoĹ™skĂ© archeologie a klimatologie, celĂ© flotile vĂ˝zkumnĂ˝ch plavidel a ÄŤetnĂ˝m letounĹŻm zajistila vĂ˝sadnĂ postavenĂ. Na zemÄ›kouli prakticky neexistovalo jedinĂ©

mokrĂ© mĂsto, kterĂ© by nemohla prozkoumat.

SkuteÄŤnost, Ĺľe dokĂˇzal pĹ™esvÄ›dÄŤit Austina, aby odeĹˇel od CIA, povaĹľoval Sandecker za svĹŻj velkĂ˝ ĂşspÄ›ch. Austinova cesta k agentuĹ™e byla kĹ™ivolakĂˇ. Vystudoval systĂ©movĂ©

inĹľenĂ˝rstvĂ na WashingtonskĂ© univerzitÄ› a pak se pĹ™ihlĂˇsil na vysoce cenÄ›nou potĂˇpÄ›ÄŤskou Ĺˇkolu v Seattlu. NauÄŤil se tam od vĹˇeho nÄ›co, coĹľ v praxi znamenalo, Ĺľe zĂskal zĂˇklady svaĹ™ovĂˇnĂ pod vodou, komerÄŤnĂho vyuĹľitĂ trhavin i potĂˇpÄ›nĂ pĹ™i nulovĂ© viditelnosti. Specializoval se na plovatelnost pĹ™edmÄ›tĹŻ, vyzvedĂˇvĂˇnĂ tÄ›ĹľkĂ˝ch vÄ›cĂ z moĹ™e a na hlubinnĂ©

potĂˇpÄ›nĂ v rĹŻznĂ©m prostĹ™edĂ pĹ™i pouĹľitĂ dĂ˝chacĂ smÄ›si a podmoĹ™skĂ˝ch komor. NÄ›kolik let hledal ropu v SevernĂm moĹ™i, pak se na Ĺˇest let upsal otcovÄ› firmÄ› na zachraĹ�ovĂˇnĂ lodĂ a lodnĂch nĂˇkladĹŻ a potĂ© se nechal nalĂˇkat do nepĹ™ĂliĹˇ

znĂˇmĂ©ho oddÄ›lenĂ CIA, jehoĹľ zamÄ›Ĺ™enĂ spoÄŤĂvalo v zĂskĂˇvĂˇnĂ zpravodajskĂ˝ch informacĂ pod vodou. Jako zastupujĂcĂ velitel se zĂşÄŤastnil tajnĂ©ho vyzvednutĂ jednĂ©

ruskĂ© ponorky a zĂˇchrany a nĂˇslednĂ©ho prozkoumĂˇnĂ ĂrĂˇnskĂ© kontejnerovĂ© lodÄ›, kterĂˇ byla i s nukleĂˇrnĂmi zbranÄ›mi na palubÄ› ve vĹˇĂ tichosti potopena izraelskou ponorkou. Provedl takĂ© nÄ›kolik ĹˇetĹ™enĂ pro komerÄŤnĂ leteckĂ©

spoleÄŤnosti, jejichĹľ stroje byly za zĂˇhadnĂ˝ch okolnostĂ sestĹ™eleny nad moĹ™em. PokaĹľdĂ© musel vrak nejprve najĂt, pak se pokusit co nejvĂce ĂşlomkĹŻ vyzdvihnout a nakonec vĹˇe proĹˇetĹ™it.

KdyĹľ skonÄŤila studenĂˇ vĂˇlka, rozhodla se CIA Austinovo oddÄ›lenĂ rozpustit. Za normĂˇlnĂch okolnostĂ by zĹ™ejmÄ› pĹ™eĹˇel do jinĂ© sekce, kontaktoval jej ale admirĂˇl Sandecker a nabĂdl mu neobvyklou potĂˇpÄ›ÄŤskou prĂˇci, kterĂˇ by ÄŤasto probĂhala mimo zornĂ© pole vlĂˇdnĂch ĂşĹ™ednĂkĹŻ. Sandecker si mohl stÄ›Ĺľovat, jak chtÄ›l, a vytĂ˝kat CIA tĂ©mÄ›Ĺ™ cokoli, o dobrodruĹľnĂ˝ch operacĂch s pĹ™ĂchutĂ romantiky ale vÄ›dÄ›l svĂ©.

Austin se podĂval na hodinky. Deset hodin. V Seattlu bude sedm. Zvedl sluchĂˇtko a vytoÄŤil ÄŤĂslo. Ozval se hlas, kterĂ˝ svou bĹ™itkostĂ pĹ™ipomĂnal kotouÄŤovou pilu.

â€žDobrĂ© jitro,â€ś pozdravil Austin, â€žvolĂˇ ti tvĹŻj nejoblĂbenÄ›jĹˇĂ syn.â€ś

â€žUĹľ byl nejvyĹˇĹˇĂ ÄŤas.â€ś

â€žMluvili jsme spolu vÄŤera, tati.â€ś

â€žBÄ›hem ÄŤtyĹ™iadvaceti hodin se toho mĹŻĹľe stĂˇt spoustu,â€ś odpovÄ›dÄ›l AustinĹŻv otec bodĹ™e.

â€žAno? Jako napĹ™Ăklad co?â€ś

â€žÄŚlovÄ›k tĹ™eba mĹŻĹľe podepsat mnohamilionovĂ˝ kontrakt s ÄŚĂĹ�any. JĂˇ ho podepsal. To nenĂ ĹˇpatnĂ© na starĂ©ho papriku, co Ĺ™ĂkĂˇĹˇ?â€ś

PrĂˇvÄ› po svĂ©m otci Austin zdÄ›dil urostlou postavu a tvrdohlavost. Ĺ irokĂˇ ramena Austina starĹˇĂho, kterĂ©mu uĹľ tĂˇhlo na osmdesĂˇt, jiĹľ byla ponÄ›kud svÄ›ĹˇenĂˇ, stĂˇle ale jeĹˇtÄ›

dokĂˇzal zvlĂˇdnout tolik prĂˇce, Ĺľe by to mnohĂ© mladĹˇĂ muĹľe zabilo. Jeho zĂˇchranĂˇĹ™skĂˇ firma, kterĂˇ operovala ze Seattlu, mu pĹ™inesla bohatstvĂ. JeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd sĂˇm Ĺ™Ădil auto, od smrti Austinovy matky pĹ™ed nÄ›kolika lety moĹľnĂˇ dokonce jeĹˇtÄ›

vĂce neĹľ dĹ™Ăve. Jako pro vÄ›tĹˇinu lidĂ, kteĹ™Ă se vypracovali vlastnĂm ĂşsilĂm, bylo i pro nÄ›j podnikĂˇnĂ hrou. PenĂze zase tolik neznamenaly.

â€žGratuluji, tati. NemĹŻĹľu Ĺ™Ăci, Ĺľe bych byl pĹ™ekvapen. Do starĂ©ho papriky mĂˇĹˇ ale daleko, a dobĹ™e to vĂĹˇ.â€ś â€žNeztrĂˇcej ÄŤas a nemaĹľ mi med kolem huby. To jsou jen kecy. RadÄ›ji mi Ĺ™ekni, kdy se ukĂˇĹľeĹˇ, abychom to spolu oslavili a zaĹĄali drĂˇpek nÄ›jakĂ© flaĹˇce. CoĹľ takhle Jack Danielâ€™s?â€ś

To tak akorĂˇt potĹ™ebuju, pomyslel si Austin. Po noci strĂˇvenĂ© s mohutnÄ› nasĂˇvajĂcĂm otcem by se mohl rovnou vrĂˇtit do nemocnice. â€žTeÄŹ to nepĹŻjde. Nastupuju zase do prĂˇce.â€ś

â€žJe naÄŤase. UĹľ ses vĂˇlel dost dlouho.â€ś V jeho hlase zaznÄ›lo urÄŤitĂ© roztrpÄŤenĂ.

â€žTys musel mluvit s admirĂˇlem. Ten totiĹľ Ĺ™Ăkal nÄ›co podobnĂ©ho.â€ś

â€žAle houby, jĂˇ mÄ›l na prĂˇci lepĹˇĂ vÄ›ci.â€ś AustinĹŻv otec Ĺľertoval jen ÄŤĂˇsteÄŤnÄ›. VĹŻÄŤi Sandeckerovi choval znaÄŤnĂ˝

respekt. ZĂˇroveĹ� v nÄ›m ale spatĹ™oval soka. Nikdy se totiĹľ nevzdal nadÄ›je, Ĺľe Kurt jednou dostane rozum a pĹ™evezme rodinnou firmu. Austina obÄŤas napadlo, Ĺľe prĂˇvÄ› tato nadÄ›je otci dodĂˇvĂˇ ĹľivotnĂ energii.

â€žPoÄŤkejme, co vlastnÄ› admirĂˇl chce. Ozvu se ti.â€ś OdpovÄ›dĂ mu bylo hlasitĂ© povzdechnutĂ. â€žDobrĂˇ, udÄ›lej, co musĂĹˇ. MusĂm konÄŤit. MĂˇm dalĹˇĂ hovor.â€ś Austin se zadĂval na ztichlĂ© sluchĂˇtko a potĹ™Ăˇsl hlavou.

ObÄŤas popustil uzdu fantazii a pokusil si pĹ™edstavit, co by se asi stalo, kdyby se jeho robustnĂ, medvÄ›da pĹ™ipomĂnajĂcĂ otec s kĹ™ehkĂ˝m Sandeckerem utkal. Na vĂ˝sledek by si asi dopĹ™edu nevsadil, jednu vÄ›c ale vÄ›dÄ›l jistÄ›. Jestli k tomu mĂˇ

nÄ›kdy dojĂt, on u toho bĂ˝t nechce.

CĂ©dĂ©ÄŤko s Coltranem dohrĂˇlo. Austin ho vyndal, vloĹľil do pĹ™ehrĂˇvaÄŤe nahrĂˇvku Gerryho Mulligana a pohodlnÄ› se s ĂşsmÄ›vem na tvĂˇĹ™i v kĹ™esle opĹ™el. PoslednĂ hodiny pĹ™ĂjemnĂ©ho nicnedÄ›lĂˇnĂ, moĹľnĂˇ poslednĂ na celĂ© tĂ˝dny, si hodlal nĂˇleĹľitÄ› vychutnat. Byl rĂˇd, Ĺľe mu Sandecker zavolal a Ĺľe tahle dovolenĂˇ pomalu konÄŤĂ. Nuda uĹľ zaÄŤĂnala bĂ˝t nesnesitelnĂˇ. AdmirĂˇl nebyl jedinĂ˝m ÄŤlovÄ›kem, kterĂ˝ by â€žtĂ©

marockĂ© zĂˇleĹľitostiâ€ś, jak nedĂˇvnĂ© udĂˇlosti nazĂ˝val, rĂˇd pĹ™iĹˇel na kloub.

14 KAPITOLA

Hiram Yeager se opĹ™el zĂˇdy o opÄ›radlo kĹ™esla, ruce sepjal za hlavou a pĹ™es starodĂˇvnĂ© brĂ˝le s drĂˇtÄ›nĂ˝mi obrouÄŤkami se zadĂval na trojrozmÄ›rnĂ˝ ÄŤernobĂlĂ˝ obrĂˇzek baculatĂ© Sumatranky, kterĂˇ na nÄ›j shlĂĹľela z obĹ™Ăho monitoru stojĂcĂho hned za ovlĂˇdacĂm panelem ve tvaru koĹ�skĂ©

podkovy. MladĂˇ Ĺľena dĂky holografickĂ© zobrazovacĂ metodÄ›

vypadala jeĹˇtÄ› opravdovÄ›ji a ĹľivoucnÄ›ji neĹľ ve skuteÄŤnosti.

ZauvaĹľoval, kolik milionĹŻ mladĂkĹŻ asi dostalo svou prvnĂ lekci z anatomie ĹľenskĂ©ho tÄ›la dĂky snĂmkĹŻm snÄ›dĂ˝ch domorodek na strĂˇnkĂˇch ÄŤasopisu National Geographic.

ZasnÄ›nÄ› a trochu nostalgicky si povzdechl a Ĺ™ekl: â€žDĂky za pĂ©ÄŤi, Maxi.â€ś

â€žRĂˇdo se stalo,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu poÄŤĂtaÄŤ neosobnĂm muĹľskĂ˝m hlasem. â€žDomnĂval jsem se, Ĺľe malĂˇ pĹ™estĂˇvka v prĂˇci by se vĂˇm hodila.â€ś SnÄ›dĂˇ dĂvka zmizela, poslĂˇna zpĂˇtky do roku 1937, v nÄ›mĹľ se pro ni zmĂˇÄŤknutĂm spouĹˇtÄ›

fotoaparĂˇtu zastavil ÄŤas.

â€žVyvolalo to hezkĂ© vzpomĂnky,â€ś prohlĂˇsil Yaeger a usrkl trochu kĂˇvy.

Ĺ Ă©f agenturnĂ komunikaÄŤnĂ sĂtÄ› se mohl ze svĂ©ho soukromĂ©ho terminĂˇlu v malĂ© postrannĂ mĂstnosti bÄ›hem mĹľiku dostat do rozsĂˇhlĂ˝ch datovĂ˝ch souborĹŻ uloĹľenĂ˝ch v poÄŤĂtaÄŤovĂ©m stĹ™edisku, kterĂ© zabĂralo celĂ© desĂˇtĂ© patro sprĂˇvnĂ budovy NUMA. Hardware tĂ©to agentury se ÄŤasto dostĂˇval do titulkĹŻ svÄ›tovĂ˝ch denĂkĹŻ. Akce technicky dokonalĂ˝ch vĂ˝zkumnĂ˝ch lodĂ, ponorek dosahujĂcĂch ĂşĹľasnĂ˝ch hloubek a rozmanitĂ˝ch podmoĹ™skĂ˝ch robotĹŻ

dokĂˇzaly ve ÄŤtenĂˇĹ™Ăch vzbudit znaÄŤnou pĹ™edstavivost.

JednĂm z nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂch SandeckerovĂ˝ch pĹ™ĂspÄ›vkĹŻ v tĂ©to oblasti byl ale tento bÄ›ĹľnĂ©mu oku skrytĂ˝ klenot, rozsĂˇhlĂˇ

vysokorychlostnĂ poÄŤĂtaÄŤovĂˇ sĂĹĄ, pro jejĂĹľ vytvoĹ™enĂ dostal Yaeger absolutnÄ› volnou ruku a dĂky admirĂˇlovi takĂ©

neomezenĂ© finanÄŤnĂ prostĹ™edky.

Sandecker nalĂˇkal Yaegera do agentury bÄ›hem pracovnĂ nĂˇvĹˇtÄ›vy jednĂ© poÄŤĂtaÄŤovĂ© korporace v Silicon Valley a povÄ›Ĺ™il ho vybudovĂˇnĂm jednoznaÄŤnÄ› nejlepĹˇĂho a nejvÄ›tĹˇĂho oceĂˇnografickĂ©ho archivu na svÄ›tÄ›. Tato obrovitĂˇ

databĂˇze byla pĹ™ĂÄŤinou YaegerovĂ˝ch radostĂ i strastĂ. DĂˇt dohromady z knĂĹľek, ÄŤlĂˇnkĹŻ a vÄ›deckĂ˝ch a historickĂ˝ch pracĂ souhrn lidskĂ˝ch znalostĂ za celĂˇ staletĂ trvalo roky.

VĹˇe, co bylo o moĹ™Ăch a oceĂˇnech kdy napsĂˇno a neupadlo v zapomnÄ›nĂ, mÄ›li k dispozici nejen pracovnĂci agentury, ale takĂ© studenti, profesionĂˇlnĂ oceĂˇnografovĂ©, nĂˇmoĹ™nĂ technici a podmoĹ™ĹˇtĂ archeologovĂ© z celĂ©ho svÄ›ta. Yaeger byl jedinĂ˝m

pracovnĂkem

NUMA,

kterĂ˝

ignoroval

Sandeckerova naĹ™ĂzenĂ ohlednÄ› oblĂ©kĂˇnĂ. SkuteÄŤnost, Ĺľe mu to prochĂˇzelo, vĂ˝mluvnÄ› svÄ›dÄŤila o jeho schopnostech.

Tenhle trhan by dĂky svĂ˝m dĹľĂnovĂ˝m kalhotĂˇm a bundÄ›, dlouhĂ˝m svÄ›tlĂ˝m vlasĹŻm staĹľenĂ˝m do copu a neposluĹˇnĂ˝m knĂrĹŻm zakrĂ˝vajĂcĂm ponÄ›kud chlapecky dychtivĂ˝ vĂ˝raz v obliÄŤeji v ĹˇedesĂˇtĂ˝ch letech dokonale zapadl do jakĂ©koli komuny hipĂkĹŻ. Yaeger ale neĹľil v nÄ›jakĂ© jurtÄ›, ve skuteÄŤnosti dojĂĹľdÄ›l do prĂˇce z jednoho vyhledĂˇvanĂ©ho marylandskĂ©ho pĹ™edmÄ›stĂ svĂ˝m plnÄ› vybavenĂ˝m BMW.

Jeho atraktivnĂ manĹľelka byla umÄ›lkynÄ›, obÄ› dcery studovaly na soukromĂ© Ĺˇkole, a pokud si doma nÄ›kdo stÄ›Ĺľoval, tak jen na to, Ĺľe Yaeger se svou elektronickou rodinou trĂˇvĂ vĂce ÄŤasu neĹľ s tou z masa a kostĂ.

Yaegerovi se z moci, kterĂ© vlĂˇdnul, stĂˇle jeĹˇtÄ› trochu klepala kolena. Klasickou klĂˇvesnici a poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ monitor vymÄ›nil za hlasovĂ© povely a holografickĂ© zobrazovĂˇnĂ. Jeho loupeĹľivĂ˝ nĂˇjezd do tohoto ponÄ›kud lidĹˇtÄ›jĹˇĂho aspektu ÄŤlĂˇnkĹŻ ÄŤasopisu National Geographic znamenal pĹ™ĂleĹľitost odpoÄŤinout si na chvĂli od nĂˇroÄŤnĂ©ho Ăşkolu, kterĂ˝m ho Sandecker povÄ›Ĺ™il. AdmirĂˇlĹŻv pĹ™Ăkaz vypadal na prvnĂ pohled jednoduĹˇe. Zjistit, zda uĹľ nÄ›kdy doĹˇlo k Ăştoku na nÄ›jakou archeologickou expedici, kterĂ˝ by se podobal tomu, co se pĹ™ihodilo v Maroku. UkĂˇzalo se, Ĺľe pĹŻjde o mimoĹ™ĂˇdnÄ› nĂˇroÄŤnĂ˝ Ăşkol. Zcela se do tĂ© hĂˇdanky pohrouĹľil.

Jeho chĂˇpajĂcĂ manĹľelka a dÄ›ti budou nÄ›jakou dobu zĹ™ejmÄ›

zanedbĂˇvĂˇny dokonce jeĹˇtÄ› vĂc neĹľ obvykle.

ProtoĹľe celĂ˝ agenturnĂ systĂ©m byl zamÄ›Ĺ™en na moĹ™e a oceĂˇny, Max se rutinnÄ› naboural do jinĂ˝ch systĂ©mĹŻ, samozĹ™ejmÄ› bez oprĂˇvnÄ›nĂ, aby zĂskal informace a shromĂˇĹľdil data z veĹ™ejnĂ˝ch i vÄ›deckĂ˝ch knihoven, novinovĂ˝ch a historickĂ˝ch archivĹŻ a univerzit z celĂ©ho svÄ›ta. ZaÄŤal vytvĂˇĹ™et orientaÄŤnĂ pĹ™ehled expedic za poslednĂch padesĂˇt let, ÄŤlenÄ›nĂ˝ chronologicky do jednotlivĂ˝ch desetiletĂ. Seznam nakonec obsahoval stovky jmen a ĂşdajĹŻ. PotĂ© vytvoĹ™il poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ model zaloĹľenĂ˝ na faktech, kterĂ© byly o marockĂ©m incidentu znĂˇmy. Yaeger poĹľĂˇdal Maxe, aby tento model porovnal s Ăşdaji o kaĹľdĂ©

expedici, pouĹľil pĹ™itom rozliÄŤnĂ© zdroje, jako napĹ™Ăklad publikovanĂ© dizertaÄŤnĂ prĂˇce, vÄ›deckĂ© ÄŤasopisy ÄŤi novinovĂ©

ÄŤlĂˇnky, aby zjistil, jestli tyto expedice nĂˇhodou nepotkal podobnÄ› tragickĂ˝ osud, a po celou dobu pĂˇtral po moĹľnĂ˝ch souvislostech.

Informace byly vesmÄ›s ĂştrĹľkovitĂ© a obÄŤas se opakovaly.

Jako sochaĹ™ snaĹľĂcĂ se vydobĂ˝t postavu z kusu mramoru postupnÄ› soupis zmenĹˇoval. Seznam byl jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd natolik dlouhĂ˝ a komplikovanĂ˝, Ĺľe by odradil i toho nejzkuĹˇenÄ›jĹˇĂho badatele, skrytĂˇ vĂ˝zva ale Yaegera motivovala k jeĹˇtÄ› vÄ›tĹˇĂmu ĂşsilĂ. BÄ›hem nÄ›kolika dnĹŻ

shromĂˇĹľdil obrovskĂ© mnoĹľstvĂ informacĂ. TeÄŹ dĂˇ poÄŤĂtaÄŤi pokyn, aby data protĹ™Ădil a ze zbylĂ˝ch ĂşdajĹŻ sestavil nÄ›jakĂ˝

smysluplnĂ˝ pĹ™ehled.

â€žMaxi, aĹľ budeĹˇ mĂt vĂ˝sledky, tak je, prosĂm tÄ›, vytiskni.â€ś

â€žZa chvĂli to bude. Za zdrĹľenĂ se pĹ™edem omlouvĂˇm,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu mÄ›kkĂ˝ monotĂłnnĂ hlas. â€žKdyĹľ uĹľ musĂte ÄŤekat, proÄŤ si nedĂˇte jeĹˇtÄ› jeden ĹˇĂˇlek kĂˇvy?â€ś Pro poÄŤĂtaÄŤ ÄŤas nic neznamenĂˇ, pomyslel si Yaeger, zatĂmco se Ĺ™Ădil MaxovĂ˝m nĂˇvrhem. PoĹľadovanou ÄŤinnost Max vykonal neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› rychle, ale aĹĄ uĹľ byl rychlĂ˝ a chytrĂ˝ jakkoli, nemÄ›l nejmenĹˇĂ pĹ™edstavu, jakĂ© to je, kdyĹľ nÄ›komu dĂ˝chĂˇ na obvody Sandecker. Yaeger admirĂˇlovi slĂbil dodat vĂ˝sledky do pĹ™ĂĹˇtĂho rĂˇna. ZatĂmco Max pracoval, Yaeger si mohl odpoÄŤinout, zajĂt do firemnĂ kavĂˇrny nebo se ze svĂ©ho svatostĂˇnku jednoduĹˇe ztratit a vyjĂt si na krĂˇtkou prochĂˇzku. SvĂˇ elektronickĂˇ dĂtka ale opouĹˇtÄ›l jen nerad, a tak volnĂ˝ ÄŤas vyuĹľil k prozkoumĂˇnĂ dalĹˇĂch moĹľnostĂ.

ZadĂval se na strop a pokusil se pĹ™esnÄ› si vybavit, co mu Nina KirovovĂˇ Ĺ™ekla. ĂštoÄŤnĂci pĹ™iĹˇli v noci, vĹˇechny zmasakrovali a pak se zbavili tÄ›l.

â€žMaxi, coĹľ takhle mrknout se na heslo â€�atentĂˇtnĂciâ€™?â€ś Max byl ve skuteÄŤnosti tvoĹ™en celou Ĺ™adou poÄŤĂtaÄŤĹŻ, kterĂ©, podobnÄ› jako lidskĂ˝ mozek, mohly v jednu chvĂli pracovat hned na nÄ›kolika komplikovanĂ˝ch Ăşkolech.

â€žTo by nemÄ›l bĂ˝t problĂ©m.â€ś PoÄŤĂtaÄŤ se na zlomek vteĹ™iny odmlÄŤel. â€žAtentĂˇtnĂci. V nÄ›kterĂ˝ch jazycĂch slovo analogickĂ© s arabskĂ˝m termĂnem assassin, coĹľ znamenĂˇ

ÄŤlovÄ›ka beroucĂho haĹˇiĹˇ. V jedenĂˇctĂ©m stoletĂ vznikla jedna tajnĂˇ politicko-nĂˇboĹľenskĂˇ muslimskĂˇ sekta Ĺ™ĂzenĂˇ nÄ›jakĂ˝m despotickĂ˝m vĹŻdcem a jeho zĂˇstupci. Od ÄŤlenĹŻ sekty, kteĹ™Ă si Ĺ™Ăkali ,zasvÄ›cenĂâ€™, byla vyĹľadovĂˇna absolutnĂ posluĹˇnost.

Ve skuteÄŤnosti Ĺˇlo o nĂˇjemnĂ© vrahy likvidujĂcĂ politickĂ©

vĹŻdce a nabĂzejĂcĂ svĂ© sluĹľby za Ăşplatu komukoli. PĹ™ed akcemi dostĂˇvali haĹˇiĹˇ a mohli se tÄ›Ĺˇit rĹŻznĂ˝m radovĂˇnkĂˇm, pĹ™iÄŤemĹľ jim vĹľdy bylo Ĺ™eÄŤeno, Ĺľe to je pouze ukĂˇzka rĂˇje, kterĂ˝ je ÄŤekĂˇ, kdyĹľ Ĺ™ĂˇdnÄ› vykonajĂ svou prĂˇci. Sekta budila hrĹŻzu vĂce neĹľ dvÄ› stÄ› let.â€ś

ZajĂmavĂ©. Ale jakou to mĹŻĹľe mĂt souvislost? ZatĂmco Max popisoval ÄŤetnĂ© dalĹˇĂ atentĂˇtnickĂ© skupiny, jako byli indiÄŤtĂ ĹˇkrtiÄŤi a japonĹˇtĂ nindĹľovĂ©, Yaeger pozornÄ›

naslouchal a zamyĹˇlenÄ› si mnul vousy. ZmiĹ�ovanĂ© skupiny do profilu marockĂ˝ch zabijĂˇkĹŻ ĂşplnÄ› nezapadaly, navĂc, a to bylo mnohem dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ, uĹľ celĂˇ staletĂ byly mimo hru.

Zcela zavrhnout je ale nehodlal. Kdyby mÄ›l v plĂˇnu vytvoĹ™it nÄ›jakou vraĹľednou ÄŤetu, podĂval by se do minulosti, jakĂ˝m zpĹŻsobem fungovali dĂˇvnĂ kolegovĂ©.

Doktorka KirovovĂˇ Ĺ™ekla, Ĺľe ĂştoÄŤnĂci zlikvidovali nÄ›jakou kamennou hlavu, kterĂˇ mohla pĹ™edstavovat dĹŻkaz pĹ™edkolumbovskĂ©ho kontaktu mezi StarĂ˝m a NovĂ˝m svÄ›tem. Kdyby si nechal vyhledat vĹˇechny dostupnĂ©

informace o pĹ™edkolumbovskĂ˝ch kulturĂˇch, dokonce i pĹ™i MaxovÄ› rychlosti by trvalo moĹľnĂˇ deset let, neĹľ by se v tom zorientoval. Yaeger mĂsto toho radÄ›ji vytvoĹ™il nÄ›co, ÄŤemu Ĺ™Ăkal â€žparalelnĂ paradigmaâ€ś, v podstatÄ› soubor otĂˇzek, kterĂ©

se poÄŤĂtaÄŤe rĹŻznĂ˝mi zpĹŻsoby dotazovaly, kdo by mÄ›l ĹˇpatnĂ©

spanĂ, kdyby se ukĂˇzalo, Ĺľe Kolumbus nebyl prvnĂm vyslancem StarĂ©ho svÄ›ta, kterĂ˝ vkroÄŤil na pĹŻdu svÄ›ta novĂ©ho. A naopak.

PoprvĂ© dal poÄŤĂtaÄŤi pokyn zaobĂrat se tĂmto problĂ©mem uĹľ pĹ™ed nÄ›kolika dny, dosud byl ale pĹ™ĂliĹˇ zaneprĂˇzdnÄ›n a podĂvat se na vĂ˝sledek nemÄ›l ÄŤas. KdyĹľ teÄŹ poÄŤĂtaÄŤ

pracoval na otĂˇzce, kterĂˇ nejvĂce trĂˇpila Sandeckera, mÄ›l Yaeger volnou chvilku a mohl to dohnat.

â€žZobraz mi â€�ParParâ€™,â€ś poĹľĂˇdal o otevĹ™enĂ souboru, jehoĹľ nĂˇzev tvoĹ™ila poÄŤĂˇteÄŤnĂ pĂsmena obtĂĹľnÄ› vyslovitelnĂ©ho paralelnĂho paradigmatu.

â€žParPar je vĂˇm k dispozici, Hirame.â€ś â€žDÄ›kuji, Maxi. Koho by namĂchlo, kdyby vyĹˇlo najevo, Ĺľe Ameriku neobjevil Kolumbus?â€ś

â€žPĂˇr uÄŤencĹŻ, historikĹŻ a spisovatelĹŻ. UrÄŤitĂ© etnickĂ©

skupiny. MĂˇm specifikovat?â€ś

â€žTeÄŹ ne. Mohl by takovĂ˝ nĂˇzor znamenat nÄ›jakou hrozbu?â€ś

â€žNe. MĂˇm se pokusit zapĂˇtrat v minulosti?â€ś Yaeger naprogramoval poÄŤĂtaÄŤ tak, aby odpovĂdal struÄŤnÄ›, takĹľe se bez pĹ™ĂsluĹˇnĂ˝ch instrukcĂ neodklĂˇnÄ›l po nekoneÄŤnĂ˝ch tangentĂˇch od hlavnĂho tĂ©matu.

â€žPusĹĄ se do toho,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Yaeger.

â€žĹ panÄ›lskĂˇ

inkvizice

oznaÄŤovala

vĂru

v

pĹ™edkolumbovskĂ˝ kontakt za kacĂĹ™stvĂ a trestala ji upĂˇlenĂm.

InkvizitoĹ™i tvrdili, Ĺľe Kolumbus byl Bohem vyvolen, aby do NovĂ©ho svÄ›ta pĹ™inesl civilizaci. PĹ™ejĂt k Vespuccimu?â€ś â€žAno, pokraÄŤuj.â€ś

â€žKdyĹľ Amerigo Vespucci vÄ›decky prokĂˇzal, Ĺľe Kolumbus nedoplul do Indie, ale Ĺľe objevil novĂ˝ kontinent, hrozilo obvinÄ›nĂ z kacĂĹ™stvĂ i jemu.â€ś â€žProÄŤ to bylo tak hĂˇklivĂ©?â€ś

â€žPĹ™ipustit, Ĺľe NovĂ˝ svÄ›t objevil nÄ›kdo jinĂ˝, by znamenalo nutnost vzdĂˇt se nĂˇrokĹŻ na obrovskĂˇ pĹ™ĂrodnĂ bohatstvĂ a oslabenĂ samotnĂ©ho Ĺ panÄ›lska.â€ś Yaeger chvĂli zvaĹľoval odpovÄ›ÄŹ. Ĺ panÄ›lsko uĹľ nepĹ™edstavovalo svÄ›tovou velmoc a jeho bĂ˝valĂ© americkĂ©

drĹľavy zĂskaly samostatnost. NÄ›jakĂˇ souvislost tam ale je, jen ji zatĂm nevidĂ. CĂtil se jako dĂtÄ›, kterĂ© vĂ, Ĺľe se uvnitĹ™

temnĂ© skĹ™ĂnÄ› skrĂ˝vĂˇ pĹ™ĂĹˇera, slyĹˇĂ jejĂ tÄ›ĹľkĂ© oddechovĂˇnĂ a dokonce vidĂ jejĂ zelenĂ© oÄŤi, kdyĹľ ale rozsvĂtĂ, nic tam nebude.

PoÄŤĂtaÄŤ mu tiĹˇe pĹ™ehrĂˇl zvonkohru Big Benu a na obrazovce se objevila holografickĂˇ karikatura usmĂvajĂcĂho se Yaegera.

â€žProces i tisk ukonÄŤeny,â€ś prohlĂˇsil jeho namalovanĂ˝

dvojnĂk. â€žUf! Asi si budu muset skoÄŤit na pivo.â€ś Yaeger ve spoleÄŤnosti tohoto poÄŤĂtaÄŤe trĂˇvil tolik ÄŤasu, Ĺľe do nÄ›j nevyhnutelnÄ› musel naprogramovat i pĂˇr charakteristickĂ˝ch povahovĂ˝ch rysĹŻ.

â€žDĂky, Maxi, jĂˇ to zatĂˇhnu.â€ś

PĹ™emĂtaje, co by asi udÄ›lal, kdyby Max nÄ›kdy tuhle nabĂdku vzal vĂˇĹľnÄ›, pĹ™eĹˇel do vedlejĹˇĂ mĂstnosti a vzal si tam dlouhĂ˝ vĂ˝jezd, kterĂ˝ si objednal. KdyĹľ si pak otĂˇzky a odpovÄ›di tĂ˝kajĂcĂ se archeologickĂ˝ch expedic proÄŤĂtal, rozĹˇĂĹ™ily se mu oÄŤi a zaÄŤal si tiĹˇe a stĂˇle dokola brumlat jedno slovo: â€žNeuvÄ›Ĺ™itelnĂ©.â€ś NeztrĂˇcel ÄŤas proÄŤĂtĂˇnĂm celĂ©ho textu, zvedl sluchĂˇtko a vytoÄŤil ÄŤĂslo. Na druhĂ©m konci se ozval bĹ™itkĂ˝ hlas.

â€žJestli mĂˇte minutku, admirĂˇle,â€ś Ĺ™ekl do telefonu Yaeger, â€žmÄ›l bych nÄ›co, co byste asi rĂˇd vidÄ›l.â€ś

15 KAPITOLA

Austin ve tĹ™iÄŤtvrtÄ› na devÄ›t rĂˇno zapasoval svĹŻj tyrkysovĂ˝ dĹľĂp Cherokee, kterĂ˝ pro nÄ›j stejnÄ› jako pro mnoho svĂ˝ch dalĹˇĂch zamÄ›stnancĹŻ NUMA zakoupila, na vyhrazenĂ© mĂsto v podzemnĂ garĂˇĹľi sprĂˇvnĂ budovy agentury ve virginskĂ©m Arlingtonu. Tato stavba pĹ™ipomĂnajĂcĂ impozantnĂ a obrovitĂ˝ sklenĂk dokĂˇzala pojmout dva tisĂce technickĂ˝ch a vÄ›deckĂ˝ch pracovnĂkĹŻ, pĹ™iÄŤemĹľ ÄŤinnost dalĹˇĂch tĹ™Ă tisĂc zamÄ›stnancĹŻ roztrouĹˇenĂ˝ch po celĂ© zemÄ›kouli z nĂ byla koordinovĂˇna. KdyĹľ Austin prochĂˇzel atriovou vstupnĂ halou pyĹˇnĂcĂ se nÄ›kolika umÄ›lĂ˝mi vodopĂˇdy, velkĂ˝mi akvĂˇrii a gigantickĂ˝m globusem umĂstÄ›nĂ˝m ve stĹ™edu modrozelenĂ© mramorovĂ©

podlahy, zavolal na nÄ›j jmĂ©nem Joe Zavala. PotÄ›Ĺˇilo ho, kdyĹľ zjistil, Ĺľe Zavala pĹ™i chĹŻzi uĹľ jen lehce pokulhĂˇvĂˇ.

Nastoupili do vĂ˝tahu a zamĂĹ™ili do nejvyĹˇĹˇĂho patra, kde se nachĂˇzely kancelĂˇĹ™e admirĂˇla Sandeckera. KdyĹľ opustili kabinu vĂ˝tahu, objevila se pĹ™ed nimi dvojice ÄŤekajĂcĂch muĹľĹŻ. PrvnĂ byl Ĺˇest stop a tĹ™i palce vysokĂ˝, urostlĂ˝, mÄ›l snÄ›dĂ˝ zbrĂˇzdÄ›nĂ˝ obliÄŤej, hlubokĂ©, opĂˇlovÄ› zelenĂ© oÄŤi a vlnitĂ© ebenovÄ› ÄŤernĂ© vlasy se stĹ™ĂbrnĂ˝mi nitkami na skrĂˇnĂch. Jeho ramena nedosahovala takovĂ© ĹˇĂĹ™ky jako Austinova, byl ale ĹˇtĂhlĂ˝ a ĹˇlachovitĂ˝.

DruhĂ˝ muĹľ se od nÄ›j ponÄ›kud odliĹˇoval. MÄ›Ĺ™il pouze pÄ›t stop a ÄŤtyĹ™i palce, pĹ™Ăroda mu ale dala do vĂnku buldoÄŤĂ hrudnĂk a jeho ruce i nohy pokrĂ˝valy propletence svalĹŻ.

KadeĹ™avĂ© vlasy mÄ›l uhlovÄ› ÄŤernĂ©. OpĂˇlenĂ˝ obliÄŤej a oĹ™echovĂ© oÄŤi prozrazovaly jeho italskĂ˝ pĹŻvod.

VysokĂ˝ muĹľ natĂˇhl pravici. â€žKurte, to uĹľ musĂ bĂ˝t aspoĹ�

tĹ™i mÄ›sĂce, co jsme se naposledy vidÄ›li.â€ś Dirk Pitt, vedoucĂ speciĂˇlnĂch projektĹŻ, a jeho schopnĂ˝

asistent Al Giordino byli v agentuĹ™e legendami. HrdinskĂ©

ÄŤiny, jeĹľ bÄ›hem tÄ›ch dlouhĂ˝ch let, kterĂ© uplynuly od doby, kdy admirĂˇl Sandecker agenturu zaloĹľil, vykonali, patĹ™ily spĂĹˇ do kategorie dobrodruĹľnĂ˝ch romĂˇnĹŻ. I kdyĹľ se Pittovy a Austinovy cesty jen zĹ™Ădkakdy zkĹ™ĂĹľily, stali se dobrĂ˝mi pĹ™Ăˇteli a ÄŤasto se spolu oddĂˇvali sportovnĂmu potĂˇpÄ›nĂ.

Austin pevnĂ˝ stisk dlanÄ› opÄ›toval. â€žKdy si, pĂˇnovĂ©, najdete chvilku a vylĂÄŤĂte nĂˇm svĂ© poslednĂ eskapĂˇdy?â€ś â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe v nejbliĹľĹˇĂch tĂ˝dnech to nepĹŻjde. Asi za hodinu odlĂ©tĂˇme z vojenskĂ© leteckĂ© zĂˇkladny Andrews.â€ś â€žKam mĂˇte namĂĹ™eno?â€ś zeptal se Zavala.

â€žAdmirĂˇl nĂˇs povÄ›Ĺ™il jednĂm projektem v AntarktidÄ›,â€ś odpovÄ›dÄ›l Giordino.

â€žNezapomnÄ›l sis vzĂt teplĂ© spodnĂ prĂˇdlo?â€ś otĂˇzal se ho trochu ĹˇkodolibÄ› Zavala.

â€žBez toho nikdy nevychĂˇzĂm z domu,â€ś odvÄ›til s ĂşsmÄ›vem Giordino.

â€žA co ty a Joe?â€ś zmÄ›nil tĂ©ma Pitt.

â€žJdeme za admirĂˇlem, abychom zjistili, co na nĂˇs Ĺˇije.â€ś â€žDoufĂˇm, Ĺľe to bude nÄ›co v tropickĂ˝ch vodĂˇch.â€ś Austin se zasmĂˇl. â€žNejsi sĂˇm.â€ś

â€žOzvÄ›te se, aĹľ se vrĂˇtĂte,â€ś Ĺ™ekl Pitt. â€žSejdeme se u mÄ›, tĹ™eba na veÄŤeĹ™i.â€ś

â€žSlibuji,â€ś prohlĂˇsil Austin. â€žVĹľdycky se rĂˇd podĂvĂˇm na tvou sbĂrku aut.â€ś

Objevil se dalĹˇĂ vĂ˝tah a jeho dveĹ™e se otevĹ™ely. Pitt a Giordino nastoupili a otoÄŤili se. â€žMÄ›jte se, kluci,â€ś rozlouÄŤil se Giordino. â€žMnoho ĹˇtÄ›stĂ, aĹĄ uĹľ budete kdekoli.â€ś Pak se dveĹ™e zavĹ™ely a jejich pĹ™ĂˇtelĂ© zmizeli.

â€žTo muselo bĂ˝t poprvĂ©, co jsem Dirka a Ala vidÄ›l nepajdat, nekrvĂˇcet ÄŤi bez obvazĹŻ,â€ś prohlĂˇsil Austin.

Zavala obrĂˇtil oÄŤi v sloup. â€žNemusels mi pĹ™ipomĂnat, Ĺľe prĂˇce pro agenturu nenĂ obÄŤas zrovna bez rizika.â€ś â€žA proÄŤ nĂˇm podle tebe NUMA platĂ tak vysokĂ©

zdravotnĂ pojiĹˇtÄ›nĂ?â€ś odpovÄ›dÄ›l mu otĂˇzkou Austin, kdyĹľ vstoupili do rozlehlĂ© ÄŤekacĂ mĂstnosti, jejĂĹľ zdi byly pokryty fotografiemi z admirĂˇlovĂ˝ch setkĂˇnĂ s prezidenty a dalĹˇĂmi vĂ˝znamnĂ˝mi osobnostmi ze svÄ›ta politiky, vÄ›dy a umÄ›nĂ.

SekretĂˇĹ™ka jim Ĺ™ekla, aby Ĺˇli rovnou dovnitĹ™.

Sandecker sedÄ›l za ohromnĂ˝m pracovnĂm stolem vyrobenĂ˝m z palubnĂho poklopu vyzvednutĂ©ho z vraku lodÄ›, kterĂˇ slouĹľila Konfederaci k prorĂˇĹľenĂ nĂˇmoĹ™nĂ blokĂˇdy. Na sobÄ› mÄ›l perfektnÄ› vyĹľehlenĂ© tmavÄ› ĹˇedĂ© kalhoty a drahĂ©

tmavomodrĂ© sako se zlatou kotvou vyĹˇitou na nĂˇprsnĂ kapse.

K dokonale sportovnĂmu dojmu mu chybÄ›l jen bĂlĂ˝ baret.

Sandecker ale nestĂˇl v ÄŤele nÄ›jakĂ©ho jachtaĹ™skĂ©ho klubu.

VyzaĹ™ovala z nÄ›j sĂla pĹ™irozenĂ© autority vykovanĂ© roky ĂşspÄ›ĹˇnĂ©ho pĹŻsobenĂ u vĂˇleÄŤnĂ©ho nĂˇmoĹ™nictva a zakalenĂ© v obÄŤas nepĹ™ĂjemnĂ© prĂˇci ĹˇĂ©fa pod vlĂˇdu spadajĂcĂ oceĂˇnografickĂ© Ĺ™ĂĹˇe, kterou vydupal doslova z prachu.

VeterĂˇni ve sluĹľbĂˇch Washingtonu tvrdili, Ĺľe jim Sandeckerovy velitelskĂ© zpĹŻsoby pĹ™ipomĂnajĂ generĂˇla a stĂˇtnĂho sekretĂˇĹ™e George C. Marshalla, kterĂ˝ pĹ™i vstupu do mĂstnosti dokĂˇzal bez jedinĂ©ho vyĹ™ÄŤenĂ©ho slova dĂˇt vĹˇem pĹ™ĂtomnĂ˝m najevo, Ĺľe tady velĂ on. V porovnĂˇnĂ s rozloĹľitĂ˝m generĂˇlem byl Sandecker drobnĂ˝ a ĹˇtĂhlĂ˝ muĹľ, za svĹŻj sportovnÄ›jĹˇĂ vzhled ale platil kaĹľdodennĂm pÄ›timĂlovĂ˝m bÄ›hem a pravidelnĂ˝m cviÄŤenĂm.

Energicky se vztyÄŤil, jako by mÄ›l mĂsto nohou ocelovĂ©

pruĹľiny, a obeĹˇel stĹŻl, aby se s obÄ›ma nĂˇvĹˇtÄ›vnĂky pĹ™ivĂtal.

â€žKurte! Joe! Jak rĂˇd vĂˇs zase vidĂm,â€ś Ĺ™ekl bodĹ™e a jednomu po druhĂ©m sevĹ™el tak mocnÄ› pravici, aĹľ jim je mĂˇlem rozdrtil. â€žVypadĂˇte dobĹ™e. Jsem rĂˇd, Ĺľe jste mohli pĹ™ijĂt oba.â€ś

Sandecker pĹŻsobil stejnÄ› elegantnÄ› a zdravÄ› jako obvykle. Nikdo by nehĂˇdal, Ĺľe uĹľ oslavil ĹˇedesĂˇtku. Van Dyka pĹ™ipomĂnajĂcĂ vousy, kterĂ© svou ohnivÄ› ÄŤervenou barvou dokonale ladily nejen k vlasĹŻm, ale obÄŤas i k admirĂˇlovu chovĂˇnĂ, byly tak pĹ™esnÄ› zastĹ™iĹľeny, jako by k jejich ĂşpravÄ› pouĹľil laser.

Austin zvedl pĹ™ekvapenÄ› oboÄŤĂ. AdmirĂˇl si pĹ™ece nemohl ani na chvĂli myslet, Ĺľe by se s Joem neukĂˇzali. O

nedĹŻtklivĂ©m zakladateli a Ĺ™editeli tĂ©hle agentury bylo vĹˇeobecnÄ› znĂˇmo, Ĺľe ,neâ€™ nepovaĹľuje za odpovÄ›ÄŹ.

Austin nahodil ponÄ›kud smutnĂ˝ ĂşsmÄ›v a odvÄ›til: â€žDÄ›kujeme, admirĂˇle. My s Joem se lĂ©ÄŤĂme rychle.â€ś â€žO tom nepochybuji,â€ś odpovÄ›dÄ›l Sandecker. â€žSchopnost rychlĂ© rekonvalescence je zĂˇkladnĂm pĹ™edpokladem pro pĹ™ijetĂ do agentury. Jestli mi nevÄ›Ĺ™Ăte, zeptejte se Pitta a Giordina.â€ś

Austina ponÄ›kud znepokojovalo vÄ›domĂ, Ĺľe Sandecker Ĺľertuje pouze ÄŤĂˇsteÄŤnÄ›. Mnohem horĹˇĂ ale byla skuteÄŤnost, Ĺľe se on i Zavala na novĂ˝ Ăşkol uĹľ nesmĂrnÄ› tÄ›ĹˇĂ.

â€žAĹľ pĹ™ĂĹˇtÄ› uvidĂm Dirka, pane, urÄŤitÄ› si spolu nad sklenkou tequily s ledem a citronem vzĂˇjemnÄ› porovnĂˇme svĂ© pohmoĹľdÄ›niny.â€ś

Zavala

nedokĂˇzal

odolat

moĹľnosti

trochu

si

zaĹˇprĂ˝movat. S vĂˇĹľnou tvĂˇĹ™Ă prohlĂˇsil: â€žPĂˇrek invalidĹŻ, jako jsme my dva, urÄŤitÄ› agentuĹ™e nemĹŻĹľe bĂ˝t k velkĂ©mu uĹľitku.â€ś Sandecker se zachechtal a uĹˇtÄ›dĹ™il Zavalovi pĹ™Ăˇtelskou herdu do zad. â€žVĹľdy jsem obdivoval vĂˇĹˇ smysl pro humor, Joe. UrÄŤitÄ› byste se v tÄ›ch noÄŤnĂch klubech, v nichĹľ, jak jsem byl informovĂˇn, trĂˇvĂte ve spoleÄŤnosti mladĂ˝ch dam veÄŤery, uĹľivil jako komik. OstatnÄ› umĂm si docela dobĹ™e pĹ™edstavit, Ĺľe vĂˇm s rekonvalescenci vydatnÄ› pomĂˇhaly.â€ś â€žMyslĂte si, Ĺľe si najĂmĂˇm pohlavnÄ› zdravotnĂ sestry?â€ś zeptal se ho Zavala s andÄ›lsky nevinnĂ˝m vĂ˝razem, kterĂ˝ ale kladnou odpovÄ›ÄŹ dopĹ™edu zcela nezavrhoval.

â€žJak jsem uĹľ Ĺ™ekl, vy jste se, Joe, minul povolĂˇnĂm. Ale zanechme uĹľ vtipkovĂˇnĂ. Jak na tom je vaĹˇe, eh, pozadĂ?â€ś â€žNa maraton se zrovna necĂtĂm, ale hĹŻl jsem odloĹľil uĹľ pĹ™ed nÄ›kolika dny, pane.â€ś

â€žTo rĂˇd slyĹˇĂm. NeĹľ se pĹ™ipojĂme k ostatnĂm, chtÄ›l bych vĂˇm obÄ›ma poblahopĹ™Ăˇt. ÄŚetl jsem hlĂˇĹˇenĂ o tÄ›ch udĂˇlostech na Nereu. Odvedli jste skvÄ›lou prĂˇci.â€ś â€žDÄ›kujeme,â€ś promluvil tentokrĂˇt Austin. â€žVelkou zĂˇsluhu na tom vĹˇem mĂˇ kapitĂˇn Phelan. Narodil se ve ĹˇpatnĂ©m stoletĂ. UmĂm si pĹ™edstavit, jak s palaĹˇem v ruce umravĹ�uje berberskĂ© pirĂˇty. ObĂˇvĂˇm se ale, Ĺľe jeho loÄŹ po naĹˇem odjezdu nevypadala nejlĂ©pe.â€ś

Sandecker upĹ™el na Austina svĂ© chladnĂ© modrĂ© oÄŤi. â€žPĂˇr vÄ›cĂ je tĹ™eba jeĹˇtÄ› udÄ›lat, Kurte. VÄŤera jsem s kapitĂˇnem mluvil. LoÄŹ prĂˇvÄ› konÄŤĂ pracovnĂ pobyt u YucatĂˇnu.

KapitĂˇn se cĂtĂ dobĹ™e a Nereus je podle jeho slov uĹľ zase v poĹ™Ăˇdku a jako ze Ĺˇkatulky. PoĹľĂˇdal mÄ›, abych vĂˇm jeĹˇtÄ›

jednou podÄ›koval, Ĺľe jste zachrĂˇnili jeho loÄŹ. Tak co, pĂˇnovĂ©, uĹľ jste pĹ™ipraveni vrĂˇtit se zase do prĂˇce?â€ś Zavala mĂˇchnul energicky rukou a zasalutoval zpĹŻsobem, za kterĂ˝ by se nemusela stydÄ›t ani postava z GilbertovĂ˝ch a SullivanovĂ˝ch operet. â€žJsme v poĹ™Ăˇdku a jako ze Ĺˇkatulky,â€ś zahrĂˇl si s ĂşsmÄ›vem na ozvÄ›nu.

Ozvalo se tichĂ© zaklepĂˇnĂ a postrannĂ dveĹ™e zasazenĂ© do tmavĂ˝m dĹ™evem obloĹľenĂ© stÄ›ny se otevĹ™ely. Do mĂstnosti vstoupil obr. Musel pĹ™itom sklonit hlavu, aby si ji nerozbil o zĂˇrubeĹ�. Ĺ est stop a osm palcĹŻ vysokĂ˝ Paul Trout vypadal spĂĹˇ na profesionĂˇlnĂho basketbalistu neĹľ na podmoĹ™skĂ©ho geologa zaĹ™azenĂ©ho do skupiny pro zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkoly. PĂˇr univerzit, kterĂ© jeho vĂ˝Ĺˇka zajĂmala vĂce neĹľ brilantnĂ mozek, mu z tohoto dĹŻvodu takĂ© pĹ™ed lety nabĂdlo stipendium.

Trout toho, jako vÄ›tĹˇina lidĂ z NovĂ© Anglie, mnoho nenamluvil, jeho yankeeovskĂˇ rezervovanost mu ale nedokĂˇzala zabrĂˇnit v projevu radosti. â€žAhoj, kluci. RĂˇd vĂˇs tady zase vidĂm. ChybÄ›li jste nĂˇm tu.â€ś Pak se otoÄŤil k Sandeckerovi a pronesl: â€žJsme pĹ™ipraveni, pane admirĂˇle.â€ś â€žVĂ˝bornÄ›. Nebudu teÄŹ ztrĂˇcet ÄŤas vysvÄ›tlovĂˇnĂm, pĂˇnovĂ©. DĹŻvody pro tohle setkĂˇnĂ vyjdou uĹľ za chvĂli najevo,â€ś Ĺ™ekl Sandecker a zavedl ostatnĂ do prostornĂ© a pohodlnÄ› zaĹ™ĂzenĂ© konferenÄŤnĂ mĂstnosti, kterĂˇ sousedila s jeho kancelĂˇĹ™Ă.

Austin okamĹľitÄ› pochopil, Ĺľe ve vzduchu visĂ nÄ›co velkĂ©ho. Ĺ lachovitĂ˝ muĹľ s ĂşzkĂ˝mi rameny, kterĂ˝ sedÄ›l u vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂho konce dlouhĂ©ho mahagonovĂ©ho stolu, byl fregatnĂ kapitĂˇn Rudi Gunn, zĂˇstupce Ĺ™editele agentury a vynikajĂcĂ odbornĂk na logistiku. Vedle nÄ›j sedÄ›la ĹľivoucĂ pĹ™ipomĂnka ĹˇedesĂˇtĂ˝ch let a poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ maniak v jednĂ©

osobÄ›, Hiram Yaeger. U druhĂ© strany stolu zahlĂ©dli dalĹˇĂho z

nejvyĹˇĹˇĂch

pĹ™edstavitelĹŻ

agentury,

distingovanÄ›

vyhlĂĹľejĂcĂho postarĹˇĂho muĹľe, jehoĹľ ostĹ™e Ĺ™ezanĂ˝ profil a jeĹľatĂ© bĂlĂ© vousy Austinovi pĹ™ipomnÄ›ly C. Aubreye Smithe, starĂ©ho filmovĂ©ho herce, kterĂ˝ ÄŤasto hrĂˇval uĹ™vanĂ©

dĹŻstojnĂky z Ĺ™ad britskĂ© armĂˇdy. MladĹˇĂ muĹľ, kterĂ˝ sedÄ›l vedle nÄ›j, byl holohlavĂ˝ a zavalitĂ˝ a mÄ›l bojovnÄ› vysunutou spodnĂ ÄŤelist.

Austin pozdravil Gunna a Yaegera pokĂ˝vnutĂm hlavy.

Jeho pohled se od dalĹˇĂch muĹľĹŻ odrazil jako plochĂ˝ kĂˇmen mrĹˇtÄ›nĂ˝ pod Ăşhlem na hladinu a nakonec zĹŻstal viset na ĹľenÄ› usazenĂ© u vzdĂˇlenĂ©ho konce stolu. Blond vlasy mÄ›la rozdÄ›leny do pramĂnkĹŻ a spleteny do decentnĂho ĂşÄŤesu, kterĂ˝ jeĹˇtÄ› zvĂ˝razĹ�oval jejĂ kouĹ™ovÄ› ĹˇedĂ© oÄŤi a vystouplĂ©

lĂcnĂ kosti. Austin k nĂ pĹ™istoupil a natĂˇhl ruku.

â€žJak milĂ© pĹ™ekvapenĂ, doktorko KirovovĂˇ,â€ś Ĺ™ekl evidentnÄ› potÄ›Ĺˇen. â€žRĂˇd vĂˇs opÄ›t vidĂm.â€ś Nina na sobÄ› mÄ›la blĹŻzku a sukni v pastelovÄ› zelenĂ˝ch barvĂˇch, kterĂ© dĂˇvaly vyniknout jejĂ medovĂ© pokoĹľce.

Austin se pĹ™i pohledu na ni nedokĂˇzal ubrĂˇnit myĹˇlence, jacĂ jsou muĹľi idioti. KdyĹľ Ninu spatĹ™il poprvĂ©, byla pro nÄ›j krĂˇsnĂˇ, ale jen jako spoĹ™e odÄ›nĂˇ moĹ™skĂˇ vĂla. NynĂ, zcela obleÄŤenĂˇ, ale do tÄ›snÄ› pĹ™ilĂ©hajĂcĂho hedvĂˇbĂ, kterĂ© na jejĂ skrytĂ© vnady jiĹľ z dĂˇlky poukazovalo, byla pĹ™Ămo dokonalĂˇ a omraÄŤujĂcĂ.

Ăšsta se jĂ roztĂˇhla do okouzlujĂcĂho ĂşsmÄ›vu. â€žI jĂˇ vĂˇs rĂˇda vidĂm, pane Austine. Jak se cĂtĂte?â€ś â€žV tĂ©to chvĂli skvÄ›le,â€ś odpovÄ›dÄ›l. FormĂˇlnost tohoto zdvoĹ™ilĂ©ho pĹ™ivĂtĂˇnĂ nedokĂˇzala zamaskovat radostnĂ© pocity ze vzĂˇjemnĂ©ho shledĂˇnĂ. Stisk dlanĂ trval o pĂˇr vteĹ™in dĂ©le, neĹľ mÄ›l, a nakonec ho ukonÄŤilo aĹľ Sandeckerovo zĂˇmÄ›rnĂ©

zakaĹˇlĂˇnĂ. KdyĹľ se Austin otoÄŤil a spatĹ™il ohromenĂ© vĂ˝razy ve tvĂˇĹ™Ăch svĂ˝ch kolegĹŻ z agentury, zaÄŤervenal se. UvÄ›domil si, Ĺľe se chovĂˇ jako zamilovanÄ› zĂrajĂcĂ ĹˇkolĂˇk nachytanĂ˝

svĂ˝mi holky si oĹˇklivĂcĂmi spoluĹľĂˇky.

Sandecker vĹˇechny postupnÄ› pĹ™edstavil. Onen starĹˇĂ muĹľ byl J. Prescott Danvers, vĂ˝konnĂ˝ Ĺ™editel organizace jmĂ©nem CelosvÄ›tovĂˇ archeologickĂˇ rada. DruhĂ˝ neznĂˇmĂ˝ byl Jack Quinn z VĂ˝chodoasijskĂ© nadace. Sandecker se podĂval na hodinky. â€žTeÄŹ, kdyĹľ jsme si odbyli formality, bychom snad mohli pĹ™ejĂt rovnou k vÄ›ci. Hirame?â€ś ZatĂmco Yaegerovy prsty bÄ›haly po klĂˇvesnici pĹ™enosnĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe znaÄŤky Macintosh PowerBook, Austin se posadil vedle Trouta. Ten jako vĹľdycky vypadal bezvadnÄ›. Jeho svÄ›tlehnÄ›dĂ© vlasy byly uprostĹ™ed hlavy rozÄŤĂsnuty, pĹ™esnÄ› ve stylu zlatĂ© Ă©ry jazzu, a na skrĂˇnĂch sÄŤesĂˇny dozadu. Na sobÄ› mÄ›l ĹľlutohnÄ›dĂ˝ popelĂnovĂ˝ oblek, modrou oxfordskou koĹˇili a jednu z tÄ›ch ĹˇirokĂ˝ch barevnĂ˝ch vĂˇzanek, co je tak rĂˇd nosil. ZnaÄŤnĂ˝ kontrast k tĂ©to krejÄŤovskĂ© bezĂşhonnosti tvoĹ™ily jeho oblĂbenĂ© pracovnĂ boty. NÄ›kteĹ™Ă tuto vĂ˝stĹ™ednost pĹ™ipisovali Troutovu vztahu k otci, rybĂˇĹ™i. Ve skuteÄŤnosti se ale jednalo o zvyk, kterĂ˝ si vytvoĹ™il bÄ›hem pobytu na WoodsholeskĂ©m oceĂˇnografickĂ©m institutu, kde je nosila spousta vÄ›dcĹŻ.

Trout, syn rybĂˇĹ™e od mysu Cod, strĂˇvil vÄ›tĹˇinu dÄ›tstvĂ potloukĂˇnĂm se v blĂzkosti tĂ©to svÄ›tovÄ› proslulĂ© instituce, pĹ™iÄŤemĹľ tamnĂ zamÄ›stnanci se slitovali a mladĂkovi, kterĂ˝

byl tak fascinovĂˇn moĹ™em, nabĂdli vĂkendovĂ© a prĂˇzdninovĂ©

brigĂˇdy. LĂˇska k moĹ™i ho pozdÄ›ji pĹ™ivedla do podobnÄ›

vÄ›hlasnĂ©ho Scrippsova institutu oceĂˇnografie, kterĂ˝ se zabĂ˝val pĹ™evĂˇĹľnÄ› geologiĂ moĹ™skĂ©ho dna.

â€žDomnĂval jsem se, Ĺľe jsi s Gamay dole v YucatĂˇnu,â€ś Ĺ™ekl mu Austin. SpatĹ™it Trouta bez manĹľelky bylo neobvyklĂ©. SeznĂˇmili se na ScrippsovÄ› institutu, kde se Gamay pĹ™ipravovala k doktorĂˇtu z biologie moĹ™skĂ˝ch ĹľivoÄŤichĹŻ, a vzali se hned po ukonÄŤenĂ studiĂ. Rudi Gunn, starĂ˝ pĹ™Ătel z univerzitnĂch dob, Paula pĹ™emlouval, aby se pĹ™idal ke speciĂˇlnĂmu tĂ˝mu, kterĂ˝ tenkrĂˇt admirĂˇl Sandecker zrovna zaklĂˇdal. Paul byl pro, ale s podmĂnkou, Ĺľe manĹľelka pĹŻjde s nĂm. Sandecker, rozradostnÄ›n pĹ™edstavou, Ĺľe zĂskĂˇ

hned dva prvotĹ™ĂdnĂ odbornĂky, bez vĂˇhĂˇnĂ souhlasil.

PĹ™i pohledu na Troutovo neustĂˇle zamraÄŤenĂ© ÄŤelo mÄ›l ÄŤlovÄ›k pocit, Ĺľe je vÄ›ÄŤnÄ› pohrouĹľen do hlubokĂ©ho zamyĹˇlenĂ. KdyĹľ hovoĹ™il, mÄ›l obvykle sklonÄ›nou hlavu, a tĹ™ebaĹľe pouĹľĂval kontaktnĂ ÄŤoÄŤky, dĂval se nahoru, jako by se rozhlĂĹľel pĹ™es hornĂ okraj brĂ˝lĂ.

Trout nosovĂ˝m hlasem a se zĹ™etelnÄ› vyslovovanĂ˝m ,aâ€™, jak to bylo v okolĂ jeho rodnĂ©ho mysu Cod obvyklĂ©, Ĺ™ekl: â€žPo nÄ›kolika tĂ˝dnech marnĂ©ho snaĹľenĂ se jĂ nakonec podaĹ™ilo domluvit si schĹŻzku s jednĂm potentĂˇtem z nĂˇrodnĂho antropologickĂ©ho muzea v Mexico City. On ale teÄŹ nemohl zmÄ›nit datum. TakĹľe tu jsem za nĂˇs za oba.â€ś Sandecker se postavil pĹ™ed velkĂ© promĂtacĂ plĂˇtno se zadnĂ projekcĂ. Projektor byl napojen na YaegerĹŻv poÄŤĂtaÄŤ.

KĂ˝vl na Yaegera, a na plĂˇtnÄ› se bÄ›hem vteĹ™iny objevila mapa severozĂˇpadnĂ Afriky. VztĂˇhl ruku k Maroku a nezapĂˇlenĂ˝m doutnĂkem znaÄŤky Managua ukĂˇzal na ÄŤervenÄ›

blikajĂcĂ Ĺˇipku. â€žVĹˇichni, kteĹ™Ă jsou v tĂ©hle mĂstnosti,â€ś pronesl Sandecker, â€žvÄ›dĂ o Ăştoku na doktorku Kirovovou a zmizenĂ jejĂ expedice.â€ś Pak se obrĂˇtil k Austinovi a Zavalovi. â€žKurte, zatĂmco jste se vy dva zotavovali, bylo ohlĂˇĹˇeno zmizenĂ dalĹˇĂch dvou expedic.â€ś Yaeger na ta slova zobrazil na plĂˇtnÄ› mapu svÄ›ta. UkĂˇzal na tĹ™i ÄŤervenÄ› blikajĂcĂ Ĺˇipky a Ĺ™ekl: â€žOrganizace pana Quinna pĹ™iĹˇla o jednu skupinu tady v ÄŚĂnÄ›. Dva vÄ›dci a jejich pomocnĂk zmizeli v Indii. Tahle Ĺˇipka znamenĂˇ

marockou expedici.â€ś

â€žDÄ›kuji, Hirame,â€ś promluvil opÄ›t Sandecker. â€žDoktore Danversi, povÄ›zte nĂˇm prosĂm nÄ›co bliĹľĹˇĂho o vaĹˇĂ organizaci.â€ś

â€žS radostĂ,â€ś zareagoval na jeho slova Danvers a povstal.

Jeho pĹ™ĂjemnÄ› znÄ›jĂcĂ hlas stĂˇle jeĹˇtÄ› nesl stopy ĹˇkolnĂ pĹ™Ăpravky vedenĂ© v pseudobritskĂ©m duchu. â€žCelosvÄ›tovĂˇ

archeologickĂˇ rada ve Washingtonu funguje jako stĹ™edisko pro sbĂrĂˇnĂ, tĹ™ĂdÄ›nĂ a opÄ›tovnou distribuci informacĂ tĂ˝kajĂcĂch se archeologickĂ© komunity. Po celĂ©m svÄ›tÄ›

probĂhajĂ v kterĂ˝koli okamĹľik celĂ© tucty rĹŻznĂ˝ch projektĹŻ,â€ś Ĺ™ekl a mĂˇvnul rukou smÄ›rem k mapÄ›. â€žSponzorujĂ je nadace, univerzity, vlĂˇdnĂ organizace, nÄ›kdy se na financovĂˇnĂ dokonce podĂlejĂ spoleÄŤnÄ›. NaĹˇe prĂˇce spoÄŤĂvĂˇ v tom, Ĺľe vĹˇechny tyto informace shromĂˇĹľdĂme a v pĹ™ĂpadÄ› potĹ™eby je zase zĂˇjemcĹŻm v uvĂˇĹľenÄ› zredukovanĂ©m mnoĹľstvĂ poskytneme.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ byste nĂˇm mohl dĂˇt nÄ›jakĂ˝ konkrĂ©tnĂ pĹ™Ăklad,â€ś nadhodil Sandecker.

Danvers malou chvĂli uvaĹľoval. â€žJeden z naĹˇich ÄŤlenĹŻ, v tomto pĹ™ĂpadÄ› jde o univerzitu, chtÄ›l pĹ™ednedĂˇvnem uskuteÄŤnit nÄ›jakĂ˝ projekt v UzbekistĂˇnu. StaÄŤilo nĂˇm jednou se podĂvat do naĹˇĂ databanky, a mohli jsme jim sdÄ›lit vĹˇe o minulĂ˝ch, souÄŤasnĂ˝ch i plĂˇnovanĂ˝ch vĂ˝zkumech v tĂ©to zemi, poskytnout jim vĹˇechny tiskoviny publikovanĂ© v poslednĂch letech, bibliografie, informaÄŤnĂ broĹľury a jmĂ©na nejzkuĹˇenÄ›jĹˇĂch pracovnĂkĹŻ v terĂ©nu. MÄ›li bychom mapy a nĂˇkresy, kontakty na kopĂˇÄŤe, dopravnĂ spoje, pĹ™ehledy stavu cest a povÄ›trnostnĂch podmĂnek a spoustu dalĹˇĂch vÄ›cĂ.â€ś â€žMÄ›li byste takĂ© k dispozici seznam expedic, kterĂ©

zmizely?â€ś pĹ™eruĹˇil ho Sandecker.

â€žNo…â€ś Ĺ™ekl Danvers a pokrÄŤil pĹ™itom nejistÄ› oboÄŤĂ, â€žseznam pĹ™Ămo ne. VĹˇe zĂˇleĹľĂ na naĹˇich ÄŤetnĂ˝ch informĂˇtorech. Jak jsem uĹľ Ĺ™ekl, my jen shromaĹľÄŹujeme a poskytujeme informace. NaĹˇe zboĹľĂ je ÄŤistÄ› akademickĂ©ho rĂˇzu. V pĹ™ĂpadÄ› UzbekistĂˇnu by se asi ĹľĂˇdnĂˇ zmĂnka o nÄ›jakĂ©m zmizenĂ nevyskytla, samozĹ™ejmÄ› kromÄ› pĹ™Ăpadu, kdy by univerzita podobnĂ© informace pĹ™Ămo poskytla.

MoĹľnĂˇ by se tam objevilo varovĂˇnĂ, Ĺľe to ÄŤi ono mĂsto mĹŻĹľe bĂ˝t nebezpeÄŤnĂ©. PodobnĂˇ informace tam ale mĹŻĹľe bĂ˝t obsaĹľena ve formÄ› kusĂ˝ch zmĂnek tu ÄŤi onde v celĂ©

databĂˇzi, sloĹľit ji dohromady z ÄŤetnĂ˝ch stĹ™ĂpkĹŻ by ale byla sisyfovskĂˇ prĂˇce.â€ś

â€žChĂˇpu,â€ś prohlĂˇsil Sandecker. â€žHirame, mohl byste nĂˇm s tĂm pomoci?â€ś

Yaeger se ponoĹ™il do poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ch dat. PostupnÄ› se na nÄ›kterĂ˝ch kontinentech zaÄŤaly objevovat ÄŤervenĂ© blikajĂcĂ Ĺˇipky. Ke tĹ™em pĹŻvodnĂm na mapÄ› po ÄŤase pĹ™ibyl asi tucet dalĹˇĂch.

â€žTo jsou vĹˇechny expedice, kterĂ© zmizely v prĹŻbÄ›hu poslednĂch deseti let,â€ś Ĺ™ekl nakonec.

Danvers nasadil vĂ˝raz, jako kdyby ucĂtil nÄ›co zapĂˇchajĂcĂho.

â€žNemoĹľnĂ©,â€ś pronesl svĹŻj soud. â€žKde jste zĂskal informace k tak absurdnĂmu zĂˇvÄ›ru?â€ś Yaeger lakonicky pokrÄŤil rameny. â€žZe souborĹŻ vaĹˇĂ organizace.â€ś

â€žNesmysl,â€ś ozval se nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› Danvers, â€žmusel byste bĂ˝t ÄŤlenem Rady, abyste zĂskal pĹ™Ăstup do naĹˇĂ databĂˇze.

VelkĂˇ ÄŤĂˇst naĹˇich informacĂ navĂc nenĂ urÄŤena jen tak kaĹľdĂ©mu. Ani ti, kteĹ™Ă do databĂˇze mohou, nemajĂ pĹ™Ăstup do vĹˇech souborĹŻ. MusĂ se ohlĂˇsit speciĂˇlnĂm kĂłdem.â€ś Nebylo to poprvĂ©, co Yaeger slyĹˇel takto hovoĹ™it nÄ›koho, kdo se domnĂval, Ĺľe jeho elektronickĂˇ dĂtka umÄ›jĂ stÄ›ĹľĂ chodit, zatĂmco ona v praxi mohla bÄ›hat s vÄ›trem o zĂˇvod.

UĹľ dĂˇvno se nauÄŤil podobnĂ© nesmysly nevyvracet. Jen se usmĂˇl.

Sandecker jeĹˇtÄ› jednou pĹ™eletÄ›l oÄŤima poklidnÄ› blikajĂcĂ Ĺˇipky a prohlĂˇsil: â€žDomnĂvĂˇm se, Ĺľe se vĹˇichni shodneme na tom, Ĺľe se nejednĂˇ o prostou shodu nĂˇhod.â€ś Danvers se jeĹˇtÄ› stĂˇle nedokĂˇzal smĂĹ™it se skuteÄŤnostĂ, Ĺľe jeho databĂˇze byla znesvÄ›cena nÄ›kĂ˝m, kdo vypadĂˇ jako placenĂ© kĹ™ovĂ v muzikĂˇlu Vlasy. â€žJe to jako z jinĂ©ho svÄ›ta,â€ś Ĺ™ekl Danvers v maximĂˇlnĂ snaze zachrĂˇnit svou dĹŻstojnost.

â€žUpĹ™ĂmnÄ› se omlouvĂˇm, doktore Danversi,â€ś obrĂˇtil se na nÄ›j Sandecker, â€žale kdyĹľ jsem se poprvĂ© doslechl o tom marockĂ©m incidentu, poĹľĂˇdal jsem Hirama, aby se podĂval po novinovĂ˝ch zprĂˇvĂˇch o podobnĂ˝ch pĹ™Ăpadech a porovnal je se vĹˇemi dostupnĂ˝mi informacemi z jinĂ˝ch zdrojĹŻ. Ĺ˝e si pro vloupĂˇnĂ do kybernetickĂ©ho svÄ›ta vybral prĂˇvÄ› vaĹˇi organizaci, svÄ›dÄŤĂ o dĹŻleĹľitosti CelosvÄ›tovĂ© archeologickĂ©

rady. ObĂˇvĂˇm se vĹˇak, Ĺľe zjiĹˇtÄ›nĂ© skuteÄŤnosti jsou jeĹˇtÄ›

horĹˇĂ.â€ś

Yaeger navĂˇzal na admirĂˇlova slova: â€žProĹˇel jsem vĹˇechny zmĂnky o archeologickĂ˝ch expedicĂch uvedenĂ© v dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂch publikacĂch, porovnal zĂskanĂ© informace s vaĹˇimi soubory, pak jsem vĂ˝sledky utĹ™Ădil a oddÄ›lil zrna od plev. PoslednĂch pÄ›t let bylo jednoduchĂ˝ch. KdyĹľ jsem se ale dostal do doby, kdy lidĂ© jeĹˇtÄ› nepouĹľĂvali poÄŤĂtaÄŤe, a Ĺˇel dĂˇle a dĂˇle do minulosti, bylo to ÄŤĂm dĂˇl obtĂĹľnÄ›jĹˇĂ. PĂˇtrĂˇnĂ jeĹˇtÄ› nenĂ ukonÄŤeno, ale to, co mĂˇm hotovo, je celkem dĹŻkladnÄ› zdokumentovĂˇno. VylouÄŤil jsem vĹˇechny expedice, kterĂ© se obeĹˇly bez mrtvol, a takĂ© ty, jejichĹľ ÄŤlenovĂ© zahynuli v dĹŻsledku pĹ™ĂrodnĂch katastrof.â€ś Kliknul tlaÄŤĂtkem myĹˇi a Danvers zalapal po dechu.

Mapa zazĂˇĹ™ila jako Times Square nasvĂcenĂˇ neony. Na kaĹľdĂ©m kontinentu ÄŤervenÄ› Ĺľhnuly celĂ© tucty Ĺˇipek.

Quinnova reakce byla ponÄ›kud zlobnĂˇ. â€žTo je ĹˇĂlenĂ©,â€ś vypadlo z nÄ›j. â€žProboha, vĹľdyĹĄ neprobĂrĂˇme nÄ›jakĂˇ

dobrodruĹľstvĂ Indiana Jonese! Skupiny archeologĹŻ pĹ™ece nezmizĂ ze zemskĂ©ho povrchu, aniĹľ by si toho nÄ›kdo vĹˇiml.â€ś â€žSprĂˇvnĂˇ pĹ™ipomĂnka, pane Quinne,â€ś zareagoval klidnÄ›

Sandecker. â€žNĂˇs takĂ© pĹ™ekvapuje, kolik expedic jednoduĹˇe navĹľdy zmizelo. VeĹ™ejnost nenĂ k podobnĂ˝m udĂˇlostem lhostejnĂˇ, tyto incidenty se ale pĹ™ihodily bÄ›hem nÄ›kolika desetiletĂ, navĂc v urÄŤitĂ© dobÄ› bĂ˝valo celkem bÄ›ĹľnĂ©, Ĺľe se badatelĂ© ztrĂˇceli z oÄŤĂ veĹ™ejnosti i na vĂce let. NÄ›kteĹ™Ă to dokonce dÄ›lali pravidelnÄ›. DozvÄ›dÄ›li bychom se, co se stalo s doktorem Livingstonem, kdyby se za nĂm nevypravil ten neohroĹľenĂ˝ Stanley?â€ś

â€žA co zprĂˇvy v mĂ©diĂch?â€ś zeptal se Quinn.

â€žJak jsem z HiramovĂ˝ch slov pochopil,â€ś odvÄ›til na to Sandecker, â€žobÄŤas se nÄ›kdo s vÄ›tĹˇĂmi publikaÄŤnĂmi moĹľnostmi a zdroji, jako napĹ™Ăklad The New York Times, pohrabe trochu v archivu, vĹˇimne si podobnĂ© udĂˇlosti v minulosti a uÄŤinĂ srovnĂˇnĂ s nÄ›jakĂ˝m ÄŤerstvÄ›jĹˇĂm incidentem. Pokud se nÄ›ÄŤemu dostalo ĹˇirĹˇĂ publicity, jako napĹ™Ăklad v roce 1936 zmizenĂ expedice ÄŤasopisu National Geographic na Sardinii, byla takovĂˇto udĂˇlost jednoduĹˇe pĹ™ipsĂˇna banditĹŻm nebo neĹˇĹĄastnĂ© nĂˇhodÄ›. S urÄŤitĂ˝m mnoĹľstvĂm takovĂ˝ch pĹ™ĂpadĹŻ mĹŻĹľeme poÄŤĂtat. MĂˇm na mysli napĹ™Ăklad zĂˇplavy ÄŤi sopeÄŤnĂ© erupce.â€ś Na chvĂli se odmlÄŤel. â€žZvlĂˇĹˇtnĂ ale je, Ĺľe tento trend je vzestupnĂ˝.â€ś Austin, kterĂ©ho tato Ĺ™eÄŤ zatĂm jeĹˇtÄ› nepĹ™esvÄ›dÄŤila, se opĹ™el o lokty, naklonil se dopĹ™edu a pozornÄ› se na mapu zadĂval. â€žInformace se dnes ĹˇĂĹ™Ă mnohem rychleji a jsou dostupnÄ›jĹˇĂ neĹľ za StanleyovĂ˝ch dnĹŻ,â€ś prohlĂˇsil. â€žNemohlo by za poÄŤtem tÄ›ch zmizenĂ bĂ˝t prĂˇvÄ› tohle?â€ś â€žTuto skuteÄŤnost jsem zohlednil, Kurte,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Yaeger. â€žVĂ˝vojovĂˇ kĹ™ivka mĂˇ ale i tak vzrĹŻstovou tendenci.â€ś

Rudi Gunn si sundal brĂ˝le s kostÄ›nĂ˝mi obrouÄŤkami a zamyĹˇlenÄ› je zaÄŤal na jednĂ© stranÄ› Ĺľmoulat v puse.

â€žPĹ™ipomĂnĂˇ mi to jeden film, kterĂ˝ jsem vidÄ›l,â€ś Ĺ™ekl zamyĹˇlenÄ›. â€žKdo zabĂjĂ nejlepĹˇĂ evropskĂ© ĹˇĂ©fkuchaĹ™e?â€ś â€žAkorĂˇt Ĺľe v tomto pĹ™ĂpadÄ› nejde o stĂˇtnĂky a Ĺľe k podobnĂ˝m udĂˇlostem nedochĂˇzĂ jen na jednom kontinentu,â€ś zareagoval na to Sandecker. â€žPokud je moĹľno ze zĂˇĹľitku doktorky KirovovĂ© vyvodit nÄ›jakĂ˝ zĂˇvÄ›r, tak jedinÄ› ten, Ĺľe nÄ›kdo zabĂjĂ nejlepĹˇĂ archeology na svÄ›tÄ›.â€ś Danvers se svezl na opÄ›radlo. Jeho obvykle rumÄ›nĂ˝

obliÄŤej nynĂ svou barvou pĹ™ipomĂnal kĹ™Ădu. â€žDobrotivĂ˝

BoĹľe,â€ś vyklouzlo z nÄ›j. â€žCo se to, sakra, dÄ›je?â€ś â€žOpravdu, co?â€ś Sandeckerovy modrĂ© oÄŤi pĹ™elĂ©taly tĂˇzavÄ› z obliÄŤeje na obliÄŤej. â€žPoĹľĂˇdal jsem Hirama, aby systematicky utĹ™Ădil podobnĂ© aspekty jednotlivĂ˝ch zmizenĂ.

K niÄŤemu to nevedlo. Ty expedice byly neuvÄ›Ĺ™itelnÄ›

rozdĂlnĂ©. PoÄŤet ĂşÄŤastnĂkĹŻ se liĹˇil, jednou to byli tĹ™i, jindy vĂce neĹľ dvacet, a vĂ˝zkum se provĂˇdÄ›l po celĂ©m svÄ›tÄ›.

Organizovaly je rozmanitĂ© skupiny lidĂ ÄŤi jednotlivci.

Existovaly nicmĂ©nÄ› shodnĂ© prvky. Ve vĹˇech pĹ™Ăpadech, k nimĹľ doĹˇlo pĹ™ed Marokem, se dĂˇ vysledovat to, co policie nazĂ˝vĂˇ modem operandi. Expedice jednoduĹˇe zmizely.

ZĂˇĹľitek doktorky KirovovÄ› byl sice traumatickĂ˝, mohlo by se ale takĂ© jednat o ĹˇĹĄastnou nĂˇhodu, kterĂˇ pomĹŻĹľe zabrĂˇnit podobnĂ˝m tragĂ©diĂm v budoucnu. TeÄŹ uĹľ vĂme, Ĺľe se ty expedice jen tak nevypaĹ™ily. Zlikvidovaly je skupiny vycviÄŤenĂ˝ch zabijĂˇkĹŻ.â€ś

â€žThugovĂ©,â€ś Ĺ™ekl tiĹˇe Gunn.

â€žCo to znamenĂˇ?â€ś zeptal se ho Quinn. â€žTo je hindskĂ©

slovo oznaÄŤujĂcĂ zlodÄ›je, pĹ™ĂvrĹľence kultu indickĂ© bohynÄ›

KĂˇlĂ, jednĂ© z podob Ĺ ivovy manĹľelky PĂˇrvatĂ. Obvykle se vloudili do karavany, v noci vĹˇechny zardousili, schovali tÄ›la a zboĹľĂ si odnesli. BritovĂ© tomuto kultu uÄŤinili v devatenĂˇctĂ©m stoletĂ pĹ™ĂtrĹľ a jeho vyznavaÄŤi se vÄ›tĹˇinou stĂˇhli do ĂşstranĂ. Jedna z poslednĂch ztracenĂ˝ch expedic pĹŻsobila prĂˇvÄ› v Indii.â€ś

Kdo Gunna znal, nebyl jeho proslovem a projevenĂ˝mi znalostmi tĂ˝kajĂcĂmi se tak tajuplnĂ˝ch vÄ›cĂ pĹ™ekvapen.

Ĺ tĂhlĂ˝ a nepĹ™ĂliĹˇ vysokĂ˝ Gunn byl opravdovĂ˝ gĂ©nius. Tento muĹľ, na nĂˇmoĹ™nĂ akademii nejlepĹˇĂ student z roÄŤnĂku a bĂ˝valĂ˝ pĹ™ĂsluĹˇnĂk americkĂ©ho vĂˇleÄŤnĂ©ho nĂˇmoĹ™nictva, by mohl klidnÄ› zastĂˇvat nÄ›jakou vysokou funkci na ministerstvu. ZĂˇvÄ›reÄŤnĂ© zkouĹˇky absolvoval mimo jinĂ© z chemie, finanÄŤnictvĂ a oceĂˇnografie, pĹ™iÄŤemĹľ uĹľ tehdy dĂˇval pĹ™ed vĂˇlÄŤenĂm pĹ™ednost podmoĹ™skĂ©mu vĂ˝zkumu. UrÄŤitou dobu slouĹľil u ponorkovĂ©ho loÄŹstva jako SandeckerĹŻv poboÄŤnĂk, a kdyĹľ pak admirĂˇl od vĂˇleÄŤnĂ©ho nĂˇmoĹ™nictva odeĹˇel a zaloĹľil agenturu, pĹ™ipojil se k nÄ›mu. PĹ™i sestavovĂˇnĂ zprĂˇv o vĂ˝zkumnĂ˝ch ÄŤinnostech do sebe ze stovek knih, jimiĹľ se obklopil, nasĂˇl znaÄŤnĂ© mnoĹľstvĂ rĹŻznorodĂ˝ch informacĂ.

â€žProvÄ›Ĺ™il jsem si je,â€ś Ĺ™ekl Yaeger. â€žNindĹľi a assassiny takĂ©. MĂˇte pravdu, jsou tam podobnosti.â€ś Sandecker chtÄ›l zmÄ›nit tĂ©ma, probĂranĂ© souvislosti ale ĂşplnÄ› opustit nehodlal. â€žDomnÄ›nka o nÄ›jakĂ©m tajnĂ©m spolku vrahĹŻ je urÄŤitÄ› zajĂmavĂˇ,â€ś prohlĂˇsil, â€ždejme ji ale na chvĂli k ledu. RĂˇd bych teÄŹ probral dalĹˇĂ shodnĂ˝ rys.

ExistujĂcĂ dokumenty svÄ›dÄŤĂ o tom, Ĺľe vĹˇechny expedice, kterĂ© v poslednĂch letech zmizely, ohlĂˇsily jeĹˇtÄ› pĹ™edtĂm nĂˇlez pĹ™edkolumbovskĂ©ho artefaktu, a to vĹľdy na mĂstÄ›, kde nemÄ›l co dÄ›lat.â€ś NĂˇsledovala dramatickĂˇ pauza. â€žA z toho, co naĹˇel Hiram, vyplĂ˝vĂˇ, Ĺľe vĹˇechny do urÄŤitĂ© mĂry finanÄŤnÄ›

zajiĹˇĹĄoval Time-Quest. VĂ nÄ›kdo z vĂˇs, pĂˇnovĂ©, nÄ›co o tĂ©hle organizaci?â€ś

â€žJistÄ›,â€ś ozval se Quinn. â€žNaĹˇe nadace ji obÄŤas vyuĹľĂvĂˇ.

Pokud je mi znĂˇmo, je to absolutnÄ› dĹŻvÄ›ryhodnĂˇ spoleÄŤnost.

JejĂ inzerĂˇty naleznete ve vĹˇech archeologickĂ˝ch ÄŤasopisech.

PĹ™i poskytovĂˇnĂ grantĹŻ rozhodnÄ› neĹˇetĹ™Ă. Pokud se jĂ zalĂbĂ vĂˇĹˇ projekt, poskytnou na expedici penĂze. NavĂc tam poĹˇlou dobrovolnĂky, lidi, co jsou ochotni za vzruĹˇenĂ pĹ™i vykopĂˇvkĂˇch zaplatit. Time-Quest mĂˇ kontakty na nÄ›kterĂ©

organizace ochrĂˇncĹŻ ĹľivotnĂho prostĹ™edĂ a rĹŻznĂˇ sdruĹľenĂ dĹŻchodcĹŻ. Jak Ĺ™ĂkĂˇm, je to absolutnÄ› dĹŻvÄ›ryhodnĂˇ

spoleÄŤnost.â€ś

Danvers vypadal, jako by se prĂˇvÄ› probudil z hlubokĂ©ho spĂˇnku. â€žAno, souhlasĂm. Mnoho naĹˇich klientĹŻ uĹľ Time-Quest vyuĹľilo. MĂˇme o tĂ©hle organizaci celĂ˝ soubor dat, jestli to k nÄ›ÄŤemu mĹŻĹľe bĂ˝t.â€ś

â€žUĹľ jsem si je provÄ›Ĺ™il,â€ś prohlĂˇsil Yaeger. â€žPouĹľil jsem takĂ© informace z jinĂ˝ch zdrojĹŻ. AdresĂˇĹ™e neziskovĂ˝ch organizacĂ, stĂˇtnĂ a federĂˇlnĂ agentury, kterĂ© jejich ÄŤinnost Ĺ™ĂdĂ ÄŤi usmÄ›rĹ�ujĂ. BankovnĂ zprĂˇvy. Internet. MajĂ velmi pĹŻsobivou webovou strĂˇnku. ĂšstĹ™edĂ je v San Antoniu. Ve vedenĂ sedĂ samĂ© celonĂˇrodnÄ› znĂˇmĂ© osobnosti.â€ś Austin se zakabonil. â€žLidĂ©, kteĹ™Ă to myslĂ dobĹ™e, uĹľ mnohokrĂˇt propĹŻjÄŤili svĂˇ jmĂ©na ÄŤemukoli a komukoli od pravicovĂ˝ch i levicovĂ˝ch extremistĹŻ aĹľ po organizovanĂ˝

zloÄŤin. VĹľdy byli pĹ™esvÄ›dÄŤeni, Ĺľe prospĂvajĂ dobrĂ© vÄ›ci.â€ś â€žDobĹ™e Ĺ™eÄŤeno, Kurte,â€ś vyjĂˇdĹ™il svĹŻj souhlas Sandecker.

â€žHirame, existuje nÄ›co, co by poukazovalo na to, Ĺľe Time-Quest je organizace sdruĹľujĂcĂ extremisty ÄŤi slouĹľĂcĂ jim jako zĂˇstÄ›rka?â€ś

Yaeger zatĹ™Ăˇsl hlavou. â€žPodle vĹˇech informacĂ je Time-Quest ÄŤistĂ˝.â€ś

â€žTakĹľe jste nenaĹˇel nic, co by nÄ›jak vyboÄŤovalo z normĂˇlu?â€ś nenechal se odradit Sandecker, jehoĹľ citlivĂ˝

sluch zaregistroval v YaegerovÄ› hlasu nĂˇznak pochyb ÄŤi nedĹŻvÄ›ry.

â€žTo jsem neĹ™ekl, admirĂˇle. ĂšstĹ™edĂ tĂ©hle organizace poskytuje celĂ© tuny informacĂ, ale vÄ›tĹˇinou jsou to jen uhlazenĂ© oficiĂˇlnĂ tiskovĂ© zprĂˇvy, kterĂ© ve skuteÄŤnosti nic neĹ™ĂkajĂ. KdyĹľ jsem se pokusil pod tuhle oficiĂˇlnĂ masku dostat, narazil jsem.â€ś

â€žBlokujĂ pĹ™Ăstup?â€ś

â€žTo je prĂˇvÄ› ten problĂ©m. Ani ne. Je to mnohem komplikovanÄ›jĹˇĂ. Pokud je zablokovĂˇn pĹ™Ăstup, tak to funguje asi tak, jako kdyĹľ se chcete dostat do nÄ›jakĂ©

mĂstnosti, a pĹ™itom nemĂˇte klĂÄŤ. JĂˇ klĂÄŤ mÄ›l, kdyĹľ jsem ale do tĂ© mĂstnosti vstoupil, byla tam tma a vypĂnaÄŤ

nefungoval.â€ś

â€žJestli vaĹˇi elektroniÄŤtĂ ÄŤmuchalovĂ© nemohou zachytit stopu, pak to musĂ bĂ˝t opravdu komplikovanĂ©. Ale i tak nĂˇm vaĹˇe vĂ˝sledky cosi naznaÄŤujĂ. Tahle organizace by neodpojovala vypĂnaÄŤ, kdyby nÄ›co neskrĂ˝vala.â€ś â€žGonzĂˇles,â€ś Ĺ™ekla nĂˇhle Nina, kterĂˇ dosud mlÄŤela.

â€žPromiĹ�te, ale nerozumĂm,â€ś ozval se nechĂˇpavÄ›

Sandecker.

â€žPĹ™emĂ˝Ĺˇlela jsem o tom, co fregatnĂ kapitĂˇn Gunn Ĺ™ekl o tÄ›ch indickĂ˝ch ĹˇkrtiÄŤĂch. V naĹˇĂ expedici byl muĹľ jmĂ©nem GonzĂˇles. PĂˇnĹŻm Austinovi a Zavalovi jsem se o nÄ›m zmĂnila. PĹ™iĹˇel k nĂˇm prostĹ™ednictvĂm Time-Questu. Byl…

byl zkrĂˇtka divnĂ˝.â€ś

â€žV jakĂ©m smyslu, doktorko KirovovĂˇ?â€ś â€žTo se tÄ›Ĺľko popisuje. Byl odpornÄ› vlezlĂ˝. VĹľdycky byl nÄ›kde poblĂĹľ a koukal se nĂˇm pĹ™es rameno. Kdykoli se ho nÄ›kdo zeptal na nÄ›co, co se ho tĂ˝kalo, vĹľdy odpovÄ›dÄ›l stejnou historkou. Jeho odpovÄ›di se ani v nejmenĹˇĂm neliĹˇily. A kdyĹľ jsme chtÄ›li znĂˇt podrobnostĂ, jednoduĹˇe se nÄ›jak vymluvil. NapĹ™Ăklad kdyĹľ jsem se ho poslednĂ den zeptala na toho cizĂho muĹľe, s nĂmĹľ hovoĹ™il.â€ś OdmlÄŤela se a na chvĂli se zadumanÄ› zamraÄŤila. â€žDomnĂvĂˇm se, Ĺľe to s tĂm Ăştokem nÄ›jak souvisĂ.â€ś

â€žÄŚetl jsem o tom podivnĂ©m setkĂˇnĂ ve vaĹˇĂ zprĂˇvÄ›,â€ś promluvil Sandecker. â€žZahynul GonzĂˇles s ostatnĂmi?â€ś â€žPĹ™edpoklĂˇdĂˇm. VlĂˇdl tam zmatek. Zmizel stejnÄ› jako druzĂ, takĹľe…â€ś

â€žZjistĂme si, jestli byl mezi mrtvĂ˝mi nalezenĂ˝mi v zasypanĂ©m vĂ˝kopu identifikovĂˇn, a pokud ne, Hiram se ho pokusĂ vystopovat.â€ś

â€žMĂˇm jednu otĂˇzku,â€ś ozval se Austin. â€žTime-Quest stĂˇl v pozadĂ vĹˇech expedic, kterĂ© v poslednĂch letech zmizely, vrĂˇtila se ale nÄ›jakĂˇ Time-Questem financovanĂˇ expedice absolutnÄ› v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žNa to mohu odpovÄ›dÄ›t jĂˇ,â€ś Ĺ™ekl bez vĂˇhĂˇnĂ Sandecker.

â€žAno. U celĂ© hromady expedic pĹ™edstavoval nejvĂˇĹľnÄ›jĹˇĂ Ăşjmu na zdravĂ sluneÄŤnĂ Ăşpal. Znova opakuji, Ĺľe ty, kterĂ©

zmizely, ohlĂˇsily neobvyklĂ˝ nĂˇlez ÄŤi, alespoĹ� v podrobnÄ›ji popsanĂ˝ch pĹ™Ăpadech, dĹŻkaz pĹ™edkolumbovskĂ©ho kontaktu.

Co si o tom myslĂte, doktore Danversi?â€ś â€žArcheologickĂ˝ svÄ›t by takovĂˇ tvrzenĂ urÄŤitÄ› pĹ™ijal maximĂˇlnÄ› skepticky,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Danvers. â€žAle Ĺ™Ăci, jak by takovĂ© objevy mohly vĂ©st k vraĹľdĂˇm, nemohu.

NemĂˇm nejmenĹˇĂ tuĹˇenĂ.â€ś

â€žAle aĹĄ uĹľ to bude znĂt jakkoli neuvÄ›Ĺ™itelnÄ›, urÄŤitÄ› se nejednĂˇ Ĺ™adu neĹˇĹĄastnĂ˝ch nĂˇhod.â€ś Nina nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› potĹ™Ăˇsla hlavou. â€žNenĂ to o nic podivnÄ›jĹˇĂ neĹľ ten pĹ™edkolumbovskĂ˝ artefakt, co ho rozmetali na kusy. Nebo skuteÄŤnost, Ĺľe veĹˇkerĂ© dĹŻkazy o jeho existenci byly z univerzitnĂ databĂˇze odstranÄ›ny.â€ś Pak se otoÄŤila k Yaegerovi. Jak to mohli dokĂˇzat?â€ś â€žKdyĹľ vĂte, jak na to, nenĂ to ĹľĂˇdnĂ˝ velkĂ˝ problĂ©m,â€ś odpovÄ›dÄ›l Yaeger.

Sandecker znovu pohlĂ©dl na hodinky. â€žV rĂˇmci tohoto setkĂˇnĂ jsme udÄ›lali vĹˇe, co jsme mohli. Doktorko KirovovĂˇ, pĂˇnovĂ©, rĂˇd bych vĂˇm podÄ›koval, Ĺľe jste pĹ™iĹˇli. PromyslĂme si dalĹˇĂ kroky a dĂˇme vĂˇm vÄ›dÄ›t.â€ś KdyĹľ schĹŻzka oficiĂˇlnÄ› skonÄŤila, Kurt zamĂĹ™il k NinÄ›.

â€žZdrĹľĂte se v okolĂ Washingtonu dĂ©le?â€ś zeptal se jĂ.

â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe ne,â€ś odpovÄ›dÄ›la. â€žVracĂm se hned. ÄŚekĂˇ mÄ›

dalĹˇĂ projekt.â€ś

â€žĹ koda…â€ś

â€žNikdy nevĂte, co bude zĂtra. TĹ™eba nĂˇs prĂˇce jednoho dne svede dohromady.â€ś

Austin nasĂˇl jemnou levandulovou vĹŻni, kterĂˇ vychĂˇzela z NininĂ˝ch vlasĹŻ, a zapĹ™emĂtal, kolik prĂˇce je v budoucnu jeĹˇtÄ› ÄŤekĂˇ. â€žMoĹľnĂˇ mĂˇte pravdu.â€ś PĹ™istoupil k nim Zavala. â€žOmlouvĂˇm se, Ĺľe vĂˇs ruĹˇĂm, ale mĂˇme jĂt do Sandeckerovy kancelĂˇĹ™e.â€ś Austin se s Ninou s tÄ›ĹľkĂ˝m srdcem rozlouÄŤil, vydal se za ostatnĂmi do Sandeckerova orlĂho hnĂzda a tam se pak posadil do jednoho z ÄŤetnĂ˝ch pohodlnĂ˝ch koĹľenĂ˝ch kĹ™esel.

AdmirĂˇl sedÄ›l na otĂˇÄŤecĂ Ĺľidli za svĂ˝m stolem. PohodlnÄ› se opĹ™el a nÄ›kolikrĂˇt potĂˇhl z obrovskĂ©ho doutnĂku, kterĂ˝ se mu koneÄŤnÄ› podaĹ™ilo zapĂˇlit. UĹľ se chystal zahĂˇjit diskusi, kdyĹľ tu si vĹˇiml, Ĺľe Zavala rovnÄ›Ĺľ kouĹ™Ă, a to doutnĂk pĹ™esnÄ› tĂ©Ĺľe znaÄŤky. V dosud poznanĂ©m vesmĂru neexistovalo mnoho vÄ›cĂ, o nichĹľ by Sandecker nÄ›co nevÄ›dÄ›l, jedna z nejdĂ©le trvajĂcĂch a maximĂˇlnÄ› iritujĂcĂch zĂˇhad, s nimiĹľ se kdy v ĹľivotÄ› setkal, se ale tĂ˝kala jeho krabice s doutnĂky. UĹľ celĂ©

roky se pokouĹˇel zjistit, jak mu je Al Giordino bere, aniĹľ by ho pĹ™i tom kdokoli nachytal.

UpĹ™el na Zavalu ledovÄ› chladnĂ˝ pohled a zeptal se ho: â€žNepotkal jste nĂˇhodou Giordina?â€ś

â€žVe vĂ˝tahu. OdjĂĹľdÄ›l s Pittem nÄ›kam do Antarktidy,â€ś odpovÄ›dÄ›l Zavala s andÄ›lskou nevinnostĂ. â€žProhodili jsme pĂˇr slov o agenturnĂch zĂˇleĹľitostech.â€ś Sandecker si znechucenÄ› odkaĹˇlal. Giordina si za to nikdy na kobereÄŤek nezavolal, a byl by blĂˇzen, kdyby teÄŹ

Zavalovi udÄ›lal tu radost a dal nÄ›jak najevo, Ĺľe ho to vyvĂˇdĂ z mĂry.

â€žMoĹľnĂˇ nÄ›kteĹ™Ă pĹ™emĂ˝ĹˇlĂte, proÄŤ se agentura, jejĂĹľ ÄŤinnost se tĂ˝kĂˇ pĹ™evĂˇĹľnÄ› oceĂˇnĹŻ a toho, co se nachĂˇzĂ pod jejich hladinou, starĂˇ o jakousi skupinu pouĹˇtnĂch krtkĹŻ,â€ś Ĺ™ekl. â€žHlavnĂ dĹŻvod spoÄŤĂvĂˇ v tom, Ĺľe NUMA mĂˇ nejlepĹˇĂ zpravodajskĂ© prostĹ™edky na svÄ›tÄ›. VĂme, Ĺľe mnoho naleziĹˇĹĄ

bylo zatopeno moĹ™i ÄŤi Ĺ™ekami do nich plynoucĂmi, takĹľe ÄŤistÄ› technicky vzato na to mĂˇme nezadatelnĂ© prĂˇvo. NÄ›jakĂ©

nĂˇpady, pĂˇnovĂ©?â€ś

Austin, kterĂ˝ dosud se zĂˇjmem sledoval bitvu doutnĂkĹŻ, obrĂˇtil pozornost k SandeckerovÄ› otĂˇzce. â€žProberme si, co zatĂm vĂme,â€ś prohlĂˇsil a postupnÄ› vypoÄŤĂtĂˇval na prstech vĹˇechny znĂˇmĂ© skuteÄŤnosti. â€žZmizenĂ expedic probĂhĂˇ

podobnĂ˝m zpĹŻsobem. Ti lidĂ© se jen tak neztratĂ, jsou zabiti dobĹ™e organizovanĂ˝mi a vyzbrojenĂ˝mi vrahy. VĹˇechny expedice jsou urÄŤitĂ˝m zpĹŻsobem napojeny na jakousi bandu jmĂ©nem Time-Quest, kterĂˇ zĹ™ejmÄ› cosi skrĂ˝vĂˇ.â€ś â€žMĹŻĹľe existovat moĹľnost, Ĺľe jednoduĹˇe jenom zatajujĂ nÄ›kterĂ© pĹ™Ăjmy a Ĺľe to nemĂˇ s tÄ›mi vraĹľdami vĹŻbec ĹľĂˇdnou spojitost?â€ś skoÄŤil mu do Ĺ™eÄŤi Yaeger.

â€žMĹŻĹľeme nakonec opravdu dojĂt k tomuto zjiĹˇtÄ›nĂ,â€ś Ĺ™ekl na to Sandecker, â€ža to je taky dĹŻvod, proÄŤ chci, abyste pokraÄŤovali v pĂˇtrĂˇnĂ. Prozkoumejte to ze vĹˇech moĹľnĂ˝ch ĂşhlĹŻ.â€ś

â€žZĂskali jste jakĂ©koli informace o tom vznĂˇĹˇedle, kterĂ© se snaĹľilo zlikvidovat doktorku Kirovovou?â€ś zeptal se Zavala.

â€žS tĂm vznĂˇĹˇedlem jsme mÄ›li o troĹˇku vĂc ĹˇtÄ›stĂ,â€ś zareagoval na jeho otĂˇzku Yaeger. â€žNa zĂˇkladÄ› vaĹˇeho popisu jsem vystopoval vĂ˝robce, britskou spoleÄŤnost jmĂ©nem Griffon Hovercraft Ltd. Nebyl to problĂ©m, protoĹľe vznĂˇĹˇedel, kterĂˇ by odpovĂdala danĂ˝m parametrĹŻm, zase nebylo vyrobeno tolik. To vaĹˇe je mimoĹ™ĂˇdnÄ› zajĂmavĂ©. Jde o typ LCAC.â€ś

â€žPokud si vzpomĂnĂˇm, vĂˇleÄŤnĂ© nĂˇmoĹ™nictvo tak oznaÄŤuje vyloÄŹovacĂ plavidla se vzduchovĂ˝m polĹˇtĂˇĹ™em,â€ś prohlĂˇsil Gunn.

â€žSprĂˇvnÄ›. Je to vylepĹˇenĂˇ rychlejĹˇĂ verze jednoho komerÄŤnĂho typu, urÄŤenĂˇ k pĹ™ekonĂˇvĂˇnĂ vyloÄŹovacĂch plĂˇĹľĂ.

DĂ©lka osmdesĂˇt osm stop. DĂky dvÄ›ma vrtulĂm a ÄŤtyĹ™em turbĂnĂˇm dosahuje i s nĂˇkladem rychlosti ÄŤtyĹ™iceti uzlĹŻ.

StĹ™eleckĂˇ stanoviĹˇtÄ› pro pĹŻlpalcovĂ© kulomety, granĂˇtomet a kulomet M-60. U vĂˇleÄŤnĂ©ho nĂˇmoĹ™nictva jsme jich pĂˇr mÄ›li.â€ś

â€žProÄŤ ty zbranÄ› nepouĹľili proti doktorce KirovovĂ©?â€ś zeptal se Zavala.

â€žDomnĂvĂˇm se, Ĺľe se obĂˇvali, Ĺľe jejĂ tÄ›lo bude nalezeno.

NÄ›kdo by mohl mĂt nepatĹ™iÄŤnĂ© otĂˇzky. Dostal vĂ˝robce nÄ›jakou objednĂˇvku ze soukromĂ©ho sektoru?â€ś obrĂˇtil se Austin na Yaegera.

â€žJen jednu. Od nÄ›jakĂ© organizace ze San Antonia.â€ś Austin se naklonil dopĹ™edu. â€žTam mĂˇ hlavnĂ stan Time-Quest.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak,â€ś prohlĂˇsil Yaeger. â€žMĹŻĹľe ale jĂt jen o nĂˇhodu. Nebo taky ne. To vznĂˇĹˇedlo sice vlastnĂ jedna korporace zabĂ˝vajĂcĂ se hledĂˇnĂm ropy, zmĂnÄ›nĂˇ spoleÄŤnost ale takĂ© mĹŻĹľe bĂ˝t jednou z celĂ© Ĺ™ady fingovanĂ˝ch firem.

ChvĂli to potrvĂˇ, neĹľ zjistĂme, jestli je mezi nimi nÄ›jakĂ˝

spojovacĂ ÄŤlĂˇnek. Bylo od nich neopatrnĂ©, Ĺľe uĹľ samotnou moĹľnost nalezenĂ nÄ›ÄŤeho takovĂ©ho vĹŻbec pĹ™ipustili.â€ś â€žAni ne,â€ś nesouhlasil s nĂm Austin. â€žS ĹľĂˇdnĂ˝mi svÄ›dky nepoÄŤĂtali. Kdyby byl jejich Ăştok na doktorku Kirovovou ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝, nikdo by se o nich nedovÄ›dÄ›l. LidĂ© z Nerea sice vznĂˇĹˇedlo spatĹ™ili, bylo ale pĹ™ĂliĹˇ daleko, takĹľe si nemohli vĹˇimnout, Ĺľe ho jeho posĂˇdka pouĹľĂvĂˇ jako vraĹľednou zbraĹ�.â€ś

â€žKurt mĂˇ pravdu, Hirame,â€ś ozval se Sandecker. â€žByl bych rĂˇd, kdybyste se na pĹ™Ăpadnou nĂˇvaznost na San Antonio podĂval blĂĹľe. NÄ›jakĂ˝ nĂˇvrh na pĹ™ĂmÄ›jĹˇĂ akci?â€ś â€žAno, nÄ›co mÄ› napadlo,â€ś vzal si slovo Austin. â€žMoĹľnĂˇ

bychom je mohli pĹ™imÄ›t, aby nĂˇs vyhledali sami. Jako spouĹˇtÄ›cĂ mechanismus tÄ›chto incidentĹŻ vĹľdy funguje pĹ™edkolumbovskĂ˝ artefakt. Co kdybychom zorganizovali archeologickou expedici a dali Time-Questu vÄ›dÄ›t, Ĺľe jsme nalezli nÄ›co pĹ™edkolumbovskĂ©ho?â€ś

â€žA pak si oblĂ©kneme neprĹŻstĹ™elnĂ© vesty a poÄŤkĂˇme, co se stane,â€ś pĹ™iĹˇel se svou troĹˇkou do mlĂ˝na Zavala a vyfouknul kouĹ™ zpĹŻsobem, jakĂ˝m to dÄ›lĂˇval DiamantovĂ˝

Jim Brady. â€žPĂchneme do vosĂho hnĂzda. BrilantnĂ.â€ś â€žPonechme Zavalovy drsnĂ© vtĂpky stranou,â€ś pronesl Sandecker s ponÄ›kud nelibÄ› pokrÄŤenĂ˝m oboÄŤĂm, â€ža zamysleme se, jak bychom to provedli. Na zorganizovĂˇnĂ takovĂ© akce bychom potĹ™ebovali tĂ˝dny, moĹľnĂˇ celĂ© mÄ›sĂce, nemĂˇm pravdu, Rudi?â€ś

â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe ano, pane. Musela by se zaĹ™Ădit spousta vÄ›cĂ.â€ś

Austin nechĂˇpal, proÄŤ se Gunn k jeho nĂˇvrhu stavĂ odmĂtavÄ› a navĂc vypadĂˇ pobavenÄ›. KdyĹľ teÄŹ promluvil, nedokĂˇzal v hlase skrĂ˝t urÄŤitou podrĂˇĹľdÄ›nost. â€žKdybychom se opravdu snaĹľili, snad by se nĂˇm podaĹ™ilo celĂ˝ proces nÄ›jak urychlit.â€ś

â€žNenĂ nutno nÄ›kam spÄ›chat, pĹ™Ăteli,â€ś prohlĂˇsil Sandecker a usmĂˇl se zpĹŻsobem, za kterĂ˝ by se nemusela stydÄ›t ani barakuda. â€žZatĂmco jste se vy dva vĂˇleli, napadlo nĂˇs s Rudim a Hiramem totĂ©Ĺľ a uĹľ jsme to rozjeli. VĹˇe je zaĹ™Ăzeno. Abychom neztrĂˇceli ÄŤas a usnadnili pĹ™epravu zĂˇsob a materiĂˇlu, zvolili jsme americkĂ˝ jihozĂˇpad.

NĂˇvnadou bude â€�artefaktâ€™ ze StarĂ©ho svÄ›ta nalezenĂ˝ na americkĂ© pĹŻdÄ›. To musĂ pĹ™ilĂˇkat nÄ›ÄŤĂ pozornost. PovaĹľujte to za Ăşkol pro svou skupinu.â€ś

â€žĂškol pĹ™ijat,â€ś zareagoval na to Austin. â€žA co Gamay?â€ś â€žPĹ™Ătomnost podmoĹ™skĂ© bioloĹľky v pouĹˇti by se asi sloĹľitÄ› vysvÄ›tlovala,â€ś odpovÄ›dÄ›l admirĂˇl. â€žNevidĂm dĹŻvod, proÄŤ by mÄ›la pĹ™eruĹˇovat prĂˇci v YucatĂˇnu. Informujte ji o naĹˇich zĂˇmÄ›rech. KdyĹľ ji budeme potĹ™ebovat, mĹŻĹľe dorazit bÄ›hem nÄ›kolika hodin. V poslednĂ dobÄ› si poĹ™ĂˇdnÄ›

zamakala. ZatĂmco my tu teÄŹ mluvĂme, ona si asi uĹľĂvĂˇ

tropickĂ©ho slunce na cozumelskĂ˝ch nebo cancunskĂ˝ch plĂˇĹľĂch.â€ś

Zavala dlouze potĂˇhl z doutnĂku a vyfouknul z kouĹ™e docela hezkĂ˝ krouĹľek. â€žNÄ›kteĹ™Ă lidĂ© majĂ zkrĂˇtka ĹˇtÄ›stĂ,â€ś Ĺ™ekl.

16 KAPITOLA

YucatĂˇn, Mexiko

ÄŚtvrtĂ˝ stĂˇlĂ˝ ÄŤlen skupiny pro zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkoly by asi byl tou poslednĂ osobou, kterĂˇ by sebe samu nazvala ĹˇĹĄastnou.

ZatĂmco jejĂ kolegovĂ© posedĂˇvali v klimatizovanĂ© mĂstnosti, z Gamay MorganovĂ©-TroutovĂ© se lil pot a jejĂ obvyklĂˇ dobrĂˇ

nĂˇlada se vytrĂˇcela pĹ™Ămo ĂşmÄ›rnÄ› tomu, jak rostla teplota okolnĂho vzduchu. Sloupec teplomÄ›ru uĹľ ukazoval pĹ™es tĹ™icet stupĹ�ĹŻ ve stĂnu a hodlal se vyĹˇplhat jeĹˇtÄ› vĂ˝Ĺˇe.

NedokĂˇzala pochopit, jak mĹŻĹľe vlhkost vzduchu ÄŤinit sto procent, kdyĹľ na nebi nenĂ ĹľĂˇdnĂ˝ mrak.

ZaloĹľila si ruce a opĹ™ela se vytĂˇhlĂ˝m ĹˇtĂhlĂ˝m tÄ›lem o dĹľĂp zaparkovanĂ˝ na travnatĂ© krajnici asfaltovĂ© silnice, kterĂˇ

si razila cestu nĂĹľinnĂ˝m deĹˇtnĂ˝m pralesem. Po tĹ™pytĂcĂch se louĹľĂch roztrouĹˇenĂ˝ch po ĹˇedivĂ© skvrnitĂ© vozovce tancovaly sluneÄŤnĂ paprsky. Toto mĂsto jĂ svou opuĹˇtÄ›nostĂ pĹ™ipomnÄ›lo dĂˇlnici ve filmu Na sever severozĂˇpadnĂ drĂˇhou a Caryho Granta, jak ho na tĂ© dĂˇlnici pronĂˇsleduje jakĂˇsi obluda.

Gamay pohlĂ©dla vzhĹŻru na bledou oblohu. Ĺ˝ĂˇdnĂ© lĂ©tajĂcĂ monstrum. Jen pĂˇrek pomalu krouĹľĂcĂch kondorĹŻ

krocanovitĂ˝ch. Tohle nenĂ zrovna ideĂˇlnĂ tabule pro hladovce. PĹ™ejetĂ˝ch zvĂĹ™at bude na silnici jen poskromnu.

BÄ›hem poslednĂ hodiny projelo po cestÄ› jen jedno auto. Tu starou dodĂˇvku s nĂˇkladem polomrtvĂ˝ch kuĹ™at slyĹˇela pĹ™ijĂĹľdÄ›t uĹľ na mĂle daleko. ProsupÄ›la tÄ›Ĺľce okolo a zanechala po sobÄ› jen pĂˇr bĂlĂ˝ch peĹ™ĂÄŤek. Ĺ�idiÄŤ dokonce ani nezpomalil, aby zjistil, jestli nĂˇhodou nepotĹ™ebuje pomoc.

Napadlo ji, Ĺľe to je pÄ›knĂˇ pitomost, stĂˇt jen tak na slunci, a tak se vrĂˇtila do dĹľĂpu, pod jehoĹľ stahovacĂ stĹ™echou byl alespoĹ� stĂn, sĂˇhla po termosce a dala si hlt studenĂ© vody.

UĹľ moĹľnĂˇ potĹ™etĂ vytĂˇhla mapu, kterou jĂ z Mexico City odfaxoval profesor Chi. Mapa byla od jejĂch zpocenĂ˝ch prstĹŻ a dlanĂ celĂˇ provlhlĂˇ a uĹľ nevypadala nejlĂ©pe. Toho rĂˇna opustila Ciudad del Carmen, kde Nereus kotvil, a zamĂĹ™ila podle tĂ©to mapy do vnitrozemĂ. KdyĹľ projĂĹľdÄ›la vcelku nudnou rovinatou yucatĂˇnskou krajinou, skoro z mapy nespouĹˇtÄ›la oÄŤi, aby nepropĂˇsla ĹľĂˇdnou peÄŤlivÄ›

oznaÄŤenou odboÄŤku, a posluĹˇna Ĺˇipek co chvĂli zahnula.

JeĹˇtÄ› jednou se zahledÄ›la na barevnÄ› vyznaÄŤenou trasu a kĹ™ĂĹľek, kterĂ˝ znaÄŤil mĂsto setkĂˇnĂ. NenĂ pochyb. Je pĹ™esnÄ›

tam, kde mĂˇ bĂ˝t.

UprostĹ™ed niÄŤeho.

Gamay zalitovala, Ĺľe se jĂ podaĹ™ilo vykroutit se z pĹ™edÄŤasnĂ©ho nĂˇvratu do Washingtonu, aby se tam spolu s Paulem zĂşÄŤastnila jakĂ©si dĹŻleĹľitĂ© schĹŻzky se skupinou pro zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkoly. To setkĂˇnĂ s profesorem Chi se pokouĹˇela domluvit uĹľ Ĺ™adu dnĹŻ, pĹ™iÄŤemĹľ netuĹˇila, jestli by se jĂ nÄ›kdy v budoucnu jeĹˇtÄ› naskytla podobnĂˇ pĹ™ĂleĹľitost. NemÄ›la nejmenĹˇĂ pĹ™edstavu, co se stalo, Ĺľe je tak spÄ›ĹˇnÄ› povolĂˇvajĂ zpÄ›t. Nalodili se na Nereus jen krĂˇtce potĂ©, co pĹ™iplul k YucatĂˇnu, aby se zapojili do projektu na prĹŻzkum mĂsta dopadu toho pradĂˇvnĂ©ho meteoritu. Paul, jako specialista na poÄŤĂtaÄŤovou grafiku, si mÄ›l vzĂt na starost ztvĂˇrnÄ›nĂ profilu dna, Gamay se mÄ›la zamÄ›Ĺ™it na jeho biologickou strĂˇnku.

Vypadalo to na opravdu pĹ™ĂjemnĂ˝ Ăşkol. Ĺ˝ĂˇdnĂˇ dĹ™ina. A pak se ozvalo ĂşstĹ™edĂ.

UsmĂˇla se. Kurt Austin musĂ bĂ˝t znovu na scĂ©nÄ›. KdyĹľ nÄ›kdy k nÄ›ÄŤemu doĹˇlo, vĹľdycky byl poblĂĹľ. Jako napĹ™Ăklad k tomu stĹ™eleckĂ©mu souboji, kterĂ˝ se, jak se doslechla, uskuteÄŤnil na Nereu. AĹľ se dostane zase na loÄŹ, zavolĂˇ

Paulovi a zeptĂˇ se ho, jestli mĂˇ pĹ™iletÄ›t domĹŻ.

UĹľ moĹľnĂˇ po stĂ© pĹ™eletÄ›la oÄŤima okolĂ. BoĹľe mĹŻj, podivila se v duchu, proÄŤ jen profesor trval na tom, Ĺľe se setkajĂ na tak pochmurnĂ©m mĂstÄ›? KromÄ› silnice pĹ™edstavovaly jedinou znĂˇmku lidskĂ©ho osĂdlenĂ, dĂˇvnĂ©ho ÄŤi souÄŤasnĂ©ho, v trĂˇvÄ› vyjetĂ© koleje, jeĹľ mizely nÄ›kde v lese.

MĂˇchla rukou a odehnala jakĂ˝si hmyz, kterĂ˝ si zvolil za cĂl ĹˇpiÄŤku jejĂho nosu. Repelent uĹľ jĂ pomalu dochĂˇzĂ.

TrpÄ›livost taky. MoĹľnĂˇ by se mÄ›la vrĂˇtit. Ne, poÄŤkĂˇ jeĹˇtÄ›

patnĂˇct minut. Jestli se profesor Chi neukĂˇĹľe, zabalĂ to a vrĂˇtĂ se na loÄŹ. A bude se muset smĂĹ™it s tĂm, Ĺľe celĂˇ ta dvouhodinovĂˇ jĂzda v pronajatĂ©m dĹľĂpu byla ĂşplnÄ› nanic.

Aby to ÄŤert vzal. Druhou takovou pĹ™ĂleĹľitost uĹľ nikdy mĂt nebude. O to setkĂˇnĂ s profesorem Chi vĂˇĹľnÄ› moc stĂˇla.

Jeho

hlas,

prodchnutĂ˝

ĹˇpanÄ›lskou

uhlazenosti

podmalovanou americkĂ˝m pĹ™Ăzvukem, znÄ›l v telefonu tak pĹ™ĂjemnÄ›. Jeden pramen jejĂch temnÄ› rudĂ˝ch dozadu sÄŤesanĂ˝ch vlasĹŻ uĹľ mÄ›l toho vedra dost, svezl se jĂ pĹ™ed obliÄŤej a zaĹˇimral ji na nose. PootevĹ™ela Ăşsta a pokusila se ho odfouknout stranou. KdyĹľ to nepomohlo, umravnila ho hĹ™ebenem. Ze zvyku zkontrolovala vĂ˝sledek ve zpÄ›tnĂ©m zrcĂˇtku. V tĂ© chvĂli zahlĂ©dla v dĂˇlce na cestÄ› nÄ›jakou skvrnu. PostupnÄ›, chvÄ›jĂc se v horkĂ©m tetelĂcĂm se vzduchu, nabĂ˝vala na rozmÄ›rech. Gamay se vyklonila z auta, aby lĂ©pe vidÄ›la. BlĂĹľĂcĂ se objekt na sebe po chvĂli nabral podobu bĂlomodrĂ©ho autobusu. Ĺ�idiÄŤ musel zabloudit, pomyslela si.

VtĂˇhla hlavu zpĂˇtky do dĹľĂpu a znova se napila vody. Sotva ji polkla, ozvalo se zasyÄŤenĂ vzduchovĂ˝ch brzd.

Autobus zastavil jen kousek za dĹľĂpem. OtevĹ™ely se dveĹ™e a pĹ™edchozĂ hrobovĂ© ticho vystĹ™Ădala nÄ›jakĂˇ halasnĂˇ

mexickĂˇ melodie v podĂˇnĂ dechovĂ˝ch nĂˇstrojĹŻ. Do mĂstnĂch autobusĹŻ museli urÄŤitÄ› namontovat reproduktory, kterĂ©

zbyly po Woodstocku, blesklo jĂ hlavou. Ze dveĹ™Ă vystoupil jeden cestujĂcĂ. Na sobÄ› mÄ›l klasickĂ˝ indiĂˇnskĂ˝ odÄ›v, tedy bavlnÄ›nou koĹˇili, bĂlĂ© pytlovitĂ© kalhoty a sandĂˇly. Na hlavÄ›

mu spoÄŤĂval slamÄ›nĂ˝ klobouk s lehce zvednutou stĹ™echou.

Jako vÄ›tĹˇina mayskĂ˝ch muĹľĹŻ byl i on malĂ˝, urÄŤitÄ› nemÄ›Ĺ™il vĂce neĹľ pÄ›t stop. PasaĹľĂ©r a Ĺ™idiÄŤ mezi sebou prohodili nÄ›kolik rychlĂ˝ch ĹˇpanÄ›lskĂ˝ch slov a pak si pokynuli na rozlouÄŤenou. DveĹ™e se s klapnutĂm zavĹ™ely, ozvalo se vzdorovitĂ© skĹ™ĂpÄ›nĂ zaĹ™azovanĂ© rychlosti a autobus se jako nÄ›jakĂˇ obĹ™Ă hracĂ skĹ™ĂĹ� na koleÄŤkĂˇch zaÄŤal valit dolĹŻ silnicĂ.

Au!

Gamay se ohnula a Ăşderem dlanÄ› skoncovala s nÄ›jakou krvelaÄŤnou potvorou, kterĂˇ jĂ zabodla sosĂˇk do lĂ˝tka. KdyĹľ se pak znovu podĂvala do zpÄ›tnĂ©ho zrcĂˇtka, nebyl tam ani autobus, ani ten cestujĂcĂ. Sklouzla pohledem na boÄŤnĂ zrcĂˇtko. Jen prĂˇzdnĂˇ silnice. PodivnĂ©. Pak na pravĂ© stranÄ›

zaznamenala nÄ›jakĂ˝ pohyb. Ztuhla. Vedle dĹľĂpu stĂˇl hned u sedadla spolucestujĂcĂho onen muĹľ a hledÄ›l na ni velkĂ˝ma ÄŤernĂ˝ma oÄŤima.

â€žDoktorka MorganovĂˇ-TroutovĂˇ, pĹ™edpoklĂˇdĂˇm.â€ś MuĹľ mÄ›l stejnÄ› mÄ›kkĂ˝ hlas a hovoĹ™il tĂ˝mĹľ americkĂ˝m pĹ™Ăzvukem, jakĂ˝ si pamatovala z telefonĂˇtu s Mexico City.

â€žProfesor Chi?â€ś zeptala se s nadÄ›jĂ.

â€žK vaĹˇim sluĹľbĂˇm.â€ś VĹˇiml si, Ĺľe Gamay zĂrĂˇ na dvouhlavĹ�ovou brokovnici, kterou drĹľĂ v ruce, a tak ji sklonil tak, aby ji nevidÄ›la. â€žOmlouvĂˇm se, nechtÄ›l jsem vĂˇs vydÄ›sit. A pĹ™ijmÄ›te mou omluvu za to zpoĹľdÄ›nĂ. Byl jsem na lovu a nenechal jsem si dostateÄŤnou ÄŤasovou rezervu. Juan, nĂˇĹˇ Ĺ™idiÄŤ, je dobrosrdeÄŤnĂ˝, ale uĹľvanÄ›nĂ˝ chlap, kterĂ˝ si musĂ popovĂdat s kaĹľdou cestujĂcĂ, a to bez ohledu na vÄ›k.

DoufĂˇm, Ĺľe neÄŤekĂˇte dlouho.â€ś

â€žNe, to je ĂşplnÄ› v poĹ™Ăˇdku.â€ś Tenhle malĂ˝ snÄ›dĂ˝ muĹľ s kulatĂ˝m obliÄŤejem v barvÄ› lĂskovĂ©ho oĹ™echu, vystouplĂ˝mi lĂcnĂmi kostmi a trochu kĹ™ivĂ˝m nosem vypadal ponÄ›kud jinak, neĹľ si pĹ™edstavovala. V duchu si vynadala, Ĺľe podlĂ©hĂˇ

stereotypnĂmu myĹˇlenĂ.

Profesor Chi uĹľ Ĺľil ve svÄ›tÄ› bĂlĂ˝ch dostateÄŤnÄ› dlouhou dobu, aby dokĂˇzal jejĂ rozpaÄŤitou reakci postĹ™ehnout. Jeho kamennĂ˝ vĂ˝raz se nezmÄ›nil, ve tmavĂ˝ch oÄŤĂch se mu ale rozhoĹ™ely veselĂ© plamĂnky. â€žMusel jsem vĂˇs pĹ™ekvapit, podivnĂ© individuum, co se nĂˇhle objevĂ s puĹˇkou jako nÄ›jakĂ˝ bandito. OmlouvĂˇm se za svĹŻj vzhled. KdyĹľ jsem doma, vracĂ se mi pĹ™irozenost.â€ś

â€žTo jĂˇ se musĂm omluvit, Ĺľe jsem tak nevychovanĂˇ a nechĂˇvĂˇm vĂˇs stĂˇt na slunci.â€ś Lehce poklepala na vedlejĹˇĂ sedadlo. â€žPojÄŹte se prosĂm posadit do stĂnu.â€ś â€žJĂˇ si nosĂm stĂn s sebou, vaĹˇe laskavĂ© pozvĂˇnĂ ale pĹ™ijmu.â€ś Sundal si klobouk, ÄŤĂmĹľ odhalil ĹˇedivĂ©, pozvolna z ÄŤela ustupujĂcĂ vlasy, odloĹľil si loveckou braĹˇnu a vyhoupl se do dĹľĂpu. Brokovnici, jiĹľ s otevĹ™enĂ˝m zĂˇvÄ›rem, odloĹľil opatrnÄ› mezi sedadla tak, aby hlaveĹ� mĂĹ™ila dozadu.

Loveckou braĹˇnu si poloĹľil do klĂna.

â€žZe vzhledu vaĹˇĂ braĹˇny soudĂm, Ĺľe lov byl ĂşspÄ›ĹˇnĂ˝,â€ś Ĺ™ekla Gamay.

TeatrĂˇlnÄ› si povzdechl a pak odpovÄ›dÄ›l: â€žAsi jsem ten nejlĂnÄ›jĹˇĂ lovec na svÄ›tÄ›. PostavĂm se na okraj silnice, autobus mÄ› naloĹľĂ a zase vysadĂ. Bum, prĂˇsk, zpĂˇtky k cestÄ›

a chytit prvnĂ autobus, co jede zpĂˇtky. TĂmhle zpĹŻsobem si vychutnĂˇvĂˇm jedineÄŤnost lovu i sociĂˇlnĂ odmÄ›nu v podobÄ›

podÄ›lenĂ se o triumf ÄŤi nezdar se sousedy. To nejtÄ›ĹľĹˇĂ je naÄŤasovat vĹˇe podle toho, jak jezdĂ autobusy. Ale jinak mĂˇte pravdu, Ĺˇlo to dobĹ™e.â€ś PotÄ›Ĺľkal loveckou braĹˇnu. â€žDvÄ›

baculatĂ© koroptve.â€ś

Gamay se na tvĂˇĹ™i rozzĂˇĹ™il oslĹ�ujĂcĂ ĂşsmÄ›v, kterĂ˝ odhalil Ăşzkou mezeru mezi hornĂmi pĹ™ednĂmi zuby, podobnou, jakou mÄ›la hereÄŤka a modelka Lauren HuttonovĂˇ. Byla to atraktivnĂ Ĺľena, tĹ™ebaĹľe nikoli nĂˇdhernĂˇ ÄŤi pĹ™ehnanÄ› sexy, a plnĂˇ Ĺľivota a rozvernĂˇ tĂm uliÄŤnickĂ˝m zpĹŻsobem, kterĂ˝

vÄ›tĹˇina muĹľĹŻ shledĂˇvĂˇ pĹ™itaĹľlivĂ˝m.

â€žGratuluji,â€ś ocenila jeho Ăşlovek. â€žMohu vĂˇs a vaĹˇe ptĂˇky nÄ›kam zavĂ©zt?â€ś

â€žTo by od vĂˇs bylo milĂ©. JĂˇ vĂˇm na oplĂˇtku mĹŻĹľu poskytnout tekutĂ© osvÄ›ĹľenĂ. MusĂte bĂ˝t z toho ÄŤekĂˇnĂ ĂşplnÄ›

vyprahlĂˇ a seĹľehnuta na troud.â€ś

â€žNebylo to zas tak zlĂ©,â€ś odpovÄ›dÄ›la Gamay, i kdyĹľ jejĂ vlasy si uĹľ dĂˇvno dÄ›laly, co chtÄ›ly, triÄŤko mÄ›la pĹ™ilepenĂ© k opÄ›radlu a z brady jĂ odkapĂˇval pot.

Chi pokĂ˝vl hlavou. Ta zdvoĹ™ilĂˇ leĹľ mu byla sympatickĂˇ.

â€žTakĹľe kdybyste se mohla otoÄŤit a najet na tuhle lesnĂ cestu…â€ś Nastartovala dĹľĂp, zaĹ™adila zpĂˇteÄŤku, couvla, pak tam dala jedniÄŤku a sjela ze silnice. DĹľĂp najel do vyjeĹľdÄ›nĂ˝ch kolejĂ a jeho pneumatiky zaÄŤaly poskakovat po vyschlĂ©m bahnÄ›. Pohltil je hustĂ˝ les. Ujeli pĹ™ibliĹľnÄ› ÄŤtvrt mĂle, kdyĹľ stromy zaÄŤaly Ĺ™Ădnout, vyjetĂˇ stopa skonÄŤila a objevila se sluncem ozĂˇĹ™enĂˇ paseka s nÄ›jakĂ˝m primitivnĂm obydlĂm. StÄ›ny chaty byly sroubenĂ© a stĹ™echu pokrĂ˝valy palmovĂ© listy. Vystoupili z dĹľĂpu a veĹˇli dovnitĹ™. JedinĂ˝

nĂˇbytek pĹ™edstavoval kovovĂ˝ rozklĂˇdacĂ stĹŻl, sklĂˇdacĂ Ĺľidle a houpacĂ sĂĹĄ. Pod krovem visely dvÄ› plynovĂ© lucerny.

â€žKdybych nebyl tak skromnĂ˝, Ĺ™ekl bych, Ĺľe to nenĂ jen tak nÄ›jakĂˇ casa, ale mi casa,â€ś pronesl Chi zpĹŻsobem, jako by to myslel smrtelnÄ› vĂˇĹľnÄ›. Pak pĹ™ejel ĹˇpiÄŤkou nohy po hlinÄ›nĂ© podlaze a pokraÄŤoval: â€žTahle pĹŻda patĹ™ila vĹľdycky mĂ© rodinÄ›. V prĹŻbÄ›hu staletĂ stĂˇly na tomhle mĂstÄ› uĹľ tucty domĹŻ, pĹ™iÄŤemĹľ jejich vzhled se od doby, kdy byl na poÄŤĂˇtku ÄŤasĹŻ postaven prvnĂ z nich, vĹŻbec nezmÄ›nil. MĂstnĂ lidĂ©

pochopili, Ĺľe je snadnÄ›jĹˇĂ postavit co chvĂli novĂ© obydlĂ, neĹľ se pokouĹˇet vybudovat nÄ›co, co pĹ™eÄŤkĂˇ hurikĂˇny a odolĂˇ

hnilobÄ›. Mohu vĂˇm nabĂdnout nÄ›co k pitĂ?â€ś â€žAno,â€ś Ĺ™ekla Gamay, rozhlĂĹľejĂc se po ledniÄŤce. â€žDÄ›kuji.

To by se mi lĂbilo.â€ś

â€žPojÄŹte za mnou, prosĂm.â€ś VyĹˇel z chaty a vydal se po pÄ›ĹˇinÄ› mezi stromy. Po minutÄ› chĹŻze doĹˇli ke stavenĂ ze ĹˇkvĂˇrobetonovĂ˝ch tvĂˇrnic a se stĹ™echou z vlnitĂ©ho plechu.

Profesor otevĹ™el nezamÄŤenĂ© dveĹ™e a oba vstoupili dovnitĹ™.

Chi zamĂĹ™il k temnĂ©mu vĂ˝klenku a mumlaje si nÄ›co ĹˇpanÄ›lsky pod vousy zaÄŤal cosi hledat. Po nÄ›kolika vteĹ™inĂˇch se ozval kaĹˇlavĂ˝ zvuk motoru.

â€žĹ etĹ™Ăm palivem, takĹľe kdyĹľ odchĂˇzĂm, vĹľdycky generĂˇtor vypĂnĂˇm,â€ś Ĺ™ekl na vysvÄ›tlenou. â€žKlimatizace se rozbÄ›hne co nevidÄ›t.â€ś

Nad hlavou se jim rozsvĂtila obyÄŤejnĂˇ ĹľĂˇrovka.

NachĂˇzeli se v malĂ© pĹ™edsĂĹ�ce. Chi otevĹ™el dalĹˇĂ dveĹ™e a sĂˇhl po vypĂnaÄŤi. Pod stropem se probudila k Ĺľivotu zĂˇĹ™ivka a osvÄ›tlila velkou mĂstnost bez oken. Na podlaze stĂˇly dva pracovnĂ stoly. Na nich spatĹ™ila pĹ™enosnĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ, scanner, laserovou tiskĂˇrnu, stohy papĂrĹŻ, mikroskop se sklĂÄŤky a Ĺ™adu plastikovĂ˝ch sĂˇÄŤkĹŻ s kamennĂ˝mi Ăşlomky. Tu a tam leĹľel peÄŤlivÄ› popsanĂ˝ vÄ›tĹˇĂ kus. SloĹľky s plĂˇtÄ›nĂ˝m potahem se na rozdĂl od kamenĹŻ vĂˇlely vĹˇude. Police v knihovnÄ› se prohĂ˝baly pod vĂˇhou tlustĂ˝ch knih. Ke stÄ›nĂˇm byly pĹ™ipĂchnuty topografickĂ© mapy YucatĂˇnskĂ©ho poloostrova a kresby rĹŻznĂ˝ch mayskĂ˝ch soch.

â€žMoje laboratoĹ™,â€ś pronesl Chi s oÄŤividnou pĂ˝chou.

â€žPĹŻsobivĂ©.â€ś Gamay neÄŤekala, Ĺľe tady, kdesi uprostĹ™ed niÄŤeho, nalezne plnÄ› vybavenou laboratoĹ™. Profesor Chi byl samĂ© pĹ™ekvapenĂ.

Chi jejĂ Ăşdiv vycĂtil. â€žLidĂ© se obÄŤas divĂ, kdyĹľ vidĂ kontrast mezi tĂm, kde Ĺľiju, a tĂm, kde pracuji. Mimo Mexico City potĹ™ebuji k Ĺľivotu jen to nejnutnÄ›jĹˇĂ. NÄ›jakĂ©

mĂsto, kde se najĂm a vyspĂm, houpacĂ sĂĹĄ s moskytiĂ©rou, stĹ™echu nad hlavou, aby na mÄ› neprĹˇelo. KdyĹľ ale musĂm pracovat, je to nÄ›co jinĂ©ho. ÄŚlovÄ›k potĹ™ebuje vybavenĂ. A tady to nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ pro vÄ›deckĂ˝ vĂ˝zkum je.â€ś PĹ™eĹˇel k omĹˇelĂ©, avĹˇak funkÄŤnĂ lednici, otevĹ™el ji, poloĹľil do jednĂ© z pĹ™ihrĂˇdek loveckou braĹˇnu a vytĂˇhl dvÄ› lĂˇhve se studenou Seven-Up a pĂˇr kostek ledu, kterĂ© pak vhodil do plastikovĂ˝ch kelĂmkĹŻ. Pohybem paĹľe udÄ›lal mezi sloĹľkami na stole trochu mĂsta a potĂ© pĹ™inesl dvÄ› sklĂˇdacĂ kĹ™esĂlka.

Gamay se posadila, pĹ™iloĹľila si kelĂmek k ĂşstĹŻm a pak si uĹľ jen vychutnĂˇvala, jak jĂ studenĂˇ sladkĂˇ tekutina svlaĹľuje vyprahlĂ© hrdlo. Chutnala lĂp neĹľ to nejlepĹˇĂ ĹˇampaĹ�skĂ©.

ChvĂli jen tak beze slova sedÄ›li a oddĂˇvali se tomuto poĹľitku.

â€žDÄ›kuji vĂˇm, profesore Chi,â€ś Ĺ™ekla Gamay potĂ©, co si dolila, tentokrĂˇt uĹľ ale minerĂˇlku. â€žJak to tak vypadĂˇ, byla jsem vĂc dehydrovanĂˇ, neĹľ jsem si myslela.â€ś â€žV tĂ©hle zemi tÄ›lo ztrĂˇcĂ tekutiny snadno. A teÄŹ, kdyĹľ jste se osvÄ›Ĺľila, jak vĂˇm mohu pomoci?â€ś ,Jak jsem Ĺ™ekla do telefonu, pracuji jako podmoĹ™skĂˇ

bioloĹľka. ĂšÄŤastnĂm se jednoho projektu blĂzko pobĹ™eĹľĂ.â€ś â€žĂ“ ano, NUMA a ten jejĂ prĹŻzkum dna v blĂzkosti dopadu ChixulubskĂ©ho meteoritu.â€ś

Gamay potĹ™Ăˇsla nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› hlavou. â€žVy o tom vĂte!â€ś DĹŻstojnÄ› pĹ™isvÄ›dÄŤil. â€žLesnĂ telegraf.â€ś KdyĹľ spatĹ™il jejĂ udivenĂ˝ vĂ˝raz, neubrĂˇnil se ĂşsmÄ›vu. â€žNebudu vĂˇm lhĂˇt.

VidÄ›l jsem e-mail, kterĂ˝m nĂˇs ĂşstĹ™edĂ vaĹˇĂ agentury ze sluĹˇnosti o tĂ© akci informovalo.â€ś

NatĂˇhl se k sekretĂˇĹ™i, otevĹ™el jednu zĂˇsuvku a vytĂˇhl z nĂ nÄ›jakou sloĹľku.

â€žTak se na to podĂvĂˇme,â€ś prohlĂˇsil a zaÄŤal ze sloĹľky nahlas ÄŤĂst. â€žGamay MorganovĂˇ-TroutovĂˇ. TĹ™icet let.

BydliĹˇtÄ› Georgetown. Narozena ve Wisconsinu. ZkuĹˇenĂˇ

potĂˇpÄ›ÄŤka. Vystudovala podmoĹ™skou archeologii na StĂˇtnĂ univerzitÄ› v SevernĂ KarolĂnÄ›. NÄ›kolikrĂˇt zmÄ›nila obor, pĹ™ihlĂˇsila se ke studiu na ScrippsovÄ› institutu oceĂˇnografie, kde nakonec zĂskala doktorĂˇt jako podmoĹ™skĂˇ bioloĹľka. SvĂ©

schopnosti dĂˇvĂˇ k dispozici svÄ›tovÄ› proslulĂ© NĂˇrodnĂ agentuĹ™e pro podmoĹ™skĂ˝ vĂ˝zkum.â€ś

â€žTo nemÄ›lo chybu,â€ś dostala ze sebe Gamay a udivenÄ›

zvedla hezky zakĹ™ivenĂ© oboÄŤĂ.

â€žDÄ›kuji,â€ś zareagoval na pochvalu Chi a vrĂˇtil sloĹľku do sekretĂˇĹ™e. â€žVe skuteÄŤnosti je to ale prĂˇce mĂ© sekretĂˇĹ™ky. Po naĹˇem rozhovoru jsem ji poĹľĂˇdal, aby se podĂvala na webovou strĂˇnku vaĹˇĂ agentury. Je tam detailnĂ popis prĂˇvÄ›

probĂhajĂcĂch projektĹŻ vÄŤetnÄ› struÄŤnĂ˝ch ĹľivotopisnĂ˝ch ĂşdajĹŻ

jednotlivĂ˝ch ĂşÄŤastnĂkĹŻ. Jste nÄ›jak pĹ™ĂbuznĂˇ s Paulem Troutem, tĂm geografem, jehoĹľ jmĂ©no je takĂ© na seznamu?â€ś â€žAno, Paul je mĹŻj manĹľel. NaĹˇe strĂˇnka ale asi neobsahuje informaci, Ĺľe jsme se seznĂˇmili prĂˇvÄ› v Mexiku.

Byli jsme oba pracovnÄ› poslĂˇni do La Pazu. Ale jinak bych Ĺ™ekla, Ĺľe jste domĂˇcĂ Ăşkol zvlĂˇdl na jedniÄŤku.â€ś â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe za to mĹŻĹľe pĹ™ĂsnÄ› akademickĂˇ ĹˇkolnĂ vĂ˝chova.â€ś

â€žI jĂˇ se obvykle pĂdĂm po detailech. S vaĹˇĂm svolenĂm se pokusĂm zjistit, co jsem si zapamatovala.â€ś ZavĹ™ela oÄŤi a pak spustila: â€žProfesor doktor JosĂ© Chi. Narozen v Quintana Roo na YucatĂˇnskĂ©m poloostrovÄ›. Otec byl farmĂˇĹ™.

VynikajĂcĂ studijnĂ vĂ˝sledky, poslĂˇn vlĂˇdou do soukromĂ˝ch Ĺˇkol. NÄ›kolik let studoval na MexickĂ© univerzitÄ›.

Absolvoval na Harvardu, dodnes spolupracuje s tamnĂm prestiĹľnĂm Peabodyho muzeem archeologie a antropologie.

KurĂˇtor MexickĂ©ho nĂˇrodnĂho antropologickĂ©ho muzea.

DrĹľitel MacArthurovy ceny za sestavenĂ korpusu mayskĂ˝ch nĂˇpisĹŻ. NynĂ pracuje na slovnĂku mayskĂ©ho jazyka.â€ś KdyĹľ zase otevĹ™ela oÄŤi, Chi se zubil od ucha k uchu.

Uznale jĂ zatleskal. â€žBravo, doktorko MorganovĂˇ-

TroutovĂˇ.â€ś

â€žNeĹ™Ăkejte mi tak, prosĂm. StaÄŤĂ doktorko, nebo jen Gamay.â€ś

â€žKrĂˇsnĂ© a neobvyklĂ© jmĂ©no.â€ś

â€žMĹŻj otec byl znalcem vĂn. Barva mĂ˝ch vlasĹŻ mu pĹ™ipomnÄ›la zabarvenĂ hroznĹŻ odrĹŻdy Beaujolais.â€ś â€žDobrĂˇ volba, doktorko. NÄ›co ale musĂm poopravit. Na svou prĂˇci na korpusu jsem sice velmi hrdĂ˝, ve skuteÄŤnosti je ale dĂlem mnoha talentovanĂ˝ch lidĂ. UmÄ›lcĹŻ, fotografĹŻ, kartografu, katalogizĂˇtorĹŻ a mnoĹľstvĂ dalĹˇĂch. JĂˇ pĹ™ispÄ›l jako pĂˇtraÄŤ.â€ś

â€žPĂˇtraÄŤ?â€ś

â€žSĂ, hned to vysvÄ›tlĂm. UĹľ od osmi let jsem chodĂval na lov. Toulal jsem se celĂ˝m YucatĂˇnem, ale i v Belize a Guatemale. BÄ›hem tÄ›ch toulek jsem ÄŤastokrĂˇt narazil na ruiny. NÄ›kteĹ™Ă lidĂ© tvrdĂ, Ĺľe musĂm mĂt v hlavÄ› nÄ›jakou spiritistickou tabulku, ÄŤi co. JĂˇ si myslĂm, Ĺľe jde o kombinaci vnĂmavosti vĹŻÄŤi okolĂ, coĹľ je vlastnĂ kaĹľdĂ©mu lovci, a obyÄŤejnĂ© schopnosti odhadovat vzdĂˇlenost. KdyĹľ se v tÄ›chto konÄŤinĂˇch vydĂˇte nÄ›kam daleko, urÄŤitÄ› narazĂte na pozĹŻstatky ÄŤinnosti mĂ˝ch pracovitĂ˝ch pĹ™edkĹŻ. A teÄŹ mi Ĺ™eknÄ›te, co mĹŻĹľe podmoĹ™skou bioloĹľku zajĂmat na prĂˇci nÄ›jakĂ©ho suchozemskĂ©ho hledaÄŤe kostĂ.â€ś â€žMĂˇm trochu neobvyklou prosbu, profesore Chi. Jak jste si vĹˇiml v mĂ©m Ĺľivotopise, byla jsem nejprve podmoĹ™skou hledaÄŤkou kostĂ, ĹľivĂ© organismy mÄ› zaÄŤaly zajĂmat aĹľ pozdÄ›ji. Tahle dvÄ› pole zĂˇjmĹŻ se bÄ›hem let navzĂˇjem propojila. KdyĹľ dorazĂm na nÄ›jakĂ© novĂ© mĂsto, zaÄŤnu se hned rozhlĂĹľet po starodĂˇvnĂ˝ch umÄ›leckĂ˝ch vĂ˝tvorech zachycujĂcĂch podmoĹ™skĂ˝ Ĺľivot. TypickĂ˝m pĹ™Ăkladem je lastura hĹ™ebenatky svatojakubskĂ©. KĹ™iĹľĂˇci si ji dali do znaku jako symbol poutnĂka. MĹŻĹľete najĂt kresby a plastiky lastur starĂ© tisĂce let, z Ă©ry Ĺ�ekĹŻ i Ĺ�ĂmanĹŻ, dokonce i starĹˇĂ.â€ś â€žZajĂmavĂ˝ konĂÄŤek,â€ś Ĺ™ekl na to Chi.

â€žNenĂ to pĹ™Ămo konĂÄŤek, i kdyĹľ mÄ› to bavĂ a odpoÄŤinu si pĹ™i tom. UmoĹľĹ�uje mi to nahlĂ©dnout do minulosti, pĹ™ed dobu systematickĂ©ho exaktnĂho zaznamenĂˇvĂˇnĂ skuteÄŤnosti.

KdyĹľ se na nÄ›jakou takovou kresbu, sochu ÄŤi plastiku podĂvĂˇm, zĂskĂˇm pĹ™edstavu, jak nÄ›jakĂ˝ druh vypadal pĹ™ed stovkami ÄŤi tisĂci lety. KdyĹľ to pak srovnĂˇm s tĂm stvoĹ™enĂm, jak ho znĂˇme dnes, dokĂˇĹľu poznat, jestli nedoĹˇlo ke genetickĂ© evoluci nebo mutaci. ZvaĹľuji, Ĺľe svou sbĂrku zpracuji do kniĹľnĂ podoby. ZnĂˇte nÄ›jakĂˇ archeologickĂˇ

naleziĹˇtÄ›, kde se nachĂˇzejĂ zobrazenĂ podmoĹ™skĂ©ho Ĺľivota?

ZajĂmajĂ mÄ› ryby, korĂ˝Ĺˇi, korĂˇli. JakĂ˝koli moĹ™skĂ˝ ĹľivoÄŤich, kterĂ˝ upoutal pozornost nÄ›jakĂ©ho mayskĂ©ho umÄ›lce.â€ś Chi pozornÄ› naslouchal. â€žTo, co dÄ›lĂˇte, je fascinujĂcĂ. A uĹľiteÄŤnĂ©, neboĹĄ to dokazuje, Ĺľe archeologie nenĂ mrtvĂ˝

vÄ›dnĂ obor bez jakĂ©hokoli praktickĂ©ho uĹľitku. Ĺ koda, Ĺľe jste neĹ™ekla, co pĹ™esnÄ› chcete, uĹľ do telefonu. UĹˇetĹ™ilo by vĂˇm to tak dalekou cestu.â€ś

â€žTo mi vĹŻbec nevadĂ, navĂc jsem vĂˇs chtÄ›la poznat osobnÄ›.â€ś

â€žJsem rĂˇd, Ĺľe se tak stalo, ale mayskĂˇ umÄ›leckĂˇ dĂla vÄ›tĹˇinou ztvĂˇrĹ�ujĂ ptĂˇky, jaguĂˇry a hady. NÄ›jakĂ© vĂ˝jevy z podmoĹ™skĂ©ho Ĺľivota by se tu sice vyskytovat mohly, ale existuje riziko, Ĺľe ti ĹľivoÄŤichovĂ© budou tak stylizovĂˇni, Ĺľe v nich nepoznĂˇte nic, co jste kdy na vlastnĂ oÄŤi nebo v knihĂˇch vidÄ›la. Jako tĹ™eba ti do kamene vytesanĂ papouĹˇci, co o nich nÄ›kteĹ™Ă lidĂ© tvrdĂ, Ĺľe vypadajĂ jako sloni.â€ś â€žTo prĂˇvÄ› ÄŤinĂ celou zĂˇleĹľitost jeĹˇtÄ› zajĂmavÄ›jĹˇĂ. PrĂˇce na tom agenturnĂm projektu u pobĹ™eĹľĂ mi nezabĂrĂˇ veĹˇkerĂ˝

ÄŤas. Kdybyste mÄ› mohl nasmÄ›rovat na nÄ›jakĂ© ruiny, byla bych vĂˇm vdÄ›ÄŤnĂˇ.â€ś

Na chvĂli se zamyslel. â€žAsi dvÄ› hodiny odtud je jedno mĂsto. Zavedu vĂˇs tam. MĹŻĹľete to tam proĹˇmejdit. MoĹľnĂˇ

nÄ›co najdete.â€ś

â€žJste si jist, Ĺľe vĂˇs to nebude pĹ™ĂliĹˇ obtÄ›Ĺľovat?â€ś â€žAle vĹŻbec ne.â€ś PodĂval se na hodinky. â€žDorazĂme tam okolo obÄ›da, pĂˇr hodin se zdrĹľĂme a vrĂˇtĂme se nÄ›kdy pozdÄ›

odpoledne. ZpĂˇtky na loÄŹ se vrĂˇtĂte jeĹˇtÄ› za svÄ›tla.â€ś â€žTo by bylo skvÄ›lĂ©. MĹŻĹľeme pouĹľĂt mĹŻj dĹľĂp.â€ś â€žTo nebude nutnĂ©,â€ś prohlĂˇsil Chi. â€žMĂˇm stroj pro cestovĂˇnĂ v ÄŤase.â€ś

â€žCo mĂˇte?â€ś zeptala se Gamay. MoĹľnĂˇ mu dobĹ™e nerozumÄ›la.

â€žTĂˇmhle je koupelna. JĂˇ pĹ™ipravĂm nÄ›co na zub a vy byste se zatĂm mohla oplĂˇchnout.â€ś

PokrÄŤila rameny. DoĹˇla si k dĹľĂpu pro batoh, vrĂˇtila se zpĂˇtky do domu, umyla si obliÄŤej a uÄŤesala vlasy. KdyĹľ vychĂˇzela z koupelny, Chi zrovna zavĂral pĹ™enosnou lednici znaÄŤky Igloo.

â€žKde tedy najdu stroj pro cestovĂˇnĂ ÄŤasem?â€ś pĹ™eĹˇla rovnou k jĂˇdru vÄ›ci.

â€žJe v ÄŤasoprostorovĂ©m transportnĂm modulu,â€ś odpovÄ›dÄ›l s vĂˇĹľnou tvĂˇĹ™Ă a zamĂĹ™il ke dveĹ™Ăm. Cestou uchopil brokovnici. â€žNikdy nevĂte, kdy narazĂte na nÄ›jakĂ© ptĂˇky.â€ś KdyĹľ obeĹˇli budovu, objevila se pĹ™ed Gamay pÄ›Ĺˇina, kterĂˇ vedla k nÄ›jakĂ©mu primitivnĂmu pĹ™ĂstĹ™eĹˇku. NemÄ›l ĹľĂˇdnĂ© stÄ›ny, jen ÄŤtyĹ™i rohovĂ© kĹŻly podpĂrajĂcĂ stĹ™echu z palmovĂ˝ch listĹŻ.

UvnitĹ™ stĂˇl modrĂ˝ HumVee s nĂˇhonem na vĹˇechna ÄŤtyĹ™i kola.

Gamay pĹ™ekvapenÄ› zalapala po dechu. â€žTohle je vĂˇĹˇ

ÄŤasostroj?â€ś

Jak jinak byste nazvala vynĂˇlez, kterĂ˝ vĂˇs dostane do mÄ›st, v nichĹľ kdysi dĂˇvno vzkvĂ©tala rozvinutĂˇ civilizace?

UvÄ›domuji si, Ĺľe do znaÄŤnĂ© mĂry vypadĂˇ jako civilnĂ verze nÄ›jakĂ©ho armĂˇdnĂho automobilu pouĹľĂvanĂ©ho bÄ›hem vĂˇlky v PerskĂ©m zĂˇlivu, on byl ale zĂˇmÄ›rnÄ› vyroben tak, aby odrazoval pĹ™ĂliĹˇnĂ© zvÄ›davce.â€ś

PoloĹľil chladnici dozadu a galantnÄ› Gamay otevĹ™el dveĹ™e. Posadila se na sedadlo pro spolujezdce a pĹ™ekvapenÄ›

se zadĂvala na palubnĂ desku. Vypadala tak trochu jako ÄŤelnĂ panel v kokpitu letadla. KdyĹľ jeĹˇtÄ› s Paulem bydleli v Georgetownu, jeden hummer vlastnili. Ve washingtonskĂ©m provozu pĹ™edstavoval tenhle ĹˇirokĂ˝ vĹŻz, kterĂ˝ mÄ›l na trhu nahradit dĹľĂp, ĂşctyhodnĂ˝ dopravnĂ prostĹ™edek. O vĂkendech, kdyĹľ se zrovna nevÄ›novali pĹ™estavbÄ› svĂ©ho cihlovĂ©ho mÄ›stskĂ©ho domku, se s nĂm rĂˇdi projĂĹľdÄ›li po venkovskĂ˝ch polnĂch cestĂˇch.

â€žTa cesta, po nĂĹľ jsme pĹ™ijeli ve vaĹˇem dĹľĂpu, ve skuteÄŤnosti pĹ™edstavuje zajĂĹľÄŹku,â€ś zaÄŤal jĂ Chi vysvÄ›tlovat.

â€žJe tady jeĹˇtÄ› jedna, kterĂˇ vede pĹ™Ămo na silnici.â€ś Nastoupil a nastartoval motor. Profesorova hlava stÄ›ĹľĂ sahala nad volant.

ÄŚekĂˇ mÄ› asi nÄ›jakĂ© poĹ™ĂˇdnĂ© dobrodruĹľstvĂ, pomyslela si Gamay. PohodlnÄ› se opĹ™ela a pronesla: â€žVemte to rovnou do kvadrantu delta, kapitĂˇne.â€ś

â€žSmÄ›r kvadrant delta, rozumĂm,â€ś odpovÄ›dÄ›l Chi a zaĹ™adil rychlost. Hummer vyrazil vpĹ™ed. â€žJestli proti tomu ale nic nemĂˇte, odskoÄŤĂme si nejdĹ™Ăve do dvanĂˇctĂ©ho stoletĂ.â€ś

17 KAPITOLA

Tuscon, Arizona

KdyĹľ zaÄŤalo proudovĂ© dopravnĂ letadlo nasazovat na pĹ™istĂˇnĂ na TusconskĂ©m mezinĂˇrodnĂm letiĹˇti, objevil se za AustinovĂ˝m okĂ©nkem rozeklanĂ˝ vrchol Mount Lemmonu a ÄŤĂˇst horskĂ©ho hĹ™ebene Santa Catalina. PĹ™istĂˇnĂ probÄ›hlo hladce, a tak si on i Zavala mohli uĹľ po pĂˇr minutĂˇch hodit na zĂˇda vaky, vyjĂt z terminĂˇlu na ĹľhnoucĂ arizonskĂ© slunce a zaÄŤĂt se rozhlĂĹľet po autÄ›, kterĂ© je tu mÄ›lo ÄŤekat. Ozval se klakson a u chodnĂku zastavil zaprĂˇĹˇenĂ˝ stĹ™ĂbrnĂ˝ Ford F-150. Austin, kterĂ˝ to mÄ›l k dodĂˇvce blĂĹľ, otevĹ™el dveĹ™e pro spolujezdce. A vytĹ™eĹˇtil oÄŤi. Za volantem sedÄ›la ta poslednĂ osoba, kterou by tu ÄŤekal, Nina KirovovĂˇ.

ElegantnĂ komplet, kterĂ˝ mÄ›la na sobÄ› pĹ™i setkĂˇnĂ na ĂşstĹ™edĂ agentury, vymÄ›nila za okrovĂ© kraĹĄasy a bledÄ›modrĂ©

triÄŤko. â€žNechcete svĂ©zt, hoĹˇi?â€ś zeptala se, jiĹľansky pomalu protahujĂc samohlĂˇsky. â€žJeĹˇtÄ› jsem vĂˇm neoplatila tu projĂĹľÄŹku na podmoĹ™skĂ©m skĂştru.â€ś Austin se zasmĂˇl, ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› takĂ© proto, aby zakryl svĂ©

pĹ™ekvapenĂ. â€žMohl bych Ĺ™Ăci, Ĺľe podobnĂ˝m setkĂˇnĂm musĂme udÄ›lat pĹ™ĂtrĹľ, ale nemyslel bych to zas aĹľ tak vĂˇĹľnÄ›.â€ś

KdyĹľ Zavala zjistil, s kĂ˝m to Austin hovoĹ™Ă, otevĹ™el pĹ™ekvapenĂm Ăşsta.

â€žAhoj, Joe,â€ś oslovila ho Nina. â€žHoÄŹte si s Kurtem vÄ›ci dozadu, aĹĄ mĹŻĹľeme vyrazit.â€ś

KdyĹľ si pak uklĂˇdali vaky, naklonil se Zavala k Austinovi a s neskrĂ˝vanĂ˝m obdivem zaĹˇeptal: â€žJak se ti tohle podaĹ™ilo zaĹ™Ădit?â€ś

Austin si ale jen odkaĹˇlal a vĂ˝znamnÄ› na Zavalu zamrkal. Nastoupili a dodĂˇvka se zaĹ™adila mezi ostatnĂ vozidla opouĹˇtÄ›jĂcĂ letiĹˇtÄ›. KdyĹľ se napojili na Tuscon Boulevard a zamĂĹ™ili po nĂ na sever, Nina se koneÄŤnÄ›

rozmluvila. â€žAsi bych to mÄ›la vysvÄ›tlit. SkuteÄŤnÄ› jsem dostala novĂ˝ Ăşkol. Nelhala jsem. Jen jsem neĹ™ekla, v ÄŤem bude spoÄŤĂvat. MĂˇm spolupracovat s vĂˇmi a vaĹˇĂ skupinou na tomhle projektu.â€ś

â€žJsem pĹ™ĂjemnÄ› pĹ™ekvapen. Jen by mÄ› zajĂmalo, proÄŤ jste se o tom nezmĂnila dneska rĂˇno ve Washingtonu.â€ś â€žAdmirĂˇl Sandecker mÄ› poĹľĂˇdal, abych si to nechala pro sebe.â€ś Zavala se zachechtal. â€žVĂtejte v tajuplnĂ©m a potĹ™eĹˇtÄ›nĂ©m svÄ›tÄ› naĹˇĂ agentury.â€ś â€žAdmirĂˇl prohlĂˇsil,â€ś pokraÄŤovala Nina, â€žĹľe jste po urÄŤitou dobu nebyli v obraze a Ĺľe vĂˇs hodlĂˇ nejprve se vĹˇĂm struÄŤnÄ› seznĂˇmit. TakĂ© chtÄ›l, abyste se na tĂ© schĹŻzce plnÄ›

soustĹ™edili na probĂranĂ© zĂˇleĹľitosti. ObĂˇval se, Ĺľe kdybyste se dozvÄ›dÄ›li, Ĺľe budeme pracovat spolu, mohli byste bĂ˝t, ehm, duchem ponÄ›kud nepĹ™Ătomni.â€ś

Austin zavrtÄ›l hlavou. V pĹ™ĂpadÄ› Sandeckera mĹŻĹľe ÄŤlovÄ›k vĹľdycky oÄŤekĂˇvat neoÄŤekĂˇvanĂ©. â€žMÄ›l pravdu. JĂˇ

bych byl duchem nepĹ™Ătomen absolutnÄ›.â€ś UsmĂˇla se. â€žPotĹ™eboval nÄ›jakĂ©ho archeologa, aby projekt vytvĂˇĹ™el dojem autentiÄŤnosti. Zeptal se mÄ›, jestli bych mu s tĂm nechtÄ›la pomoci. JĂˇ Ĺ™ekla ano. Bylo mi jasnĂ©, Ĺľe to je to nejmenĹˇĂ, co mohu udÄ›lat.â€ś Pak jĂ hlas ztvrdnul. â€žAĹĄ to byl kdokoli, chci ty lidi dostat.â€ś

â€žChĂˇpu vaĹˇe pocity, Nino, my ale netuĹˇĂme, s kĂ˝m mĂˇme to doÄŤinÄ›nĂ. MĹŻĹľe to bĂ˝t nebezpeÄŤnĂ©.â€ś â€žDlouho a dĹŻkladnÄ› jsem tuto moĹľnost zvaĹľovala.

AdmirĂˇl mÄ› navĂc ujistil, Ĺľe mohu z akce kdykoli vycouvat.â€ś â€žNevyklĂˇdejte si to prosĂm ĹˇpatnÄ›, ale doĹˇlo k tomu, Ĺľe by vĂˇs admirĂˇl poĹľĂˇdal o ĂşÄŤast i z jinĂ˝ch dĹŻvodĹŻ neĹľ ÄŤistÄ›

odbornĂ˝ch?â€ś

KdyĹľ na nÄ›j upĹ™ela svĂ© ĹˇedĂ© oÄŤi, vyzaĹ™ovala z nich vĂˇĹľnost. â€žOd samĂ©ho zaÄŤĂˇtku se s niÄŤĂm netajil.â€ś â€žTakĹľe vĂte, Ĺľe mĂˇte slouĹľit jako nĂˇvnada.â€ś PĹ™ikĂ˝vla. â€žTo je hlavnĂ dĹŻvod, proÄŤ jsem tu. Pokusit se pĹ™ilĂˇkat lidi, kteĹ™Ă zavraĹľdili doktora Knoxe, Sandy a ostatnĂ.

Chci, aby se za to zodpovĂdali, a je mi jedno, co vĹˇechno pro to budu muset podstoupit. MusĂme ale takĂ© poÄŤĂtat s tĂm, Ĺľe nenĂ vĹŻbec jistĂ©, Ĺľe je jeĹˇtÄ› vĹŻbec zajĂmĂˇm. NÄ›kolik tĂ˝dnĹŻ

jsem strĂˇvila v Cambridgi, pĹ™iÄŤemĹľ ta nejnebezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ vÄ›c, kterĂ© jsem musela ÄŤelit, byl provoz na Harvard Square.

Ĺ˝ĂˇdnĂ˝ ÄŤernÄ› odÄ›nĂ˝ chlap na mÄ› ze zĂˇchodu nevyskoÄŤil.

Nenajala jsem si ochranku, a pĹ™ece poĹ™Ăˇd Ĺľiju.â€ś Austin se rozhodl mlÄŤet. NeĹ™ekne jĂ, Ĺľe osobnĂ strĂˇĹľci, kterĂ© najal, byli celou tu dobu poblĂĹľ. Ĺ˝e je zkrĂˇtka nezpozorovala. NemÄ›lo by to cenu. StaÄŤilo mu pohlĂ©dnout na tu jejĂ neĂşstupnÄ› vystrÄŤenou bradu, a hned vÄ›dÄ›l, Ĺľe je pevnÄ› rozhodnuta pĹ™ijĂt tĂ© hĂˇdance na kloub.

â€žAle to by staÄŤilo. MĹŻj nepĹ™ĂvÄ›tivĂ˝ tĂłn tomu moĹľnĂˇ

nenasvÄ›dÄŤuje, ale moc rĂˇda vĂˇs zase vidĂm.â€ś Lehce zakabonÄ›nĂ˝ vĂ˝raz, kterĂ˝ Nina mÄ›la bÄ›hem Austinova varovnĂ©ho proslovu, vystĹ™Ădal ĂşsmÄ›v.

Zanedlouho odboÄŤili na Pioneer Parkway smÄ›Ĺ™ujĂcĂ k Oracle Junction. VenkovskĂ˝ch stavenĂ zaÄŤalo ubĂ˝vat, aĹľ nakonec zmizela ĂşplnÄ› a byla vystĹ™ĂdĂˇna ÄŤetnĂ˝mi kaktusy.

Zavala, kterĂ˝ aĹľ dosud pozornÄ› naslouchal, vÄ›dÄ›l, Ĺľe Austinova mysl se prĂˇvÄ› pohybuje ve dvou zĂˇkladnĂch rovinĂˇch. Jedna se tĂ˝kala profesnĂch zĂˇleĹľitostĂ, druhĂˇ jeho soukromĂ©ho Ĺľivota. Joe byl dĂky italskĂ˝m pĹ™edkĹŻm srdcem romantik, uvÄ›domoval si vĹˇak, Ĺľe Sandeckerovy obavy ohlednÄ› ztrĂˇty koncentrace nebyly neoprĂˇvnÄ›nĂ©. KdyĹľ na chvĂli nastalo ticho, vyuĹľil toho, aby hovor nasmÄ›roval ponÄ›kud praktiÄŤtÄ›ji.

â€žKdyĹľ jsme si teÄŹ vĹˇechno vyjasnili, mohli bychom si snad popovĂdat o tom pĂchnutĂ do vosĂho hnĂzda.â€ś â€žDĂky, Ĺľes to pĹ™ipomnÄ›l,â€ś zareagoval na to Austin. â€žRudi nĂˇs sice informoval, mÄ›li bychom si ale projĂt detaily pro pĹ™Ăpad, Ĺľe na nÄ›co zapomnÄ›l.â€ś

â€žPovĂm vĂˇm, co vĂm,â€ś Ĺ™ekla Nina. â€žKdyĹľ na to poprvĂ©

pĹ™iĹˇla Ĺ™eÄŤ, vyĹˇlo rychle najevo, Ĺľe pĹ™ipravit bÄ›hem krĂˇtkĂ©ho ÄŤasovĂ©ho obdobĂ dĹŻkladnĂ˝ plĂˇn nebude vĹŻbec jednoduchĂ©.â€ś â€žNechĂˇpu proÄŤ,â€ś pĹ™eruĹˇil ji Austin. â€žVĹˇechno, co jste potĹ™ebovali, bylo nÄ›jakĂ© z archeologickĂ©ho hlediska slibnĂ©

mĂsto, faleĹˇnĂˇ expedice, kterĂˇ bude vypadat dĹŻvÄ›ryhodnÄ›, pĂˇr lidĂ na kopĂˇnĂ, objevit nÄ›jakĂ˝ pozoruhodnĂ˝ artefakt a zpĹŻsob, jak zprĂˇvu o nĂˇlezu dostat nejen k pĹ™ĂˇtelĹŻm, ale takĂ©

k naĹˇim protivnĂkĹŻm.â€ś

â€žAno, to by bylo asi tak vĹˇechno, jenĹľe to nebylo o nic jednoduĹˇĹˇĂ, neĹľ uvĂ©st na Broadwayi novĂ© pĹ™edstavenĂ,â€ś odpovÄ›dÄ›la mu Nina. â€žAkorĂˇt Ĺľe jsme nepotĹ™ebovali scĂ©nu, herce nebo scĂ©nĂˇĹ™. AdmirĂˇl zorganizovĂˇnĂm celĂ© tĂ© pouĹĄovĂ©

atrakce povÄ›Ĺ™il fregatnĂho kapitĂˇna Gunna. A navrhnul, abychom k tomu zneuĹľili nÄ›jakou v terĂ©nu skuteÄŤnÄ›

pracujĂcĂ expedici. To by ale pĹ™ineslo urÄŤitĂ© problĂ©my.â€ś Austin pĹ™ikĂ˝vl. â€žMuseli byste se pĹ™iĹˇourat k jejĂm ĂşÄŤastnĂkĹŻm a oznĂˇmit jim - Ahoj, my to tu teÄŹ pĹ™ebĂrĂˇme, jo, a mimochodem, zahrabeme tu jeden faleĹˇnĂ˝ artefakt, protoĹľe chceme pĹ™ilĂˇkat bandu po zuby ozbrojenĂ˝ch vrahounĹŻ. Ano, to by opravdu mohlo znamenat problĂ©m.â€ś â€žZnaÄŤnĂ˝ problĂ©m. FregatnĂ kapitĂˇn proto pĹ™iĹˇel s nĂˇvrhem, kterĂ˝ byl vskutku geniĂˇlnĂ.â€ś â€žTo u Rudiho nenĂ nic neobvyklĂ©ho,â€ś prohlĂˇsil Austin.

â€žJeho nĂˇpad spoÄŤĂval v tom, Ĺľe bychom mÄ›li do svÄ›ta vypustit legendu. ArizonĹˇtĂ Ĺ�Ămani.â€ś Zavala se neubrĂˇnil smĂchu. â€žTo znĂ jako nĂˇzev nÄ›jakĂ©ho hokejovĂ©ho tĂ˝mu.â€ś

â€žMohlo by tomu tak bĂ˝t, ale nenĂ. V roce 1924 vykopali nÄ›jacĂ lidĂ© nedaleko starĂ© vĂ˝robny vepĹ™ovic u dostavnĂkovĂ©

obÄŤerstvovacĂ stanice ,U DevĂtimĂlovĂ© ÄŹouryâ€™ cosi, co vypadalo jako kĹ™esĹĄanskĂ˝ kĹ™ĂĹľ. Byl vyroben z olova a vĂˇĹľil dvaaĹˇedesĂˇt liber. DomnĂvali se, Ĺľe ho tam zanechali jezuitĹˇtĂ misionĂˇĹ™i nebo ĹˇpanÄ›lĹˇtĂ conquistadoĹ™i. KĹ™ĂĹľ byl pokryt caliche, tvrdou vrstvou uhliÄŤitanu vĂˇpenatĂ©ho. KdyĹľ ji odstranili, nalezli dva kĹ™ĂĹľe, pevnÄ› spojenĂ© olovÄ›nĂ˝mi nĂ˝ty. Na kovovĂ©m povrchu pak objevili pĂsmena.â€ś â€žByl jsem tu, Kilroy,â€ś nadhodil Zavala.

â€žNÄ›co takovĂ©ho, akorĂˇt Ĺľe tenhle Kilroy psal latinsky.

ArizonskĂˇ univerzita ten text pĹ™eloĹľila. LĂÄŤil neuvÄ›Ĺ™itelnĂ˝

pĹ™ĂbÄ›h. O tom, jak v roce 775 po Kristu vyplulo pod vedenĂm Theodora ProslulĂ©ho z Ĺ�Ăma sedm set muĹľĹŻ a Ĺľen, jak je ÄŤetnĂ© bouĹ™e zahnaly na druhou stranu oceĂˇnu. Dorazili k pevninÄ›, opustili lodÄ› a pokraÄŤovali pÄ›Ĺˇky na sever tak dlouho, dokud nedorazili k nÄ›jakĂ© vyprahlĂ© pouĹˇti.

VystavÄ›li mÄ›sto zvanĂ© Terra Calalus, kterĂ© urÄŤitou dobu prosperovalo, pak se ale mĂstnĂ IndiĂˇni, ze kterĂ˝ch si udÄ›lali otroky, vzbouĹ™ili a Theodora zabili. MÄ›sto bylo obnoveno, IndiĂˇni se ale vzbouĹ™ili znovu. NejstarĹˇĂ z Ĺ�ĂmanĹŻ, muĹľ jmĂ©nem Jacobus, vydal rozkaz, aby byl celĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h zaznamenĂˇn na tento kĹ™ĂĹľ.â€ś

â€žĹ�ĂmanĂ© mÄ›li dostateÄŤnÄ› velkĂ© a kvalitnĂ lodÄ›, aby takovou plavbu mohli uskuteÄŤnit,â€ś prohlĂˇsil Austin. â€žZnĂ to ale jako lacinĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h z nÄ›jakĂ©ho ĹˇestĂˇkovĂ©ho ÄŤasopisu.

Barbar Conan.â€ś

â€žNebo Asterix.â€ś

â€žDobrĂˇ, dobrĂˇ, vy dva,â€ś Ĺ™ekla Nina, snaĹľĂc se vypadat alespoĹ� trochu dotÄŤenÄ›. â€žTohle je vĂˇĹľnĂˇ vÄ›c. Jak vaĹˇe reakce vĂ˝mluvnÄ› dosvÄ›dÄŤuje, je pro skeptika takovĂˇ historka spĂĹˇ dĹŻvodem k veselĂ. PĹ™esnÄ› tak ji lidĂ© brali i tenkrĂˇt.

JenĹľe rychle zmÄ›nili nĂˇzor, kdyĹľ byla poblĂĹľ mĂsta nĂˇlezu kĹ™ĂĹľe objevena rytina hlavy nÄ›jakĂ©ho Ĺ�Ămana. I na nĂ byla caliche. Jeden archeolog z ArizonskĂ© univerzity pak zorganizoval odbornĂ˝ prĹŻzkum celĂ© lokality. Nalezli dalĹˇĂ kĹ™ĂĹľe, devÄ›t meÄŤĹŻ a labarum, Ĺ™Ămskou cĂsaĹ™skou korouhev.

NÄ›kteĹ™Ă lidĂ© tomu uvÄ›Ĺ™ili. JinĂ tvrdili, Ĺľe tam ty pĹ™edmÄ›ty nechali mormoni.â€ś

â€žTo jako Ĺľe vĂˇĹľili celou cestu z Utahu, aby tam ty vÄ›ci zakopali?â€ś zeptal se nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› Austin.

Nina si vĂ˝znamnÄ› odkaĹˇlala. â€žNastal celosvÄ›tovĂ˝ spor.

NÄ›kteĹ™Ă odbornĂci prohlaĹˇovali, Ĺľe hloubka, v nĂĹľ byly pĹ™edmÄ›ty nalezeny, a povrchovĂˇ caliche dokazujĂ, Ĺľe se nemĹŻĹľe jednat o kanadskĂ˝ vtip. JedinÄ› Ĺľe by si ho nÄ›kdo ztropil jeĹˇtÄ› pĹ™ed Kolumbem. SkeptikovĂ© zjistili, Ĺľe nÄ›kterĂ©

na kĹ™ĂĹľi pouĹľitĂ© frĂˇze se podobajĂ vÄ›tĂˇm z uÄŤebnic latinskĂ©

gramatiky. NÄ›kteĹ™Ă pĹ™iĹˇli s nĂˇzorem, Ĺľe ty artefakty tam mohli zanechat politiÄŤtĂ exulanti z ÄŤasĹŻ MaxmiliĂˇna, kterĂ©ho Napoleon dosadil na mexickĂ˝ trĹŻn.â€ś

â€žCo se s tÄ›mi artefakty stalo pak?â€ś â€žUniverzita dospÄ›la k pĹ™esvÄ›dÄŤenĂ, Ĺľe se projekt stal pĹ™ĂliĹˇ zkomercializovanĂ˝m. PĹ™edmÄ›ty byly uloĹľeny do jednĂ©

banky, a tam uĹľ zĹŻstaly. Na dalĹˇĂ ohledĂˇnĂ mĂsta nĂˇlezu se uĹľ nenaĹˇly penĂze.â€ś

â€žAsi uĹľ tuĹˇĂm, kam smÄ›Ĺ™ujete,â€ś Ĺ™ekl na to Austin. â€žPo vĹˇech tÄ›ch letech se na dalĹˇĂ vĂ˝zkum koneÄŤnÄ› podaĹ™ilo dĂˇt dohromady finance. A pokud se nepletu, naĹˇly se v rozpoÄŤtu naĹˇĂ agentury.â€ś

â€žUf. My tvrdĂme, Ĺľe expedice je financovĂˇna jednĂm bohatĂ˝m pĹ™Ăznivcem, kterĂ˝ si pĹ™eje zĹŻstat v anonymitÄ›. Tato historie ho fascinuje uĹľ od dÄ›tstvĂ, a on by si pĹ™Ăˇl, aby se celĂˇ zĂˇhada uĹľ jednou provĹľdy objasnila. Podle vĂ˝sledkĹŻ

magnetometrickĂ˝ch mÄ›Ĺ™enĂ je u jednoho opuĹˇtÄ›nĂ©ho ranÄŤe, kterĂ˝ se nachĂˇzĂ poblĂĹľ pĹŻvodnĂho naleziĹˇtÄ›, pĂˇr velmi slibnĂ˝ch lokalit. Pustili jsme se tam do kopĂˇnĂ a naĹˇli pĹŻvodem Ĺ™ĂmskĂ˝ pĹ™edmÄ›t.â€ś

â€žZajĂmavĂˇ

historka,â€ś

okomentoval

to

Zavala.

â€žDomnĂvĂˇte se, Ĺľe na to nÄ›kdo skoÄŤĂ?â€ś â€žMy vĂme, Ĺľe ano. Noviny a televiznĂ stanice uĹľ do svĂ˝ch zprĂˇv zaĹ™adily pĹ™ĂspÄ›vky, kterĂ© nĂˇm pomĂˇhajĂ zĂskat dĹŻvÄ›ryhodnost. KdyĹľ jsme se spojili s Time-Questem, uĹľ o naĹˇem projektu vÄ›dÄ›li a mohli se pĹ™etrhnout.â€ś â€žPoskytli vĂˇm penĂze?â€ś zeptal se Austin.

â€žĹ˝ĂˇdnĂ© jsme nechtÄ›li. Ale poĹľĂˇdali jsme je o dobrovolnĂky. Poslali dva. Na oplĂˇtku vznesli poĹľadavek, aby byli v pĹ™ĂpadÄ› nÄ›jakĂ©ho neobvyklĂ©ho nĂˇlezu informovĂˇni dĹ™Ăve neĹľ tisk. CoĹľ jsme uĹľ uÄŤinili.â€ś Austin uĹľ ale myslel dopĹ™edu. â€žPĹ™i vĹˇĂ tĂ© publicitÄ› ale bude dost sloĹľitĂ© nechat takovou expedici jen tak zmizet z povrchu zemskĂ©ho.â€ś

â€žAdmirĂˇl o tom hovoĹ™il. Je pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe veĹ™ejnĂˇ

povaha tÄ›chto archeologickĂ˝ch pracĂ jakĂ©koli krvavĂ© akci zabrĂˇnĂ. MĂsto toho dojde k pokusu nalezenĂ˝ pĹ™edmÄ›t ukrĂˇst ÄŤi zniÄŤit.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ se nepĹ™iĹ™ĂtĂ s rachotĂcĂmi zbranÄ›mi, ale jestli se skuteÄŤnÄ› objevĂ, nedoporuÄŤoval bych stĂˇt jim v cestÄ›,â€ś vyjĂˇdĹ™il svĹŻj nĂˇzor Zavala.

â€žKdy jste Time-Quest o nĂˇlezu informovali?â€ś otĂˇzal se Austin.

â€žPĹ™ed tĹ™emi dny. PoĹľĂˇdali nĂˇs, abychom o tom nikomu jinĂ©mu neĹ™Ăkali dvaasedmdesĂˇt hodin.â€ś â€žCoĹľ znamenĂˇ, Ĺľe nÄ›co podniknou dnes v noci.â€ś Nina je pak zaÄŤala seznamovat s oficiĂˇlnĂ verzĂ. Ona v projektu figuruje jako archeoloĹľka. ZĂˇkladnĂ specializace zĂşÄŤastnÄ›nĂ˝ch pracovnĂkĹŻ agentury, tedy orientace na podmoĹ™skĂ˝ vĂ˝zkum, byla zamlÄŤena, aby pĹŻsobili vĂce jako suchozemĹˇtĂ experti. Trout se bez problĂ©mĹŻ vĹľil do role geologa. Austin dostane mlhavou nĂˇlepku technika, ze Zavaly se stane metalurg.

DodĂˇvka rychle stoupala k pouĹˇtnĂ nĂˇhornĂ ploĹˇinÄ›, kterĂˇ

leĹľela nad Tusconem. KdyĹľ opustili dĂˇlnici a sjeli na praĹˇnou cestu vinoucĂ se mezi skupinkami meskitĹŻ a kaktusĹŻ, bylo uĹľ pozdnĂ odpoledne. Zastavili na mĂstÄ›, kde poblĂĹľ polorozpadlĂ©ho pilĂĹ™e z vepĹ™ovicovĂ˝ch cihel stĂˇly dva obytnĂ© vozy Winnebago a nÄ›kolik dalĹˇĂch aut. Austin vystoupil a vydal se na obhlĂdku okolĂ. MĂsto, kde kdysi stĂˇval dĂˇvno opuĹˇtÄ›nĂ˝ ranÄŤ, ohraniÄŤovaly jen tu a tam zbytky kamennĂ˝ch zdĂ. Paprsky odpolednĂho slunce prosvĂtajĂcĂ mezerami mezi ÄŤetnĂ˝mi mraky dodĂˇvaly pouĹˇti mÄ›dÄ›nĂ˝ nĂˇdech.

Objevila se vytĂˇhlĂˇ postava. S napĹ™aĹľenou rukou jim krĂˇÄŤel v Ăşstrety Trout. Na sobÄ› mÄ›l khaki uniformu, kterĂˇ

vypadala, jako by ji prĂˇvÄ› vytĂˇhnul z regĂˇlu prodejny armĂˇdnĂ vĂ˝stroje, prouĹľkovanou koĹˇili k obleku a kaĹˇmĂrovou vĂˇzanku, jeĹľ byla uĹľĹˇĂ a mĂ©nÄ› kĹ™iklavĂˇ neĹľ ty, kterĂ© nosĂval obvykle. To jedinĂ©, co alespoĹ� trochu odpovĂdalo nepĹ™ĂjemnĂ©mu charakteru vĂ˝kopovĂ˝ch pracĂ, byly jeho koĹľenĂ© pracovnĂ boty, tĹ™ebaĹľe i ty budily dojem, Ĺľe si je prĂˇvÄ› pĹ™eleĹˇtil.

â€žPĹ™ilĂ©tl jsem z Washingtonu uĹľ dneska rĂˇno s Ninou,â€ś Ĺ™ekl na vysvÄ›tlenou. â€žPojÄŹte za mnou, ukĂˇĹľu vĂˇm to tady,â€ś dodal a zamĂĹ™il za ruiny starĂ© haciendy smÄ›rem k nĂzkĂ©mu kopci, kde bylo vidÄ›t kus ĹˇachovnicovÄ› rozparcelovanĂ©

zemÄ›. U velkĂ©ho drĂˇtÄ›nĂ©ho sĂta s dĹ™evÄ›nĂ˝m rĂˇmem se pachtil nÄ›jakĂ˝ starĹˇĂ pĂˇr. MuĹľ prohazoval zeminu sĂtem, zatĂmco Ĺľena vybĂrala pĹ™edmÄ›ty, kterĂ© sĂtem nepropadly, a uklĂˇdala je do plastikovĂ˝ch sĂˇÄŤkĹŻ. Trout vĹˇechny navzĂˇjem seznĂˇmil. George a Harriet Wingateovi pĹ™edstavovali Ĺˇikovnou a zruÄŤnou dvojici, kterĂ© sice uĹľ mohlo bĂ˝t okolo sedmdesĂˇti, na svĹŻj vÄ›k ale oba vypadali ÄŤile a energicky.

Jak sami Ĺ™ekli, pĹ™iletÄ›li z Washingtonu.

â€žTedy ze stĂˇtu Washington,â€ś upĹ™esnila tuto informaci s ĂşsmÄ›vem panĂ WingateovĂˇ.

â€žZe Spokane,â€ś doplnil ji manĹľel, vysokĂ˝ vousatĂ˝ muĹľ se stĹ™ĂbrnĂ˝mi vlasy. â€žHezkĂ© mÄ›sto,â€ś prohlĂˇsil Austin.

â€žDÄ›kujeme,â€ś Ĺ™ekl potÄ›ĹˇenÄ› Wingate. â€žA taky dÄ›kujeme, Ĺľe jste pĹ™iĹˇli pĹ™iloĹľit ruku k dĂlu. Tohle rĂ˝pĂˇnĂ v zemi je krapet tÄ›ĹľĹˇĂ neĹľ osmnĂˇct jamek v golfu. NÄ›jak nemĹŻĹľu uvÄ›Ĺ™it, Ĺľe za to jeĹˇtÄ› platĂme.â€ś â€žSlyĹˇĂte ho? Podobnou pĹ™ĂleĹľitost by si nenechal ujĂt za nic na svÄ›tÄ›. Georgi, proÄŤ jim neĹ™ekneĹˇ o tom klobouku a la Indian Jones, co si chceĹˇ koupit?â€ś

JejĂ manĹľel mĂˇchl rukou ke slunci. â€žTo byl Indiana Jones, drahĂˇ. Jako ten stĂˇt. Jen se pokouĹˇĂm vyhnout se Ăşpalu,â€ś Ĺ™ekl na to s ĂşsmÄ›vem, kterĂ˝ pĹ™es hustĂ© bĂlĂ© vousy skoro nebylo vidÄ›t.

Po vĂ˝mÄ›nÄ› nÄ›kolika dalĹˇĂch pĹ™ĂjemnÄ› ĹˇtiplavĂ˝ch zdvoĹ™ilostnĂch vÄ›t zavedl Trout novÄ› pĹ™ĂchozĂ k nedalekĂ˝m vĂ˝kopĹŻm. Na dnÄ› dvou nehlubokĂ˝ch, tĂ©mÄ›Ĺ™ kruhovĂ˝ch jam kleÄŤeli dva muĹľi a zahradnickĂ˝mi lopatkami odstraĹ�ovali hlĂnu. Austin v nich poznal bĂ˝valĂ© pĹ™ĂsluĹˇnĂky speciĂˇlnĂch jednotek SEAL, kteĹ™Ă v minulosti se skupinou pro zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkoly uĹľ nÄ›kolikrĂˇt spolupracovali. Sandecker evidentnÄ›

neponechĂˇval nic nĂˇhodÄ›. V bezpeÄŤnostnĂm oddÄ›lenĂ agentury patĹ™ili k absolutnÄ› nejlepĹˇĂm. VyĹˇĹˇĂ muĹľ, kterĂ©ho Austin znal jen jako Neda, mÄ›l klasickĂˇ ĹˇirokĂˇ ramena a ĂşzkĂ˝ pas kulturisty. Lopatka v jeho ruce vypadala jako pĂˇrĂˇtko. Carl, jeho menĹˇĂ kolega, byl ĹˇlachovitÄ›jĹˇĂ, Austin uĹľ ale mÄ›l tu ÄŤest zjistit, Ĺľe z tĂ©hle dvojice je Ĺľivotu nebezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ prĂˇvÄ› on.

â€žJak to jde?â€ś zeptala se Nina.

Ned se rozesmĂˇl. â€žCelkem dobĹ™e, nikdo nĂˇm ale neĹ™ekl, co mĂˇme dÄ›lat, kdyĹľ skuteÄŤnÄ› nÄ›co najdeme.â€ś â€žPoradil jsem mu, aby to zase zakopal,â€ś pronesl lakonicky Carl.

â€žTo nenĂ ĹˇpatnĂ˝ nĂˇpad,â€ś ozval se Austin. â€žAlespoĹ� byste nemuseli vysvÄ›tlovat, co dva potĂˇpÄ›ÄŤi pohledĂˇvajĂ uprostĹ™ed arizonskĂ© pouĹˇtÄ›.â€ś Pak si vzpomnÄ›l, co mu Nina vyprĂˇvÄ›la o marockĂ©m incidentu. â€žNeukĂˇzal se nÄ›kdo podezĹ™elĂ˝?â€ś Trout a oba dva kopĂˇÄŤi si vymÄ›nili pohled a pak se hlasitÄ› rozchechtali.

â€žJestli mĂˇĹˇ na mysli podivnĂˇ individua, tak tÄ›ch jsme si uĹľili vĂc neĹľ dost. Je pozoruhodnĂ©, kolik cvokĹŻ dokĂˇĹľe projekt, jako je tento, pĹ™ilĂˇkat.â€ś

â€žJestli chceĹˇ pĹ™esnĂ© ÄŤĂslo, tak nemĹŻĹľu slouĹľit,â€ś Ĺ™ekl Carl.

â€žJeden chlap mi navrhnul, abych se podĂval po nÄ›jakĂ˝ch stopĂˇch svÄ›dÄŤĂcĂch o kontaktech mezi UFO a Atlantidou. Po rozhovoru s tĂmhle blĂˇznem mi vĹˇichni ostatnĂ pĹ™ipadali celkem normĂˇlnĂ.â€ś

â€žPĹ™ibliĹľnÄ› stejnÄ› normĂˇlnĂ jako celĂˇ tahle operace,â€ś prohlĂˇsil s ironickĂ˝m ĂşsmÄ›vem Austin. â€žNÄ›kdo jinĂ˝?â€ś â€žObjevilo se pĂˇr lidĂ s kamerami a notesy,â€ś pĹ™idal se Trout. â€žTvrdili, Ĺľe jsou televiznĂ reportĂ©Ĺ™i nebo novinĂˇĹ™i.â€ś â€žMÄ›li prĹŻkazy?â€ś

â€žNechtÄ›li jsme je po nich. MÄ›li jsme pocit, Ĺľe by to byla ztrĂˇta ÄŤasu. Jestli jsou ti zabijĂˇci tak dobĹ™e organizovĂˇni, jak si myslĂme, mÄ›li by je. SamozĹ™ejmÄ› faleĹˇnĂ©. Byla tady taky hromada oÄŤumujĂcĂch turistĹŻ a lidĂ, co nabĂzeli pomoc.

VĹˇem jsme Ĺ™ekli, Ĺľe dÄ›lĂˇme jen pĹ™ĂpravnĂ© prĂˇce, zapsali jsme si jejich jmĂ©na a slĂbili jim, Ĺľe se ozveme. MĂˇme je na videu poĹ™ĂzenĂ©m bezpeÄŤnostnĂ kamerou. Ta je na vrĹˇku tĂˇmhletoho kaktusu.â€ś

Austin se v duchu vrĂˇtil k bitvÄ›, kterĂˇ se na palubÄ› Nerea strhla, kdyĹľ museli ÄŤelit skupinÄ› dobĹ™e vyzbrojenĂ˝ch ĂştoÄŤnĂkĹŻ. Oni, coby obrĂˇnci, mÄ›li na svĂ© stranÄ› prvek pĹ™ekvapenĂ. A taky ĹˇtÄ›stĂ. Ale jizvy, kterĂ© jemu i Zavalovi pĹ™ibyly, svÄ›dÄŤĂ o tom, Ĺľe se udĂˇlosti mohly snadno vyvinout i jinak. Kdyby se na nÄ› ĂştoÄŤnĂci vrhli s poÄŤetnĂ pĹ™evahou, brzy by podlehli i tihle dva tvrdĂ faleĹˇnĂ kopĂˇÄŤi.

â€žMĂˇme nÄ›co v zĂˇloze?â€ś zeptal se.

â€žĹ est muĹľĹŻ ve starĂ© benzinovĂ© ÄŤerpacĂ stanici tÄ›snÄ› pĹ™ed kĹ™iĹľovatkou,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Ned. â€žPo obdrĹľenĂ signĂˇlu tu mĹŻĹľou bĂ˝t do pÄ›ti minut. ZmÄ›Ĺ™ili jsme si to.â€ś Prsty si pĹ™ejel po pageru, kterĂ˝ mÄ›l zavÄ›ĹˇenĂ˝ na opasku. â€žStaÄŤĂ stisknout, a uĹľ jsou na cestÄ›.â€ś

Austin pĹ™eletÄ›l oÄŤima okolĂ a pak se zadĂval na vzdĂˇlenĂ©

hory. U muĹľe, pro nÄ›hoĹľ se stalo druhĂ˝m domovem moĹ™e, to bylo podivnĂ©, ale on se v pouĹˇti vĹľdy cĂtil dobĹ™e. ObÄ›

prostĹ™edĂ si byla v nÄ›ÄŤem podobnĂˇ. NekoneÄŤnĂˇ dĂˇlava, hrozba nenadĂˇlĂ© zmÄ›ny poÄŤasĂ, nemilosrdnĂ© nepĹ™ĂˇtelstvĂ pĹ™Ărody vĹŻÄŤi ÄŤlovÄ›ku.

â€žCo myslĂĹˇ, Joe? Odkud bys pĹ™iĹˇel ty, kdybys chtÄ›l zaĂştoÄŤit?â€ś

Zavala, kterĂ˝ na to uĹľ pomyslel, odpovÄ›dÄ›l bez vĂˇhĂˇnĂ.

â€žCesta, po nĂĹľ jsme pĹ™ijeli, nabĂzĂ nejsnadnÄ›jĹˇĂ pĹ™Ăstup, takĹľe Ăştok musĂ logicky pĹ™ijĂt z pouĹˇtÄ›. Oni ale na druhou stranu mohou chtĂt, abychom si mysleli, Ĺľe se objevĂ z pouĹˇtÄ›, takĹľe zvolĂ silnici. ZĂˇleĹľĂ to na dopravnĂch prostĹ™edcĂch.

JeĹˇtÄ› jsem nezapomnÄ›l na to vznĂˇĹˇedlo, co pouĹľili v Maroku.â€ś

â€žAni jĂˇ. V otevĹ™enĂ© pouĹˇti by se ale vznĂˇĹˇedlo jen tÄ›Ĺľce skrĂ˝valo.â€ś

â€žVzhled mĹŻĹľe klamat,â€ś zapojil se do rozhovoru opÄ›t Carl. â€žOkolĂ ranÄŤe jsem si provÄ›Ĺ™il. TerĂ©n je tu mnohem rozbitÄ›jĹˇĂ neĹľ cesty v Sun City. Koryta vyschlĂ˝ch Ĺ™ek, vymletĂ© strĹľe, pĹ™ĂrodnĂ prolĂˇkliny. ArmĂˇdu tu asi neschovĂˇte, ale lehce se tam skryje ĂşdernĂˇ jednotka. Dost velkĂˇ, aby nĂˇm poĹ™ĂˇdnÄ› znepĹ™Ăjemnila Ĺľivot.â€ś â€žA taky ho podstatnÄ› zkrĂˇtila,â€ś doplnil ho Austin.

â€žTakĹľe budeme poÄŤĂtat s pouĹˇtĂ. AĹĄ se ti hoĹˇi od pumpy po setmÄ›nĂ rozestavĂ na cestu a hlĂdkujĂ. Kryje jim nÄ›kdo zĂˇda?â€ś

Ned pĹ™isvÄ›dÄŤil. â€žAsi tucet dalĹˇĂch po zuby ozbrojenĂ˝ch chlapĹŻ s vrtulnĂkem. Jsou v jednĂ© prolĂˇklinÄ› asi tĹ™i mĂle odtud. I oni tu mĹŻĹľou bĂ˝t do pÄ›ti minut.â€ś PÄ›t minut mĹŻĹľe bĂ˝t hodnÄ›, pomyslel si Austin, ale jinak byl s podniknutĂ˝mi opatĹ™enĂmi celkem spokojen. Pohledem sklouzl k mĂstu, kde se dĹ™ela dvojice ze Spokane. â€žCo naĹˇi pomocnĂci z Time-Questu?â€ś

Trout si odkaĹˇlal. â€žJestli jsou to zĂˇkeĹ™nĂ vrazi, pak to jsou ty nejlepĹˇĂ mimikry, jakĂ© jsem kdy vidÄ›l. Proklepli jsme si je. Jsou ĂşplnÄ› ÄŤistĂ.â€ś

â€žTak jsem to nemyslel,â€ś Ĺ™ekl na to Austin. â€žMÄ›li bychom mĂt nÄ›jakĂ˝ plĂˇn, jak je ochrĂˇnit, aĹľ zaÄŤnou potĂĹľe.â€ś â€žS tĂm by nemÄ›l bĂ˝t ĹľĂˇdnĂ˝ problĂ©m,â€ś odpovÄ›dÄ›l Trout.

â€žPĹ™espĂˇvajĂ v jednom motelu na dĂˇlnici.â€ś Austin se obrĂˇtil k NinÄ›. â€žMyslĂte si, Ĺľe se mi podaĹ™Ă pĹ™esvÄ›dÄŤit vĂˇs, abyste si tam taky pronajala pokoj?â€ś â€žNe,â€ś odpovÄ›dÄ›la dĹŻraznÄ›.

â€žProÄŤ mÄ› vaĹˇe odpovÄ›ÄŹ nepĹ™ekvapuje? Jestli ale trvĂˇte na tom, Ĺľe zĹŻstanete tady, tak bych byl rĂˇd, kdybyste se poĹ™Ăˇd drĹľela blĂzko mÄ› a Joea. A dÄ›lala pĹ™esnÄ› to, co vĂˇm Ĺ™ekneme. A teÄŹ mi Ĺ™eknÄ›te, kde je ten zĂˇhadnĂ˝ artefakt, co mĂˇ vyprovokovat Ăştok.â€ś Nina se usmĂˇla. â€žMĂˇme ho v â€štrezoruâ€™.â€ś ZatĂmco se Ned a Carl opÄ›t pustili do prĂˇce, zavedla je Nina ke kovovĂ© garĂˇĹľi, kterĂˇ stĂˇla hned vedle jednoho winnebaga. VytĂˇhla klĂÄŤ a odemkla visacĂ zĂˇmek na dveĹ™Ăch. ElektĹ™inou nedisponovali, a tak si museli rozsvĂtit kempinkovou plynovou lampu. Na podlaze stĂˇly dva dĹ™evÄ›nĂ© stojany, na kterĂ˝ch leĹľely tlustĂ© foĹˇny. Na tÄ›ch pak spoÄŤĂval nÄ›jakĂ˝ pĹ™edmÄ›t zahalenĂ˝ plachtou, jakou obvykle pĹ™i prĂˇci pouĹľĂvajĂ malĂĹ™i pokojĹŻ.

â€žJe aĹľ zarĂˇĹľejĂcĂ,â€ś prohlĂˇsil Trout, â€žco vĹˇechno jsou vÄ›dci schopni udÄ›lat, aby nÄ›co vypadalo starĹˇĂ neĹľ ve skuteÄŤnosti. HoĹˇi z agenturnĂ laboratoĹ™e upekli vrstvu caliche, kterĂˇ by za normĂˇlnĂch okolnostĂ vznikala staletĂ.â€ś ChvĂli poÄŤkal, aby zvĂ˝Ĺˇil dramatiÄŤnost okamĹľiku, a pak lĂˇtku odhodil. â€žVoila.â€ś

Austin se Zavalou chvĂli jen tiĹˇe zĂrali na pĹ™edmÄ›t osvĂcenĂ˝ lampou a pak pĹ™istoupili blĂĹľ, aby si ho poĹ™ĂˇdnÄ›

prohlĂ©dli. Austin natĂˇhl ruku a dotknul se jeho bronzovĂ©ho povrchu. â€žJe to pĹ™esnÄ› to, co si myslĂm, Ĺľe to je?â€ś zeptal se nakonec.

Trout si vĂ˝znamnÄ› odkaĹˇlal. â€žJsem pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe jeho stvoĹ™itel pouĹľil termĂn umÄ›leckĂˇ licence. Co vy na to?â€ś Na AustinovÄ› obliÄŤeji se rozzĂˇĹ™il ĹˇirokĂ˝ ĂşsmÄ›v. â€žPodle mÄ› to j e perfektnĂ.â€ś

18 KAPITOLA

YucatĂˇn, Mexiko

Gamay svĂ˝ch slov, vypĹŻjÄŤenĂ˝ch ze Star Treku zalitovala. HumVee se Ĺ™Ătil po vyjetĂ˝ch kolejĂch skuteÄŤnÄ›

kosmickou rychlostĂ. Vypadalo to, jako by Chi k orientaci pouĹľĂval nÄ›jakĂ˝ nejnovÄ›jĹˇĂ typ radaru. ProtoĹľe byl pĹ™ĂliĹˇ

malĂ˝, neĹľ aby pĹ™es volant vĹŻbec nÄ›co vidÄ›l, nijak jinak se lehkost, s jakou svĂ© ĹˇirokĂ© vozidlo hnal okolo vĂ˝molĹŻ a k smrti se chystajĂcĂch pĂˇsovcĹŻ, nedala vysvÄ›tlit. Stromy po obou stranĂˇch vypadaly jen jako jednolitĂˇ zelenĂˇ Ĺˇmouha.

ChtÄ›la, aby zpomalil, a tak na nÄ›j vyzkouĹˇela trik.

â€žProfesore Chi,â€ś oslovila ho, â€žjak pokraÄŤuje prĂˇce na tom mayskĂ©m slovnĂku?â€ś

Profesor se pokusil pĹ™ekĹ™iÄŤet hlasitĂ© ĂşpÄ›nĂ tÄ›Ĺľce zkouĹˇenĂ˝ch pneumatik a sviĹˇtÄ›nĂ vzduchu rozrĂˇĹľenĂ©ho hranatĂ˝m automobilem. Gamay zareagovala pĹ™iloĹľenĂm dlanÄ› k uchu. Chci pĹ™ikĂ˝vl, aby dal najevo, Ĺľe pochopil.

Sundal nohu z plynovĂ©ho pedĂˇlu a zapnul klimatizaci.

Autem zaÄŤal proudit osvÄ›ĹľujĂcĂ chladnĂ˝ vzduch.

â€žNechĂˇpu, proÄŤ jsem to uĹľ neudÄ›lal dĂˇvno,â€ś vypadlo z nÄ›j.

â€žDÄ›kuji, Ĺľe jste se na ten slovnĂk zeptala. BohuĹľel jsem musel prĂˇci na tomto projektu doÄŤasnÄ› zastavit.â€ś â€žTo je mi lĂto. Asi mĂˇte v muzeu spoustu prĂˇce.â€ś OdpovÄ›dĂ jĂ byl pobavenĂ˝ pohled. â€žSvĂ© povinnosti v muzeu bych jako vyÄŤerpĂˇvajĂcĂ nenazval. Jako jedinĂ˝ zamÄ›stnanec s ÄŤistÄ› mayskou krvĂ v ĹľilĂˇch poĹľĂvĂˇm jistĂ˝ch vĂ˝hod. MĂˇm vĂ˝nosnĂ© zamÄ›stnĂˇnĂ bez velkĂ˝ch povinnostĂ a odpovÄ›dnosti.

Jestli se nepletu, u vĂˇs tomu Ĺ™ĂkĂˇte teplĂ© mĂsteÄŤko ÄŤi prĂˇce jednou za uherskĂ˝ rok. V Mexiku takovĂ© mĂsto pĹ™inĂˇĹˇĂ znaÄŤnou prestiĹľ. Ve skuteÄŤnosti jsem pobĂzen, abych z kancelĂˇĹ™e vypadnul a trĂˇvil v terĂ©nu co nejvĂce ÄŤasu.â€ś â€žPak to ale nechĂˇpu. Ten slovnĂk…â€ś â€ž… musĂ ustoupit zĂˇvaĹľnÄ›jĹˇĂm potĹ™ebĂˇm. VÄ›tĹˇinu ÄŤasu trĂˇvĂm bojem s nenechavci, kteĹ™Ă rozkrĂˇdajĂ naĹˇe kulturnĂ dÄ›dictvĂ. HistorickĂ© artefakty se ztrĂˇcejĂ v alarmujĂcĂm mnoĹľstvĂ. V oblasti starĂ©ho mayskĂ©ho osĂdlenĂ se kaĹľdĂ˝

mÄ›sĂc ztratĂ pĹ™ibliĹľnÄ› tisĂc kouskĹŻ keramiky.â€ś â€žTisĂc,â€ś vyrazila ze sebe Gamay a nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› potĹ™Ăˇsla hlavou.

â€žVÄ›dÄ›la jsem, Ĺľe podobnĂ© problĂ©my mĂˇte, ale netuĹˇila jsem, Ĺľe je to tak ĹˇpatnĂ©.â€ś

â€žTo tuĹˇĂ jen mĂˇlokdo. BohuĹľel nejde jen o kvantitu ukradenĂ˝ch pĹ™edmÄ›tĹŻ, ale i o jejich kvalitu. PĹ™ekupnĂci neztrĂˇcejĂ ÄŤas s podĹ™adnĂ˝m zboĹľĂm. Berou jen to nejlepĹˇĂ.

Starobylou keramiku z pozdnĂho klasickĂ©ho obdobĂ, Ĺˇest set aĹľ devÄ›t set let po Kristu, zkrĂˇtka to nejdraĹľĹˇĂ. PĹ™ekrĂˇsnĂ©

kousky. Nezlobil bych se, kdybych nÄ›jakĂ˝ taky vlastnil.â€ś S hnÄ›vivÄ› sevĹ™enĂ˝mi rty se na chvĂli mlÄŤky zadĂvala pĹ™es ÄŤelnĂ sklo. â€žTo je tragĂ©die,â€ś pronesla pak.

â€žVelkĂ© mnoĹľstvĂ zlodÄ›jĹŻ patĹ™Ă k chicleros, lidem, kteĹ™Ă se ĹľivĂ sbĂrĂˇnĂm chicle na plantĂˇĹľĂch. Velmi tvrdĂ˝ chlebĂÄŤek.

Chick je ĹˇĹĄĂˇva, ze kterĂ© se dÄ›lajĂ ĹľvĂ˝kaÄŤky. UĹľ v minulosti, kdyĹľ jeĹˇtÄ› AmeriÄŤanĂ© tolik neĹľvĂ˝kali, to zaÄŤalo jĂt s odbytem tĂ©to suroviny z kopce. LidĂ© z plantĂˇĹľĂ se pĹ™eorientovali na krĂˇdeĹľe, a my pĹ™ichĂˇzeli o stĂˇle vÄ›tĹˇĂ a vÄ›tĹˇĂ dĂl kulturnĂho odkazu naĹˇich pĹ™edkĹŻ. TeÄŹ je to ale jeĹˇtÄ›

horĹˇĂ.â€ś

â€žV jakĂ©m smyslu, profesore Chi?â€ś

â€žObchodovĂˇnĂ s chicle uĹľ dnes situaci neovlivĹ�uje. ProÄŤ

se ohĂ˝bat a niÄŤit si zĂˇda nÄ›kde na poli, kdyĹľ mĹŻĹľete vzĂt nÄ›jakĂ˝ pÄ›knĂ˝ dĹľbĂˇn a prodat ho za dvÄ› stÄ› aĹľ pÄ›t set dolarĹŻ?

Zvykli si na penĂze. KrĂˇdeĹľe jsou organizovĂˇny. PĹ™ekupnĂci z guatemalskĂ© Carmelity si najĂmajĂ celĂ© skupiny nenechavcĹŻ a dĂˇvajĂ jim stĂˇlĂ˝ plat. Artefakty tam jsou propaĹˇovĂˇny, naloĹľeny na nĂˇkladnĂ auta a odvezeny pĹ™es hranice do Belize. Pak putujĂ lodĂ ÄŤi letadlem do SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ a Evropy. Galerie a aukÄŤnĂ sĂnÄ› za tyto pĹ™edmÄ›ty platĂ tisĂce dolarĹŻ. Muzea a soukromĂ sbÄ›ratelĂ© dokonce jeĹˇtÄ›

vĂce. ZĂskat osvÄ›dÄŤenĂ o pĹŻvodu nebĂ˝vĂˇ obtĂĹľnĂ©.â€ś â€žKupci ale musĂ vÄ›dÄ›t, Ĺľe vÄ›tĹˇina byla ukradena.â€ś â€žSamozĹ™ejmÄ›. Ale i kdyĹľ to vÄ›dĂ nebo pĹ™inejmenĹˇĂm tuĹˇĂ, tvrdĂ, Ĺľe tak zachraĹ�ujĂ odkazy minulosti.â€ś â€žPro rozkrĂˇdĂˇnĂ kulturnĂho bohatstvĂ je to dost chabĂˇ

omluva. Co s tĂm ale mĹŻĹľete dÄ›lat?â€ś â€žJak jsem uĹľ Ĺ™ekl dĹ™Ăve, jsem ,pĂˇtraÄŤâ€™. SnaĹľĂm se nachĂˇzet podobnĂˇ mĂsta dĹ™Ăve neĹľ vykrĂˇdaÄŤi. MĂsto nĂˇlezu oznĂˇmĂm jedinÄ› tehdy, kdyĹľ se mi vlĂˇda zaruÄŤĂ, Ĺľe do doby, neĹľ probÄ›hne Ĺ™ĂˇdnĂ˝ archeologickĂ˝ prĹŻzkum a vĹˇechny cennĂ© pĹ™edmÄ›ty budou vyzvednuty, nechĂˇ tato mĂsta hlĂdat.

ZĂˇroveĹ� vyuĹľiju svĂ© americkĂ© a evropskĂ© konexe. VlĂˇdy bohatĂ˝ch stĂˇtĹŻ dokĂˇĹľou zajistit, Ĺľe pĹ™ekupnĂci skonÄŤĂ za mĹ™ĂĹľemi, navĂc je mohou zasĂˇhnout na tom nejcitlivÄ›jĹˇĂm mĂstÄ›, tedy zkonfiskovat jim majetek.â€ś â€žTo znĂ skoro beznadÄ›jnÄ›.â€ś

â€žTo je beznadÄ›jnĂ©,â€ś pronesl vĂˇĹľnÄ›. â€žA nebezpeÄŤnĂ©. V

sĂˇzce bĂ˝vĂˇ pĹ™ĂliĹˇ mnoho, a tak bÄ›ĹľnÄ› dochĂˇzĂ k nĂˇsilĂ. NenĂ to dĂˇvno, co jeden chiclero zaÄŤal tvrdit asi tohle: NevyvĂˇĹľejme artefakty ze zemÄ›, nechejme je tam, kde jsou, a pĹ™iveÄŹme sem turisty, aby se na nÄ› mohli podĂvat; pĹ™inese to penĂze vĹˇem.â€ś

â€žTo nenĂ ĹˇpatnĂ˝ nĂˇpad. Naslouchal mu nÄ›kdo?â€ś â€žĂ“ ano.â€ś Koutky jeho Ăşst poklesly do smutnĂ©ho ĂşsmÄ›vu.

â€žKdosi mu naslouchal velmi pozornÄ› a slyĹˇel vĹˇe zcela jasnÄ›

a zĹ™etelnÄ›. Nakonec ho zabili. Hopla!â€ś Dupnul na brzdy, HumVee zpomalil jako proudovĂˇ

stĂhaÄŤka pĹ™i rozvinutĂ brzdĂcĂho padĂˇku a pak sebou prudce smĂ˝kl doprava.

â€žPardon!â€ś zvolal Chi, kdyĹľ po krĂˇtkĂ©m letu pĹ™es pĹ™Ăkop zase dopadli na zem a zamĂĹ™ili mezi stromy. â€žNechal jsem se trochu unĂ©st. DrĹľte se, pojedeme z kopce!â€ś vykĹ™ikl do praskotu vÄ›tvĂ a vytĂ motoru.

Gamay si byla jista, Ĺľe kaĹľdou chvĂli musĂ pĹ™ijĂt nĂˇraz, profesorĹŻv ostĹ™ĂĹľĂ zrak ale rozpoznal nÄ›co, co ona nedokĂˇzala ani vytuĹˇit, stÄ›ĹľĂ rozeznatelnou mezeru v hustĂ©m lese. ZatĂmco ona poletovala ze strany na stranu a profesor kĹ™eÄŤovitÄ› visel na volantu, rachotĂcĂ vĹŻz se zaÄŤal probĂjet zelenĂ.

TĂmto zpĹŻsobem se natĹ™Ăˇsali skoro hodinu. Chi se drĹľel cesty, kterĂˇ byla pro Gamay zcela neviditelnou, a tak byla ponÄ›kud pĹ™ekvapena, kdyĹľ po ÄŤase oznĂˇmil, Ĺľe uĹľ dĂˇl nevede. Profesor vĹŻz otoÄŤil, na coĹľ doplatila vegetace na ploĹˇe o celkovĂ© vĂ˝mÄ›Ĺ™e nejmĂ©nÄ› jednoho akru, zastavil a vypnul motor. â€žJe ÄŤas na malou lesnĂ prochĂˇzku.â€ś Sundal si slamÄ›nĂ˝ klobouk a mĂsto nÄ›j si nasadil harvardskou baseballovou ÄŤepici. Dal si ji ĹˇtĂtkem dozadu, aby jĂm nezachytĂˇval o vÄ›tve. ZatĂmco vytahoval z auta vĹˇe potĹ™ebnĂ©, Gamay si svlĂ©kla kraĹĄasy a vzala si dĹľĂnovĂ©

kalhoty. Ty by snad jejĂ nohy mohly pĹ™ed trny a ostny ochrĂˇnit. Chi si hodil na zĂˇda batoh, v nÄ›mĹľ mÄ›l pro oba obÄ›d, pĹ™es rameno si povÄ›sil brokovnici a z pochvy zavÄ›ĹˇenĂ© na opasku vytĂˇhl maÄŤetu. Gamay popadla druhĂ˝

batoh s fotoaparĂˇtem a poznĂˇmkovĂ˝mi bloky. Profesor se letmo zahledÄ›l na slunce, aby se podle nÄ›j zorientoval, a pak se vnoĹ™il do podrostu.

Gamayina postava vypadala atleticky. MÄ›la dlouhĂ©

nohy, ĂşzkĂ© boky a stĹ™ednÄ› velkĂˇ prsa. Jako dÄ›vÄŤe byla divoĹˇka, poĹ™Ăˇd se nÄ›kde toulala s partou klukĹŻ, v korunĂˇch stromĹŻ s nimi stavÄ›la tajnĂ© skrĂ˝Ĺˇe, v ulicĂch Racine ve stĂˇtÄ›

Wisconsin hrĂˇvala baseball. KdyĹľ pak odrostla, zcela propadla sportovnĂm aktivitĂˇm. ZaÄŤala studovat holistickĂ©

lĂ©kaĹ™stvĂ a pĹ™i rodinnĂ˝ch vĂ˝letech trĂˇvenĂ˝ch na virginskĂ©m venkovÄ› intenzivnÄ› bÄ›hala, jezdila na kole a podnikala dlouhĂ© tĂşry. PĹ™i svĂ˝ch pÄ›ti stopĂˇch a deseti palcĂch byla skoro o celou stopu vyĹˇĹˇĂ neĹľ profesor. Ale aĹĄ byla jakkoli mrĹˇtnĂˇ a zdatnĂˇ, udrĹľet krok s profesorem pro ni nebylo snadnĂ©. KĹ™ovisky, kterĂ˝mi se ona musela pracnÄ› probĂjet, Chi jen lehce proplouval. KdyĹľ pozorovala, s jakou tichostĂ se proplĂ©tĂˇ lesem, napadlo ji, Ĺľe ona sama musĂ pĹŻsobit dojmem ĹľĂznivĂ©ho slona bÄ›ĹľĂcĂho k napajedlu. Popadnout alespoĹ� trochu dech mohla jen tehdy, pokud se Chi zastavil, aby maÄŤetou odstranil nÄ›jakĂ© popĂnavĂ© rostliny.

Chi pĹ™i jednĂ© takovĂ© zastĂˇvce na vrcholku menĹˇĂho kopce ukĂˇzal rukou na kusy vĂˇpence pokrĂ˝vajĂcĂ zemi.

â€žTo je ÄŤĂˇst starĂ© mayskĂ© cesty. TakovĂ© vyvĂ˝ĹˇenĂ©

dlĂˇĹľdÄ›nĂ© stezky a silnice minulosti vedly celĂ˝m YucatĂˇnem.

Nebyly postaveny o nic hĹŻĹ™ neĹľ kdysi ty Ĺ™ĂmskĂ©. Od tĂ©hle chvĂle uĹľ se nĂˇm pĹŻjde lĂ©pe.â€ś

MÄ›l pravdu. TĹ™ebaĹľe trĂˇva a kĹ™oviny byly i nadĂˇle stejnÄ›

bujnĂ©, po dlĂˇĹľdÄ›nĂ to Ĺˇlo mnohem rychleji. Zanedlouho se Chi znovu zastavil a kĂ˝vnul smÄ›rem k nĂzkĂ© zĂdce tĂˇhnoucĂ se lesem. â€žTohle jsou zbytky vnÄ›jĹˇĂch hradeb. UĹľ jsme skoro na mĂstÄ›.â€ś

Po nÄ›kolika dalĹˇĂch minutĂˇch chĹŻze zaÄŤal les Ĺ™Ădnout.

ProĹˇli mezi poslednĂmi stromy a ocitli se na volnĂ©m prostranstvĂ. Chi zasunul maÄŤetu zpĂˇtky do pochvy.

â€žVĂtejte v Ĺ angri-la.â€ś

StĂˇli na okraji kruhovĂ© mĂ˝tiny, kterĂˇ mÄ›la v prĹŻmÄ›ru asi pĹŻl mĂle a byla porostlĂˇ jen nĂzkĂ˝m kĹ™ovĂm a tu a tam nÄ›jakĂ˝m stromem. Na prvnĂ pohled na nĂ nebylo nic pozoruhodnĂ©ho. VĂ˝jimku tvoĹ™ily jen podivnÄ› tvarovanĂ©

ostĹ™e se svaĹľujĂcĂ vyvĂ˝Ĺˇeniny porostlĂ© hustou vegetacĂ. Mezi mĂstem, kde stĂˇla Gamay s profesorem, a stromy na druhĂ©

stranÄ› jich z trĂˇvy vyrĹŻstala celĂˇ Ĺ™ada.

Gamay chvĂli trvalo, neĹľ si na ten nĂˇhlĂ˝ pĹ™Ăval svÄ›tla zvykla. â€žZrovna takhle jsem si Utopii nepĹ™edstavovala,â€ś prohlĂˇsila, zatĂmco si vytĂrala pot z oÄŤĂ.

â€žNo, trochu to tu za poslednĂch tisĂc let zchĂˇtralo,â€ś postÄ›Ĺľoval si Chi, â€žale musĂte uznat, Ĺľe je tu pĹ™ĂjemnĂ©

ticho.â€ś

JedinĂ© zvuky pĹ™edstavovalo jejich hlasitĂ© oddechovĂˇnĂ a bzuÄŤenĂ asi milionu much. â€žPodle mĂ©ho nĂˇzoru by bylo vhodnÄ›jĹˇĂ Ĺ™Ăct hrobovĂ© ticho.â€ś

â€žTo, co tu vidĂte, je bezprostĹ™ednĂ okolĂ asi akrovĂ©ho ĂşstĹ™ednĂho prostranstvĂ rozsĂˇhlĂ©ho osĂdlenĂ. AĹľ na tĹ™i mĂle odtud se do vĹˇech stran rozbĂhaly ulice lemovanĂ© domy.

Kdysi se to tu hemĹľilo lidmi stejnÄ› malĂ˝mi a snÄ›dĂ˝mi, jako jsem jĂˇ. KnÄ›ĹľĂmi s regĂˇliemi zdobenĂ˝mi peĹ™Ăm, vojĂˇky, farmĂˇĹ™i a obchodnĂky. Ve vzduchu visel pĹ™Ăkrov kouĹ™e stoupajĂcĂho z ohniĹˇĹĄ ve stovkĂˇch pĹ™ĂbytkĹŻ, kterĂ© se nijak neliĹˇily od mĂ©ho domu. Bylo slyĹˇet plĂˇÄŤ malĂ˝ch harantĹŻ.

BubnovĂˇnĂ. VĹˇechno je to pryÄŤ. ÄŚlovÄ›ka to nutĂ k zamyĹˇlenĂ, nemĂˇm pravdu?â€ś Chi pĹ™ed sebe zĂral, jako by se mu pĹ™ed oÄŤima tyto pĹ™edstavy nĂˇhle zhmotnily. â€žDobrĂˇ,â€ś pronesl pak, evidentnÄ› uĹľ zpĂˇtky v realitÄ›. â€žUkĂˇĹľu vĂˇm, proÄŤ jsem vĂˇs zatĂˇhl do tĂ©hle divoÄŤiny. DrĹľte se pĹ™Ămo za mnou. VĹˇude je tu spousta dÄ›r, kterĂ© vedou do starĂ˝ch klenutĂ˝ch nĂˇdrĹľĂ.

NÄ›kterĂ© jsem uĹľ oznaÄŤil. VytĂˇhnout vĂˇs ven by nebylo jednoduchĂ©. Pokud nikam neodboÄŤĂte, nic se vĂˇm nemĹŻĹľe stĂˇt.â€ś

PodezĹ™ĂvavÄ› sledujĂc po pĂˇs vysokou trĂˇvu, kterĂˇ rostla po obou stranĂˇch tĂ©mÄ›Ĺ™ nezĹ™etelnĂ© stezky, se vydala za profesorem. Po chvĂli dorazili k ĂşpatĂ jednĂ© homole zcela pokrytĂ© hustĂ˝m propletencem nÄ›jakĂ˝ch ĹˇlahounĹŻ. Na vĂ˝Ĺˇku mÄ›la asi tĹ™icet stop, jejĂ zĂˇkladna mÄ›Ĺ™ila pĹ™ibliĹľnÄ› dvakrĂˇt tolik.

â€žTohle je stĹ™ed celĂ©ho nĂˇmÄ›stĂ. ZĹ™ejmÄ› jde o chrĂˇm nÄ›jakĂ©ho mĂ©nÄ› dĹŻleĹľitĂ©ho boha nebo panovnĂka. VrcholovĂˇ

ÄŤĂˇst se uĹľ propadla, coĹľ je takĂ© dĹŻvod, proÄŤ toto mĂsto zatĂm nikdo jinĂ˝ neobjevil. Ruiny jsou niĹľĹˇĂ neĹľ okolnĂ stromy a vĹŻbec nad les nevyÄŤuhujĂ. Pokud do nich pĹ™Ămo nevrazĂte, nemĂˇte je Ĺˇanci objevit.â€ś

â€žJeĹˇtÄ› ĹˇtÄ›stĂ, Ĺľe jste v okolĂ lovil,â€ś Ĺ™ekla na to Gamay.

â€žBylo by to dramatiÄŤtÄ›jĹˇĂ, kdybych mezi nÄ› vbÄ›hl pĹ™i pronĂˇsledovĂˇnĂ koroptve, ale nebylo tomu tak. Ve skuteÄŤnosti jsem nebyl na lovu. MĂˇm pĹ™Ătele, kterĂ˝ pracuje pro NASA. Jedna ĹˇpionĂˇĹľnĂ druĹľice pĹ™i mapovĂˇnĂ deĹˇtnĂ©ho pralesa objevila pĹ™ibliĹľnÄ› kruhovĂ˝ objekt. Ĺ�ekl jsem si, Ĺľe to vypadĂˇ zajĂmavÄ›, a vypravil jsem se sem. To bylo asi pĹ™ed dvÄ›ma roky. Od tĂ© doby uĹľ jsem tu byl moĹľnĂˇ tucetkrĂˇt. PĹ™i kaĹľdĂ© nĂˇvĹˇtÄ›vÄ› prosekĂˇm a vyÄŤistĂm dalĹˇĂ stezku a odstranĂm vegetaci z nÄ›kolika monumentĹŻ a budov. MĂˇm pocit, Ĺľe by se z toho mohlo vyklubat pomÄ›rnÄ› dĹŻleĹľitĂ©

archeologickĂ© naleziĹˇtÄ›. TeÄŹ pĹŻjdeme tudy.â€ś Jako nÄ›jakĂ˝ prĹŻvodce v muzeu ji Chi pÄ›Ĺˇinou zavedl k jakĂ©musi vĂˇlcovitĂ©mu objektu, kterĂ˝ byl dosud skryt za jednou mimoĹ™ĂˇdnÄ› hustÄ› zarostlou vyvĂ˝Ĺˇeninou. â€žPoslednĂ dva pobyty jsem vÄ›noval pouze oÄŤiĹˇĹĄovĂˇnĂ tĂ©hle budovy.â€ś Nejprve ji kolem dokola obeĹˇli. JejĂ zdi byly tvoĹ™eny peÄŤlivÄ›

nasklĂˇdanĂ˝mi hnÄ›doĹˇedĂ˝mi kamennĂ˝mi kvĂˇdry.

Gamay se zadĂvala na klenutou stĹ™echu, kterĂˇ se uĹľ ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› zhroutila dovnitĹ™.

â€žNeobvyklĂˇ architektura,â€ś ohodnotila objekt. â€žDalĹˇĂ chrĂˇm?â€ś

â€žNe,â€ś odpovÄ›dÄ›l jĂ Chi, zatĂmco odsekĂˇval stonky, kterĂ©

se drze snaĹľily opÄ›t budovu pohltit. â€žTohle je mayskĂˇ

observatoĹ™ a zĂˇroveĹ� ukazatel ÄŤasu. Tyhle ĹˇtÄ›rbiny a otvory jsou umĂstÄ›ny tak, aby jimi pĹ™i jarnĂ a podzimnĂ rovnodennosti a pĹ™i obou slunovratech bylo vidÄ›t slunce a nÄ›kterĂ© hvÄ›zdy. Na vrcholu observatoĹ™e bylo pozorovacĂ stanoviĹˇtÄ›, z nÄ›hoĹľ mohli dĂˇvnĂ astronomovĂ© brĂˇt nĂˇmÄ›ry nebeskĂ˝ch tÄ›les. Ale teÄŹ se podĂvejte tady. Tohle jsem vĂˇm chtÄ›l ukĂˇzat.â€ś

Z vlysu, ozdobnĂ©ho vodorovnĂ©ho pruhu, kterĂ˝ se tĂˇhl podĂ©l zdi, odstranil na jednom mĂstÄ› pĹ™ichycenĂ© rostliny, pak poodstoupil a pokynul Gamay, aby se na nÄ›co podĂvala.

Vlys se nachĂˇzel asi tak ve vĂ˝Ĺˇce oÄŤĂ starĂ˝ch Mayu, takĹľe se musela ohnout. SpatĹ™ila nĂˇmoĹ™nĂ vĂ˝jev. PĹ™ejela prsty po plastice jakĂ©si lodÄ›. Plavidlo mÄ›lo odkrytou palubu a vyvĂ˝Ĺˇenou pĹ™ĂÄŹ i zĂˇÄŹ. PĹ™ednĂ vaz byl prodlouĹľenĂ˝.

PĹ™echĂˇzel do ÄŤehosi, co vypadalo jako zaostĹ™enĂ˝ kloun. Na tlustĂ©m stÄ›Ĺľni visela velkĂˇ ÄŤtvercovĂˇ plachta. NahoĹ™e byla pĹ™ichycena k vytahovacĂmu rĂˇhnu a k pĹ™Ădi i nad vodu pĹ™eÄŤuhujĂcĂ zĂˇdi od nĂ vedla lana, ve vodÄ› mizelo dvojitĂ©

kormidelnĂ veslo. Nad lodĂ se vznĂˇĹˇeli moĹ™ĹˇtĂ ptĂˇci, blĂzko pĹ™ĂdÄ› vyskakovaly z vody nÄ›jakĂ© ryby.

Plavidlo se jeĹľilo tolika kopĂmi, Ĺľe se podobalo jeĹľÄŤĂmu hĹ™betu. VĹˇechny ty zbranÄ› svĂrali v rukou muĹľi, kteĹ™Ă mÄ›li na hlavĂˇch cosi, co vypadalo jako pĹ™ilby hrĂˇÄŤĹŻ americkĂ©ho fotbalu. DalĹˇĂ muĹľi svĂrali dlouhĂˇ vesla, kterĂˇ zrovna smÄ›Ĺ™ovala podĂ©l trupu k zĂˇdi. NapoÄŤĂtala pÄ›tadvacet veslaĹ™ĹŻ, takĹľe vÄŤetnÄ› tÄ›ch, kterĂ© nemohla vidÄ›t, protoĹľe byli na druhĂ©

stranÄ›, jich na lodi muselo bĂ˝t celkem padesĂˇt. Ze zĂˇbradlĂ viselo mnoĹľstvĂ pĹ™edmÄ›tĹŻ pĹ™ipomĂnajĂcĂch ĹˇtĂty. Podle velikosti postav odhadla dĂ©lku plavidla na vĂce neĹľ sto stop.

KdyĹľ se pĹ™esunula o kousek dĂˇl, spatĹ™ila dalĹˇĂ vĂˇleÄŤnĂ©

lodÄ›, ale i jinĂˇ plavidla, snad obchodnĂ. Bylo na nich podstatnÄ› mĂ©nÄ› vojĂˇkĹŻ a na jejich palubĂˇch stĂˇly Ĺ™ady kruhovĂ˝ch nĂˇdob, kterĂ© moĹľnĂˇ slouĹľily k pĹ™echovĂˇvĂˇnĂ zboĹľĂ. NÄ›jacĂ muĹľi, pĹ™edpoklĂˇdala, Ĺľe Ĺˇlo o posĂˇdku, tahali na jednĂ© z tÄ›chto lodĂ za lana a snaĹľili se dĂˇt plachtÄ› sprĂˇvnĂ˝

trim. Na rozdĂl od ozbrojencĹŻ mÄ›li tito muĹľi na hlavĂˇch podivnĂ© ĹˇpiÄŤatĂ© ÄŤapky. JednotlivĂˇ vyobrazenĂ se sice trochu liĹˇila, jedno ale bylo zcela zĹ™ejmĂ©. Byla to flotila obchodnĂch lodĂ s ozbrojenĂ˝m doprovodem.

Chi ji pozoroval, jak tak pĹ™echĂˇzĂ podĂ©l stÄ›ny, a pobavenÄ› se usmĂval. Gamay pochopila, Ĺľe nikdy nemÄ›l v plĂˇnu ukĂˇzat jĂ nÄ›jakĂˇ vyobrazenĂ ze Ĺľivota pod hladinou.

ChtÄ›l, aby na vlastnĂ oÄŤi spatĹ™ila tuto nĂˇmoĹ™nĂ scĂ©nu. U

jednĂ© z lodĂ se zastavila a zamyĹˇlenÄ› zakroutila hlavou. PĹ™ĂÄŹ

plavidla zdobila hlava nÄ›jakĂ©ho zvĂĹ™ete.

â€žProfesore Chi, nemĂˇte dojem, Ĺľe je to kĹŻĹ�?â€ś â€žChtÄ›la jste pĹ™ece, abych vĂˇm ukĂˇzal nÄ›co ze Ĺľivota na moĹ™i.â€ś

â€žPodaĹ™ilo se vĂˇm urÄŤit dobu vzniku?â€ś PĹ™istoupil blĂĹľ a pĹ™ejel po kamennĂ©m reliĂ©fu prstem.

â€žTyhle linie pĹ™ipomĂnajĂcĂ obliÄŤeje jsou ve skuteÄŤnosti ÄŤĂslice. NapĹ™Ăklad tahle pĹ™edstavuje nulu. Z hieroglyfĹŻ, kterĂ©

jsou vytesĂˇny tady, se dĂˇ usuzovat, Ĺľe toto dĂlo vzniklo asi sto padesĂˇt let pĹ™ed Kristem.â€ś

â€žJestli je tato doba alespoĹ� pĹ™ibliĹľnÄ› sprĂˇvnĂˇ, jak by na tĂ©hle lodi mohla bĂ˝t koĹ�skĂˇ hlava? O konĂch, dokud je v ĹˇestnĂˇctĂ©m stoletĂ nepĹ™ivezli Ĺ panÄ›lĂ©, nikdo pĹ™ece nevÄ›dÄ›l.â€ś â€žAno, tohle opravdu pĹ™edstavuje hĂˇdanku.â€ś Pak si Gamay vĹˇimla, Ĺľe na obloze nad lodÄ›mi je nÄ›jakĂ˝

kosoÄŤtverec. Pod nĂm visela jakĂˇsi postava.

â€žA co je proboha tohle?â€ś zvolala pĹ™ekvapenÄ›.

â€žNejsem si jist. KdyĹľ jsem to spatĹ™il poprvĂ©, domnĂval jsem se, Ĺľe se jednĂˇ o nÄ›jakĂ©ho nebeskĂ©ho boha, z tÄ›ch, co znĂˇm, to ale nenĂ ĹľĂˇdnĂ˝. StrĂˇvit to vĹˇechno najednou nenĂ jednoduchĂ©. NemĂˇte hlad? MĹŻĹľeme poobÄ›dvat a pak se sem jeĹˇtÄ› jednou vrĂˇtit.â€ś

â€žAno, dobrĂ˝ nĂˇpad,â€ś odpovÄ›dÄ›la Gamay napĹŻl nepĹ™ĂtomnÄ›, jako by se vracela z Ĺ™ĂĹˇe fantazie. Odtrhnout se od plastickĂ˝ch vĂ˝jevĹŻ jĂ dalo znaÄŤnou prĂˇci, v hlavÄ› se jĂ rojila spousta myĹˇlenek.

Venku, jen pĂˇr krokĹŻ od vchodu, se nachĂˇzel kamennĂ˝

blok. NapĹ™ĂÄŤ mÄ›Ĺ™il nÄ›kolik yardĹŻ, na vĂ˝Ĺˇku pĹ™ibliĹľnÄ› jeden a svĂ˝m tvarem pĹ™ipomĂnal jakĂ˝si obĹ™Ă buben. ZatĂmco Gamay zaĹˇla za budovu observatoĹ™e a pĹ™evlĂ©kla se z dĹľĂnsĹŻ do mnohem pohodlnÄ›jĹˇĂch krĂˇtkĂ˝ch kalhot, kterĂ© si nezapomnÄ›la pĹ™ibalit do batohu, Chi pouĹľil vrĹˇek kamene jako stĹŻl a prostĹ™el na nÄ›m. Z batohu vytĂˇhl malou a jiĹľ trochu oĹˇuntÄ›lou servĂrovacĂ podloĹľku a plĂˇtÄ›nĂ© prostĂrky a poloĹľil je na jemnÄ› vytesanou plastiku mayskĂ©ho vĂˇleÄŤnĂka odÄ›nĂ©ho do peĹ™Ă.

â€žDoufĂˇm, Ĺľe vĂˇm nebude vadit, kdyĹľ pojĂme na krvĂ prosĂˇklĂ©m obÄ›tnĂm oltĂˇĹ™i,â€ś pronesl Chi s kamennou tvĂˇĹ™Ă.

Gamay se jeho pokusem o ponÄ›kud morbidnĂ Ĺľert nenechala vyvĂ©st z mĂry. â€žZ toho ostrĂ©ho vĂ˝stupku, na kterĂ˝

jsem se prĂˇvÄ› posadila, soudĂm, Ĺľe to kdysi byly sluneÄŤnĂ hodiny,â€ś odpovÄ›dÄ›la.

â€žSamozĹ™ejmÄ›,â€ś Ĺ™ekl bezelstnÄ›, â€žobÄ›tnĂ oltĂˇĹ™ je ve skuteÄŤnosti venku jen kousek odtud.â€ś Zalovil v ĂştrobĂˇch batohu. â€žKukuĹ™iÄŤnĂ© zĂˇvitky plnÄ›nĂ© masem.â€ś Podal Gamay balĂÄŤek s obÄ›dem a zeptal se jĂ: â€žCo vlastnÄ› o MayĂch vĂte?â€ś

NeĹľ mu odpovÄ›dÄ›la, vytĂˇhla nejprve z prĹŻhlednĂ©ho igelitovĂ©ho sĂˇÄŤku tortillu a s chutĂ se do nĂ zakousla. â€žVĂm, Ĺľe byli krĂˇsnĂ a bojovnĂ zĂˇroveĹ�,â€ś Ĺ™ekla a pak mĂˇchla rukou smÄ›rem k blĂzkĂ˝m stÄ›nĂˇm. â€žĹ˝e byli pozoruhodnĂ stavitelĂ©.

Ĺ˝e jejich civilizace zanikla, pĹ™iÄŤemĹľ nenĂ znĂˇmo, proÄŤ k tomu doĹˇlo.â€ś

â€žNenĂ to tak velkĂˇ zĂˇhada, jak se nÄ›kteĹ™Ă domnĂvajĂ.

MayskĂˇ kultura proĹˇla bÄ›hem svĂ© nÄ›kolikasetletĂ© existence ÄŤetnĂ˝mi zmÄ›nami. VĂˇlky, povstĂˇnĂ, neĂşrodnĂˇ obdobĂ, to vĹˇe mÄ›lo rovnÄ›Ĺľ svĹŻj vliv. ZĂˇnik tĂ©to civilizace ale zpĹŻsobil pĹ™Ăchod conquistadorĹŻ a nĂˇslednĂˇ genocida. ZatĂmco ti, kteĹ™Ă pĹ™ipluli po Kolumbovi, zabĂjeli naĹˇe lidi, ostatnĂ likvidovali naĹˇi kulturu. S conquistadory pĹ™iplul i Diego de Landa, mnich, kterĂ˝ se pak stal yucatĂˇnskĂ˝m biskupem. Nechal spĂˇlit vĹˇechny mayskĂ© knihy, kterĂ© se mu podaĹ™ilo najĂt.

Ĺ�Ăkal jim ,dâ€™Ăˇblovy lĹľiâ€™. DokĂˇĹľete si pĹ™edstavit podobnou katastrofu v EvropÄ› a Ĺˇkody, kterĂ© by pĹ™i nĂ byly napĂˇchĂˇny?

Dokonce ani Hitlerovy ĂşdernĂ© jednotky se nechovaly tak barbarsky. Pokud je znĂˇmo, tohle bÄ›snÄ›nĂ pĹ™eÄŤkaly jen tĹ™i knihy.â€ś

â€žTo je skuteÄŤnÄ› smutnĂ©. Ale nebylo by to bĂˇjeÄŤnĂ©, kdyby se jednoho dne podaĹ™ilo najĂt jeĹˇtÄ› dalĹˇĂ?â€ś Ĺ™ekla s nadÄ›jĂ Gamay a pak se rozhlĂ©dla po okolĂ. â€žCo je to vĹŻbec za mĂsto?â€ś

â€žNejdĹ™Ăv jsem si myslel, Ĺľe se jednalo o objekty slouĹľĂcĂ ryze vÄ›deckĂ˝m ĂşÄŤelĹŻm, Ĺľe tady krvavĂ© nĂˇboĹľenskĂ© rituĂˇly nemÄ›ly co dÄ›lat. ÄŚĂm vĂc jsem se ale s jednotlivĂ˝mi objekty podrobnÄ› seznamoval, tĂm vĂc jsem byl pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe se ve skuteÄŤnosti jednalo o souÄŤĂˇst nÄ›jakĂ©ho vÄ›tĹˇĂho projektu.

ArchitektonickĂ©ho soukolĂ, chcete-li.â€ś â€žAsi vĂˇm nerozumĂm.â€ś

â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe tomu nerozumĂm o nic vĂc.â€ś Z kapsy koĹˇile vytĂˇhl ubalenou cigaretu a zapĂˇlil si. â€žStĂˇĹ™Ă mĂˇ prĂˇvo na menĹˇĂ neĹ™esti,â€ś prohlĂˇsil a nasĂˇl do plic kouĹ™. â€žDovolte, abych zaÄŤal od Adama. Tedy od observatoĹ™e a toho vlysu.â€ś â€žA co Eva?â€ś

â€žTo jsou ta dalĹˇĂ mĂsta, o nichĹľ jsem se zmĂnil. NaĹˇel jsem podobnĂ© stavby i jinde. CelkovÄ› mi to pĹ™ipomĂnĂˇ

nÄ›jakĂ˝ elektrickĂ˝ obvod s tiĹˇtÄ›nĂ˝mi spoji.â€ś Gamay se nedokĂˇzala ubrĂˇnit ĂşsmÄ›vu. â€žChcete tĂm Ĺ™Ăct, Ĺľe MayovĂ© mÄ›li, kromÄ› jinĂ©ho, i znalosti v oboru vĂ˝poÄŤetnĂ techniky?â€ś

â€žSvĂ˝m zpĹŻsobem. NemĂˇme co dÄ›lat s nÄ›jakĂ˝m poÄŤĂtaÄŤem od IBM s gigantickou operaÄŤnĂ pamÄ›tĂ. SpĂĹˇe s nÄ›jakĂ˝m kĂłdovacĂm prostĹ™edkem. Kdybychom vÄ›dÄ›li, jak se pouĹľĂvĂˇ, mohli bychom rozluĹˇtit tajemstvĂ ukrytĂ© v tÄ›chto kamenech. Jejich rozmĂstÄ›nĂ nenĂ nĂˇhodnĂ©. Ta preciznost je znaÄŤnÄ› pozoruhodnĂˇ, o tom nenĂ pochyb.â€ś â€žTy plastiky… jsou tak zvlĂˇĹˇtnĂ. Ta koĹ�skĂˇ hlava. Ĺ�ĂkajĂ ty hieroglyfy nÄ›co konkrĂ©tnĂho?â€ś

â€žVyprĂˇvÄ›jĂ o dlouhĂ© cestÄ›, kterou pĹ™ed mnoha lety uskuteÄŤnily stovky muĹľĹŻ, a o obrovskĂ©m bohatstvĂ.â€ś â€žZaznamenal jste podobnĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h v mayskĂ© lidovĂ©

tradici?â€ś

â€žAno, ale jinde.â€ś

â€žProÄŤ byl ale zaznamenĂˇn tady, tak daleko od pobĹ™eĹľĂ?â€ś â€žTaky jsem se nad tĂm podivil. ProÄŤ jsme nÄ›co podobnĂ©ho nenaĹˇli v Tulumu, kterĂ˝ leĹľĂ pĹ™Ămo na bĹ™ehu moĹ™e? PojÄŹte, ukĂˇĹľu vĂˇm nÄ›co, co moĹľnĂˇ nabĂzĂ vysvÄ›tlenĂ.â€ś

Uklidili po sobÄ›, zamĂĹ™ili ke vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂmu konci prostranstvĂ, vstoupili opÄ›t do lesa a vydali se po mĂrnĂ©m svahu dolĹŻ. Po chvĂli doĹˇli k pomalu plynoucĂ Ĺ™ece. Vzduch byl v jejĂ blĂzkosti citelnÄ› chladnÄ›jĹˇĂ a prosycen vlhkou bahnitou vĹŻnĂ. Chi pĹ™ed sebe ukĂˇzal a Ĺ™ekl: â€žVidĂte ty vymletĂ© bĹ™ehy tĂˇmhle nad Ĺ™ekou? Kdysi musela bĂ˝t mnohem ĹˇirĹˇĂ.â€ś

â€žNÄ›kdo z naĹˇĂ lodnĂ posĂˇdky tvrdil, Ĺľe v YucatĂˇnu ĹľĂˇdnĂ©

potoky ÄŤi Ĺ™eky nejsou.â€ś

â€žTo je pravda. VÄ›tĹˇinu YucatĂˇnu tvoĹ™Ă velkĂˇ vĂˇpencovĂˇ

deska. Pouze v mĂstech, kde je vĂˇpence mĂ©nÄ›, najdete spoustu jeskynĂ a prĹŻrev. My jsme ale v Campeche, mnohem jiĹľnÄ›ji. Tady je terĂ©n ponÄ›kud odliĹˇnĂ˝. Kdybyste se vydala do PetĂ©nu nebo Guatemaly, zjistila byste, Ĺľe tamnĂ velkĂˇ mayskĂˇ mÄ›sta byla vlastnÄ› vybudovĂˇna na vodnĂch cestĂˇch. PrĂˇvÄ› tady mÄ› napadlo, Ĺľe ta loÄŹ, o kterĂ© jsme mluvili, slouĹľila moĹľnĂˇ jako trajekt pendlujĂcĂ mezi osadami.â€ś

â€žMĂˇte pravdu, kdysi tady tekla mnohem mohutnÄ›jĹˇĂ Ĺ™eka, jen si nemyslĂm, Ĺľe by mohla bĂ˝t dost ĹˇirokĂˇ a hlubokĂˇ, aby po nĂ mohla plout tak velkĂˇ loÄŹ. Podle vyvĂ˝ĹˇenĂ© pĹ™ĂdÄ›, vysokĂ˝ch bokĹŻ a tvaru pĹ™ednĂho vazu soudĂm, Ĺľe byla postavena pro moĹ™skou plavbu. A je tu jeĹˇtÄ›

nÄ›co. To, co jsem pĹŻvodnÄ› povaĹľovala za ryby, jsou ve skuteÄŤnosti delfĂni. Tedy moĹ™ĹˇtĂ ĹľivoÄŤichovĂ©.â€ś Na chvĂli se odmlÄŤela. â€žA co je tohle?â€ś

O kus dĂˇl se na slunci nÄ›co lesklo. Pomalu se vydala dolĹŻ po proudu. Chi, kterĂ˝ nemÄ›l dĹŻvod otĂˇlet, ji nĂˇsledoval.

Na bĹ™ehu leĹľela otluÄŤenĂˇ hlinĂkovĂˇ pramice vybavenĂˇ

staĹ™iÄŤkĂ˝m pĹ™ĂvÄ›snĂ˝m motorem Mercury. â€žAsi ji odnÄ›kud pĹ™inesl proud.â€ś

Profesora nezajĂmala ani tak pramice, jako spĂĹˇ lidskĂ©

stopy zanechanĂ© v blĂˇtÄ›. PĂˇtravÄ› pĹ™eletÄ›l oÄŤima okolnĂ les.

â€žMÄ›li bychom zmizet,â€ś pronesl tiĹˇe. PevnÄ› ji uchopil za ruku a vyrazil klikatÄ› nahoru do kopce. Hlavou pĹ™itom kroutil do stran, jako by to byla radarovĂˇ antĂ©na. JeĹˇtÄ› pĹ™ed koncem svahu se ale zastavil a zavÄ›tĹ™il.

â€žNelĂbĂ se mi to,â€ś pronesl podezĂravĂ˝m tĂłnem. â€žCo se dÄ›je?â€ś zaĹˇeptala.

â€žCĂtĂm kouĹ™ a pot. Chicleros. MusĂme vypadnout.â€ś VyĹˇli z lesa a napojili se na jeden z chodnĂÄŤkĹŻ vedoucĂch pĹ™es planinu. KdyĹľ prochĂˇzeli mezi dvÄ›ma vyvĂ˝Ĺˇeninami pĹ™ibliĹľnÄ› ÄŤtvercovĂ©ho pĹŻdorysu, vystoupil zpoza jednĂ© z nich jakĂ˝si muĹľ a zastoupil jim cestu.

Profesorova ruka sklouzla k opasku. VytĂˇhl z pochvy maÄŤetu a vĂ˝hruĹľnÄ›, jako nÄ›jakĂ˝ samuraj, ji zvedl nad hlavu.

Jeho bojovnÄ› vysunutĂˇ spodnĂ ÄŤelist budila dojem tĂ©hoĹľ vzdoru, kterĂ˝ tak dÄ›sil ĹˇpanÄ›lskĂ© conquistadory, kdyĹľ si krvavou cestou pokouĹˇeli podrobit jeho pĹ™edky.

Gamay jen zĂrala, jak rychle se ten galantnĂ stĹ™ĂzlĂk pĹ™emÄ›nil v mayskĂ©ho vĂˇleÄŤnĂka. Na neznĂˇmĂ©ho muĹľe to ale ĹľĂˇdnĂ˝ dojem neudÄ›lalo. Jen se uĹˇklĂbl a odhalil tak ĹˇirokĂ©

mezery mezi ĹľlutĂ˝mi zuby. MÄ›l dlouhĂ© mastnĂ© ÄŤernĂ© vlasy a strniĹˇtÄ›. JeĹľatĂ© vousy ale nedokĂˇzaly zcela zakrĂ˝t jizvy, kterĂ© na jeho ĹľloutenkovÄ› zbarvenĂ© tvĂˇĹ™i zanechala zĹ™ejmÄ›

pĹ™Ăjice. Na sobÄ› mÄ›l klasickĂ˝ odÄ›v mĂstnĂch obyvatel, pytlovitĂ© kalhoty, bavlnÄ›nou koĹˇili a sandĂˇly, na rozdĂl od ostatnĂch chudĂ˝ch venkovanĹŻ, kteĹ™Ă vĹľdy vypadali upravenÄ›, tenhle uĹľ dlouho mĂ˝dlo nevidÄ›l. Vypadal jako mestizo, mĂĹˇenec s podĂlem ĹˇpanÄ›lskĂ© a indiĂˇnskĂ© krve, ÄŤest ale nedÄ›lal ani jednomu z tÄ›chto etnik. ZbraĹ� nemÄ›l, nezdĂˇlo se vĹˇak, Ĺľe by si z napĹ™aĹľenĂ© maÄŤety nÄ›co dÄ›lal. DĹŻvod tĂ©to bezstarostnosti vyĹˇel najevo hned vzĂˇpÄ›tĂ. â€žB uenos dĂas, seĹ�or, seĹ�ora,â€ś ozval se dalĹˇĂ hlas. Zpoza tĂ©Ĺľe vyvĂ˝Ĺˇeniny, jen z druhĂ© strany, vyĹˇli jeĹˇtÄ› dva muĹľi. BliĹľĹˇĂ z nich mÄ›l zavalitou postavu a krĂˇtkĂ© ruce i nohy. Jeho obliÄŤej, kterĂ˝

vypadal jako pĹ™esnĂˇ replika nÄ›jakĂ© starĂ© mayskĂ© plastiky, rĂˇmovaly dlouhĂ© ÄŤernĂ© kotlety ve stylu Elvise. MÄ›l ponÄ›kud ĹˇikmĂ© oÄŤi, ĹˇirokĂ˝ nos a krutÄ› vyhlĂĹľejĂcĂ rty, pĹ™ipomĂnajĂcĂ dva kusy syrovĂ˝ch jater. ĂšstĂm obstaroĹľnĂ loveckĂ© puĹˇky mĂĹ™il pĹ™Ămo na nÄ›.

TĹ™etĂ muĹľ se postavil za â€�Elviseâ€™. MÄ›Ĺ™il moĹľnĂˇ vĂce neĹľ druzĂ dva dohromady. Byl ÄŤistĂ˝. Od chvĂle, kdy jeho bĂlĂ©

kalhoty a koĹˇile opustily naposledy praÄŤku, zĹ™ejmÄ› jeĹˇtÄ›

neubÄ›hlo mnoho ÄŤasu. DlouhĂ© tmavĂ© licousy mÄ›l stejnÄ›

peÄŤlivÄ› zastĹ™iĹľeny jako mohutnĂ˝ knĂr. BĹ™icho se mu sice znaÄŤnÄ› vydouvalo, paĹľe a nohy mÄ›l ale svalnatĂ©. V rukou volnÄ› tĹ™Ămal standardnĂ ĂştoÄŤnou puĹˇku M-l6 a na ĹˇirokĂ©m opasku, kterĂ˝ mu pomĂˇhal udrĹľovat na mĂstÄ› dobĹ™e ĹľivenĂ©

pandÄ›ro, mÄ›l zavÄ›Ĺˇeno pouzdro s pistolĂ.

MuĹľ v bĂlĂ©m se usmĂˇl a promluvil na profesora ĹˇpanÄ›lsky. Chi se na chvĂli zadĂval na jeho puĹˇku, pak pomalu spustil maÄŤetu dolĹŻ a hodil ji na zem. PotĂ© si sundal s ramene brokovnici a poloĹľil ji vedle maÄŤety. â€�Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™

pĹ™istoupil blĂĹľ a bez varovĂˇnĂ profesora udeĹ™il do obliÄŤeje.

Chi, kterĂ˝ vĂˇĹľil moĹľnĂˇ jenom sto liber, byl silou Ăşderu doslova vyzvednut do vzduchu a mrĹˇtÄ›n do trĂˇvy. Gamay se instinktivnÄ› postavila mezi leĹľĂcĂho profesora a ĂştoÄŤnĂka, aby mu zabrĂˇnila bezmocnĂ©ho vÄ›dce kopnout. ,Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™

se ale nepohnul, jen se na Gamay pĹ™ekvapenÄ› podĂval. Ta ho sjela varovnĂ˝m pohledem a pak, navzdory moĹľnĂ©mu nebezpeÄŤĂ, se otoÄŤila a sklonila k profesorovi, aby mu pomohla vstĂˇt. KdyĹľ ho brala za ruku, ucĂtila nĂˇhle prudkou bolest. NÄ›co ji Ĺˇkublo za vlasy tak silnÄ›, jako by se jĂ zachytily ve ĹľdĂmaÄŤce. Na chvĂli si dokonce pomyslela, Ĺľe ji nÄ›kdo skalpuje.

Pokusila se znovu nabĂ˝t rovnovĂˇhu, ĹˇkubnutĂ se ale opakovalo. ,Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™ ji drĹľel pevnÄ›. PĹ™itĂˇhl si ji blĂĹľ, tak blĂzko, Ĺľe kdyĹľ se zasmĂˇl, mĂˇlem se z jeho ÄŤesnekem pĂˇchnoucĂho dechu pozvracela. PoĹ™ĂˇdnÄ› to bolelo, jejĂ vztek ale bolest pĹ™ehluĹˇil. Na chvĂli se pĹ™estala hĂ˝bat, aby popadla dech a vzbudila v muĹľi dojem, Ĺľe uĹľ se nebude brĂˇnit. Jak mÄ›la sklonÄ›nou hlavu, koutkem oka zahlĂ©dla jeho sandĂˇl.

PoĹ™ĂˇdnÄ› mu dupla na nĂˇrt, pak se naklonila, pĹ™enesla do paty svĂ˝ch sto tĹ™icet pÄ›t liber ĹľivĂ© vĂˇhy a nÄ›kolikrĂˇt jĂ ze strany na stranu zakroutila, jako by chtÄ›la zaĹˇlĂˇpnout oharek cigarety.

MuĹľ hlasitÄ› zaĂşpÄ›l a povolil sevĹ™enĂ. Gamay se podaĹ™ilo letmo zahlĂ©dnout jeho obliÄŤej. KrĂˇtce se napĹ™Ăˇhla a udeĹ™ila ho loktem do koĹ™ene nosu. KĹ™upnutĂ, kterĂ© se pĹ™i nĂˇrazu ozvalo, jĂ poskytlo urÄŤitou satisfakci. MuĹľ pronikavÄ›

vykĹ™iknul a definitivnÄ› ji pustil. KdyĹľ se otoÄŤila, ke svĂ©mu znechucenĂ zjistila, Ĺľe ĂştoÄŤnĂk je jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd na nohou. DrĹľel se za nos, vztek ale evidentnÄ› tlumil bolest i v jeho pĹ™ĂpadÄ›.

Vyrazil po nĂ. Ĺ pinavĂ˝mi prsty jĂ Ĺˇel po krku. PĹ™edstavoval sice dost ubohĂ˝ exemplĂˇĹ™ lidskĂ©ho rodu, Gamay ale vÄ›dÄ›la, Ĺľe vzhledem k jeho vĂˇze a svalĹŻm, kterĂ© majĂ muĹľi od pĹ™Ărody vyvinutÄ›jĹˇĂ, pro nÄ›j nebude soupeĹ™em. Jestli ji chytĂ, vrazĂ mu koleno do rozkroku, coĹľ jako klasickĂ˝ prvek pouliÄŤnĂch rvaÄŤek moĹľnĂˇ oÄŤekĂˇvĂˇ, pak mu zapĂchne prsty do oÄŤĂ, a uvidĂ, jak se mu bude lĂbit tohle. OstraĹľitÄ› vyÄŤkĂˇvala.

â€žBasta!â€ś

To vykĹ™ikl onen velkĂ˝ muĹľ, kterĂ˝ vypadal jako Pancho Villa. Ăšsty se jeĹˇtÄ› stĂˇle usmĂval, v oÄŤĂch mu ale plĂˇl hnÄ›v.

,Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™ couvnul. Prsty si tĹ™el mĂsto, kde mu na nezdravÄ› vyhlĂĹľejĂcĂ pokoĹľce zaÄŤala naskakovat modĹ™ina.

Pak spustil ruku dolĹŻ a pĹ™iloĹľil si dlaĹ� k rozkroku. Bylo to jednoznaÄŤnĂ© gesto.

â€žJĂˇ pro tebe taky nÄ›co mĂˇm,â€ś Ĺ™ekl jĂ anglicky.

KdyĹľ pak proti nÄ›mu Gamay energicky vykroÄŤila, rychle se stĂˇhnul, za coĹľ ho jeho druzi odmÄ›nili bouĹ™livĂ˝m chechotem.

â€�Pancho Villuâ€™ nebojĂˇcnĂˇ reakce tak kĹ™ehkĂ© Ĺľeny zaujala. PĹ™istoupil k nĂ. â€žKdo jste?â€ś zeptal se, probodĂˇvaje Gamay pohledem.

â€žJsem doktorka Gamay TroutovĂˇ. Tohle je mĹŻj prĹŻvodce,â€ś

odpovÄ›dÄ›la

rychle,

zatĂmco

pomĂˇhala

profesorovi ze zemÄ›. Z profesorova vĂ˝razu pochopila, Ĺľe si nedÄ›lĂˇ iluze, jak by v pĹ™ĂpadÄ› prozrazenĂ jeho skuteÄŤnĂ©

identity vypadala jeho blĂzkĂˇ budoucnost. Zaujal servilnĂ postoj.

VysokĂ˝ muĹľ si profesora pohrdavÄ› zmÄ›Ĺ™il a pak svou pozornost zamÄ›Ĺ™il vĂ˝hradnÄ› na Gamay. â€žCo tady sakra dÄ›lĂˇte?â€ś

â€žJsem americkĂˇ vÄ›deckĂˇ pracovnice. DozvÄ›dÄ›la jsem se o tÄ›chto starĂ˝ch stavbĂˇch, a tak jsem se pĹ™iletÄ›la podĂvat, co jsou zaÄŤ. Toho muĹľe jsem si najala, aby mÄ› tu dovedl.â€ś ChvĂli ji zamyĹˇlenÄ› pozoroval. â€žCo jste naĹˇla?â€ś Gamay si odkaĹˇlala a rozhlĂ©dla se kolem. â€žNic moc. PrĂˇvÄ› jsme dorazili. TĂˇmhle jsme naĹˇli nÄ›jakou plastiku, to je vĹˇechno.

NemyslĂm si, Ĺľe by tu bylo nÄ›co zvlĂˇĹˇtnĂho k vidÄ›nĂ.â€ś ,Pancho Villaâ€™ se krĂˇtce zasmĂˇl a pak Ĺ™ekl: â€žNevÄ›dÄ›la jste, kde hledat. PojÄŹte, nÄ›co vĂˇm ukĂˇĹľu.â€ś VyĹˇtÄ›kl ĹˇpanÄ›lsky nÄ›jakĂ˝ rozkaz. â€�Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™

ĹˇĹĄouchnul Gamay brokovnicĂ do zad, kdyĹľ se ale otoÄŤila a zlostnÄ› se na nÄ›j podĂvala, rychle ustoupil. Rozhodl se vybĂt si zlost radÄ›ji na profesorovi, zvlĂˇĹˇtÄ› kdyĹľ vÄ›dÄ›l, Ĺľe se jĂ to nebude lĂbit. Zanedlouho doĹˇli na opaÄŤnĂ˝ konec planinky, kde spatĹ™ila asi tucet dlouhĂ˝ch vĂ˝kopĹŻ. KromÄ› jednoho byly vĹˇechny prĂˇzdnĂ©, jen v tom poslednĂm leĹľelo mnoĹľstvĂ nÄ›jakĂ˝ch keramickĂ˝ch nĂˇdob.

,Elvisâ€™ na rozkaz ,Pancho Villyâ€™ vytĂˇhl dva dĹľbĂˇny a postupnÄ› jimi Gamay zamĂˇval pĹ™ed nosem. â€žPo tomhle pasete?â€ś zeptal se jĂ dlouhĂˇn. Zaslechla, jak Chi hlasitÄ›

zalapal po dechu, a na chvĂli ji pĹ™epadly obavy, jestli ho neslyĹˇeli i ostatnĂ.

Uchopila jeden dĹľbĂˇn a zahledÄ›la se na ÄŤernĂ© postavy namalovanĂ© na smetanovÄ› bĂlĂ©m podkladu. VĂ˝jev zĹ™ejmÄ›

pĹ™edstavoval nÄ›jakou historickou udĂˇlost nebo legendu.

VĹˇechny ty nĂˇdoby patĹ™ily do kategorie kodexovĂ© keramiky, o nĂĹľ se Chi zmiĹ�oval. VrĂˇtila muĹľi dĹľbĂˇn. â€žVelmi hezkĂ©.â€ś â€žVelmi hezkĂ©,â€ś zopakoval to po nĂ â€�Pancho Villaâ€™. Ĺ�ekl to jeĹˇtÄ› nÄ›kolikrĂˇt a pak se rozesmĂˇl.

Po krĂˇtkĂ© poradÄ› vyrazili lupiÄŤi i se svĂ˝mi zajatci dĂˇle.

Jako prvnĂ Ĺˇel â€�Pancho Villaâ€™, â€�Elvisâ€™ a â€�Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™ s brokovnicĂ prĹŻvod uzavĂrali. DoĹˇli k trĂˇvou porostlĂ© homoli.

ÄŚĂˇst porostu byla odstranÄ›na, takĹľe bylo vidÄ›t kamennĂ©

zdivo. â€�Panchoâ€™ vstoupil klenutĂ˝m vstupem dovnitĹ™ a zmizel. KdyĹľ veĹˇla do budovy i Gamay, vĹˇimla si, Ĺľe v podlaze zeje velkĂ˝ otvor. Sestoupila dolĹŻ po nepravidelnĂ˝ch a jen hrubÄ› opracovanĂ˝ch schodech a ocitla se ve tmavĂ© a vlhkĂ© podzemnĂ dutinÄ› s vysokĂ˝m stropem.

KdyĹľ se tam shromĂˇĹľdili vĹˇichni, Ĺ™ekl dlouhĂˇn profesorovi nÄ›kolik slov, pak se otoÄŤil a spolu s ostatnĂmi vylupovaÄŤi odeĹˇel. ZĹŻstali sami.

â€žJste v poĹ™Ăˇdku?â€ś zeptala se Gamay profesora a po nĂ to ozvÄ›nou jeĹˇtÄ› nÄ›kolikrĂˇt zopakovaly stÄ›ny.

Prsty si pĹ™ejel po tvĂˇĹ™i. MĂsto, na kterĂ© dopadla pÄ›st, bylo stĂˇle jeĹˇtÄ› zarudlĂ©.

â€žPĹ™eĹľiju to, o tom zvĂĹ™eti, co mÄ› praĹˇtilo, to ale tvrdit nemohu. A jak je vĂˇm?â€ś

OpatrnÄ› si osahala citlivĂ© mĂsto na hlavÄ› a pak odpovÄ›dÄ›la: â€žStejnÄ› jsem si je chtÄ›la naondulovat.â€ś V dosud kamennĂ© tvĂˇĹ™i se mu poprvĂ© po dlouhĂ© dobÄ›

rozehrĂˇl ĹˇirokĂ˝ ĂşsmÄ›v.

â€žDÄ›kuji vĂˇm. Kdybyste nezasĂˇhla, uĹľ by moĹľnĂˇ bylo po mnÄ›.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ,â€ś Ĺ™ekla na to Gamay, v duchu si ale vybavila jeho napĹ™aĹľenou maÄŤetu. V tĂ© chvĂli to vypadalo, Ĺľe profesor â€�Ĺ˝lutĂ©ho TesĂˇkaâ€™ rozsekĂˇ na kusy. PohlĂ©dla ke schodiĹˇti, po kterĂ©m do podzemĂ sestoupili. â€žCo ten dlouhĂˇn Ĺ™Ăkal?â€ś â€žProhlĂˇsil, Ĺľe se nebude zdrĹľovat naĹˇĂm svazovĂˇnĂm.

Odtud prĂ˝ vede jenom jedna cesta. NÄ›koho nechĂˇ u vchodu.

Jestli se pokusĂme utĂ©ct, zabije nĂˇs.â€ś â€žStruÄŤnÄ›jĹˇĂ a upĹ™ĂmnÄ›jĹˇĂ uĹľ asi bĂ˝t nemohl.â€ś â€žByla to moje chyba,â€ś prohlĂˇsil Chi zasmuĹˇile. â€žNemÄ›l jsem vĂˇs sem brĂˇt. Ale ani ve snu mÄ› nenapadlo, Ĺľe o tom mĂstÄ› uĹľ vykrĂˇdaÄŤi vÄ›dĂ.â€ś

â€žZe vzhledu tĂ© keramiky soudĂm, Ĺľe uĹľ tu nÄ›jakou dobu tvrdÄ› makajĂ.â€ś

â€žTy artefakty, co jste vidÄ›la v jĂˇmÄ›, majĂ cenu nÄ›kolika set tisĂc dolarĹŻ. MoĹľnĂˇ nÄ›kolika milionĹŻ. Ten vysokĂ˝ tomu ĹˇĂ©fuje. OstatnĂ se nechali jenom najmout. Hovada.â€ś Po chvilce mlÄŤenĂ pak dodal: â€žBylo vĂˇĹľnÄ› dobĹ™e, Ĺľe jste jim neĹ™ekla, kdo jsem.â€ś

â€žNebyla jsem si jista, jako daleko se vaĹˇe slĂˇva uĹľ roznesla, a tak jsem nechtÄ›la riskovat. Mohli uĹľ o vĂˇs slyĹˇet.â€ś ZadĂvala se na vysokĂ˝ strop, kterĂ˝ bylo v matnĂ©m svÄ›tle pĹ™ichĂˇzejĂcĂm od schodĹŻ stÄ›ĹľĂ vidÄ›t. â€žKde to jsme?â€ś â€žTo je cenote. Tady si lidĂ©, kteĹ™Ă tu Ĺľili, chodili pro vodu.

Tuhle zĂˇsobĂˇrnu jsem objevil uĹľ pĹ™i svĂ© druhĂ© nĂˇvĹˇtÄ›vÄ›.

NĂˇsledujte mÄ›.â€ś UĹˇli asi sto stop. Ĺ ero postupnÄ› houstlo, kdyĹľ ale doĹˇli k jakĂ©si velkĂ© nĂˇdrĹľi naplnÄ›nĂ© vodou, opÄ›t se rozjasnilo. SvÄ›tlo dolĹŻ proudilo otvorem v kamennĂ© klenbÄ›, kterĂˇ se podle jejĂho odhadu nachĂˇzela tak ĹˇedesĂˇt stop nad podlahou. NĂˇdrĹľ na druhĂ© stranÄ› konÄŤila kolmou stÄ›nou, kterĂˇ pokraÄŤovala vzhĹŻru aĹľ ke stropu, straĹˇidelnÄ›

nasvĂcenĂ©mu paprsky odraĹľenĂ˝mi od hladiny.

â€žVoda je absolutnÄ› ÄŤistĂˇ,â€ś prohlĂˇsil Chi. â€žPĹ™i deĹˇti prosĂˇkne vĂˇpencem, shromĂˇĹľdĂ se pod nĂm a najde si podzemnĂmi tunely, dutinami a jeskynÄ›mi, jako je tato, opÄ›t cestu k povrchu.â€ś

Gamay se posadila na jakousi nĂzkou Ĺ™Ămsu. â€žVy tenhle druh lidĂ znĂˇte. Co si myslĂte, Ĺľe asi udÄ›lajĂ?â€ś Profesor Chi musel nad jejĂm klidem Ĺľasnout. Asi bych se ale nemÄ›l moc divit, blesklo mu hlavou. VĹľdyĹĄ nedala najevo strach ani tehdy, kdyĹľ se postavila na jeho obranu, ani pak, kdyĹľ si mĂˇlem podala toho muĹľe, co ho praĹˇtil.

â€žMĂˇme teÄŹ trochu ÄŤasu. MusĂ se spojit s pĹ™ekupnĂky, kteĹ™Ă je najali, a zeptat se jich, co by mÄ›li udÄ›lat s nezvanou AmeriÄŤankou. Bez jejich poĹľehnĂˇnĂ se o nic nepokusĂ.â€ś â€žA pak?â€ś

PokrÄŤil rameny. â€žMoc moĹľnostĂ nemajĂ. Tohle je velmi bohatĂ© naleziĹˇtÄ›, asi ho nebudou chtĂt opustit. A prĂˇvÄ› to by museli udÄ›lat, kdyby nĂˇs mÄ›li propustit.â€ś â€žTakĹľe by pro nÄ› bylo lepĹˇĂ, kdybychom navĹľdy zmizeli ze svÄ›ta. I kdyĹľ tihle tĹ™i to nevÄ›dĂ, nikdo ve skuteÄŤnosti netuĹˇĂ, kde jsme. LidĂ© by moĹľnĂˇ doĹˇli k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe nĂˇs seĹľral jaguĂˇr.â€ś

â€žAsi by nĂˇm tak bezstarostnÄ› neukazovali svou koĹ™ist, kdyby se domnĂvali, Ĺľe bychom mohli mĂt moĹľnost komukoli o nĂ Ĺ™Ăct.â€ś

Gamay se rozhlĂ©dla. â€žNeznĂˇte nĂˇhodou nÄ›jakou tajnou Ăşnikovou cestu?â€ś

â€žVede odtud nÄ›kolik tunelĹŻ, buÄŹ jsou to ale slepĂ©

chodby, nebo klesajĂ aĹľ pod ĂşroveĹ� hladiny spodnĂ vody a jsou neprĹŻchodnĂ©.â€ś

Gamay se opÄ›t postavila a pĹ™istoupila k nĂˇdrĹľi. â€žNemĂˇte tuĹˇenĂ, jak je to hlubokĂ©?â€ś

â€žTÄ›Ĺľko Ĺ™Ăct.â€ś

â€žMluvil jste o podzemnĂch jeskynĂch a tunelech, kterĂ˝mi voda pĹ™itĂ©kĂˇ. Existuje podle vĂˇs Ĺˇance, Ĺľe by se jimi dalo proplout a vynoĹ™it se nÄ›kde jinde?â€ś

,Je to moĹľnĂ©. Ano. V okolĂ je podobnĂ˝ch podzemnĂch nĂˇdrĹľĂ vĂce.â€ś

Gamay se nahnula nad vodu a asi minutu se snaĹľila proniknout pohledem aĹľ ke dnu.

â€žO co se snaĹľĂte?â€ś zeptal se jĂ profesor.

â€žSlyĹˇel jste pĹ™ece, co ten chmatĂˇk Ĺ™Ăkal. ChtÄ›l by si se mnou domluvit rande.â€ś SkoÄŤila do vody a doplavala pĹ™ibliĹľnÄ› do stĹ™edu nĂˇdrĹľe. â€žAbych byla upĹ™ĂmnĂˇ, nenĂ mĹŻj typ,â€ś Ĺ™ekla, a kdyĹľ doznÄ›la ozvÄ›na, zhluboka se nadechla a zmizela pod hladinou.

19 KAPITOLA

DevĂtimĂlovĂˇ ÄŹoura, Arizona

Austin byl pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe k bouĹ™ce nedojde. BobtnajĂcĂ tmavĂˇ mraÄŤna, kterĂˇ se v dĂˇli celĂ© odpoledne zlovÄ›stnÄ›

stahovala, se totiĹľ zastavila u rozeklanĂ©ho vrcholu jednĂ© z hor. KdyĹľ se teÄŹ s Ninou prochĂˇzel podĂ©l hranice ranÄŤe, vypadali jako bezstarostnĂˇ dvojice, kterĂˇ si jen tak vyĹˇla.

Austin ale chtÄ›l, aby si pĹ™ĂpadnĂ˝ skrytĂ˝ pozorovatel prĂˇvÄ›

tohle myslel. Zastavili se pod modrozelenĂ˝mi vÄ›tvemi palo verde, stromu, kterĂ˝ se stal jednĂm z oficiĂˇlnĂch symbolĹŻ

stĂˇtu Arizona, a zadĂvali se do dĂˇlav naplnÄ›nĂ˝ch tĂĹľivĂ˝m tichem. Paprsky pomalu zapadajĂcĂho slunce si pohrĂˇvaly se zbrĂˇzdÄ›nĂ˝mi svahy a dodĂˇvaly jim tu zlatĂ˝, tu bronzovĂ˝, jinde zase mÄ›dÄ›nĂ˝ nĂˇdech.

Objal Ninu kolem ramen a nÄ›ĹľnÄ› ji k sobÄ› pĹ™itĂˇhl.

NebrĂˇnila se. Byla tak blĂzko, Ĺľe pĹ™Ămo cĂtil, jak uvnitĹ™ sĂˇlĂˇ.

â€žOpravdu tÄ› nepĹ™esvÄ›dÄŤĂm, abys odjela?â€ś â€žBylo by to plĂ˝tvĂˇnĂ ÄŤasem,â€ś odpovÄ›dÄ›la. â€žChci to vĹˇechno vidÄ›t a pochopit.â€ś

Jejich rty se skoro dotĂ˝kaly. V jakĂ©mkoli jinĂ©m pĹ™ĂpadÄ›

by v podobnÄ› probĂhajĂcĂm vztahu nĂˇsledoval polibek, kdyĹľ se ale Austin zahledÄ›l do jejĂch ĹˇedĂ˝ch oÄŤĂ plnĂ˝ch oranĹľovĂ˝ch stĹ™ĂpkĹŻ vrhanĂ˝ch sluncem klonĂcĂm se k zĂˇpadu, vycĂtil, Ĺľe je myslĂ nÄ›kde ĂşplnÄ› jinde, u zavraĹľdÄ›nĂ˝ch pĹ™Ăˇtel a kolegĹŻ. â€žChĂˇpu,â€ś Ĺ™ekl tiĹˇe.

â€žDĂky. OceĹ�uji to.â€ś OÄŤi jĂ tÄ›kaly po pomalu tmavnoucĂ pouĹˇti. â€žMyslĂĹˇ, Ĺľe pĹ™ijdou?â€ś zeptala se.

â€žNemĂˇm o tom nejmenĹˇĂch pochyb. Jak by mohli takovĂ©

nĂˇvnadÄ› odolat?â€ś

â€žNejsem si jista, Ĺľe se o mne jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd zajĂmajĂ.â€ś â€žMĂˇm na mysli tu Ĺ™Ămskou bystu. ĂšĹľasnĂˇ prĂˇce.â€ś â€žJe to vĂ˝sledek kolektivnĂho ĂşsilĂ,â€ś Ĺ™ekla Nina s ĂşsmÄ›vem. â€žPotĹ™ebovali jsme vzor, nÄ›koho, kdo vypadĂˇ ÄŤi vypadal jako Ĺ™ĂmskĂ˝ cĂsaĹ™. Paul je na poÄŤĂtaÄŤovou grafiku skuteÄŤnÄ› machr. Vybral v archivu nÄ›jakou fotku, jednoduĹˇe z nĂ odstranil vousy, nechal trochu proĹ™Ădnout vlasy, vykouzlil z nich ĂşÄŤes Ăˇ la Julius Caesar a mĂsto saka tam dal nĂˇprsnĂ krunĂ˝Ĺ™.â€ś NĂˇhle ji nÄ›co napadlo, a tak se poplaĹˇenÄ›

zeptala: â€žCo myslĂĹˇ, nebude se admirĂˇl Sandecker vztekat, aĹľ zjistĂ, Ĺľe jsme si vypĹŻjÄŤili jeho obliÄŤej?â€ś â€žPodle mĂ©ho mu to docela zalichotĂ. MoĹľnĂˇ by ale mohl nÄ›co namĂtat proti tomu, Ĺľe byl zvÄ›ÄŤnÄ›n jako pouhĂ˝ cĂsaĹ™. A ten vĂ˝slednĂ˝ vĂ˝raz je trochu moc laskavĂ˝.â€ś ZadĂval se na ĹˇednoucĂ nebe. â€žUĹľ to tak vypadĂˇ, Ĺľe se co nevidÄ›t doÄŤkĂˇme.â€ś

SevĹ™enĂ© Ĺˇiky tmavĂ˝ch mrakĹŻ se odtrhly od vrcholkĹŻ hor a rychle vyrazily jejich smÄ›rem. HorskĂ© svahy se zbarvily do tmavohnÄ›da. Z pouĹˇtÄ› se ozvalo nÄ›kolikerĂ© zarachocenĂ hromu. SluneÄŤnĂ paprsky chvĂli vzdorovaly, pak ale marnou bitvu vzdaly.

Nina s Austinem se nejdĹ™Ăve zastavili u obou winnebagĹŻ

zaparkovanĂ˝ch nedaleko plechovĂ© garĂˇĹľe, zapnuli v nich vnitĹ™nĂ osvÄ›tlenĂ a pak se v ĹľloutnoucĂm svÄ›tle vydali za Troutem do polorozpadlĂ© hlavnĂ budovy ranÄŤe, kde mÄ›li zĹ™Ăzeno velitelskĂ© stanoviĹˇtÄ›.

Wingateovi, kterĂ© kopĂˇnĂ a prosĂ©vĂˇnĂ hlĂny unavilo, se vrĂˇtili do motelu o nÄ›co dĹ™Ăve. Ned, Carl a Zavala uĹľ zaujali obrannĂˇ postavenĂ pĹ™ed starou dobytÄŤĂ ohradou. Ze svĂ˝ch mĂst mÄ›li na pouĹˇĹĄ, tĂˇhnoucĂ se aĹľ k horizontu, dokonalĂ˝

vĂ˝hled. ZĂˇloĹľnĂ skupina by mÄ›la dorazit a zajistit pĹ™Ăjezdovou cestu hned po setmÄ›nĂ.

Ve chvĂli, kdy Nina s Austinem vchĂˇzeli do zbytkĹŻ

hlavnĂ budovy, prudkĂ˝ zĂˇvan vÄ›tru zvĂĹ™il pĂsek a na zem dopadly prvnĂ tÄ›ĹľkĂ© kapky. Trouta nalezli v kuchyni, jedinĂ©

mĂstnosti, kterĂˇ jeĹˇtÄ› stĂˇle mÄ›la stĹ™echu. DĂ©ĹˇĹĄ si sice rychle naĹˇel nÄ›kolika dÄ›rami cestu i do tĂ©to ÄŤĂˇsti domu a na hlinÄ›nĂ©

podlaze se brzy objevily prvnĂ struĹľky a louĹľe, jinak tam ale bylo relativnÄ› sucho a rozhodnÄ› pĹ™ĂjemnÄ›ji neĹľ venku.

ZubatĂ˝m dveĹ™nĂm otvorem bylo vidÄ›t na oba winnebagy a mezerami mezi vepĹ™ovicemi se dalo, asi tak jako stĹ™Ălnami v hradnĂch zdech, pozorovat v podstatÄ› celĂ© okolĂ.

VĂtr a dĂ©ĹˇĹĄ znamenaly pouze zaÄŤĂˇtek. ElektrickĂˇ pouĹˇtnĂ bouĹ™e se obvykle nespokojĂ jen s nÄ›kolika symbolickĂ˝mi Ăşdery hromu. Vybere si nÄ›jakĂ© mĂsto, vrhne se na nÄ› a zahrne ho pĹ™Ăvaly vod a klikatĂ˝mi blesky. Mezi jednotlivĂ˝mi vĂ˝boji pĹ™itom vÄ›tĹˇinou neuplyne ani vteĹ™ina, nÄ›kdy protne vzduch dokonce nÄ›kolik bleskĹŻ najednou. DĂ©ĹˇĹĄ se dolĹŻ Ĺ™ine s nenĂˇvistnou ĹˇkodolibostĂ vlastnĂ spĂĹˇe lidem a biÄŤuje zem jako pĹ™ehradnĂˇ dÄ›lostĹ™eleckĂˇ palba, jejĂmĹľ ĂşÄŤelem bĂ˝vĂˇ

snaha zastavit postup protivnĂka ÄŤi oslabit jeho bojovĂ©

odhodlĂˇnĂ.

TĂ©mÄ›Ĺ™ nepohasĂnajĂcĂ stroboskopickĂ© svÄ›tlo jako by opticky zastavovalo tÄ›ĹľkĂ© kapky na jejich pouti k zemi.

ZatĂmco Trout pozoroval okolĂ, Austin pomocĂ pĹ™enosnĂ©

vysĂlaÄŤky udrĹľoval rĂˇdiovĂ© spojenĂ se strĂˇĹľnĂ˝mi. Aby ho na druhĂ©m konci bylo v tom lijĂˇku a hromobitĂ vĹŻbec slyĹˇet, musel do sluchĂˇtka kĹ™iÄŤet. HlĂdky dostaly pokyn, aby se v pravidelnĂ˝ch intervalech hlĂˇsily a aby okamĹľitÄ› daly vÄ›dÄ›t, kdyby spatĹ™ily nÄ›co neobvyklĂ©ho. MuĹľi na pĹ™edsunutĂ˝ch stanoviĹˇtĂch se ohlaĹˇovali vlastnĂmi jmĂ©ny. Ĺ estice ÄŤekajĂcĂ v prostoru starĂ© benzinovĂ© pumpy se pĹ™edstavovala jako â€�skupina Aâ€™, osĂˇdka vrtulnĂku, nazĂ˝vanĂˇ jednoduĹˇe â€�skupina Bâ€™, mÄ›la jen pozornÄ› poslouchat a udrĹľovat rĂˇdiovĂ© ticho.

V AustinovÄ› vysĂlaÄŤce se ozval zvuk pĹ™ipomĂnajĂcĂ obvyklĂ© praskĂˇnĂ statickĂ© elektĹ™iny, ve skuteÄŤnosti ale Ĺˇlo o hlasitĂ© ĹˇumÄ›nĂ deĹˇtÄ›.

â€žNed zĂˇkladnÄ›. Nic.â€ś

â€žRozumĂm,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin. â€žCarle, ozvi se.â€ś â€žCarl, taky nic,â€ś ozvalo se o vteĹ™inu pozdÄ›ji. Joe, kterĂ˝ si vzal k srdci Austinovu ĹľĂˇdost, aby hlĂˇĹˇenĂ byla co nejstruÄŤnÄ›jĹˇĂ, odpovÄ›dÄ›l podobnÄ›, drobnĂ˝ vtĂpek si ale neodpustil: â€žTaky taky nic.â€ś

â€žSkupina A, ani noha,â€ś ozvali se muĹľi z cesty. BouĹ™ka trvala skoro hodinu, a kdyĹľ pak koneÄŤnÄ› pominula, pĹ™edÄŤasnĂˇ tma, kterou s sebou pĹ™inesla, uĹľ svou vlĂˇdu nevzdala, jen tu a tam pĹ™ipustila, aby se v dĂˇlce trochu zablesklo. DeĹˇtÄ›m proÄŤiĹˇtÄ›nĂ˝ vzduch intenzivnÄ› vonÄ›l po pelyĹ�ku. HlĂdky se i nadĂˇle pravidelnÄ› hlĂˇsily. Dlouho byl vĹˇude klid, pohoda vĹˇak skonÄŤila hlĂˇĹˇenĂm oddĂlu hlĂdajĂcĂho pĹ™Ăjezdovou cestu.

â€žSkupina A zĂˇkladnÄ›. PĹ™ijĂĹľdĂ nÄ›jakĂ© auto. ZaujĂmĂˇme postavenĂ.â€ś

PlĂˇn tĂ©to skupiny vypadal nĂˇsledovnÄ› - dva muĹľi auto zastavĂ a dva je budou krĂ˝t, pĂˇtĂ˝ bude zezadu zajiĹˇĹĄovat poslednÄ› zmĂnÄ›nou dvojicĂ a ĹˇestĂ˝ bude udrĹľovat rĂˇdiovĂ©

spojenĂ se zĂˇkladnou.

Austin se postavil do dveĹ™nĂho prostoru a zadĂval se smÄ›rem k silnici. Tmu proĹ™Ăzla svÄ›tla reflektorĹŻ. Asi za minutu se ozvala vysĂlaÄŤka.

â€žDĂˇvĂˇme autu signĂˇl zastavit… zastavuje. OpatrnÄ› se pĹ™ibliĹľujeme.â€ś

Austin zatajil dech. V takhle pozdnĂ hodinÄ› nemĹŻĹľe mĂt nikdo k nĂˇvĹˇtÄ›vÄ› dĹŻvod. V duchu si pĹ™edstavil, jak se muĹľi ze skupiny A z obou stran k vozu pĹ™ibliĹľujĂ. Doufal, Ĺľe nejde o akci na odvrĂˇcenĂ pozornosti a Ĺľe se skuteÄŤnĂ ĂştoÄŤnĂci v tĂ©Ĺľe chvĂli neblĂĹľĂ z jinĂ©ho smÄ›ru. Rychle se spojil s ostatnĂmi hlĂdkami. Na okraji pouĹˇtÄ› byl ale klid.

Po chvilce napÄ›tĂ pĹ™iĹˇlo z pĹ™ĂjezdovĂ© cesty dalĹˇĂ hlĂˇĹˇenĂ.

â€žSkupina A,â€ś ozval se hlas, kterĂ˝ uĹľ znÄ›l o poznĂˇnĂ klidnÄ›ji, â€žznĂˇte nÄ›koho jmĂ©nem George Wingate?â€ś â€žAno,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin, â€žco je s nĂm?â€ś â€žĹ�ĂdĂ tohle auto.â€ś

â€žStarĹˇĂ, bĂlĂ© vlasy a vousy?â€ś

â€žPotvrzuji. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe tu pracuje.â€ś â€žTo souhlasĂ. Je s nĂm jeho Ĺľena?â€ś â€žNe, je sĂˇm.â€ś

â€žCo tu chce?â€ś

â€žĹ�ĂkĂˇ, Ĺľe tu jeho manĹľelka zapomnÄ›la zĂˇpisnĂk. Nechala ho v koupelnÄ› jednoho winnebaga. Stavil by se pro nÄ›j dĹ™Ăve, v tĂ© bouĹ™ce to ale neĹˇlo. JakĂ© jsou instrukce?â€ś â€žNechte ho, mĹŻĹľe pokraÄŤovat.â€ś

â€žRozumĂm, konec.â€ś

SvÄ›tla se dala opÄ›t do pohybu a auto se zaÄŤalo blĂĹľit k ranÄŤi. Za chvĂli uĹľ zaparkovalo mezi jednĂm winnebagem a plechovou garĂˇĹľĂ. OtevĹ™ely se dveĹ™e a vystoupila vysokĂˇ

postava. Wingate zamĂĹ™il k bliĹľĹˇĂmu obytnĂ©mu vozu a zmizel za nĂm. Asi po minutÄ› se zase objevil a drĹľel nÄ›co v podpaĹľĂ. Pak se zastavil a udÄ›lal podivnou vÄ›c. ObrĂˇtil se ÄŤelem k hlavnĂ budovÄ› ranÄŤe a mĂˇvnul rukou. Austin si byl jist, Ĺľe neĹˇlo o bezdÄ›ÄŤnĂ˝ pohyb. Pak muĹľ nastoupil opÄ›t do vozu a odjel. Austin se otoÄŤil k NinÄ›, kterĂˇ byla usazena na starĂ©m Ĺˇpalku na porcovĂˇnĂ masa. Jeho udivenĂ˝ vĂ˝raz jĂ nemohl uniknout. â€žNÄ›jakĂ˝ problĂ©m?â€ś zeptala se znepokojenÄ›. â€žNe,â€ś odpovÄ›dÄ›l, aby ji uklidnil. â€žByl to faleĹˇnĂ˝ poplach.â€ś Neuplynula ani minuta a ozvala se opÄ›t vysĂlaÄŤka. â€žSkupina A, nĂˇvĹˇtÄ›vnĂk odjel. Konec.â€ś â€žDĂky. DobrĂˇ prĂˇce. ZĂˇkladna konÄŤĂ.â€ś Trout pokrÄŤil rameny. â€žMoĹľnĂˇ Ĺľe dneĹˇnĂ noc nenĂ tou pravou nocĂ.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ,â€ś Ĺ™ekl na to Austin, jeho staĹľenĂ© rysy ale nasvÄ›dÄŤovaly tomu, Ĺľe o tom nenĂ skĂˇlopevnÄ› pĹ™esvÄ›dÄŤen.

KdyĹľ se o patnĂˇct minut potĂ© rozezvuÄŤel TroutĹŻv mobilnĂ telefon, nikoho to nepĹ™ekvapilo. UĹľ celou vÄ›ÄŤnost se marnÄ› pokouĹˇel spojit s Gamay a nakonec jĂ nechal vzkaz, aby se ozvala sama. SĂˇhl do kapsy a vytĂˇhl miniaturnĂ rozklĂˇdacĂ motorolu. ChvĂli naslouchal a pak Ĺ™ekl: â€žAni slovo? Mohl bys, prosĂm tÄ›, poĹľĂˇdat kluky na Nereu, aby mi dali vÄ›dÄ›t, aĹľ se jim ozve? Ano, rĂˇd si s nĂm promluvĂm.

Ahoj, Rudi.â€ś Poslouchal jeĹˇtÄ› asi minutu a kdyĹľ pak opÄ›t promluvil, brĂˇzdily jeho ÄŤelo hlubokĂ© vrĂˇsky. â€žDobrĂˇ.

Ĺ�eknu to Kurtovi a pak se ozvu.â€ś

â€žTo je divnĂ©,â€ś prohlĂˇsil, kdyĹľ ukonÄŤil hovor. â€žRudi se postaral o vznik fiktivnĂ korporace, kterĂˇ se v rĂˇmci tohoto projektu starĂˇ o koordinaci vĹˇech ÄŤinnostĂ. FaleĹˇnĂ© jmĂ©no a telefonnĂ ÄŤĂslo do jednĂ© z kancelĂˇĹ™Ă v sĂdle naĹˇĂ agentury.

PĹ™ed chvĂlĂ se ozvala policie z Montany. VypadĂˇ to, Ĺľe naĹˇli nÄ›jakou dvojici, jak se potloukĂˇ na dĂˇlnici. Vychrlila na nÄ›

ĹˇĂlenou historku o Ăşnosu.â€ś

Austin, kterĂ˝ jeĹˇtÄ› stĂˇle pĹ™emĂtal, proÄŤ zatĂm k niÄŤemu nedoĹˇlo, poslouchal jen na pĹŻl ucha. â€žUFO?â€ś zeptal se.

â€žNemyslĂm si, Ĺľe bychom to mÄ›li brĂˇt na lehkou vĂˇhu.

Ti lidĂ© totiĹľ tvrdĂ, Ĺľe byli pĂˇr dnĹŻ nÄ›kde drĹľeni a Ĺľe jsou na cestÄ› k jednomu archeologickĂ©mu naleziĹˇti v ArizonÄ›.â€ś Austin nastraĹľil uĹˇi. â€žZnĂˇ policie jejich jmĂ©na?â€ś â€žWingateovi.â€ś

Austinovy reakce byly ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› vlivem bouĹ™ky a ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› v dĹŻsledku nudy, kterou s sebou nesla poklidnÄ›

probĂhajĂcĂ hlĂdka, dosud ponÄ›kud ospalĂ©, teÄŹ se mu ale v hlavÄ› rozezvuÄŤely poplaĹˇnĂ© zvonky.

â€žProklatÄ›,â€ś zaklel. â€žPaule, rychle sem povolej vrtulnĂk.

A aĹĄ se k naleziĹˇti dostavĂ i skupina A,â€ś zvolal a rozrazil dveĹ™e. KdyĹľ byl asi napĹŻl cesty mezi budovou ranÄŤe a zaparkovanĂ˝mi auty, pĹ™emÄ›nila se nĂˇhle plechovĂˇ garĂˇĹľ ve ĹľlutoÄŤervenou ohnivou kouli. Vrhnul se k zemi, rukama si zakryl hlavu a obliÄŤej zaryl do mokrĂ©ho pĂsku. PropanovĂ©

nĂˇdrĹľe v obytnĂ˝ch vozech ĹľĂˇr nevydrĹľely a explodovaly bezprostĹ™ednÄ› potĂ©. ZemÄ› se zachvÄ›la a noc se zmÄ›nila v den. Z oblohy zaÄŤaly prĹˇet kusy rozpĂˇlenĂ©ho kovu, vĂtr, kterĂ˝ tu bouĹ™e zanechala jako svou pĹ™ipomĂnku, vÄ›tĹˇinu z nich ale odnesl stranou, takĹľe jeho nechrĂˇnÄ›nĂˇ zĂˇpÄ›stĂ a hĹ™bety rukou popĂˇlilo jen pĂˇr ĹľhavĂ˝ch jisker.

KovovĂ˝ hĹ™mot dopadajĂcĂch trosek utichl. Austin zvedl hlavu a vyplivl z Ăşst pĂsÄŤitou bĹ™eÄŤku. GarĂˇĹľ zmizela, stejnÄ›

tak i oba winnebagy. Na jejich mĂstÄ› teÄŹ s praskotem plĂˇpolaly ohnÄ›. OkolnĂ zem pokrĂ˝vala vrstva ĹľhavĂ©ho popela.

KdyĹľ si byl jist, Ĺľe uĹľ k ĹľĂˇdnĂ© dalĹˇĂ explozi nedojde, pĹ™istoupil blĂĹľ k hoĹ™ĂcĂm troskĂˇm. Z aut a garĂˇĹľe toho moc nezbylo. Pak pĹ™ibÄ›hl k mĂstu vĂ˝buchu Trout s Ninou. â€žJsi v poĹ™Ăˇdku, Kurte?â€ś zeptala se vydÄ›ĹˇenÄ› Nina. â€žNic mi nenĂ,â€ś prohlĂˇsil Austin s oÄŤima upĹ™enĂ˝ma na plĂˇpolajĂcĂ hranici.

Automaticky zvedl ruku a odstranil si z jazyka pĂˇr zrnek pĂsku. â€žDĂˇvĂˇm ale pĹ™ednost ohĹ�ostrojĹŻm, co je vĹľdycky pĹ™ipravuji na ÄŤtvrtĂ©ho ÄŤervence.â€ś

Carl, Ned a Joe pĹ™ibÄ›hli jen o pĂˇr vteĹ™in pozdÄ›ji. Pak se ze vĹˇech stran zaÄŤaly blĂĹľit nÄ›jakĂ© stĂny. MuĹľi ze skupiny A se hnali k mĂstu exploze a ani se pĹ™i tom nepokouĹˇeli krĂ˝t ÄŤi drĹľet mimo osvÄ›tlenĂ˝ prostor. Jejich zmatenĂ© vĂ˝kĹ™iky brzy zanikly v rachotu rotorĹŻ pĹ™ilĂ©tajĂcĂho vrtulnĂku. Pilot si vĹˇiml, Ĺľe proud vzduchu od vrtule rozdmĂ˝chĂˇvĂˇ plameny a vrhĂˇ do stran kaskĂˇdy jisker, a tak radÄ›ji poodlĂ©tl a pĹ™istĂˇl poblĂĹľ hlavnĂ budovy.

To uĹľ ale AustinĹŻv mozek pracoval na plnĂ© obrĂˇtky.

â€žPaule, znĂˇĹˇ ÄŤĂslo toho motelu, co v nÄ›m bydlĂ Wingateovi?â€ś

â€žAno, mĂˇm ho v pamÄ›ti mobilu.â€ś

â€žZavolej tam. Zjisti, jestli tam jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd jsou.â€ś Trout navolil ÄŤĂslo a poĹľĂˇdal o pĹ™epojenĂ do pokoje WingateovĂ˝ch.

Pak se otoÄŤil k Austinovi. â€žMluvil jsem s noÄŤnĂ sluĹľbou.

TvrdĂ, Ĺľe Wingateovi uĹľ zaplatili, jejich auto tam prĂ˝ ale jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd stojĂ. Zajde dolĹŻ a zkusĂ zaklepat na jejich dveĹ™e.â€ś Netrvalo dlouho a muĹľ se vrĂˇtil k telefonu.

â€žUklidnÄ›te se, pane,â€ś Ĺ™ekl mu chlĂˇcholivÄ› Trout potĂ©, co jej vyslechl. â€žUdÄ›lejte, co vĂˇm teÄŹ Ĺ™eknu. Zavolejte policii. A niÄŤeho se v tom pokoji nedotĂ˝kejte.â€ś Trout domluvil a obrĂˇtil se k Austinovi. â€žZaklepal jim na dveĹ™e, ĹľĂˇdnou odpovÄ›ÄŹ ale nedostal. Tak vzal za kliku.

Nebylo zamÄŤeno, takĹľe vstoupil dovnitĹ™. V koupelnÄ› naĹˇel tÄ›lo. Ĺ˝enskĂ©. Poznal panĂ Wingateovou.â€ś Austinovi ztvrdly rysy. â€žPo Wingateovi ani vidu?â€ś

â€žNe. Podle noÄŤnĂ sluĹľby ho nÄ›kdo musel odvĂ©zt.â€ś â€žO tom ani v nejmenĹˇĂm nepochybuji.â€ś â€žCo se dÄ›je?â€ś zeptala se Nina. â€žTeÄŹ nenĂ na vysvÄ›tlovĂˇnĂ ÄŤas. Hned se vrĂˇtĂme.â€ś Austin poĹľĂˇdal Zavalu, aby se pokusil s tĂm boĹľĂm dopuĹˇtÄ›nĂm nÄ›co udÄ›lat, a pak se s Troutem rozbÄ›hl k vrtulnĂku. Ten se za okamĹľik opÄ›t zvedl do vzduchu. ZamĂĹ™ili k dĂˇlnici, letÄ›li podĂ©l nĂ tak dlouho, dokud nezahlĂ©dli jasnÄ› zĂˇĹ™ĂcĂ neonovou reklamu zvoucĂ motoristy k nĂˇvĹˇtÄ›vÄ› motelu, a pak pĹ™istĂˇli na parkoviĹˇti.

Policie uĹľ dorazila a prĂˇvÄ› prohledĂˇvala pokoj WingateovĂ˝ch. Austin vytĂˇhl prĹŻkazku a pĹ™edstavil se zbÄ›ĹľnĂ© jako pracovnĂk federĂˇlnĂ agentury. Doufal pĹ™itom, Ĺľe to pochopĂ tak, Ĺľe pracuje pro FBI. VysvÄ›tlovĂˇnĂ, co lidĂ© z operaÄŤnĂho oddÄ›lenĂ NUMA pohledĂˇvajĂ na mĂstÄ›, na nÄ›mĹľ byla spĂˇchĂˇna vraĹľda, by zabralo spoustu ÄŤasu. PolicistĂ© si jeho prĹŻkazku podrobnÄ› neprohlĂdli. ZpĹŻsob, jakĂ˝m se tak nĂˇhle snesl z nebes a obklopen tvrdÄ› vyhlĂĹľejĂcĂmi chlapy s nĂˇpisem SWAT na kombinĂ©zĂˇch razantnÄ› vstoupil dovnitĹ™, na nÄ› evidentnÄ› zapĹŻsobil.

TÄ›lo panĂ WingateovĂ© leĹľelo ve sprchovacĂm koutÄ›. Na sobÄ› mÄ›la Ĺľupan z rĹŻĹľovĂ©ho frotĂ©. Na prvnĂ pohled to vypadalo, Ĺľe byla zabita a hozena na podlahu sprchovacĂho koutu bezprostĹ™ednÄ› potĂ©, co ho pouĹľila. Krev nikde nebyla vidÄ›t, jejĂ hlava ale svĂrala s tÄ›lem nepĹ™irozenĂ˝ Ăşhel. KdyĹľ Austin vyĹˇel ven, spatĹ™il Trouta, jak s nÄ›kĂ˝m telefonuje.

HovoĹ™il opÄ›t s ĂşstĹ™edĂm agentury. â€žWingateovi k ĹľĂˇdosti o zaĹ™azenĂ do expedice pĹ™iloĹľili svĂ© fotografie,â€ś oznĂˇmil Trout. â€žV motelu musĂ bĂ˝t fax,â€ś Ĺ™ekl na to Austin.

ZaĹˇli do recepce, kde se Trout pĹ™edstavil jako ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ mu volal. MuĹľ, kterĂ˝ mÄ›l noÄŤnĂ smÄ›nu, mu potvrdil, Ĺľe fax majĂ, prakticky zbrusu novĂ˝, a dal Troutovi pĹ™ĂsluĹˇnĂ©

ÄŤĂslo. Ten ho oznĂˇmil agentuĹ™e. Fotografie dorazily bÄ›hem nÄ›kolika mĂˇlo minut. PostarĹˇĂ pĂˇr, kterĂ˝ se na nÄ› usmĂval ze snĂmkĹŻ, nemÄ›l s mĂstnĂmi WingateovĂ˝mi, tou mrtvou Ĺľenou ÄŤi jejĂm ĹľivĂ˝m spoleÄŤnĂkem, nic spoleÄŤnĂ©ho.

Austin a Trout se zaÄŤali muĹľe, kyprĂ©ho pleĹˇatĂ©ho padesĂˇtnĂka, podrobnÄ› vyptĂˇvat. Byl jeĹˇtÄ› stĂˇle udĂˇlostĂ otĹ™esen, vyklubal se z nÄ›j ale vĹˇĂmavĂ˝ svÄ›dek. Roky strĂˇvenĂ© v recepci jednĂˇnĂm s lidmi ho nauÄŤily registrovat detaily.

â€žWingateovi se vrĂˇtili pozdÄ› odpoledne a Ĺˇli pĹ™Ămo do svĂ©ho pokoje,â€ś Ĺ™ekl jim. â€žPak se pĹ™ihnala ta bouĹ™ka. KdyĹľ dĂ©ĹˇĹĄ polevil, jejich auto odjelo. Za chvĂli se vrĂˇtilo. Wingate nejdĹ™Ăve zamĂĹ™il do svĂ©ho pokoje, za okamĹľik se uĹľ ale objevil v recepci a zaplatil. HotovÄ›. Skoro jsem ho nepoznal,â€ś dodal jeĹˇtÄ›. â€žJak to?â€ś zeptal se Austin.

â€žĂšplnÄ› se oholil. NechĂˇpu, proÄŤ to udÄ›lal. Byla mu pak vidÄ›t ta jizva.â€ś

â€žVÄ›Ĺ™te mi, Ĺľe vĹŻbec netuĹˇĂm, o ÄŤem to mluvĂte,â€ś Ĺ™ekl nechĂˇpavÄ› Austin.

MuĹľ zvedl ruku a prstem si pĹ™ejel po obliÄŤeji. ZaÄŤal u oka, pokraÄŤoval pĹ™es tvĂˇĹ™ a skonÄŤil u koutku Ăşst. â€žByla dlouhĂˇ. Odtud potud.â€ś

Austin a Trout se ho vyptĂˇvali dĂˇle, rozhovor ale po chvĂli ukonÄŤil pĹ™Ăchod policie, kterĂˇ na muĹľe rovnÄ›Ĺľ mÄ›la Ĺ™adu otĂˇzek. VrĂˇtili se do vrtulnĂku a opÄ›t odstartovali. Pilot na AustinĹŻv pokyn obletÄ›l vĹˇechny cesty v okolĂ naleziĹˇtÄ›.

SpatĹ™ili sice celĂ© tucty svĂtĂcĂch reflektorĹŻ, zjistit, ve kterĂ©m voze sedĂ Wingate, ale bylo nemoĹľnĂ©. StejnÄ› tak ani neĹˇlo ovÄ›Ĺ™it, jestli se vĹŻbec v nÄ›jakĂ©m autÄ› nachĂˇzĂ. ZamĂĹ™ili proto zpĂˇtky k ranÄŤi. ZĂˇĹ™ ohĹ�ĹŻ byla viditelnĂˇ na vzdĂˇlenost nÄ›kolika mil.

Austin vylĂÄŤil NinÄ› a Zavalovi udĂˇlosti, k nimĹľ doĹˇlo v motelu, vraĹľdu panĂ WingateovĂ© i zmizenĂ jejĂho manĹľela.

â€žNechce se mi vÄ›Ĺ™it, Ĺľe by Wingate byl jednĂm z nich,â€ś prohlĂˇsila Nina.

â€žPrĂˇvÄ› proto se mu to taky podaĹ™ilo. UmĂstit do garĂˇĹľe bombu mu trvalo jen pĂˇr vteĹ™in. AĹĄ je to kdokoli, je chladnokrevnĂ˝. UdÄ›lal nĂˇm to rovnou pĹ™ed nosem.â€ś Po zĂˇdech jĂ pĹ™ejel mrĂˇz. â€žKdo ale byla ta ubohĂˇ Ĺľena?â€ś zeptala se.

â€žUrÄŤitou dobu potrvĂˇ, neĹľ to zjistĂme. MoĹľnĂˇ se to nedozvĂme nikdy.â€ś Na chvĂli se odmlÄŤel. â€žPĹ™emĂ˝Ĺˇlel jsem o tom Wintageovi, ÄŤi jak se jmenoval. To gesto, kterĂ© by se dalo vyklĂˇdat jako ,pojÄŹ si pro mÄ›â€™, udÄ›lal jen tÄ›snÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ ta bomba explodovala. A je tu jeĹˇtÄ› dalĹˇĂ vÄ›c. On se pĹ™ece nemusel oholit okamĹľitÄ›. Mohl zĹŻstat v pĹ™estrojenĂ a zbavit se vousĹŻ pozdÄ›ji. PĹ™ipadĂˇ mi, jako by se nĂˇm vysmĂval. Nebo nĂˇm dĂˇval najevo svĂ© opovrĹľenĂ.â€ś Zavala se na celou situaci pokusil podĂvat z lepĹˇĂ strĂˇnky. â€žAlespoĹ� se admirĂˇl nedozvĂ, Ĺľe jsme si pohrĂˇvali s jeho uĹˇlechtilĂ˝m obliÄŤejem.â€ś

â€žOn uĹľ o tom zĹ™ejmÄ› vĂ, Joe.â€ś

â€žJo, asi mĂˇĹˇ pravdu.â€ś Zavala si zapĹ™el ruce v bok a zadĂval se na ĹľhnoucĂ popel. â€žCo teÄŹ?â€ś â€žOstatnĂ to tu mĹŻĹľou pohlĂdat. My bychom se mohli pĹ™esunout do Tusconu a nÄ›kde se tam trochu vyspat.

Dopoledne pak mĹŻĹľeme odletÄ›t do Washingtonu.â€ś â€žTi hoĹˇi byli podstatnÄ› chytĹ™ejĹˇĂ a lĂ©pe organizovanĂ, neĹľ jsme si mysleli,â€ś prohlĂˇsil Zavala. â€žZ vĂ˝prasku, kterĂ˝ jsme jim uĹˇtÄ›dĹ™ili na Nereu, se pouÄŤili.â€ś â€žSrovnali skĂłre.â€ś Do AustinovĂ˝ch oÄŤĂ se vkradl ledovĂ˝

chlad. â€žVĹˇak uvidĂme, kdo nakonec bude mĂt meÄŤbol.â€ś

20 KAPITOLA

YucatĂˇn, Mexiko

Z tlaku, kterĂ˝ Gamay cĂtila v uĹˇĂch jejĂ vnitĹ™nĂ hloubkomÄ›r poznal, Ĺľe je vĂce neĹľ tĹ™icet stop pod hladinou.

Jako akvarijnĂ rybka hledajĂcĂ potravu plavala sem a tam a po kaĹľdĂ©m obratu zamĂĹ™ila trochu vĂ˝Ĺˇe. Rukama pĹ™ejĂĹľdÄ›la po slizkĂ©m povrchu temnotou skrytĂ˝ch stÄ›n. Nic nevidÄ›la, a tak jĂ mĂsto zraku musel poslouĹľit prĂˇvÄ› hmat.

PĹ™edchozĂho roku se zaÄŤala vĂce vÄ›novat potĂˇpÄ›nĂ bez dĂ˝chacĂho pĹ™Ăstroje. Pobyt pod vodou bez neohrabanĂ©

vĂ˝stroje jĂ poskytoval osvobozujĂcĂ pocit, navĂc si zvĂ˝Ĺˇila kapacitu plic a dokĂˇzala teÄŹ vydrĹľet pod hladinou vĂce neĹľ dvÄ› minuty.

VĂˇpencovĂˇ stÄ›na byla poseta rĂ˝hami, puklinami a malĂ˝mi dÄ›rami. Nikde nic natolik velkĂ©ho, aby se tĂm dalo proplout. VynoĹ™ila se, doplavala k okraji a vyĹˇkrĂˇbala se na nÄ›j, aby si trochu odpoÄŤinula a popadla dech. Chi z jejĂho obliÄŤeje vyÄŤetl zklamĂˇnĂ. â€žNic?â€ś â€žMucho nada. Omluvte ĂşroveĹ� mĂ© ĹˇpanÄ›lĹˇtiny.â€ś VytĹ™ela si vodu z oÄŤĂ a rozhlĂ©dla se po jeskyni. â€žTvrdil jste, Ĺľe odtud vedou nÄ›jakĂ© chodby.â€ś

â€žAno. Prozkoumal jsem je. VĹˇechny jsou slepĂ©, kromÄ›

jednĂ©, v tĂ© je ale voda.â€ś

â€žMĂˇte pĹ™edstavu, kam ten zatopenĂ˝ tunel vede?â€ś â€žPĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe stejnÄ› jako ostatnĂ ĂşstĂ do nÄ›jakĂ©

podzemnĂ prostory, kterĂˇ se, podle ĂşrovnÄ› hladiny spodnĂ vody, stĹ™ĂdavÄ› naplĹ�uje a zase vysychĂˇ. Co jste v tĂ© nĂˇdrĹľi hledala?â€ś

Gamay si hodila rukou vlasy dozadu a pokropila tak okolĂ asi ÄŤtvrtlitrem vody. â€žDoufala jsem, Ĺľe se mi podaĹ™Ă najĂt prĹŻrvu ÄŤi tunel, kterĂ˝ by vedl do nÄ›jakĂ© dalĹˇĂ jeskynÄ›

nebo Ăşstil nÄ›kde nad ĂşrovnĂ hladiny spodnĂ vody.â€ś â€žBudu hned zpĂˇtky,â€ś dodala pak, postavila se a zamĂĹ™ila ke vchodu do jeskynÄ›. TiĹˇe vybÄ›hla po schodech nahoru a zmizela. Po pĂˇr minutĂˇch se vrĂˇtila. â€žNenĂ Ĺˇance, Ĺľe by se nĂˇm podaĹ™ilo proklouznout kolem strĂˇĹľnĂ©ho,â€ś Ĺ™ekla zklamanÄ›. â€žZavalili vstup nÄ›jakĂ˝mi balvany. Nic, s ÄŤĂm bychom nepohnuli, kdybychom se o to ale pokusili, uslyĹˇel by nĂˇs.â€ś

ZaloĹľila si ruce a znovu si prohlĂ©dla jejich ĹľalĂˇĹ™. OÄŤima nakonec zĹŻstala viset na proudu svÄ›tla, kterĂ© pronikalo dovnitĹ™ otvorem nachĂˇzejĂcĂm se ve stropu vysoko nad nĂˇdrĹľĂ.

Chi uÄŤinil totĂ©Ĺľ. â€žTu dĂru kdysi vysekali, aby mohli dolĹŻ

spouĹˇtÄ›t vÄ›dra. Nemuseli pak pokaĹľdĂ©, kdyĹľ si chtÄ›li uvaĹ™it trochu polĂ©vky, bÄ›hat po schodech.â€ś

â€žNenĂ uprostĹ™ed,â€ś poznamenala, a mÄ›la pravdu. Otvor se skuteÄŤnÄ› nachĂˇzel poblĂĹľ jednĂ© ze stÄ›n.

â€žSĂ, kdyĹľ tu dĂru vysekĂˇvali, dÄ›lali to shora, a tak nemÄ›li jak zjistit, kde je pĹ™esnÄ› stĹ™ed nĂˇdrĹľe. Pro spouĹˇtÄ›nĂ vÄ›der a jejich plnÄ›nĂ vodou to ale nehrĂˇlo ĹľĂˇdnou roli.â€ś Gamay pĹ™istoupila aĹľ tÄ›snÄ› k vodÄ› a zadĂvala se na otvor.

NahoĹ™e v jeho bezprostĹ™ednĂm okolĂ rostla nÄ›jakĂˇ vegetace.

NaĹˇla si cestu i dovnitĹ™, dĹŻslednÄ› se ale drĹľela poblĂĹľ svÄ›tla.

â€žVypadĂˇ to jako nÄ›jakĂˇ popĂnavĂˇ rostlina.â€ś Chi se pokusil zaostĹ™it oÄŤi na klenutĂ˝ strop. â€žMoĹľnĂˇ to nenĂ jen jedna rostlina. Ale nejsem si jist. To vĂte, oÄŤi mi uĹľ neslouĹľĂ tak jako kdysi.â€ś

TeÄŹ bylo na Gamay, aby prokĂˇzala kvalitu svĂ©ho zraku.

Profesor jeĹˇtÄ› urÄŤitÄ› bĂlou hĹŻl nepotĹ™ebuje, blesklo jĂ hlavou.

TĹ™ebaĹľe byla na svĹŻj zrak hrdĂˇ, druhou rostlinu dokĂˇzala rozeznat jen stÄ›ĹľĂ. SlĂ©tla oÄŤima dolĹŻ. VÄ›tĹˇina stÄ›ny se nachĂˇzela ve stĂnu, nebyl ale dĹŻvod pĹ™edpoklĂˇdat, Ĺľe by se od ÄŤĂˇsti ukrytĂ© pod vodou nÄ›jak liĹˇila.

â€žTÄ›Ĺľko Ĺ™Ăct, v tomhle ĹˇpatnĂ©m svÄ›tle, ale odtud ta stÄ›na vypadĂˇ znaÄŤnÄ› snadnÄ›ji neĹľ nÄ›kterĂ© ze skal, na kterĂ© jsem vylezla v ZĂˇpadnĂ Virginii. Ĺ koda, Ĺľe nemĂˇme nÄ›jakĂ©

skoby,â€ś Ĺ™ekla a pak se zasmĂˇla. â€žKruci, staÄŤil by mi ĹˇvĂ˝carskĂ˝ armĂˇdnĂ nĹŻĹľ.â€ś

Chi se na chvĂli zamyĹˇlenÄ› zadĂval jen tak pĹ™ed sebe.

â€žMoĹľnĂˇ bych mÄ›l nÄ›co lepĹˇĂho, neĹľ je ĹˇvĂ˝carskĂ˝

armĂˇdnĂ nĹŻĹľ.â€ś

SĂˇhl si pod koĹˇili, vytĂˇhl koĹľenĂ˝ Ĺ™emĂnek, pĹ™etĂˇhl si ho pĹ™es hlavu a podal ho Gamay. PĹ™ĂvÄ›Ĺˇek, kterĂ˝ se houpal na konci ĹˇĹ�ĹŻrky, v matnĂ©m svÄ›tle vypadal tak trochu jako hlava nÄ›jakĂ©ho dravĂ©ho ptĂˇka.

Gamay si pĹ™edmÄ›t spustila do dlanÄ›. V jeskyni vlĂˇdla tĂ©mÄ›Ĺ™ tma, oÄŤi dravce ale pĹ™esto zelenÄ› zĂˇĹ™ily a jeho bĂlĂ˝

zobĂˇk budil dojem, Ĺľe pĹ™Ămo Ĺľhne. â€žPĹ™ekrĂˇsnĂ©. Co je to?â€ś â€žAmulet. Kukulcan, bĹŻh bouĹ™e. Jde o mayskĂ˝ ekvivalent aztĂ©ckĂ©ho opeĹ™enĂ©ho hada Quetzalcoatla. Hlava je vyrobena z mÄ›di, oÄŤi z jadeitu a zobĂˇk z kĹ™emene. NosĂm to pro ĹˇtÄ›stĂ, navĂc se s tĂm bezvadnÄ› odĹ™ezĂˇvajĂ ĹˇpiÄŤky doutnĂkĹŻ.â€ś OvĂˇlnĂ˝ amulet jĂ perfektnÄ› sedÄ›l v dlani. PĹ™ejela prstem po krĂˇtkĂ©m tupĂ©m zobĂˇku.

â€žPovÄ›zte mi, profesore Chi, jak tvrdĂ˝ je vĂˇpenec?â€ś â€žVznikl ze spousty starĂ˝ch ĹˇkeblĂ a je tvoĹ™en pĹ™evĂˇĹľnÄ›

uhliÄŤitanem vĂˇpenatĂ˝m. Je tvrdĂ˝, ale drobivĂ˝, jak urÄŤitÄ› vĂte ÄŤi pĹ™edpoklĂˇdĂˇte.â€ś

â€žPĹ™emĂ˝Ĺˇlela jsem, jestli by Ĺˇlo do tĂ© zdi vyhloubit dostateÄŤnÄ› velkĂ© dĂry, aby se na nĂ dalo udrĹľet. Jen tak vysoko, abych dosĂˇhla na konec tÄ›ch ĹˇlahounĹŻ.â€ś Nebyla si jista, co by mÄ›la dÄ›lat v pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe se jĂ podaĹ™Ă z jeskynÄ›

uniknout, nÄ›co uĹľ ale urÄŤitÄ› vymyslĂ.

â€žMoĹľnĂ© to je. KĹ™emen je skoro stejnÄ› tvrdĂ˝ jako diamant.â€ś

â€žV tom pĹ™ĂpadÄ› bych si rĂˇda toho ptaÄŤĂho hada na chvĂli pĹŻjÄŤila.â€ś

â€žJen si posluĹľte,â€ś odpovÄ›dÄ›l profesor. â€žJe docela moĹľnĂ©, Ĺľe pro ĂştÄ›k z tohohle ĹľalĂˇĹ™e bude sĂla tÄ›chto bohĹŻ

zapotĹ™ebĂ.â€ś

Gamay vklouzla znovu do vody, zamĂĹ™ila na druhou stranu nĂˇdrĹľe a pak pokraÄŤovala podĂ©l stÄ›ny aĹľ k mĂstu, kde se nachĂˇzel malĂ˝ vĂ˝stupek. Jednou rukou se ho pĹ™idrĹľela a druhou natĂˇhla, kam aĹľ to Ĺˇlo. Nahmatala dĂru, kterĂˇ byla dostateÄŤnÄ› velkĂˇ, aby do nĂ mohla zasunout koneÄŤky prstĹŻ.

PouĹľila amulet jako primitivnĂ rydlo a prohloubila a rozĹˇĂĹ™ila dĂru tak, Ĺľe se v nĂ mohla pevnÄ› zachytit. PotĂ© se pĹ™itĂˇhla, zapĹ™ela se kolenem o vĂ˝stupek a zaÄŤala o kus vĂ˝Ĺˇ pĂˇtrat po dalĹˇĂm vhodnĂ©m mĂstÄ›. Po chvĂli uĹľ mohla stĂˇt vzpĹ™ĂmenÄ›, a tak jĂ prĂˇce Ĺˇla rychleji od ruky. Kousek po kousku pomalu postupovala vzhĹŻru. Jak tak visela na stÄ›nÄ› a obliÄŤej mÄ›la pĹ™itisknutĂ˝ k jejĂmu tvrdĂ©mu povrchu, postupnÄ› se zaÄŤĂnala s vĂˇpencem sĹľĂvat. StÄ›na byla, pĹ™esnÄ› jak oÄŤekĂˇvala, zbrĂˇzdÄ›nĂˇ a rozpukanĂˇ. PouĹľĂvala pĹ™irozenĂ© chyty ÄŤi zvÄ›tĹˇovala jiĹľ existujĂcĂ dĂry. Vlasy mÄ›la pokryty vrstvou bĂlĂ©ho prachu. ObÄŤas se musela zastavit a otĹ™Ăt si svÄ›dĂcĂ nos o rameno. Kdyby kĂ˝chla, zahuÄŤela by do vody a mohla by zaÄŤĂt znova.

Jak to PavouÄŤĂ muĹľ dokĂˇzal, Ĺľe ĹˇplhĂˇnĂ v jeho podĂˇnĂ vypadalo tak jednoduĹˇe? Za ty jeho ochrannĂ© bandĂˇĹľe by dala snad cokoli. Jen tak viset na stÄ›nÄ› bylo ĂşmornĂ© samo o sobÄ›, nejvĂce sil ji ale stĂˇla nutnost pracovat s rukama nataĹľenĂ˝ma nad hlavou. Bolela ji zĂˇda a ÄŤasto musela ztuhlou paĹľi svÄ›sit a poÄŤkat, aĹľ se v nĂ obnovĂ krevnĂ obÄ›h.

Sama sebe se v duchu ptala, jestli se jĂ vĹŻbec nÄ›kdy podaĹ™Ă znovu rozhĂ˝bat ztuhlĂ˝ krk.

KdyĹľ byla asi v polovinÄ›, podĂvala se dolĹŻ. Profesorova bĂlĂˇ koĹˇile vypadala v tom Ĺˇeru jen jako svÄ›tlĂˇ skvrna. S

napÄ›tĂm pozoroval, jak pomalu postupuje. â€žJste v poĹ™Ăˇdku, doktorko?â€ś zeptal se. â€ž… doktorko,… doktorko…â€ś zopakovala to po nÄ›m ozvÄ›na. Gamay vyplivla smÄ›sici slin a vĂˇpencovĂ©ho prachu. DĂˇma se tak obvykle nechovĂˇ, Ĺ™ekla si pro sebe, ale komu to vadĂ. â€žJe to brnkaÄŤka.â€ś KĂ©Ĺľ by jĂ ten zaĹľloutlĂ˝ kretĂ©n, neĹľ je nechal v podzemĂ, nevzal nĂˇramkovĂ© hodinky. Ztratila ĂşplnÄ› pojem o ÄŤase.

SvÄ›tlo, kterĂ© pĹ™ichĂˇzelo do jeskynÄ›, dopadalo pod ostĹ™ejĹˇĂm Ăşhlem a taky nebylo tak ostrĂ© jako v dobÄ›, kdy se ĹˇplhĂˇnĂm zaÄŤala. Slunce uĹľ musĂ zapadat. TropickĂˇ noc se ujĂmĂˇ vlĂˇdy s rychlostĂ sviĹˇtĂcĂho ostĹ™Ă gilotiny. V jeskyni brzy nastane neproniknutelnĂˇ tma. Zachytit se za visĂcĂ rostliny by znamenalo kaskadĂ©rskĂ˝ kousek i za normĂˇlnĂho svÄ›tla. Ve tmÄ› to bude v podstatÄ› nemoĹľnĂ©.

Profesor Chi musel jejĂ pochyby vycĂtit. Zdola se opÄ›t ozvala povzbudivĂˇ slova. KlidnĂ˝m hlasem ji ujiĹˇĹĄoval, Ĺľe si vede dobĹ™e, Ĺľe uĹľ je skoro tam. A najednou tam opravdu byla, stÄ›na tÄ›snÄ› nad nĂ zaÄŤĂnala pĹ™echĂˇzet do klenutĂ©ho stropu. Pomalu zaklonila hlavu a zjistila, Ĺľe konce ĹˇlahounĹŻ

jsou pĹ™Ămo v Ăşrovni jejĂch oÄŤĂ. Vylezla jeĹˇtÄ› o kousek vĂ˝Ĺˇe, aby mÄ›la urÄŤitou rezervu. MĂˇ-li se skok podaĹ™it, bude ji potĹ™ebovat. Nad nĂ teÄŹ byl uĹľ jen strop. JejĂ unavenĂ© prsty bolestivÄ› protestovaly. BuÄŹ se odrazĂ hned, nebo uĹľ nikdy.

JeĹˇtÄ› jeden rychlĂ˝ pohled. ZelenĂ© Ĺˇlahouny visely asi Ĺˇest stop od stÄ›ny.

PoĹ™ĂˇdnÄ› si to promysli. Ale jednej rychle! V duchu si vĹˇe dopĹ™edu nÄ›kolikrĂˇt pĹ™ehrĂˇla. Odrazit se od stÄ›ny, ve vzduchu se obrĂˇtit, zachytit se za Ĺˇlahouny a udrĹľet se na nich.

Jak to Ĺ™ekla profesorovi. BrnkaÄŤka.

MÄ›la pocit, Ĺľe se jĂ kaĹľdou chvĂli utrhnou prsty. JednĂm ramenem se odklonila od stÄ›ny.

UĹľ nemĂˇ ÄŤas. TeÄŹ.

Zhluboka se nadechla a skoÄŤila.

ZatĂmco jejĂ tÄ›lo opisovalo oblouk, otoÄŤila se o sto osmdesĂˇt stupĹ�ĹŻ a hrĂˇbla po jednom Ĺˇlahounu. Nejprve mĂˇchla do vzduchu, pak se ale zachytila. Rostlina byla suchĂˇ a neohebnĂˇ. Z jejĂ nepoddajnosti usoudila, Ĺľe takovou vĂˇhu dlouho neunese. VymrĹˇtila volnou ruku a chytla se vedlejĹˇĂho stvolu. Pak ucĂtila, jak rostliny povolujĂ.

A jak padĂˇ.

S rukama stĂˇle jeĹˇtÄ› svĂrajĂcĂma nynĂ jiĹľ nepotĹ™ebnĂ©

Ĺˇlahouny dopadla do vody. NemÄ›la ÄŤas nÄ›jak se ve vzduchu natoÄŤit, aby hladinu proĹĄala pĹ™ijatelnĂ˝m zpĹŻsobem. Narazila na ni bokem a s odpornÄ› hlasitĂ˝m amatĂ©rskĂ˝m ĹˇplouchnutĂm! KdyĹľ se vynoĹ™ila, levĂˇ paĹľe a stehno ji nesnesitelnÄ› pĂˇlily. Zatnula zuby a pomalu doplavala k okraji nĂˇdrĹľe.

Chi ji uchopil za ruku a pomohl jĂ z vody. MÄ›l mnohem vÄ›tĹˇĂ sĂlu, neĹľ si myslela. ChvĂli zĹŻstala sedÄ›t, tĹ™ela si naraĹľenĂ© stehno a snaĹľila se bolest zahnat. â€žJste v poĹ™Ăˇdku?â€ś â€žNic mi nenĂ,â€ś odpovÄ›dÄ›la, hlasitÄ› lapajĂc po dechu. PĹ™i dopadu na hladinu si ho totiĹľ vyrazila. â€žSakra, po celĂ© tĂ©

zbyteÄŤnĂ© dĹ™inÄ› jeĹˇtÄ› tohle!â€ś VrĂˇtila amulet profesorovi.

â€žMĂˇm dojem, Ĺľe bohovĂ© s nĂˇmi majĂ jinĂ© plĂˇny.â€ś â€žZ mĂ©ho mĂsta to vypadalo, Ĺľe nejlĂp by udÄ›lali, kdyby vĂˇm pĹ™iÄŤarovali kĹ™Ădla.â€ś

â€žBohatÄ› by mi postaÄŤil padĂˇk,â€ś prohlĂˇsila se smĂchem.

â€žMusel to bĂ˝t ale pohled, jak jsem tak sviĹˇtÄ›la vzduchem a poĹ™Ăˇd drĹľela tenhle zelenĂ˝ nesmysl.â€ś PohlĂ©dla na zbytky rostliny, kterĂ© jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd svĂrala v dlanĂch, a zahodila je.

â€žNemĂˇm pocit, doktorko, Ĺľe by se Tarzan musel obĂˇvat konkurence.â€ś

â€žAni jĂˇ. A teÄŹ mi jeĹˇtÄ› jednou povÄ›zte o tĂ© chodbÄ›.

MyslĂm tu zatopenou.â€ś

Profesor jĂ pokynul. â€žPojÄŹte za mnou.â€ś V jeskyni uĹľ byla tĂ©mÄ›Ĺ™ absolutnĂ tma. Chi by ji klidnÄ› mohl chtĂt vĂ©st do bran samotnĂ©ho pekla, a ona by si toho vĹŻbec nevĹˇimla. Po chvĂli se profesor zastavil, sĂˇhnul do kapsy pro zapalovaÄŤ a do tĂĹľivĂ© temnoty vyskoÄŤil malĂ˝ plamĂnek. Po kamennĂ˝ch stÄ›nĂˇch se roztanÄŤily grotesknĂ stĂny.

â€žPozor na hlavu,â€ś pronesl varovnÄ› Chi a zamĂĹ™il do nÄ›jakĂ© chodby. â€žStrop se postupnÄ› sniĹľuje, my ale nepĹŻjdeme daleko.â€ś Po nÄ›kolika minutĂˇch se tunel rozĹˇĂĹ™il, a tak se Gamay uĹľ nemusela ohĂ˝bat. Pak se chodba zaÄŤala svaĹľovat a najednou skonÄŤila jakousi stÄ›nou. U jejĂ paty bylo vidÄ›t malĂ© tmavĂ© jezĂrko.

â€žTady chodba klesĂˇ pod ĂşroveĹ� hladiny spodnĂ vody,â€ś Ĺ™ekl na vysvÄ›tlenou Chi. â€žJestli jde jeĹˇtÄ› nĂĹľ, nebo naopak stoupĂˇ, netuĹˇĂm.â€ś

â€žNenĂ ale vylouÄŤeno, Ĺľe vede k povrchu.â€ś â€žSĂ. VrchnĂ vrstvu YucatĂˇnu tvoĹ™Ă vlastnÄ› vĂˇpencovĂˇ

deska, kterĂˇ je jako plĂˇstev medu proĹˇpikovĂˇna pĹ™ĂrodnĂmi dutinami a tunely, jeĹľ vznikly dlouhodobĂ˝m pĹŻsobenĂm vody.â€ś

Gamay se otĹ™Ăˇsla. Nebylo to ani tak chladnĂ˝m vzduchem ÄŤi prokĹ™ehlostĂ z poslednĂ nedobrovolnĂ© koupele, jako spĂĹˇ

vyhlĂdkou na nepĹ™ĂjemnĂ˝ vĂ˝let nÄ›kam do nitra zemÄ›.

Pokusila se zahnat obavy, nÄ›kterĂ© se ale k odchodu nemÄ›ly.

â€žProfesore Chi, jĂˇ vĂm, Ĺľe je to zoufalĂ˝ pokus. Ale musĂm zjistit, jestli to nÄ›kam vede. DokĂˇĹľu zadrĹľet dech asi na dvÄ› minuty, takĹľe se budu moci dostat pomÄ›rnÄ› daleko.â€ś â€žJe to velmi nebezpeÄŤnĂ©.â€ś

â€žO nic vĂc neĹľ zĹŻstat tady a jen tak ÄŤekat, aĹľ se ti chlĂˇpci nahoĹ™e rozhodnou nĂˇs tady navÄ›ky zazdĂt. SamozĹ™ejmÄ› aĹľ potĂ©, co se mĹŻj pĹ™Ătel, jehoĹľ zuby uĹľ zoufale volajĂ po zubaĹ™i, trochu pomÄ›je.â€ś

Chi neprotestoval. VÄ›dÄ›l, Ĺľe mĂˇ pravdu.

â€žDobrĂˇ,â€ś Ĺ™ekla odhodlanÄ›, â€žje ÄŤas na dalĹˇĂ koupel.â€ś Vklouzla do vody a zahĂˇjila sĂ©rii ĂşkonĹŻ, jejichĹľ ĂşÄŤelem bylo dostat do plic co nejvĂce vzduchu. KdyĹľ se jĂ podaĹ™ilo absorbovat tolik kyslĂku, Ĺľe aĹľ pociĹĄovala zĂˇvraĹĄ, zajela pod vodu a prozkoumala zaÄŤĂˇtek tĂ©to podvodnĂ cesty. Pak se vynoĹ™ila a sdÄ›lila profesorovi, jak to pod vodou vypadĂˇ.

â€žTunel se stĂˇÄŤĂ dolĹŻ, nevĂm ale, jak daleko.â€ś PĹ™ikĂ˝vl. â€žMyslete na to, aby vĂˇm zbyl vzduch i na nĂˇvrat.â€ś Pak se nahnul a podal jĂ svĹŻj butanovĂ˝ zapalovaÄŤ.

â€žMoĹľnĂˇ se vĂˇm bude hodit.â€ś

Gamay, kterĂˇ uĹľ zase provĂˇdÄ›la dechovĂˇ cviÄŤenĂ, beze slova zasunula zapalovaÄŤ do kapsy, gestem mu naznaÄŤila, Ĺľe to urÄŤitÄ› dobĹ™e dopadne, a ponoĹ™ila se do neznĂˇma. Jeden Ĺˇimpanz, dva Ĺˇimpanzi, odpoÄŤĂtĂˇvala v duchu ÄŤas, asi tak jako kaĹľdĂ© americkĂ© dĂtÄ›, kterĂ© se snaĹľĂ pĹ™i bouĹ™ce zjistit, kolik vteĹ™in uplyne mezi zablĂ˝sknutĂm a zahĹ™mÄ›nĂm.

PoÄŤĂtala a jen tÄ›snÄ› pod ĹˇikmĂ˝m stropem se noĹ™ila stĂˇle dĂˇl a dĂˇl. Byla rozhodnuta jĂt aĹľ na samou hranici svĂ˝ch moĹľnostĂ. KdyĹľ uĹľ plavala tĂ©mÄ›Ĺ™ minutu, pochopila, Ĺľe po dalĹˇĂch tĹ™iceti ÄŤi ÄŤtyĹ™iceti yardech se bude muset vydat rychle zpĂˇtky. MoĹľnĂˇ jĂ pĹ™itom neprasknou plĂce.

JejĂ plĂce byly ale podobnĂ˝ch muk uĹˇetĹ™eny. Sotva napoÄŤĂtala ĹˇedesĂˇt ĹˇimpanzĹŻ, kdyĹľ tu strop prudce uhnul vzhĹŻru, ona mĂˇchla rukou do prĂˇzdna a vzĂˇpÄ›tĂ se nad vodu vynoĹ™ila i jejĂ hlava. Vydechla zbytek vzduchu a zalapala po novĂ©m. Byl zatuchlĂ˝, ale dal se dĂ˝chat.

NechtÄ›lo se jĂ vÄ›Ĺ™it, Ĺľe se na ni nakonec usmĂˇlo ĹˇtÄ›stĂ.

Ale proÄŤ ne, vĹľdyĹĄ uĹľ byl nejvyĹˇĹˇĂ ÄŤas, mihlo se jĂ hlavou.

Tunel musel evidentnÄ› zaÄŤĂt zase stoupat, tak trochu asi pĹ™ipomĂnal sifon pod kuchyĹ�skĂ˝m dĹ™ezem. Musela to vÄ›dÄ›t, vĹľdyĹĄ do tajĹŻ odpadĹŻ a vodovodnĂch trubek pronikla uĹľ dĂˇvno. V jejĂm domÄ› v Georgetownu probĂhaly Ăşpravy v podstatÄ› nepĹ™etrĹľitÄ›. PĹ™edstavila si, jak plave v nÄ›jakĂ©

pĹ™edimenzovanĂ© odpadnĂ rouĹ™e, a musela se tĂ© vizi zasmĂˇt.

Za jejĂm veselĂm ale byla takĂ© obrovskĂˇ Ăşleva. KdyĹľ se jejĂ smĂch odrazil od tmou zahalenĂ˝ch stÄ›n a vrĂˇtil se zpÄ›t, rychle si uvÄ›domila, Ĺľe jeĹˇtÄ› nenĂ po vĹˇem. Ani v nejmenĹˇĂm.

VytĂˇhla z kapsy profesorĹŻv zapalovaÄŤ a podrĹľela ho vysoko nad hlavou. HotovĂˇ socha Svobody, napadlo ji. Po nÄ›kolika marnĂ˝ch pokusech se jĂ nakonec podaĹ™ilo vykĹ™esat jiskru a objevil se plamĂnek. Ĺ lapala vodu a pomalu se pĹ™itom otĂˇÄŤela. VynoĹ™ila se na dnÄ› nÄ›jakĂ© kolmĂ© Ĺˇachty s pĹ™ibliĹľnÄ› kulatĂ˝m prĹŻĹ™ezem. OpatrnÄ› stÄ›ny obeplula.

UvÄ›domila si, Ĺľe tak nÄ›jak se asi musĂ cĂtit kotÄ› spadlĂ© do studny. Jak se, u vĹˇech svatĂ˝ch, po tÄ›ch stÄ›nĂˇch dostane nahoru? NemÄ›la chuĹĄ jeĹˇtÄ› jednou si zopakovat onen ikarovskĂ˝ pĂˇd do cenote.

Doplavala k malĂ© ploĹˇince, kterĂˇ se nachĂˇzela na Ăşrovni hladiny, a zvedla zapalovaÄŤ vysoko nad sebe. Jen kousek nad prvnĂ ploĹˇinou objevila dalĹˇĂ. VzruĹˇenĂm se jĂ prudce rozbuĹˇilo srdce. Schody! Z tĂ©hle dĂry moĹľnĂˇ nakonec pĹ™ece jen vede nÄ›jakĂˇ cesta. NeztrĂˇcela ÄŤas. Vysoukala se z vody a zaÄŤala stoupat po schodech, kterĂ© se vinuly po obvodu kamennĂ© Ĺˇachty.

Po chvĂli se ocitla nahoĹ™e. Znovu pouĹľila zapalovaÄŤ a zaÄŤala s obhlĂdkou okolĂ. NachĂˇzela se v malĂ© jeskyni.

Kamennou podlahou se tĂˇhla jakĂˇsi dlouhĂˇ a pomÄ›rnÄ› ĂşzkĂˇ

prohlubeĹ�. KdyĹľ se podĂ©l nĂ vydala, doĹˇla k nÄ›jakĂ© chodbÄ› s nĂzkĂ˝m stropem. StrÄŤila ruku se zapalovaÄŤem pĹ™ed otvor a zadĂvala se na plamĂnek. Ĺ kubal sebou a klonil se na stranu.

Chodbou proudil vzduch. ZatuchlĂ˝ a teplĂ˝. Ale byl to vzduch a proudil.

BÄ›hem nÄ›kolika vteĹ™in uĹľ byla zase v ĹˇachtÄ›. PĂˇrkrĂˇt se zhluboka nadechla a vydala se stejnou cestou zpÄ›t. KdyĹľ se vynoĹ™ila, rychle vyhrkla: â€žMyslĂm, Ĺľe jsem naĹˇla cestu ven.â€ś â€žVĂtĂˇm vĂˇs, doktorko,â€ś ozval se ve tmÄ› profesorĹŻv hlas.

â€žUĹľ jsem se bĂˇl, Ĺľe jste zmizela navĹľdy. Byla jste pryÄŤ celou vÄ›ÄŤnost.â€ś

â€žJe mi lĂto, Ĺľe jsem vĂˇs nechala tak dlouho ÄŤekat. Hned vĂˇm ukĂˇĹľu, co jsem naĹˇla. UmĂte ale plavat?â€ś â€žNa Harvardu jsem byl v bazĂ©nu kaĹľdĂ˝ den,â€ś odpovÄ›dÄ›l a pak na chvĂli zmlknul. â€žNa jak dlouho budu muset zadrĹľet dech?â€ś

â€žJen na chvĂli. To zvlĂˇdnete.â€ś

Chi nahmatal jejĂ ruku, pevnÄ› se jĂ chytil a vklouznul do vody. Gamay mu pak vysvÄ›tlila zĂˇsady dechovĂ˝ch cviÄŤenĂ.

â€žTeÄŹ bych si pĹ™Ăˇl, aby mĂ pĹ™edci nebyli MayovĂ©, ale InkovĂ©,â€ś prohlĂˇsil Chi mezi jednotlivĂ˝mi nĂˇdechy.

â€žProsĂm?â€ś

â€žDlouhodobĂ˝ pobyt v horĂˇch zvÄ›tĹˇuje kapacitu plic. JĂˇ

jsem spĂĹˇe ÄŤlovÄ›k nĂĹľinnĂ˝.â€ś

â€žJen klid. TakovĂ˝ to zvlĂˇdne taky. PĹ™ipraven?â€ś â€žRadÄ›ji bych poÄŤkal, dokud se mi nevyvinou ĹľĂˇbry, ale protoĹľe nÄ›co podobnĂ©ho asi nehrozĂ - vamanos!â€ś KdyĹľ Gamay ucĂtila na ruce jeho odhodlanĂ˝ stisk, ponoĹ™ila se, bez problĂ©mĹŻ nalezla mĂsto, kde se tunel zakusoval do skĂˇly, a doslova profesora dovnitĹ™ vtĂˇhla. Cesta jim netrvala ani z poloviny tak dlouho, jako kdyĹľ se Gamay chodbou vydala poprvĂ©, pĹ™esto se ale Chi po vynoĹ™enĂ rozkaĹˇlal, a ona byla jen rĂˇda, Ĺľe tunel nemÄ›Ĺ™Ă ani o chloupek vĂc.

OpÄ›t si posvĂtila zapalovaÄŤem. Profesorova hlava se pohupovala na hladinÄ› jen pĂˇr stop od nĂ. Ĺ iroce rozevĹ™enĂ˝mi Ăşsty lapal po vzduchu. Jak to dokĂˇzal, netuĹˇila, ale jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd mÄ›l na hlavÄ› baseballovou ÄŤepici.

â€žSchody jsou tĂˇmhle,â€ś sdÄ›lila mu Gamay a zaÄŤala ho k nim tĂˇhnout. Pak mu pomohla, aby se bezpeÄŤnÄ› dostal ven z Ĺˇachty. Chi se rozhlĂ©dl a Ĺ™ekl: â€žHĂˇdĂˇm, Ĺľe kdyĹľ po obdobĂ deĹˇĹĄĹŻ vyschly Ĺ™eky a cenote, obyvatelĂ© mÄ›sta tohle mĂsto pouĹľĂvali jako nouzovou studnu.â€ś Pak si kleknul a pohlĂ©dl pĹ™es okraj dolĹŻ. â€žKdyĹľ tu bylo dost vody, jednoduĹˇe se nahnuli a bez problĂ©mĹŻ si vodu nabrali. KdyĹľ pak hladina klesla a oni na ni nedosĂˇhli, vysekali si schody. Bylo to jako v tĂ© reklamÄ› na kĂˇvu. Do poslednĂ kapky.â€ś Postavil se a oÄŤima pĹ™eletÄ›l vyĹˇlapanou pĹ™Ăstupovou cestiÄŤku. â€žTo vypadĂˇ na intenzivnÄ›jĹˇĂ pouĹľĂvĂˇnĂ,â€ś Ĺ™ekl s Ăşdivem.

Gamay se o starĂ© civilizace zajĂmala stejnÄ› jako Chi, plamĂnek zapalovaÄŤe se ale rapidnÄ› zmenĹˇoval a dĂˇval stĂˇle mĂ©nÄ› svÄ›tla. KdyĹľ na to profesora upozornila, sklonil se k zemi, posbĂral pĂˇr suchĂ˝ch vÄ›tviÄŤek, vytvoĹ™il primitivnĂ pochodeĹ� a zapĂˇlil ji.

â€žSkoÄŤec obecnĂ˝,â€ś Ĺ™ekl na vysvÄ›tlenou. Pak se, protoĹľe byl uĹľ zase na pevnĂ© zemi, tedy ve svĂ©m pĹ™irozenĂ©m prostĹ™edĂ, opÄ›t ujal vedenĂ. â€žDobrĂˇ, Dorothy, co kdybychom se teÄŹ vydali po tĂ©hle ĹľlutĂ© cihlovĂ© cestÄ›?â€ś zadeklamoval a mĂˇchnul pĹ™ed sebe hoĹ™ĂcĂ pochodnĂ.

OhlĂ©dl se pĹ™es rameno, aby se ubezpeÄŤil, je ho Gamay nĂˇsleduje, a pak se vnoĹ™il do otvoru. Octl se v tunelu s drsnĂ˝mi a rozeklanĂ˝mi stÄ›nami. Mezi sazemi pokrytĂ˝m stropem a profesorovou hlavou bylo mĂsta dost, Gamay ale musela kĹ™ivolakou a prudce stoupajĂcĂ chodbou jĂt sehnutĂˇ.

Po nÄ›kolika minutĂˇch tunel nĂˇhle skonÄŤil. Octli se na dnÄ›

jakĂ©hosi ĂşzkĂ©ho komĂnu. Gamay se mohla opÄ›t narovnat.

Nahoru vedl nÄ›jakĂ˝ primitivnĂ ĹľebĹ™Ăk. Chi si provÄ›Ĺ™il pevnost pĹ™ĂÄŤek, dospÄ›l k nĂˇzoru, Ĺľe ĹľebĹ™Ăk je sice trochu vratkĂ˝, ale jinak pouĹľitelnĂ˝, a opatrnÄ› po nÄ›m zaÄŤal lĂ©zt.

KdyĹľ se dostal z komĂnu ven, klekl si na jeho okraj a vystrÄŤil nad tmavou prĂˇzdnotu hoĹ™ĂcĂ vÄ›tve, aby se podle nich Gamay mohla orientovat.

Ĺ˝ebĹ™Ăk nÄ›jakĂ˝m zĂˇzrakem vydrĹľel i pod nĂ, takĹľe po chvilce se mohla k profesorovi pĹ™ipojit. Ten uĹľ ale stĂˇl pĹ™ed ĂşstĂm dalĹˇĂ chodby. Tahle vedla do jeskynÄ›, kterĂˇ byla asi tak dvakrĂˇt vÄ›tĹˇĂ neĹľ podzemnĂ dutina se studnou. I z nĂ vedla ven jen jedna cesta. SpĂˇsnĂ˝ tunel, prudce stoupajĂcĂ a plnĂ˝ zĂˇhybĹŻ, byl asi yard ĹˇirokĂ˝ a jen o nÄ›co mĂˇlo vyĹˇĹˇĂ, takĹľe museli lĂ©zt po ÄŤtyĹ™ech. V tÄ›snĂ© chodbÄ› bylo horko a skoro nedĂ˝chatelnÄ› i bez hoĹ™ĂcĂch vÄ›tvĂ. Gamay mÄ›la kaĹľdou chvĂli pocit, Ĺľe se co nevidÄ›t udusĂ. Odhadnout, jakou vzdĂˇlenost uĹľ urazili a jakĂ˝m smÄ›rem, nebylo jednoduchĂ©, podle nĂ to uĹľ muselo bĂ˝t tak ĹˇedesĂˇt stop. A to se tunel v jednom mĂstÄ› dokonce natolik stĂˇÄŤel, Ĺľe pĂˇr yardĹŻ

vedl zcela opaÄŤnĂ˝m smÄ›rem.

Pachtila se dopĹ™edu s hlavou co nejvĂce sklonÄ›nou, jen obÄŤas vzhlĂ©dla, aby si ovÄ›Ĺ™ila, jestli se - tĹ™ebaĹľe to nebylo moc pravdÄ›podobnĂ© - k profesorovi pĹ™ĂliĹˇ nepĹ™iblĂĹľila. Ten se hnal vpĹ™ed jako nÄ›jakĂ˝ pĹ™erostlĂ˝ krtek. Pak svÄ›tlo z pochodnÄ› neÄŤekanÄ› zmizelo a ona narazila do profesorovĂ˝ch nohou. Zastavila se, aby zjistila, co se dÄ›je.

â€žÄŚekejte,â€ś Ĺ™ekl stroze Chi a pohybem ruky vzad svĹŻj pokyn jeĹˇtÄ› zdĹŻraznil. Vypadal, jako by zkamenÄ›l. Ve svÄ›tle pochodnÄ› spatĹ™ila proÄŤ. Tunel pĹ™ed nĂm konÄŤil malou ploĹˇinou, za nĂĹľ zela bezednĂˇ propast. PĹ™es ÄŤernou hlubinu byly poloĹľeny tĹ™i klĂˇdy. PradĂˇvnĂ tesaĹ™i tuto lĂˇvku vyztuĹľili jeĹˇtÄ› Ĺ™adou pĹ™ĂÄŤnĂ˝ch vzpÄ›r a podĂ©l jednĂ© strany upevnili jako zĂˇbradlĂ dlouhou kulatinu.

â€žPĹŻjdu prvnĂ,â€ś prohlĂˇsil Chi. NesmÄ›le pĹ™enesl vĂˇhu na jednu klĂˇdu, a kdyĹľ vydrĹľela, odhodlanÄ› se vydal pĹ™es propast. PĂˇr rychlĂ˝ch krokĹŻ a uĹľ byl na druhĂ© stranÄ›.

â€žNenĂ to ĹľĂˇdnĂ˝ Golden Gate,â€ś prohlĂˇsil tĂ©mÄ›Ĺ™ omluvnÄ›, â€žzdĂˇ se bĂ˝t ale v poĹ™Ăˇdku.â€ś

Slova â€žzdĂˇ seâ€ś ale zĹŻstala viset ve vzduchu a v jejĂ mysli zcela zastĂnila zbytek vÄ›ty. Gamay na primitivnĂ mĹŻstek hledÄ›la s nedĹŻvÄ›rou. NemÄ›la vĹˇak jinou moĹľnost.

OpakovanÄ› ujiĹˇĹĄujĂc sebe samu, Ĺľe vĂˇĹľĂ jen o pÄ›tatĹ™icet liber vĂc neĹľ profesor, pomalu vykroÄŤila. Nohy kladla obezĹ™etnÄ›

jako provazochodec. LĂˇvka byla pevnÄ›jĹˇĂ, neĹľ se pĹŻvodnÄ›

domnĂvala, a klĂˇdy nejevily tendenci kamkoli se pohnout. I tak si ale oddechla, kdyĹľ po chvĂli popadla profesorovu napĹ™aĹľenou ruku a ocitla se zase na pevnĂ© zemi.

â€žVĂ˝bornÄ›,â€ś ohodnotil jejĂ vĂ˝kon Chi a uĹľ ji vedl k nÄ›jakĂ© dalĹˇĂ ĹˇachtÄ› vedoucĂ kamsi vzhĹŻru. KdyĹľ v nĂ Gamay nespatĹ™ila ĹľĂˇdnĂ˝ ĹľebĹ™Ăk, mĂˇlem zpanikaĹ™ila, profesor jĂ ale ukĂˇzal stupnÄ› vytesanĂ© do mokrĂ© a kluzkĂ© skĂˇly. Nebyly moc velkĂ©, jako opora pro ĹˇpiÄŤky prstĹŻ a chodidel staÄŤily jen tak tak a ona pĹ™i vĂ˝stupu musela pouĹľĂt veĹˇkerĂ© svĂ©

horolezeckĂ© umÄ›nĂ. VĹˇechno tady bylo vytvoĹ™eno jen pro prĹĄavĂ© Maye, s vysokĂ˝mi AmĂky oÄŤividnÄ› nikdo nepoÄŤĂtal, mumlala si pro sebe.

Nad Ĺˇachtou zaÄŤĂnal dalĹˇĂ nĂzkĂ˝ tunel. Gamay uĹľ mÄ›la v krku tak sucho, jako by se vlĂˇÄŤela pod polednĂm saharskĂ˝m sluncem. VĹˇechno to ĹˇplhĂˇnĂ, plavĂˇnĂ a lezenĂ po ÄŤtyĹ™ech se uĹľ na nĂ zaÄŤĂnalo projevovat. OÄŤi, podrĂˇĹľdÄ›nĂ© prachem a kouĹ™em, ji pĂˇlily a kolena mÄ›la odĹ™enĂˇ a otlaÄŤenĂˇ. Dorazili k mĂstu, kde byla chodba tĂ©mÄ›Ĺ™ ĂşplnÄ› zavalena, a tak se museli chvĂli dokonce plazit. MoĹľnĂˇ by to vzdala a uĹľ se ani nehla, ozval se ale profesorĹŻv nadĹˇenĂ˝ vĂ˝kĹ™ik. â€žDoktorko, jsme venku!â€ś

Po pĂˇr vteĹ™inĂˇch uĹľ oba stĂˇli na dnÄ› jakĂ©si jeskynÄ›, tak velkĂ©, Ĺľe ve svÄ›tle pochodnÄ› vĹŻbec nevidÄ›li strop. KdyĹľ si vytĹ™ela z oÄŤĂ drobnĂ© saze, cosi spatĹ™ila. Nejsou tohle sloupy?

PĹŻjÄŤila si od profesora pochodeĹ�, posvĂtila si a musela se zasmĂˇt. Ze sloupĹŻ se vyklubaly obrovskĂ© stalaktity. JeskynÄ›

mÄ›la tvar nepravidelnĂ©ho kruhu a do stran z nĂ vybĂhaly ÄŤetnĂ© chodby. ĂšstĂ jednĂ© z nich bylo mĂrnÄ› klenutĂ© a moĹľnĂˇ

dvakrĂˇt vyĹˇĹˇĂ neĹľ ÄŤlovÄ›k. Povrch stÄ›n uvnitĹ™ chodby ani zdaleka nepĹ™ipomĂnal tunel, z nÄ›hoĹľ prĂˇvÄ› vylezli. Byl rovnĂ˝ a hladkĂ˝, podlaha pĹ™ekvapivÄ› taky. â€žTady byste klidnÄ› projel i autem!â€ś nadĹˇenÄ› vyhrkla. â€žSlyĹˇel jsem vyprĂˇvÄ›t legendy o podzemnĂch cestĂˇch spojujĂcĂch ÄŤetnĂ©

vesnice. VĹľdycky jsem to povaĹľoval za nadsĂˇzku, domnĂval jsem se, Ĺľe pĂˇr mĂstnĂch prostÄ› jen nalezlo nÄ›jakĂ© pĹ™ĂrodnĂ tunely, kterĂ© povaĹľovali za umÄ›le zhotovenĂ© chodby. Ale tohle…â€ś

Vydali se dovnitĹ™, zborcenĂ˝ strop je ale pĹ™inutil zase se obrĂˇtit a zamĂĹ™it zpÄ›t do jeskynÄ›. BÄ›hem zpĂˇteÄŤnĂ cesty se rozhodli prozkoumat jednu menĹˇĂ postrannĂ chodbu. Na jejĂm konci objevili nevelkĂ˝ ovĂˇlnĂ˝ dĂłm s dlĂˇĹľdÄ›nou podlahou. To, co spatĹ™ili podĂ©l stÄ›n, tentokrĂˇt nebyly stalaktity, ale opravdovĂ© sloupy. KlenutĂ˝ strop byl opracovĂˇn a omĂtnut, stejnÄ› tak stÄ›ny, kterĂ© navĂc zdobily ÄŤervenou barvou namalovanĂ© postavy.

â€žNeuvÄ›Ĺ™itelnĂ©,â€ś Ĺ™ekla udivenÄ› Gamay. â€žCo to je? NÄ›jakĂ˝

podzemnĂ chrĂˇm?â€ś

Chi se vydal podĂ©l stÄ›n a peÄŤlivÄ› si pĹ™itom prohlĂĹľel malby. Barvy vypadaly tak ÄŤerstvÄ›, jako by je nÄ›kdo nanesl teprve vÄŤera. â€žTy malby jsou mayskĂ©, ale na druhou stranu ne zas tak docela,â€ś pronesl tĂ©mÄ›Ĺ™ Ĺˇeptem Chi.

Na zdi bylo zvÄ›ÄŤnÄ›no procesĂ lidĂ nesoucĂch na hlavĂˇch a ramenou rĹŻznĂ© pĹ™edmÄ›ty. VĂˇzy, koĹˇĂky s chlebem, truhlice, jakĂ©si podivnÄ› tvarovanĂ© kovovĂ© slitky.

â€žZase lodÄ›,â€ś Ĺ™ekla Gamay a ukĂˇzala na obchodnĂ a vĂˇleÄŤnĂˇ plavidla podobnĂˇ tÄ›m, jeĹľ byla vytesĂˇna do zdi budovy, do nĂĹľ ji Chi zavedl pĹ™ed nÄ›kolika hodinami.

Jak krĂˇÄŤeli podĂ©l malby, odvĂjel se pĹ™ed jejich oÄŤima pradĂˇvnĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h. PĹ™ipluly lodÄ›. LidĂ© je zaÄŤali vyklĂˇdat.

ZboĹľĂ bylo postupnÄ› odneseno. Nalezli dokonce i kresbu muĹľe s nÄ›jakĂ˝m papĂrem v ruce. PravdÄ›podobnÄ› na vyklĂˇdku dohlĂĹľel. Byli tam i vojĂˇci na hlĂdce. Malba zĹ™ejmÄ›

pĹ™edstavovala zĂˇznam nÄ›jakĂ© dĹŻleĹľitĂ© udĂˇlosti, moĹľnĂˇ hned nÄ›kolika.

Pak svou pozornost zamÄ›Ĺ™ili na stĹ™ed tohoto podivnĂ©ho dĂłmu a velkou kamennou desku spoÄŤĂvajĂcĂ na ÄŤtyĹ™ech sloupovitĂ˝ch nohĂˇch. Na desce stĂˇla zvlĂˇĹˇtnĂ hranatĂˇ

skulptura z narĹŻĹľovÄ›lĂ©ho prĹŻsvitnĂ©ho nerostu, kterĂˇ svĂ˝m vzhledem pĹ™ipomĂnala chrĂˇmovĂ© nĂˇstavby na vrcholcĂch mayskĂ˝ch pyramid.

Gamay se ohnula a podĂvala se do ÄŤtvercovĂ©ho otvoru, kterĂ˝ vedl pĹ™es celĂ˝ pĹ™edmÄ›t aĹľ na jeho druhou stranu.

â€žUvnitĹ™ nÄ›co je,â€ś Ĺ™ekla vzruĹˇenÄ›. ChvÄ›jĂcĂ se rukou sĂˇhla dovnitĹ™, celou kamennou schrĂˇnku nadzvedla a poloĹľila ji o kus dĂˇl. Chi mezitĂm nasbĂral pĂˇr dalĹˇĂch vÄ›tviÄŤek skoÄŤce a pĹ™idal je ke svĂ© pochodni. Ta se rozhoĹ™ela mnohem jasnÄ›jĹˇĂm plamenem neĹľ kdykoli pĹ™edtĂm.

ZaĹ™ĂzenĂ, kterĂ© spatĹ™ili, a nic jinĂ©ho neĹľ nÄ›jakĂ© zaĹ™ĂzenĂ to evidentnÄ› bĂ˝t nemohlo, se sklĂˇdalo z hranatĂ© dĹ™evÄ›nĂ©

bedniÄŤky s nÄ›jakĂ˝m kovovĂ˝m koleÄŤkem s kĹ™ĂĹľovĂ˝mi vĂ˝ztuhami. V jeho stĹ™edu se nachĂˇzelo pomÄ›rnÄ› velkĂ©

ozubenĂ© kolo, kterĂ© se zĹ™ejmÄ› mohlo otĂˇÄŤet kolem stĹ™edovĂ©

osy a k nÄ›muĹľ z boku pĹ™ilĂ©halo nÄ›kolik dalĹˇĂch, uĹľ ale podstatnÄ› menĹˇĂch ozubenĂ˝ch koleÄŤek.

â€žCo by to mohlo bĂ˝t?â€ś zeptala se Gamay.

â€žNÄ›jakĂ˝ pĹ™Ăstroj ÄŤi zaĹ™ĂzenĂ.â€ś â€žVypadĂˇ to jako… ne, to je nesmysl.â€ś â€žNenapĂnejte mÄ›, doktorko.â€ś

â€žDobrĂˇ. PĹ™ipomĂnĂˇ mi to nÄ›co, co uĹľ jsem vidÄ›la, jeden artefakt vytaĹľenĂ˝ ze starobylĂ©ho lodnĂho vraku. Byl vyroben z bronzu, stejnÄ› jako tahle vÄ›c, tedy pokud se nepletu, ale uĹľ se na nÄ›m znaÄŤnÄ› podepsala koroze. OdbornĂci tvrdili, Ĺľe je to astrolĂˇb, prastarĂˇ navigaÄŤnĂ pomĹŻcka, kterou bylo moĹľno mÄ›Ĺ™it vĂ˝Ĺˇku hvÄ›zd a slunce nad horizontem. KdyĹľ pak nÄ›koho napadlo nechat udÄ›lat gamagram, zjistilo se, Ĺľe poÄŤty zubĹŻ jednotlivĂ˝ch koleÄŤek odpovĂdajĂ nÄ›kterĂ˝m astronomickĂ˝m a kalendĂˇĹ™nĂm hodnotĂˇm. Ten pĹ™Ăstroj byl mnohem komplikovanÄ›jĹˇĂ neĹľ obyÄŤejnĂ˝ astrolĂˇb. MÄ›l tĹ™icet do sebe zapadajĂcĂch koleÄŤek, dokonce i jedno diferenciĂˇlnĂ soukolĂ. V podstatÄ› Ĺˇlo o poÄŤĂtaÄŤ.â€ś â€žPoÄŤĂtaÄŤ? Kde jste to vidÄ›la?â€ś

â€žV AthĂ©nĂˇch, v NĂˇrodnĂm muzeu,â€ś odpovÄ›dÄ›la po chvilkovĂ©m zavĂˇhĂˇnĂ.

Chi nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› zĂral na kamennou desku. â€žNemoĹľnĂ©.â€ś â€žMohl byste mi, profesore, trochu vĂc posvĂtit na tyhle rĂ˝hy?â€ś Chi dal pochodeĹ� blĂĹľ, dokonce tak blĂzko, Ĺľe jĂ mĂˇlem seĹľehl vlasy, Gamay ale toho nedbala. â€žO mayskĂ©m pĂsmu toho moc nevĂm, jsem si ale jista, Ĺľe takhle nevypadĂˇ.â€ś TeÄŹ se nad desku pro zmÄ›nu naklonil profesor. â€žNemoĹľnĂ©,â€ś

zopakoval, tentokrĂˇt uĹľ ale ne tak kategoricky. Gamay se rozhlĂ©dla po jeskyni. â€žCelĂˇ ta vÄ›c, tahle klĂˇĹˇternĂ kaple, vaĹˇe podzemnĂ dĂˇlnice, to vĹˇechno je pĹ™ece taky nemoĹľnĂ©.â€ś â€žHned, jak to bude moĹľnĂ©, to nechĂˇme poĹ™ĂˇdnÄ›

prozkoumat.â€ś â€žV tom jsme zajedno. MĂˇme ale drobnĂ˝

problĂ©m.â€ś â€žĂ“ ano,â€ś povzdechl si Chi, kdyĹľ si zase uvÄ›domil, kde je.

â€žDomnĂvĂˇm se ale, Ĺľe uĹľ jsme z tÄ›ch katakomb skoro venku.â€ś Gamay pĹ™isvÄ›dÄŤila. â€žJĂˇ ten ÄŤerstvĂ˝ vzduch taky cĂtĂm.â€ś

Chi si nadzvedl vpĹ™edu koĹˇili, vytvoĹ™il tak provizornĂ vak, vloĹľil do nÄ›j nalezenĂ˝ artefakt a pak s Gamay zamĂĹ™il zpĂˇtky do hlavnĂ jeskynÄ›. V nĂ brzy nalezli velkĂ˝ dĹ™evÄ›nĂ˝

ĹľebĹ™Ăk, kterĂ˝ vedl tĂ©mÄ›Ĺ™ kolmo vzhĹŻru a ztrĂˇcel se nÄ›kde v temnotÄ›. Jako pĹ™ĂÄŤky slouĹľily kulatiny pokrytĂ© jeĹˇtÄ› kĹŻrou, v podstatÄ› velkĂˇ polena, jejichĹľ prĹŻmÄ›r odpovĂdal asi tak stehnu dospÄ›lĂ©ho Maye a kterĂˇ mÄ›Ĺ™ila na dĂ©lku pĹ™ibliĹľnÄ›

dvanĂˇct stop. PĹ™ĂÄŤky spoÄŤĂvaly na kmenech stromĹŻ, kterĂ©

byly v pravidelnĂ˝ch vzdĂˇlenostech zajiĹˇtÄ›ny dĹ™evÄ›nĂ˝mi kolĂky zapuĹˇtÄ›nĂ˝mi pod pravĂ˝m Ăşhlem do skĂˇly. StĹ™edem ĹľebĹ™Ăku se tĂˇhl dalĹˇĂ kmĂnek, kterĂ˝ slouĹľil jako zĂˇbradlĂ.

Ĺ˝ebĹ™Ăk pĹ™edstavoval dĹŻkaz Ĺ™emeslnĂ© zruÄŤnosti a umu svĂ˝ch tvĹŻrcĹŻ, uĹľ se na nÄ›m ale podepsal ÄŤas. NÄ›kterĂ© pĹ™ĂÄŤky se uvolnily a nebyly zrovna nejrovnÄ›jĹˇĂ. ZajiĹˇĹĄovacĂ kolĂky popraskaly, a ĹľebĹ™Ăk se proto kĂ˝val. HlavnĂ nosnĂ© ÄŤĂˇsti se Gamay zdĂˇly bĂ˝t v poĹ™Ăˇdku, jen se jĂ moc nelĂbilo, Ĺľe pĹ™ĂÄŤky jsou uchyceny stvoly popĂnavĂ˝ch rostlin. JeĹˇtÄ› nezapomnÄ›la na nemilĂ˝ zĂˇĹľitek, kterĂ˝ jĂ takovĂ© Ĺˇlahouny pĹ™ipravily.

ChĂˇpala je jako nÄ›co, co nevyhnutelnÄ› vysychĂˇ, lĂˇme se a praskĂˇ. KdyĹľ se pak postavila na prvnĂ pĹ™ĂÄŤku a ona pod nĂ upadla, jejĂ vĂra v bezpeÄŤnĂ˝ vĂ˝stup rozhodnÄ› nevzrostla.

Chi zaklonil hlavu a zadĂval se k neviditelnĂ©mu konci ĹľebĹ™Ăku. â€žMusĂme se k tomu postavit vÄ›decky,â€ś prohlĂˇsil, zkoumaje pozornÄ› dĹ™evÄ›nou konstrukci. â€žCelĂˇ ta vÄ›c mĹŻĹľe kdykoli spadnout. Ta podpÄ›ra pĹ™ibliĹľnÄ› uprostĹ™ed ale vypadĂˇ

pomÄ›rnÄ› pevnÄ›. TĹ™eba se na ni dĂˇ spolehnout. MÄ›la byste jĂt prvnĂ. Jestli to udrĹľĂ vĂˇs, tak mÄ› potom urÄŤitÄ›.â€ś Gamay profesorovu nabĂdku sice oceĹ�ovala, mÄ›la na vÄ›c ale jinĂ˝ nĂˇzor.

â€žVaĹˇe galantnost moĹľnĂˇ nenĂ na mĂstÄ›, profesore Chi.

MĂˇte vÄ›tĹˇĂ Ĺˇanci dostat se nahoru. Jestli zaÄŤnu Ĺˇplhat jako prvnĂ a ĹľebĹ™Ăk to nevydrĹľĂ, nikdy se odtud nedostanete.â€ś â€žNo jo, ale pokud se to rozsype pode mnou, budeme mĂt smĹŻlu oba dva.â€ś

Tihle tvrdohlavĂ MayovĂ©. â€žDobrĂˇ. Slibuji, Ĺľe aĹľ se z toho dostanu, zaÄŤnu drĹľet dietu.â€ś

Gamay opatrnÄ› poloĹľila nohu na druhou pĹ™ĂÄŤku a pomalu se na ni postavila. VydrĹľela. NatĂˇhla ruce k dalĹˇĂm pĹ™ĂÄŤkĂˇm, aby tak rozloĹľila vĂˇhu, a zaÄŤala Ĺˇplhat. ZĂˇmÄ›rnÄ› se na Ĺˇlahouny rostlin nedĂvala, jako by se obĂˇvala, Ĺľe se rozpadnou pĹ™i pouhĂ©m pohledu.

PĹ™ekonala asi pÄ›t nebo Ĺˇest pĹ™ĂÄŤek a zastavila se.

â€žVzduch dovnitĹ™ proudĂ kolem ĹľebĹ™Ăku,â€ś prohlĂˇsila radostnÄ›.

â€žJestli se dostaneme nahoru, budeme volnĂ jako ptĂˇci.â€ś ZatĂĹľila dalĹˇĂ pĹ™ĂÄŤku. Ăšvazy na jednĂ© stranÄ› povolily, konec dĹ™eva se uvolnil a celĂˇ pĹ™ĂÄŤka se naklonila. Gamay ztuhla. BĂˇla se byĹĄ jen nadechnout. VĹˇechno ostatnĂ ale drĹľelo. Pomalu a opatrnÄ›, asi jako lenochod, se zase zaÄŤala sunout nahoru. AĹľ do poloviny ĹľebĹ™Ăku, kde byl jeho prĹŻhyb a tĂm i tlak vyvĂjenĂ˝ na dĹ™evÄ›nĂ© vzpÄ›ry nejvÄ›tĹˇĂ, byly ostatnĂ Ăşvazy pevnĂ©. Pak se ale uvolnila dalĹˇĂ pĹ™ĂÄŤka a zĹŻstala viset jen na jednom konci. Jedna vodorovnĂˇ vzpÄ›ra vypadla ĂşplnÄ›

a spadla na dno jeskynÄ›. Byla si jista, Ĺľe ĹľebĹ™Ăk se kaĹľdou chvĂli zhroutĂ. Ten ale stĂˇle odolĂˇval. KdyĹľ se pĹ™estal chvÄ›t, zaÄŤala opÄ›t Ĺˇplhat.

Mohla uĹľ takhle balancovat patnĂˇct minut, nebo moĹľnĂˇ

patnĂˇct hodin. NedokĂˇzala to odhadnout. Plynule bez dalĹˇĂch problĂ©mĹŻ stoupala, uĹľ ji od konce ĹľebĹ™Ăku dÄ›lilo jen nÄ›kolik poslednĂch pĹ™ĂÄŤek. BoĹľe mĹŻj, zamumlala, kdyĹľ se podĂvala dolĹŻ. Ten ĹľebĹ™Ăk musĂ mĂt na vĂ˝Ĺˇku dobrĂ˝ch devadesĂˇt stop. SvÄ›tlo z profesorovy pochodnÄ› se vytratilo uĹľ dĂˇvno. Ze svĂ©ho mĂsta pochodeĹ� vidÄ›la jen jako vzdĂˇlenou hvÄ›zdiÄŤku.

KdyĹľ moĹľnĂˇ postĂ© sĂˇhla nad sebe, nahmatala mĂsto dalĹˇĂ pĹ™ĂÄŤky studenĂ˝ kĂˇmen. PocĂtila obrovskou Ăşlevu. Snad jeĹˇtÄ›

opatrnÄ›ji neĹľ pĹ™edtĂm, aby se jen tÄ›snÄ› pĹ™ed koncem jeĹˇtÄ›

nÄ›co neuvolnilo, pĹ™ekonala poslednĂ Ăşsek a pĹ™ekulila se pĹ™es okraj propasti do bezpeÄŤĂ. ChvĂli zĹŻstala leĹľet na zĂˇdech, nÄ›kolikrĂˇt v duchu podÄ›kovala pradĂˇvnĂ˝m mayskĂ˝m tesaĹ™ĹŻm, pak vystrÄŤila hlavu nad ÄŤernou hlubinu a tlumenÄ›

zavolala na profesora.

PochodeĹ� se zakomĂhala a pak zhasla. Chi se pustil do ĹˇplhĂˇnĂ, a k tomu potĹ™eboval mĂt obÄ› ruce volnĂ©. Nemyslela si, Ĺľe by mÄ›l mĂt nÄ›jakĂ© problĂ©my, alespoĹ� do chvĂle, neĹľ uslyĹˇela ten zvuk. KĹ™up. A pak jeĹˇtÄ› jednou: kĹ™up, a potĂ©

rĂˇna. Jakoby nÄ›jakĂ˝m vnitĹ™nĂm zrakem zĹ™etelnÄ› vidÄ›la, jak se jedna pĹ™ĂÄŤka uvolĹ�uje a padĂˇ aĹľ k zĂˇkladnÄ› ĹľebĹ™Ăku.

DomnĂvala se, Ĺľe tĂm to skonÄŤĂ, pak se ale dutĂ˝ch ĂşderĹŻ

ozvalo vĂc. Byl to ĂşdÄ›snĂ˝ zvuk. SvÄ›dÄŤil totiĹľ o tom, Ĺľe se profesorovy problĂ©my neomezĂ jen na jednu vypadlou pĹ™ĂÄŤku. Spustila se doslova Ĺ™etÄ›zovĂˇ reakce. Svou vĂˇhou Ĺˇlahouny asi uvolnila a k vypadnutĂ pĹ™ĂÄŤek a jejich nĂˇslednĂ©mu pĂˇdu na podlahu teÄŹ staÄŤil i podstatnÄ› menĹˇĂ tlak. Ve tmÄ› se ozvaly dalĹˇĂ rĂˇny. A znovu, tentokrĂˇt mnohem hlasitÄ›jĹˇĂ. RĂˇmus, kterĂ˝ k nĂ dolĂ©hal, musel znamenat jedno jedinĂ© - ĹľebĹ™Ăk se ĂşplnÄ› rozpadĂˇ.

RozĹľehla zapalovaÄŤ a podrĹľela ho nad ĂşstĂm propasti.

MoĹľnĂˇ ten sporĂ˝ plamĂnek profesorovi ukĂˇĹľe, jak daleko to mĂˇ k okraji srĂˇzu. Tedy v pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe uĹľ neleĹľĂ dole, pohĹ™ben pod hromadou dĹ™eva.

â€žRuku!â€ś

Nahnula se dopĹ™edu a zavolala na profesora pĂˇr povzbudivĂ˝ch slov.

NÄ›co se dotklo jejĂch prstĹŻ. NemÄ›la nejmenĹˇĂ tuĹˇenĂ, Ĺľe uĹľ je tak blĂzko.

â€žPoĹ™ĂˇdnÄ› se chytnÄ›te!â€ś vykĹ™ikla.

OpÄ›t ucĂtila dotek. Profesorovy pĂˇtrajĂcĂ prsty naĹˇly jejĂ ĂştlĂ© zĂˇpÄ›stĂ a pevnÄ› se kolem nÄ›ho sevĹ™ely. NemeĹˇkala a uÄŤinila totĂ©Ĺľ. PĹ™etoÄŤila se na bok a vyuĹľĂvajĂc trup jako pĂˇku pokusila se vytĂˇhnout profesora tak vysoko, aby se dokĂˇzal zachytit za pevnĂ˝ okraj strmĂ© stÄ›ny. â€žPoÄŤkejte!â€ś PoÄŤkat na co?

Zaslechla, jak pod nĂ Chi ĹˇmĂˇtrĂˇ. Po zdĂˇnlivÄ› nekoneÄŤnĂ©

dobÄ›, kdyĹľ uĹľ si myslela, Ĺľe se jĂ profesor vysmekne, ji chytil za paĹľi i druhou rukou a za okamĹľik uĹľ stĂˇl obÄ›ma nohama na pevnĂ© zemi. Z temnĂ© hlubiny se vyvalilo mraÄŤno prachu. KdyĹľ se prach po nÄ›kolika minutĂˇch koneÄŤnÄ› usadil a vzduch se dal opÄ›t bez problĂ©mĹŻ dĂ˝chat, pohlĂ©dli dolĹŻ. V

inkoustovÄ› ÄŤernĂ©m jĂcnu nebylo vĹŻbec nic vidÄ›t.

â€žĹ˝ebĹ™Ăk se zaÄŤal nÄ›kde pode mnou rozpadat, kdyĹľ jsem byl asi v pĹŻlce,â€ś Ĺ™ekl jĂ Chi. â€žDokud jsem postupoval rychleji, neĹľ pĹ™ĂÄŤky staÄŤily padat, celkem to Ĺˇlo, postupnÄ›

mÄ› ale dohĂˇnÄ›ly. MÄ›l jsem pocit, jako bych se snaĹľil vyjĂt dolĹŻ jedoucĂ eskalĂˇtor.â€ś

â€žA proÄŤ jste chtÄ›l, abych poÄŤkala?â€ś Zlehka si zatahal za koĹˇili. â€žZaÄŤal se mi rozvazovat uzel.

BĂˇl jsem se, Ĺľe ten artefakt ztratĂm,â€ś Ĺ™ekl a zamyĹˇlenÄ› znova pohlĂ©dl pĹ™es okraj propasti. â€žTy ĹľebĹ™Ăky se uĹľ dneska nedÄ›lajĂ tak kvalitnĂ jako kdysi.â€ś

â€žTo mĂˇte teda pravdu,â€ś odpovÄ›dÄ›la a pak vybuchla smĂchy.

Pak se, trochu osvÄ›Ĺľeni ÄŤerstvĂ˝m vzduchem, oprĂˇĹˇili a vydali smÄ›rem, odkud cĂtili prĹŻvan. Jak postupovali po vyĹˇlapanĂ©m chodnĂÄŤku vinoucĂm se stĹ™edem ĹˇirokĂ©

kĹ™ivolakĂ© chodby, foukalo to proti nim stĂˇle silnÄ›ji. Nejprve sotva postĹ™ehnutelnĂ© bzuÄŤenĂ hmyzu bylo ÄŤĂm dĂˇl hlasitÄ›jĹˇĂ.

Vystoupali po krĂˇtkĂ©m schodiĹˇti, prosmĂ˝kli se ĂşzkĂ˝m otvorem a pĹ™ivĂtala je teplĂˇ, vlhkĂˇ noc.

Gamay se zhluboka nadechla a pak mohutnĂ˝m vĂ˝dechem zbavila svĂ© plĂce alespoĹ� ÄŤĂˇsti nastĹ™ĂˇdanĂ©ho prachu. MÄ›sĂÄŤnĂ svit si pohrĂˇval se spĂcĂmi ruinami dĂˇvno zaniklĂ©ho mÄ›sta a dodĂˇval jim cĂnovĂ˝ nĂˇdech. Chi uĹľ na nic neÄŤekal a jako prvnĂ vykroÄŤil do tmy, aby naĹˇel stezku vedoucĂ do mĂst, kde nechali stĂˇt HumVee. Oba se pĹ™itom nemohli zbavit pocitu, Ĺľe od chvĂle, kdy sem pĹ™ijeli, uplynuly snad uĹľ celĂ© tĂ˝dny.

OpatrnÄ› postupovali od jednĂ© vyvĂ˝Ĺˇeniny k druhĂ©. DoĹˇli aĹľ tĂ©mÄ›Ĺ™ k okraji lesa, kdyĹľ tu nĂˇhle spatĹ™ili nÄ›co, co vypadalo jako shromĂˇĹľdÄ›nĂ svatojĂˇnskĂ˝ch muĹˇek. JedinĂ˝

rozdĂl spoÄŤĂval v tom, Ĺľe tahle svÄ›tĂ˝lka se stĹ™ĂdavÄ›

nerozsvÄ›cela a zase nezhĂˇĹˇela. ZĂˇĹ™ila nepĹ™eruĹˇovanÄ› a pomalu se posunovala napĹ™ĂÄŤ nĂˇmÄ›stĂm starobylĂ©ho mÄ›sta.

Gamay i Chi si okamĹľitÄ› uvÄ›domili, Ĺľe jejich ĂştÄ›k byl odhalen. A Ĺľe k trojici, kterĂˇ je uvÄ›znila, se pĹ™ipojili dalĹˇĂ protivnĂci. RozbÄ›hli se.

TÄ›snÄ› pĹ™ed nimi nÄ›kdo nakĹ™ĂˇplĂ˝m hlasem zahulĂˇkal cosi ĹˇpanÄ›lsky a do oÄŤĂ se jim zabodlo oslĹ�ujĂcĂ svÄ›tlo. Pak zaslechli nechutnĂ˝ chechot, z nÄ›hoĹľ Gamay poznala, Ĺľe mĂˇ

opÄ›t tu ÄŤest setkat se se svĂ˝m starĂ˝m pĹ™Ătelem ,Ĺ˝lutĂ˝m TesĂˇkemâ€™. ZdĂˇlo se, Ĺľe je sĂˇm se sebou spokojen. Pomalu sklonil baterku a sjel svÄ›telnĂ˝m kuĹľelem po jejĂm tÄ›le, na urÄŤitĂ˝ch partiĂch se chvĂli pozdrĹľel a pak baterku vrĂˇtil do pĹŻvodnĂ polohy, ale tak, aby pĹ™itom byla vidÄ›t profesorova brokovnice, s nĂĹľ na nÄ› od pasu mĂĹ™il. Pak nÄ›co zavolal, aby o svĂ©m Ăşlovku informoval ostatnĂ. Kdosi mu odpovÄ›dÄ›l a svÄ›tla se zaÄŤala pĹ™ibliĹľovat.

Gamay tomu nemohla uvÄ›Ĺ™it. Po tom vĹˇem, ÄŤĂm uĹľ museli projĂt, kdyĹľ se prohrabali zemĂ jako krtci, byli po nÄ›kolika vteĹ™inĂˇch strĂˇvenĂ˝ch na svobodÄ› chyceni jako nÄ›jakĂˇ lovnĂˇ zvÄ›Ĺ™ vyhnanĂˇ z Ăşkrytu povykujĂcĂmi nĂˇhonÄŤĂmi. NechybÄ›lo mnoho a ona by se po tom idiotovi vrhla a tu pitomou puĹˇku by mu jednoduĹˇe vykroutila z rukou, Chi ale musel nÄ›jak toto jejĂ vnitĹ™nĂ nutkĂˇnĂ vycĂtit.

â€žUdÄ›lejte, co chce. A nemÄ›jte strach.â€ś Profesor udÄ›lal krok stranou a vydal se pÄ›Ĺˇinou pryÄŤ. â€�Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™ vyĹˇtÄ›kl nÄ›jakĂ˝ rozkaz. Chi ho ignoroval a pokraÄŤoval nevzruĹˇenÄ› v chĹŻzi. ,Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™ zavĂˇhal. S nÄ›ÄŤĂm takovĂ˝m nepoÄŤĂtal.

Byl zvyklĂ˝ na to, Ĺľe kdyĹľ zamĂˇvĂˇ zbranĂ, lidĂ© obvykle skĂˇÄŤou, jak on pĂskĂˇ. PohlĂ©dl zbÄ›ĹľnÄ› na Gamay, aby se ujistil, Ĺľe jĂ strach nedovolĂ pohnout se z mĂsta, a hlasitÄ›

hulĂˇkaje vyrazil za profesorem. Chi se zastavil, neĹľ tak ale uÄŤinil, odboÄŤil z pÄ›Ĺˇiny do trĂˇvy. Padl na kolena a prosebnÄ›

zvedl ruce vysoko nad hlavu.

To gesto ale neznamenalo jen prosbu. Byl to projev slabosti, a ten na nÄ›kterĂ© lidi pĹŻsobĂ podobnÄ› jako pach ÄŤerstvĂ© krve na hladovou zvÄ›Ĺ™. ,Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™ zavrÄŤel, vrhl se do trĂˇvy a napĹ™Ăˇhl brokovnici, aby jejĂ paĹľbou rozrazil profesorovi lebku. A pak zmizel. Jeho baterka vyletÄ›la do vzduchu, opsala vysokĂ˝ oblouk a zapadla do trĂˇvy. Ozval se vydÄ›ĹˇenĂ˝ vĂ˝kĹ™ik, potĂ© tupĂ© Ĺľuchnuti a pak se rozhostilo ticho.

Chi vylovil z trĂˇvy baterku a namĂĹ™il svÄ›telnĂ˝ kuĹľel pĹ™ed sebe na zem. KdyĹľ se k nÄ›mu Gamay pĹ™iblĂĹľila, varovnÄ›

pronesl: â€žDejte pozor. Napravo od vĂˇs je dalĹˇĂ dĂra.â€ś â€�Ĺ˝lutĂ˝ TesĂˇkâ€™, jehoĹľ tÄ›lo pĹ™ed chvĂlĂ proletÄ›lo kruhovĂ˝m otvorem, nynĂ bezvlĂˇdnÄ› leĹľel na podlaze nÄ›jakĂ©ho podzemnĂho dĂłmu s omĂtnutĂ˝mi a bĂle natĹ™enĂ˝mi stÄ›nami.

â€žNĂˇdrĹľ,â€ś Ĺ™ekl Chi. â€žJak uĹľ jste pochopila, kdyĹľ se chtÄ›l ÄŤlovÄ›k v tÄ›chto mĂstech kdysi dĂˇvno napĂt, nemÄ›l to zrovna jednoduchĂ©. ObyvatelĂ© mÄ›sta podobnĂ© podzemnĂ dutiny pouĹľĂvali jako vodnĂ rezervoĂˇry. PokaĹľdĂ©, kdyĹľ nÄ›co takovĂ©ho najdu, tak to oznaÄŤĂm. PoÄŤĂtĂˇm, Ĺľe si toho nevĹˇiml,â€ś dodal a ukĂˇzal na pruh oranĹľovĂ© lĂˇtky, kterĂ˝ visel na blĂzkĂ©m keĹ™i. â€žChcete ho tam jen tak nechat leĹľet?â€ś Chi zvedl hlavu a pohlĂ©dl na blĂĹľĂcĂ se svÄ›tĂ˝lka. â€žMoc moĹľnostĂ nemĂˇme. NemyslĂm si ale, Ĺľe by vĂˇm to nÄ›jak vadilo. Nebo se mĂ˝lĂm?â€ś

Gamay se v duchu vrĂˇtila k dlouhĂ©mu a obtĂĹľnĂ©mu vĂ˝stupu z cenote.

â€žAsi bych rĂˇda dostala zpĂˇtky svĂ© nĂˇramkovĂ© hodinky.

Ale abych byla upĹ™ĂmnĂˇ, ne, nevadĂ mi to. KaĹˇlu na nÄ›j.

UvidĂme, jak se nedobrovolnĂ˝ pobyt v syslĂ dĂĹ™e bude lĂbit jemu.â€ś

â€žMusĂme dolĹŻ k Ĺ™ece. To je jedinĂˇ moĹľnost.â€ś RozbÄ›hli se smÄ›rem k lesu. Byli spatĹ™eni. NocĂ se rozĹˇtÄ›kala ohluĹˇujĂcĂ palba. Zrychlili.

21 KAPITOLA

Arlington, Virginie

JosĂ© â€šJoeâ€™ Zavala bydlel v jednom malĂ©m domku, kterĂ˝

kdysi slouĹľil jako arlingtonskĂˇ okresnĂ knihovna. ObytnĂ©

prostory v pĹ™ĂzemĂ byly zaĹ™Ăzeny s prostou elegancĂ vlastnĂ spĂĹˇe jihozĂˇpadnĂmu ĹľivotnĂmu stylu a stĂˇl v nich nĂˇbytek, kterĂ˝ vÄ›tĹˇinou vyrobil pĹ™ed lĂ©ty jeho otec. LĂbil se mu barevnÄ› a mÄ›l rĂˇd teplo a pohodu, kterĂ© vyzaĹ™oval, znamenal pro nÄ›j ale zĂˇroveĹ� takĂ© pĹ™ipomĂnku toho, jak se svĂ˝m prostÄ› ĹľijĂcĂm pĹ™edkĹŻm vzdĂˇlil.

Jeho rodiÄŤe, kteĹ™Ă se narodili a vyrostli v mexickĂ©m mÄ›steÄŤku Morales, se na konci ĹˇedesĂˇtĂ˝ch let pĹ™ebrodili zĂˇpadnÄ› od El Pasa pĹ™es Rio Grande. Jeho matka byla v tĂ©

dobÄ› uĹľ v sedmĂ©m mÄ›sĂci tÄ›hotenstvĂ. Joe spatĹ™il svÄ›tlo svÄ›ta uĹľ v NovĂ©m Mexiku, konkrĂ©tnÄ› v Santa FĂ©, kde se rodiÄŤe usadili. Otec, bĂ˝valĂ˝ tesaĹ™ a truhlĂˇĹ™, se zaÄŤal Ĺľivit vĂ˝robou nĂˇbytku. Joe se nechal zlĂˇkat vĂˇbenĂm moĹ™e a dal vale domovu, kterĂ˝ pro nÄ›j dosud pĹ™edstavovaly pĹ™evĂˇĹľnÄ›

hory a pouĹˇĹĄ. PĹ™i studiu techniky na newyorskĂ© nĂˇmoĹ™nĂ akademii zĂskal takovou schopnost technicky myslet, Ĺľe to aĹľ hraniÄŤilo s brilantnostĂ. AdmirĂˇl Sandecker po nÄ›m sĂˇhl okamĹľitÄ› potĂ©, co Ĺˇkolu ukonÄŤil.

Austin pĹ™iĹˇel s nĂˇvrhem, aby si za doÄŤasnĂ© ĂştoÄŤiĹˇtÄ›

zvolili prĂˇvÄ› ZavalĹŻv dĹŻm, protoĹľe jim alespoĹ� na chvĂli poskytne azyl pĹ™ed tĂĹľivĂ˝m prostĹ™edĂm hlavnĂho stanu agentury a poĹľadavky jejĂho Ĺ™editele. NepĹ™ĂjemnĂ˝ Ăşkol zavolat Sandeckerovi a oznĂˇmit mu, Ĺľe lĂ©ÄŤka nevyĹˇla, si odbyl uĹľ v nocĂ. AdmirĂˇl mu Ĺ™ekl, aby se poĹ™ĂˇdnÄ› vyspal a na druhĂ˝ den se co nejrychleji vrĂˇtil do Washingtonu. Austin se spolu s ostatnĂmi na pĂˇr hodin uchĂ˝lil do motelu stojĂcĂho nedaleko letiĹˇtÄ›, trochu si zdĹ™Ămli a rĂˇno uĹľ sedÄ›li v letadle, kterĂ© je jeĹˇtÄ› pĹ™ed polednem dopravilo do hlavnĂho mÄ›sta.

Nina, na niĹľ v jejĂ poradenskĂ© firmÄ› ÄŤekala spousta prĂˇce, se okamĹľitÄ› vydala do Bostonu. Austin se stavil doma, dal si sprchu, pĹ™evlĂ©kl se a pak zavolal do svĂ© kancelĂˇĹ™e.

SekretĂˇĹ™ka mu sdÄ›lila, Ĺľe pro nÄ›j mĂˇ celou kupu papĂrĹŻ, a tak ji poĹľĂˇdal, aby mu to vĹˇechno poslala po kurĂ˝rovi do Zavalova domu.

Trout uĹľ mÄ›l zpoĹľdÄ›nĂ. To u Paula nebĂ˝valo zvykem.

ZatĂmco na nÄ›j Austin ÄŤekal, proÄŤĂtal si u tÄ›ĹľkĂ©ho dĹ™evÄ›nĂ©ho jĂdelnĂho stolu pĂsemnosti, kterĂ© mu poslali z agentury.

Zavala se vynoĹ™il ze suterĂ©nnĂ dĂlny, kde jako obvykle nÄ›co kutil. Austin sĂˇhl do sloĹľky a podal mu nÄ›jakou ÄŤernobĂlou fotografii. â€žTohle nĂˇm poslali z FBI.â€ś â€žHezkĂˇ holka,â€ś prohlĂˇsil Zavala. MladĂˇ svÄ›tlovlasĂˇ Ĺľena, kterĂˇ se na nÄ›j dĂvala z fotografie, nepĹ™edstavovala typickou krĂˇsku, byla vĹˇak svĂ˝m zpĹŻsobem pĹ™itaĹľlivĂˇ - krev a mlĂko, velkĂ© nevinnĂ© oÄŤi, milĂ˝ ĂşsmÄ›v, kterĂ˝m v ArizonÄ› ÄŤastovala svĂ© okolĂ. â€žPanĂ WingateovĂˇ?â€ś

Austin pĹ™ikĂ˝vl. â€žPanĂ WingateovĂˇ, ale jak vypadala pĹ™ed ÄŤtyĹ™iceti lety,â€ś Ĺ™ekl a vzal si fotku zase zpĂˇtky. â€žJmenovala se Crystal DayovĂˇ. Podle nÄ›kterĂ˝ch lidĂ se z nĂ ale klidnÄ›

mohla stĂˇt druhĂˇ Doris DayovĂˇ. V padesĂˇtĂ˝ch a ĹˇedesĂˇtĂ˝ch letech dosĂˇhla urÄŤitĂ˝ch ĂşspÄ›chĹŻ na filmovĂ©m plĂˇtnÄ›.

Proslavila se jednou milostnou scĂ©nou s Rockem Hudsonem. Mohla bĂ˝t hvÄ›zdou, hodnÄ› ale pila, samozĹ™ejmÄ›

ten nejdraĹľĹˇĂ alkohol, brala drogy a nevybĂrala si ty nejvhodnÄ›jĹˇĂ chlapy. V poslednĂ dobÄ› brala uĹľ jen ĹˇtÄ›ky v bezvĂ˝znamnĂ˝ch televiznĂch estrĂˇdĂˇch, ale i tÄ›ch mÄ›la mĂˇlo.â€ś

â€žSmutnĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h,â€ś zamumlal Zavala a potĹ™Ăˇsl hlavou.

â€žJak mohla skonÄŤit mrtvĂˇ ve sprĹˇe?â€ś â€žJejĂ agent tvrdĂ, Ĺľe si na Crystal vzpomnÄ›l, kdyĹľ se s nĂm spojila nÄ›jakĂˇ nezĂˇvislĂˇ filmovĂˇ spoleÄŤnost, kterĂˇ do jednĂ© menĹˇĂ role potĹ™ebovala obsadit Ĺľenu stĹ™ednĂho vÄ›ku.

NabĂzeli dost sluĹˇnĂ© penĂze. AĹĄ uĹľ Crystal najal kdokoli, podle mĂ©ho nĂˇzoru dobĹ™e vÄ›dÄ›l, v jak zoufalĂ© je situaci a Ĺľe takovou roli pĹ™ijme. A Ĺľe necouvne, aĹľ zjistĂ, Ĺľe to nenĂ pĹ™esnÄ› to, co oÄŤekĂˇvala, a Ĺľe nebude hrĂˇt pĹ™ed kamerami.â€ś â€žByla dost dobrĂˇ, aby nĂˇs mohla vodit za nos,â€ś prohlĂˇsil Zavala.

â€žJo, a stejnÄ› tak jejĂ ĂşdajnĂ˝ manĹľel, ctihodnĂ˝ pan Wingate ze Spokane.â€ś

â€žZas ten zĂˇhadnĂ˝ zjizvenĂ˝ muĹľ s neustĂˇle mizejĂcĂmi vousy. DozvÄ›dÄ›li jsme se o nÄ›m nÄ›co?â€ś â€žMusel chodit v rukavicĂch i spĂˇt,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin zachmuĹ™enÄ›. â€žKdyĹľ kluci z laborky hledali otisky, mrkli se i na nĂˇsadu jeho lopaty. VĹŻbec nic.â€ś

â€žTo byl chytrĂ˝ tah, nasadit nĂˇm veĹˇ do koĹľichu,â€ś Ĺ™ekl Zavala s neskrĂ˝vanĂ˝m obdivem. â€žPÄ›knÄ› nĂˇm tĂm vypĂˇlili rybnĂk.â€ś

â€žBer to jako pouÄŤnou zkuĹˇenost,â€ś zhodnotil to Austin.

â€žZjistili jsme, Ĺľe se tihle prevĂti nesmĂ podceĹ�ovat. UĹľ vĂme, jak perfektnÄ› jsou organizovĂˇni.â€ś Pak poklepal prstem na fotografii a dodal: â€žA Ĺľe nemajĂ rĂˇdi otevĹ™enĂ© konce.â€ś â€žTaky jsme si potvrdili napojenĂ na Time-Quest. PĹ™idÄ›lili projektu dva dobrovolnĂky, unesli je a poslali mĂsto nich nÄ›koho jinĂ©ho. Time-Quest ale ze vĹˇeho vyjde ÄŤistĂ˝. Docela chytrĂ©.â€ś

â€žÄŽĂˇbelsky. A co si myslĂĹˇ o tom WingateovÄ› na prvnĂ pohled pĹ™ĂˇtelskĂ©m gestu, kterĂ© udÄ›lal tÄ›snÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ vybuchla garĂˇĹľ, a tĂ© jeho bezdÄ›ÄŤnĂ© poznĂˇmce, o nĂĹľ nĂˇm Ĺ™ekl strĂˇĹľnĂ˝?â€ś

â€ž,HezkĂ˝ pokusâ€™? MusĂĹˇ uznat, Ĺľe na vraha mĂˇ docela sluĹˇnĂ˝ smysl pro humor.â€ś

â€žMnÄ› ale nenĂ do smĂchu. Ĺ�ekl to, i kdyĹľ vĹŻbec nemusel.

ProÄŤ?â€ś

â€žMyslĂĹˇ, Ĺľe cĂtil potĹ™ebu naĹˇtvat nĂˇs?â€ś â€žSnad,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin a zamyĹˇlenÄ› si zaÄŤal mnout bradu. â€žDomnĂvĂˇm se, Ĺľe se ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› jednalo o projev obyÄŤejnĂ© arogance. V podstatÄ› nĂˇm tĂm oznamoval, Ĺľe vĂ, kdo jsme, a Ĺľe on sĂˇm je souÄŤĂˇstĂ nÄ›ÄŤeho tak velkĂ©ho, Ĺľe nĂˇs mĹŻĹľe klidnÄ› povaĹľovat jen za ĹˇpatnĂ˝ vtip.â€ś â€žNÄ›ÄŤeho vÄ›tĹˇĂho neĹľ NUMA?â€ś

â€žTo bych taky rĂˇd vÄ›dÄ›l, Joe,â€ś Ĺ™ekl Austin a vrĂˇtil fotku do sloĹľky. â€žTo bych skuteÄŤnÄ› rĂˇd vÄ›dÄ›l.â€ś â€žMĂˇĹˇ pĹ™edstavu, co budeme dÄ›lat dĂˇl?â€ś â€žUĹľ ĹľĂˇdnĂ© dalĹˇĂ pasti. Jak mi bylo dobĹ™e, kdyĹľ jsem se bÄ›hem pĹ™Ăpravy tohohle plĂˇnu zotavoval! VrĂˇtĂme se k tomu vznĂˇĹˇedlu a tĂ© vraĹľdÄ›.â€ś

â€žSledovĂˇnĂ tĂ©hle stopy asi jĂzdu po pohodlnĂ© a dobĹ™e osvÄ›tlenĂ© dĂˇlnici pĹ™ipomĂnat nebude,â€ś prohlĂˇsil lakonicky Zavala. â€žCo kdybych zaletÄ›l do San Antonia a provÄ›Ĺ™il Time-Quest osobnÄ›?â€ś

â€žZa pokus by to stĂˇlo. ZajĂmalo by mÄ›, jak to vypadĂˇ s jejich finanÄŤnĂm zajiĹˇtÄ›nĂm.â€ś

Ozvalo se lehkĂ© zaklepĂˇnĂ, dveĹ™e se otevĹ™ely a dovnitĹ™

vstoupil Trout. Jako ostatnÄ› vĹˇude i tady musel ve dveĹ™Ăch sklonit hlavu. Ve tvĂˇĹ™i mÄ›l vĂˇĹľnĂ˝ vĂ˝raz, ale to u nÄ›j bylo naprosto normĂˇlnĂ. â€žOmlouvĂˇm se za to zpoĹľdÄ›nĂ, kluci.

Mluvil jsem s Nereem. O Gamay.â€ś

Trout, kterĂ˝ se o svou Ĺľenu evidentnÄ› bĂˇl, uĹľ bÄ›hem letu do Washingtonu telefonoval co chvĂli do ĂşstĹ™edĂ agentury, aby zjistil, jestli se uĹľ Gamay ohlĂˇsila.

â€žUĹľ se ozvala?â€ś zeptal se ho Austin, Trout se svezl do kĹ™esla a zavrtÄ›l hlavou. â€žZ lodÄ› mi potvrdili, Ĺľe se nechala pĹ™evĂ©zt na pevninu. Ĺ˝e si pronajala dĹľĂp. Ĺ˝e nechala vzkaz o plĂˇnovanĂ© schĹŻzce s profesorem Chi, tĂm antropologem, kterĂ©ho uĹľ dlouho chtÄ›la poznat. A Ĺľe mÄ›la bĂ˝t do veÄŤera zpĂˇtky.â€ś

â€žSetkali se ti dva vĹŻbec?â€ś

Trout se nervĂłznÄ› zavrtÄ›l. â€žNetuĹˇĂm. Kluci se profesora pokouĹˇejĂ sehnat. Ten ĂşdajnÄ› trĂˇvĂ v terĂ©nu spoustu ÄŤasu, a tak se prĂ˝ nemĂˇm bĂˇt. To ale u Gamay nebĂ˝vĂˇ zvykem, Ĺľe by se tak dlouho s nikĂ˝m nespojila.â€ś

â€žCo hodlĂˇĹˇ podniknout, Paule?â€ś

â€žVĂm, Ĺľe mÄ› tady potĹ™ebujete,â€ś Ĺ™ekl Trout omluvnÄ›, â€žrĂˇd bych se ale na pĂˇr dnĹŻ vrĂˇtil na YucatĂˇn a podĂval se po nĂ sĂˇm. Vystopovat Gamay na zĂˇkladÄ› informacĂ z druhĂ© nebo dokonce tĹ™etĂ ruky je skoro nemoĹľnĂ©.â€ś Austin pĹ™isvÄ›dÄŤil. â€žJoe mĂˇ namĂĹ™eno dolĹŻ do Texasu.

Chce se tam podĂvat na prsty Time-Questu. JĂˇ zĹŻstanu ve Washingtonu a sepĂĹˇu hlĂˇĹˇenĂ o tom arizonskĂ©m fiasku. Ty si mĹŻĹľeĹˇ klidnÄ› vzĂt na dva dny volno a zkusit nÄ›co zjistit pĹ™Ămo na mĂstÄ›. Pokud se to do tĂ© doby nevyĹ™eĹˇĂ, promluvĂm si se Sandeckerem.â€ś

â€žDĂky, Kurte,â€ś Ĺ™ekl na to jiĹľ ponÄ›kud uvolnÄ›nÄ›ji Trout.

â€žUĹľ jsem si naĹˇel letadlo, kterĂ˝m se tam dostanu jeĹˇtÄ›

dneska veÄŤer. PĂˇr hodin ÄŤasu ale jeĹˇtÄ› mĂˇm a rĂˇd se s vĂˇmi o nÄ› podÄ›lĂm.â€ś

â€žJestlipak se pod tĂm ĹˇirokĂ˝m intelektuĂˇlskĂ˝m ÄŤelem honĂ nÄ›jakĂ© myĹˇlenky?â€ś

Trout pokrÄŤil zamyĹˇlenÄ› oboÄŤĂ. â€žJednu vÄ›c uĹľ jsme si jednoznaÄŤnÄ› ovÄ›Ĺ™ili. SpouĹˇtÄ›cĂm mechanismem vĹˇech tÄ›ch incidentĹŻ je nĂˇlez pĹ™edkolumbovskĂ©ho artefaktu.â€ś â€žAno, to je nespornĂ˝ fakt,â€ś zareagoval na jeho slova Austin. â€žJen nevĂme proÄŤ.â€ś

â€žKdyĹľ rok ÄŤtrnĂˇctistĂ˝ devadesĂˇtĂ˝ druhĂ˝ se psal, stateÄŤnĂ˝

Kolumbus pĹ™eplul modravĂ˝ oceĂˇn,â€ś zamumlal Zavala.

Austin, kterĂ˝ byl ponoĹ™en hluboko do svĂ˝ch vlastnĂch myĹˇlenek, udivenÄ› vzhlĂ©dl. â€žCo jsi Ĺ™Ăkal?â€ś â€žTo je zaÄŤĂˇtek bĂˇsnÄ›, kterou si pamatuji ze zĂˇkladnĂ Ĺˇkoly. PĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe ses ji tenkrĂˇt musel nauÄŤit taky.â€ś â€žJo, musel, ale zbytek si nepamatuji o nic lĂp neĹľ ty.â€ś â€žNeĹˇlo mi o jedniÄŤku z recitace,â€ś Ĺ™ekl na to Zavala, â€žjen jsem

uvaĹľoval.

MoĹľnĂˇ

Ĺľe

klĂÄŤem

nenĂ nÄ›co

pĹ™edkolumbovskĂ©ho. MoĹľnĂˇ je to samotnĂ˝ Kolumbus.â€ś â€žZajĂmavĂˇ myĹˇlenka,â€ś pochvĂˇlil ho Trout.

â€žMyslĂĹˇ?â€ś Ĺ™ekl nejistÄ› Zavala. SĂˇm si nebyl jist.

â€žPaul mĂˇ pravdu,â€ś zapojil se do debaty Austin. â€žBez Kolumba by termĂn pĹ™edkolumbovskĂ˝ nemÄ›l ĹľĂˇdnĂ˝ smysl.â€ś Zavala se usmĂˇl a znova zadeklamoval: â€žKdyĹľ rok ÄŤtrnĂˇctistĂ˝ devadesĂˇtĂ˝ druhĂ˝ se psal…â€ś â€žPĹ™esnÄ›. Tenhle pĹ™iblblĂ˝ verĹˇ v podstatÄ› shrnuje vĹˇe, co je vÄ›tĹˇinÄ› z nĂˇs o Kolumbovi znĂˇmo. Rok, kdy svou objevitelskou plavbu uskuteÄŤnil, a skuteÄŤnost, Ĺľe dĂky nÄ›mu mĂvĂˇme v Ĺ™Ăjnu jeden tĹ™ĂdennĂ vĂkend. Co o tom starĂ©m moĹ™skĂ©m vlku ale skuteÄŤnÄ› vĂme? KdyĹľ se to navĂc moĹľnĂˇ

tĂ˝kĂˇ vĹˇech tÄ›ch vraĹľednĂ˝ch ĂştokĹŻ?â€ś TroutĹŻv analytickĂ˝ mozek se pustil do dĂla. â€žAsi uĹľ chĂˇpu, kam tĂm mĂĹ™ĂĹˇ. VĂme, Ĺľe mezi Kolumbem a tÄ›mi udĂˇlostmi existuje nÄ›jakĂˇ nepĹ™ĂmĂˇ souvislost. Ergo…â€ś â€žJen erguj dĂˇl,â€ś ozval se povzbudivÄ› Zavala.

â€žErgo otĂˇzka: Existuje tu nÄ›jakĂˇ pĹ™ĂmĂˇ souvislost?â€ś VymÄ›nili si pohledy.

â€žPerlmutter,â€ś pronesli tĂ©mÄ›Ĺ™ sborovÄ›.

Austin popadl telefon a vytoÄŤil ÄŤĂslo. V Georgetownu se v jednom prostornĂ©m dĹ™evÄ›nĂ©m domku ozval zvuk pĹ™ipomĂnajĂcĂ hlahol lodnĂho zvonu. BuclatĂˇ ruka, kterĂˇ

zvedla sluchĂˇtko, patĹ™ila muĹľi, jenĹľ sice na prvnĂ pohled svou ĹˇĂĹ™kou pĹ™ipomĂnal vrata od stodoly, ale byl to mylnĂ˝

dojem. JeĹˇtÄ› mu poĹ™Ăˇd pĂˇr palcĹŻ chybÄ›lo. Na sobÄ› mÄ›l ĹˇvestkovÄ› modrĂ© pyĹľamo a kaĹˇmĂrovĂ˝ Ĺľupan s ÄŤervenĂ˝mi a zlatĂ˝mi prouĹľky. SedÄ›l v kĹ™esle a ÄŤetl si jednu z mnoha tisĂc knih, kterĂ© vyplĹ�ovaly snad celĂ˝ vnitĹ™ek domu.

â€žJulien Perlmutter,â€ś zamumlal pĹ™es velkolepĂ˝m dojmem pĹŻsobĂcĂ ĹˇedivĂ© vousy. â€žSdÄ›lte struÄŤnÄ› svĂ© pĹ™ĂˇnĂ.â€ś â€žKryĹˇtof Kolumbus,â€ś Ĺ™ekl do sluchĂˇtka Austin. â€žJe to dostateÄŤnÄ› struÄŤnĂ©?â€ś

â€žBoĹľe mĹŻj, jsi to ty, Kurte? Doslechl jsem se, Ĺľes u berberskĂ©ho pobĹ™eĹľĂ bojoval s pirĂˇty.â€ś â€žTo byl jen drobnĂ˝ ÄŤin vÄ›rnĂ©ho sluĹľebnĂka vlasti. NÄ›kdo se pĹ™ece musĂ starat o to, aby pro americkĂˇ plavidla bylo na moĹ™i bezpeÄŤno.â€ś

â€žVidĂm, Ĺľe mĂˇm informaÄŤnĂ mezery, pĹ™Ăteli. NetuĹˇil jsem, Ĺľe americkĂ© vĂˇleÄŤnĂ© nĂˇmoĹ™nictvo bylo rozpuĹˇtÄ›no a Ĺľe jeho povinnosti pĹ™evzala NUMA.â€ś

â€žNe, nakonec jsme se rozhodli dĂˇt mu jeĹˇtÄ› jednu Ĺˇanci.

TĹ™eba se polepĹˇĂ. To vĂĹˇ, NUMA se na pirĂˇty nikdy zvlĂˇĹˇĹĄ

nespecializovala.â€ś

â€žChĂˇpu. TakĹľe tebe zajĂmĂˇ ,admirĂˇl svÄ›tovĂ©ho moĹ™eâ€™?

VĂĹˇ, ona je to vlastnÄ› zĂˇhada, Ĺľe se vĹŻbec dostal na zĂˇpad od KanĂˇrskĂ˝ch ostrovĹŻ.â€ś

â€žĹ patnĂˇ navigace?â€ś

â€žBoĹľe, to ne. HrubĂ© odhadovĂˇnĂ polohy pro Ăşkol, kterĂ˝

si pĹ™edsevzal, bohatÄ› staÄŤilo. Nenarazit na dva obrovskĂ© a jeĹˇtÄ› k tomu navzĂˇjem propojenĂ© kontinenty by bylo obtĂĹľnĂ©, tĹ™ebaĹľe prĂˇvÄ› to se mu podaĹ™ilo. JĂˇ mluvĂm o jĂdle pro posĂˇdku. VÄ›dÄ›l jsi, Ĺľe dennĂ pĹ™ĂdÄ›l pro jednoho nĂˇmoĹ™nĂka pĹ™edstavoval pĹ™ibliĹľnÄ› libru tvrdĂ˝ch sucharĹŻ, trochu nasolenĂ©ho vepĹ™ovĂ©ho nebo rybĂho masa a pĂˇr kapek olivovĂ©ho oleje? JeĹˇtÄ› mÄ›li k dispozici samozĹ™ejmÄ› fazole a cizrnu a jako zĂˇkusek si mohli dĂˇt pĂˇr mandlĂ nebo hrozinek,â€ś Ĺ™ekl s hrĹŻzou v hlase. â€žJedinĂ˝ svÄ›tlĂ˝ bod pĹ™edstavovala moĹľnost chytit si obÄŤas ÄŤerstvou rybu.â€ś Austin vycĂtil, Ĺľe Perlmutter bÄ›hem hovoru pomalu pĹ™echĂˇzĂ k dobrĂ©mu jĂdlu a vĂnu, jeĹľ v jeho pĹ™ĂpadÄ›

pĹ™edstavovaly vĂˇĹˇeĹ�, kterĂ© se svou intenzitou vyrovnal snad jen jeho zĂˇjem o lodÄ› a lodnĂ vraky. TĂ©mÄ›Ĺ™ ÄŤtyĹ™i sta liber vĂˇĹľĂcĂ Perlmutter byl klasickĂ˝m gurmĂˇnem a poĹľitkĂˇĹ™em.

KdyĹľ ÄŤlovÄ›k zaĹˇel do nÄ›jakĂ© drahĂ© mĂstnĂ restaurace, s velkou pravdÄ›podobnostĂ se mu naskytl dĹŻvÄ›rnÄ› znĂˇmĂ˝

pohled na jeho korpulentnĂ postavu, vÄ›tĹˇinou ve spoleÄŤnosti pĹ™Ăˇtel, kterĂ© ÄŤasto zval na nĂˇkladnĂ© veÄŤeĹ™e.

â€žZapomnÄ›l jsi na ÄŤervy, co se jim ÄŤasem rozmnoĹľili v potravinĂˇch,â€ś pokusil se Austin odvĂ©st Perlmuttera od jeho oblĂbenĂ©ho tĂ©matu.

â€žNedokĂˇĹľu si pĹ™edstavit, jak asi chutnali. V Africe jsem okusil rĹŻznĂ© kobylky a ponravy. Nic moc. TvrdĂ se, Ĺľe obsahujĂ ĂşĹľasnĂ© mnoĹľstvĂ proteinu, kdybych ale chtÄ›l k jĂdlu nÄ›co, co chutnĂˇ jako kuĹ™e, dal bych si pĹ™Ămo kuĹ™e. MusĂte mi Ĺ™Ăct pĹ™esnÄ›, co chcete vÄ›dÄ›t. A proÄŤ se vĹŻbec tak zajĂmĂˇte o Kolumba, smĂm-li se zeptat?â€ś

ZatĂmco mu Austin lĂÄŤil vĹˇechny udĂˇlosti, vraĹľdami v Maroku poÄŤĂnaje a neĂşspÄ›Ĺˇnou lĂ©ÄŤkou konÄŤe, Perlmutter tiĹˇe naslouchal a snaĹľil se vstĹ™ebat kaĹľdiÄŤkĂ˝ detail.

â€žAsi uĹľ vĂm, co potĹ™ebujete. ChtÄ›li byste zjistit, jak by mohl Kolumbus kohokoli pĹ™imÄ›t k zabĂjenĂ. Nebylo by to poprvĂ©, co Kolumbus nÄ›koho poĹ™ĂˇdnÄ› vytoÄŤil. VĹŻbec netuĹˇil, Ĺľe objevil Ameriku, ale prĂˇvÄ› tenhle objev ho proslavil. AĹľ do smrti prohlaĹˇoval, Ĺľe pĹ™istĂˇl v ÄŚĂnÄ›.

Existenci dalĹˇĂho kontinentu nikdy neuznal. Odstartoval v Americe obchodovĂˇnĂ s otroky a otevĹ™el brĂˇny NovĂ©ho svÄ›ta nechvalnÄ› proslulĂ© ĹˇpanÄ›lskĂ© inkvizici. Byl posedlĂ˝ zlatem.

MĹŻĹľete ho povaĹľovat za svÄ›tce, nebo gaunera. ZĂˇleĹľĂ jen na Ăşhlu pohledu.â€ś

â€žTo bylo tenkrĂˇt. JĂˇ mluvĂm o souÄŤasnosti. ProÄŤ by nÄ›kdo zabĂjel, jen aby zabrĂˇnil zdiskreditovĂˇnĂ jeho objevĹŻ?

PotĹ™ebuji jedno jedinĂ© vodĂtko.â€ś

â€žJeho plavby se staly podkladem pro vznik mnoha tun rĹŻznĂ˝ch pĂsemnostĂ a milionĹŻ tiĹˇtÄ›nĂ˝ch strĂˇnek. To, co o nÄ›m bylo napsĂˇno, by dokĂˇzalo zaplnit i mÄ›stskou knihovnu.â€ś

â€žToho jsem si vÄ›dom, a proto taky volĂˇm. Jsi jedinĂ˝, koho znĂˇm, kdo dokĂˇĹľe oddÄ›lit zrno od plev.â€ś â€žLichotky na mÄ› neplatĂ…â€ś

â€žOdmÄ›nĂm se ti za tu nĂˇmahu veÄŤeĹ™Ă v restauraci, kterou si sĂˇm vybereĹˇ.â€ś

â€ž… ale jĂdlo ano. Jak bych mohl odolat dvojĂmu pokuĹˇenĂ? MĂ© ego i Ĺľaludek souhlasĂ. PustĂm se do toho hned po obÄ›dÄ›.â€ś

22 KAPITOLA

ZatĂmco PerlmutterĹŻv mozek se zaobĂral Austinovou ĹľĂˇdostĂ, zbytek jeho tÄ›la se plnÄ› vÄ›noval zbytkĹŻm vÄŤerejĹˇĂ veÄŤeĹ™e, ĹˇĹĄavnatĂ˝m kachnĂm prsĂÄŤkĹŻm nadĂvanĂ˝m focacciou a hrozny, a lahvi vzĂˇcnĂ©ho Marcassin Chardonnay. Austin bude proklĂnat den, kdy se nechal opĂt rohlĂkem a pozval ho na jĂdlo. V Alexandrii je novĂˇ francouzskĂˇ restaurace, kterou musĂ vyzkouĹˇet. Je tam moĹľnĂˇ trochu draho, ale dohoda je dohoda. Jeho modrĂ© oÄŤi, kterĂ© se v kulatĂ©m a zdravÄ›

ÄŤervenĂ©m obliÄŤeji tĂ©mÄ›Ĺ™ ztrĂˇcely, se vesele zaleskly.

Austinovy penĂze ale nevyletĂ zbĹŻhdarma komĂnem. I bez jakĂ©hokoli zjiĹˇĹĄovĂˇnĂ dobĹ™e vÄ›dÄ›l, Ĺľe literatury na tĂ©ma KryĹˇtof Kolumbus bylo napsĂˇno moĹ™e. Jen tak do nÄ›j skoÄŤit a zaÄŤĂt v nÄ›m plavat by bylo plĂ˝tvĂˇnĂ ÄŤasem. PotĹ™ebuje prĹŻvodce, a nikoho lepĹˇĂho, neĹľ je on, nenajde.

KdyĹľ dojedl a umyl nĂˇdobĂ, prolistoval poĹ™adaÄŤ vizitek a vytoÄŤil jedno ÄŤĂslo do zĂˇmoĹ™Ă.

â€žBuenos dĂasâ€ś ozval se na druhĂ©m konci hlubokĂ˝ hlas.

â€žDobrĂ© jitro, Juane.â€ś

â€žJuliene! To je ale milĂ© pĹ™ekvapenĂ. Jak se mĂˇte?â€ś â€žSkvÄ›le. A vy, mĹŻj starĂ˝ pĹ™Ăteli?â€ś â€žOd tĂ© doby, co jsme spolu naposledy mluvili, uĹľ nÄ›jakĂ˝

ÄŤas ubÄ›hl, takĹľe byste mÄ›l radÄ›ji Ĺ™Ăct prastarĂ˝,â€ś odvÄ›til se smĂchem Ĺ panÄ›l, â€žale promluvme si radÄ›ji o pĹ™ĂjemnÄ›jĹˇĂch vÄ›cech. DoufĂˇm, Ĺľe volĂˇte, abyste mÄ› informoval o tom, Ĺľe jste uĹľ vyzkouĹˇel ten mĹŻj recept na cordonices emhoja de patra.â€ś

â€žTy kĹ™epelky v listech vinnĂ© rĂ©vy byly fantastickĂ©.

Poslechl jsem vĂˇs a mĂsto tymiĂˇnu a citronovĂ© kĹŻry jsem do nich dal ÄŤerstvĂ© fĂky. VĂ˝sledek byl opravdu skvÄ›lĂ˝. A pĹ™i grilovĂˇnĂ jsem pouĹľĂval meskitovĂ© dĹ™evo.â€ś Perlmutter se s Juanem Ortegou seznĂˇmil v Madridu bÄ›hem mezinĂˇrodnĂho setkĂˇnĂ sbÄ›ratelĹŻ vzĂˇcnĂ˝ch tiskĹŻ.

Brzy zjistili, Ĺľe je kromÄ› posedlosti starĂ˝mi knihami pojĂ i vysoce pozitivnĂ vztah k dobrĂ©mu jĂdlu. Od tĂ© doby se snaĹľili alespoĹ� jednou roÄŤnÄ› se setkat, aby mohli spoleÄŤnÄ›

popustit uzdu svĂ˝m poĹľivaÄŤnĂ˝m choutkĂˇm a vymÄ›nit si novĂ© recepty.

â€žMesquite! GeniĂˇlnĂ dĂlo pĹ™Ărody. Ani bych neÄŤekal, Ĺľe byste pouĹľil nÄ›co jinĂ©ho. Jsem rĂˇd, Ĺľe vĂˇs ten recept nezklamal. NepochybnÄ› budete mĂt i vy nÄ›co pro mÄ›.â€ś Kdyby bylo spojenĂ ÄŤistĹˇĂ, Perlmutter by moĹľnĂˇ zaslechl, jak si Ortega po tÄ›chto slovech olĂzl rty.

â€žBudu, ale pozdÄ›ji. VolĂˇm totiĹľ z jinĂ©ho dĹŻvodu.

PotĹ™ebuji vyuĹľĂt vaĹˇe znalosti, ale nikoli znalosti Juana Ortegy jako mistra kuchaĹ™e, ale coby nejvÄ›tĹˇĂho znalce KryĹˇtofa Kolumba.â€ś

â€žJste pĹ™espĹ™ĂliĹˇ laskav, pĹ™Ăteli,â€ś Ĺ™ekl Ortega potÄ›ĹˇenÄ›.

â€žJsem jen jednĂm z mnoha historikĹŻ, kteĹ™Ă o nÄ›m napsali pĂˇr knih.â€ś

â€žJste ale jedinĂ˝, kterĂ©mu to natolik myslĂ, aby mi mohl pomoci s jednĂm velmi neobvyklĂ˝m problĂ©mem. ZdĂˇ se, Ĺľe duch seĹ�ora Kolumba se ocitl pĹ™Ămo uprostĹ™ed jakĂ©hosi podivnĂ©ho dÄ›nĂ. KdyĹľ dovolĂte, vysvÄ›tlĂm vĂˇm to,â€ś Ĺ™ekl a pak Ortegu seznĂˇmil se vĹˇĂm podstatnĂ˝m z Austinova vyprĂˇvÄ›nĂ.

â€žPodivnĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h,â€ś zamumlal Ortega, kdyĹľ Perlmutter skonÄŤil. â€žZvlĂˇĹˇĹĄ ve svÄ›tle nedĂˇvnĂ˝ch udĂˇlostĂ. PĹ™ed nÄ›kolika tĂ˝dny byl v Seville spĂˇchĂˇn zloÄŤin, kterĂ˝ mĂˇ s Kolumbem souvislost. Biblioteca Columbina, kterĂˇ sĂdlĂ v sevillskĂ©

katedrĂˇle, ohlĂˇsila krĂˇdeĹľ KolumbovĂ˝ch listin. NĂˇhoda?â€ś â€žMoĹľnĂˇ ano. MoĹľnĂˇ ne. Co se ztratilo?â€ś â€žDopis tĂ˝kajĂcĂ se pĂˇtĂ© Kolumbovy plavby. Byl urÄŤen jeho chlebodĂˇrcĹŻm, krĂˇli Ferdinandovi a krĂˇlovnÄ› Isabele.

Tedy vlastnÄ› jen krĂˇli, protoĹľe krĂˇlovna v tĂ© dobÄ› uĹľ byla po smrti.â€ś

â€žVelkĂˇ Ĺˇkoda, pĹ™ijĂt o tak cennĂ˝ dokument.â€ś â€žNe aĹľ tak velkĂˇ. Kolumbus ĹľĂˇdnou pĂˇtou plavbu neuskuteÄŤnil.â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›. Jak jsem mohl zapomenout! Ale pak ten dopis nechĂˇpu.â€ś

Z mĂsta vzdĂˇlenĂ©ho tĹ™i tisĂce mil se ozval srdeÄŤnĂ˝ smĂch.

â€žPadÄ›lek, amigo. Podvod. Jak tomu Ĺ™ĂkĂˇte? Aha, podvrh. Ty listiny zkrĂˇtka nebyly pravĂ©.â€ś

â€žJak vĂte, Ĺľe se jednalo o podvrh?â€ś â€žTo je jednoduchĂ©. Kolumbus zemĹ™el dvacĂˇtĂ©ho kvÄ›tna patnĂˇct set Ĺˇest. Ty listiny nesou pozdÄ›jĹˇĂ datum.â€ś Perlmutter chvĂli mlÄŤky uvaĹľoval. â€žA co kdyĹľ se mĂ˝lĂme ohlednÄ› data jeho skonu?â€ś

â€žDĹŻm na Calle de Cristobal ColĂłn, v nÄ›mĹľ vypustil duĹˇi, se dochoval aĹľ do dneĹˇnĂch dnĹŻ a mĹŻĹľete si ho klidnÄ›

prohlĂ©dnout, panujĂ ale spory o tom, kde je vlastnÄ› pohĹ™ben.

Podle nÄ›kterĂ˝ch leĹľĂ jeho ostatky v Seville, jinĂ oznaÄŤujĂ za mĂsto jeho vÄ›ÄŤnĂ©ho odpoÄŤinku Santo Domingo, dalĹˇĂ zase Havanu. Je znĂˇmo nejmĂ©nÄ› osm uren ĂşdajnÄ› obsahujĂcĂch jeho popel.â€ś Ortega si hlasitÄ› povzdechl. â€žKdyĹľ se ÄŤlovÄ›k zajĂmĂˇ o tohohle chlapa, plave v kalnĂ˝ch vodĂˇch.â€ś â€žVzpomĂnĂˇm si, Ĺľe ve svĂ© knize Objevitel, nebo ÄŹĂˇbel?

tvrdĂte, Ĺľe nenĂ dokonce znĂˇmo ani to, kde se narodil.â€ś â€žAno, je to tak. NevĂme, jestli byl Ĺ panÄ›l, nebo Ital. On sĂˇm tvrdil, Ĺľe se narodil v JanovÄ›, pravdomluvnostĂ ale zrovna neproslul. PĂˇr lidĂ dokonce prohlaĹˇuje, Ĺľe pochĂˇzel z Ĺ™eckĂ©ho ostrova Chiosu. Podle oficiĂˇlnĂ verze se vyuÄŤil u svĂ©ho otce, italskĂ©ho tkalce. Podle nÄ›kterĂ˝ch badatelĹŻ tomu tak ale nebylo, Kolumba prĂ˝ zplodil ĹˇpanÄ›lskĂ˝ nĂˇmoĹ™nĂk jmĂ©nem ColĂłn. VĂme, Ĺľe se oĹľenil s dcerou portugalskĂ©ho Ĺˇlechtice a Ĺľe mÄ›l pĹ™Ăstup ke dvoru, coĹľ by syn pouhĂ©ho nĂˇmoĹ™nĂka dokĂˇzal asi tÄ›Ĺľko. Ĺ˝ĂˇdnĂ˝ jeho dobovĂ˝ portrĂ©t neexistuje. PĹ™edstavuje zĂˇhadu. Tak to ale chtÄ›l. DÄ›lal vĹˇe, co bylo v jeho silĂˇch, aby zatajil ÄŤi alespoĹ� zamlĹľil svou pravou identitu.â€ś

â€žTo mÄ› vĹľdycky udivovalo.â€ś

â€žByla to bouĹ™livĂˇ doba, Juliene. VĂˇlky. Intriky.

Inkvizice. MoĹľnĂˇ se bÄ›hem bojĹŻ panovnickĂ˝ch rodĹŻ o nadvlĂˇdu postavil na Ĺˇpatnou stranu. Mohl se zbranĂ v ruce slouĹľit nÄ›jakĂ© zemi vĂˇlÄŤĂcĂ se Ĺ panÄ›lskem nebo zemi, kterou ĹˇpanÄ›lskĂ© porobenĂ v budoucnu ÄŤekalo. NesmĂme pominout ani hlas krve. Existuje totiĹľ urÄŤitĂ˝ nĂˇznak toho, Ĺľe by mohl bĂ˝t nemanĹľelskĂ˝m synem jednoho ĹˇpanÄ›lskĂ©ho prince.

Odtud takĂ© jmĂ©no Cristobal ColĂłn, kterĂ© pozdÄ›ji pouĹľĂval.â€ś â€žTo je skuteÄŤnÄ› fascinujĂcĂ, Juane. AĹľ se pĹ™ĂĹˇtÄ› sejdeme, musĂme to nad dĹľbĂˇnkem sangrie probrat. TeÄŹ mÄ› ale vĂce zajĂmajĂ ty ukradenĂ© pĂsemnosti.â€ś

â€žVĂte nÄ›co o mnichovi Las Casas?â€ś

â€žAno, pĹ™epsal nÄ›kolik ÄŤĂˇstĂ pĹŻvodnĂho Kolumbova denĂku.â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›. Kolumbus vÄ›noval denĂk sepsanĂ˝ bÄ›hem prvnĂ plavby svĂ© mecenĂˇĹˇce, krĂˇlovnÄ› Isabele. Ona pro nÄ›j na oplĂˇtku nechala zhotovit jeho pĹ™esnou kopii. KdyĹľ admirĂˇl zemĹ™el, zdÄ›dil â€šbarcelonskou kopiiâ€™, jak se tomuto opisu Ĺ™Ăkalo, spolu s mapami, knihami a rukopisy jeho syn Diego. To vĹˇe pak obratem ruky pĹ™eĹˇlo do vlastnictvĂ Fernanda, nelegitimnĂho potomka Kolumba a jeho milenky.

Mimochodem, dost mi pĹ™ipomĂnĂˇ vĂˇs, Juliene.â€ś â€žTo nenĂ poprvĂ©, co mÄ› nÄ›kdo oznaÄŤuje za bastarda, a zĹ™ejmÄ› ani naposled.â€ś

â€žV ĹľĂˇdnĂ©m pĹ™ĂpadÄ› jsem nechtÄ›l zpochybnit vaĹˇe dÄ›dickĂˇ prĂˇva prvorozenĂ©ho muĹľskĂ©ho potomka, pĹ™Ăteli.

Myslel jsem to tak, Ĺľe byl archivĂˇĹ™em a vzdÄ›lancem, milovnĂkem knih, kterĂ©mu se podaĹ™ilo vytvoĹ™it jednu z nejlepĹˇĂch kniĹľnĂch sbĂrek v celĂ© EvropÄ›. KdyĹľ v roce patnĂˇct set tĹ™icet devÄ›t zemĹ™el, veĹˇkerĂ˝ jeho majetek, tedy i knihy a Kolumbovy pĂsemnosti, zĂskal Luis, DiegĹŻv syn.

Luisova matka nechala vÄ›tĹˇinu z tÄ›chto vÄ›cĂ pĹ™evĂ©zt do jednoho sevillskĂ©ho klĂˇĹˇtera. KdyĹľ v roce patnĂˇct set ÄŤtyĹ™icet ÄŤtyĹ™i zemĹ™ela, znamenalo to pro svÄ›t opravdovou tragĂ©dii.â€ś

â€žProÄŤ, Juane?â€ś

â€žCelkem dvaatĹ™icet let se jĂ daĹ™ilo tuto unikĂˇtnĂ sbĂrku pĹ™ed Luisem chrĂˇnit. Po jejĂ smrti vĹˇe bÄ›hem jedinĂ© vteĹ™iny zĂskal. Byla to hrĹŻza. VĹˇechno dĹŻkladnÄ› probral a kaĹľdiÄŤkĂ˝

papĂr, kterĂ˝ mÄ›l nÄ›jakou cenu, prodal, aby zĂskal finanÄŤnĂ prostĹ™edky pro svĹŻj prostopĂˇĹˇnĂ˝ Ĺľivot. ,BarcelonskĂˇ kopieâ€™

navĹľdy zmizela. ZĹ™ejmÄ› ji zĂskal ten, kdo nabĂdl nejvĂc.â€ś â€žKdyby se dneska znovu nÄ›kde vynoĹ™ila, byl bych za ni asi ochoten zaplatit celĂ˝ majlant.â€ś

â€žTo si umĂm pĹ™edstavit, za naĹˇeho Ĺľivota k tomu ale asi nedojde. NeĹľ ty listiny zmizely, dostal se k nim naĹˇtÄ›stĂ rodinnĂ˝ pĹ™Ătel, dominikĂˇnskĂ˝ ĹľebravĂ˝ mnich Las Casas, kterĂ˝ z nich udÄ›lal struÄŤnĂ˝ vĂ˝tah. Velmi Kolumba obdivoval. Vypustil sice vĹˇe, co by ho mohlo stavÄ›t do ĹˇpatnĂ©ho svÄ›tla, celkem vzato ale vytvoĹ™il pomÄ›rnÄ› kvalitnĂ synopsi.â€ś

â€žNÄ›jak nechĂˇpu, co to mĂˇ co dÄ›lat s tÄ›mi ukradenĂ˝mi listinami.â€ś

â€žTrpÄ›livost, pĹ™Ăteli. Onen dokument o takzvanĂ© pĂˇtĂ©

plavbÄ› byl ĂşdajnÄ› opÄ›t jen Las CasasovĂ˝m opisem, lĂ©pe Ĺ™eÄŤeno vĂ˝tahem vybranĂ˝ch pasĂˇĹľĂ z jiĹľ dlouho ztracenĂ©ho lodnĂho denĂku.â€ś

â€žVy jste ten opis vidÄ›l?â€ś

â€žĂ“ ano. Takovou kuriozitu bych si nenechal ujĂt. Ĺ el jsem dokonce tak daleko, Ĺľe jsem ho porovnal s originĂˇlnĂmi mnichovĂ˝mi rukopisy uloĹľenĂ˝mi v madridskĂ© NĂˇrodnĂ knihovnÄ›. Je to dokonalĂ˝ podvrh. NebĂ˝t obsahu, byl bych si na devadesĂˇt procent jist, Ĺľe to Las Casas opravdu napsal.â€ś â€žPamatujete si, o ÄŤem to bylo?â€ś

â€žNÄ›co takovĂ©ho ÄŤlovÄ›k jen tak nezapomene. PĹ™ipomĂnĂˇ

to ony fantastickĂ© historky o ztracenĂ˝ch mÄ›stech, kterĂ© byly u nĂˇs ve Ĺ panÄ›lsku tak populĂˇrnĂ v ĹˇestnĂˇctĂ©m stoletĂ.

Kolumbus se na svou ÄŤtvrtou a zĂˇroveĹ� poslednĂ plavbu vydal v roce patnĂˇct set dva. PĹ™edchĂˇzela ji celĂˇ Ĺ™ada osobnĂch pohrom, zklamĂˇnĂ a nervovĂ˝ch zhroucenĂ. KrĂˇl s krĂˇlovnou ho v tĂ© dobÄ› uĹľ povaĹľovali za ĹˇĂlence, domnĂvali se vĹˇak, Ĺľe by mohl pĹ™ece jen narazit na nÄ›co uĹľiteÄŤnĂ©ho.

Kolumbus, kterĂ˝ byl jeĹˇtÄ› stĂˇle pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe doplul do Asie a Ĺľe objevil bohatĂˇ naleziĹˇtÄ› zlata, doufal, Ĺľe si touto plavbou napravĂ poĹˇramocenou reputaci.â€ś â€žPodaĹ™ilo se mu to?â€ś

â€žPrĂˇvÄ› naopak! ÄŚtvrtĂˇ plavba skonÄŤila obrovskou ostudou. U Jamajky pĹ™iĹˇel o vĹˇechny ÄŤtyĹ™i lodÄ› a na tomto ostrovÄ› pak onemocnÄ›l malĂˇrii a artritidou. Podle tÄ›ch ukradenĂ˝ch listin ale po nĂˇvratu do Ĺ panÄ›lska za vlastnĂ penĂze poĹ™Ădil a vybavil loÄŹ a vrĂˇtil se s nĂ do NovĂ©ho svÄ›ta, aby se jeĹˇtÄ› jednou pustil do hledĂˇnĂ onoho obrovskĂ©ho zlatĂ©ho pokladu, o jehoĹľ existenci slĂ˝chal vyprĂˇvÄ›t domorodce uĹľ na svĂ© prvnĂ plavbÄ›.â€ś â€žĹ�Ăkaly ty ztracenĂ© dokumenty nÄ›co o tom, jak to vĹˇechno dopadlo?â€ś

â€žTen padÄ›latel to napsal tak chytĹ™e, aby ÄŤtenĂˇĹ™e nechal v nejistotÄ›. Od urÄŤitĂ©ho okamĹľiku pokraÄŤuje v lĂÄŤenĂ udĂˇlostĂ nÄ›jakĂ˝ ÄŤlen osĂˇdky. A pak vĹˇe najednou konÄŤĂ. Nikdo se nedovĂ, jestli loÄŹ dosĂˇhla cĂle a posĂˇdka uspÄ›la. ÄŚi jestli se pak vĹŻbec vrĂˇtila do Ĺ panÄ›lska.â€ś

â€žMohli o loÄŹ pĹ™ijĂt a denĂk pak tĹ™eba objevili nÄ›jacĂ jinĂ dobrodruzi.â€ś

â€žAno. VidĂm, Ĺľe jste pochopil a sĂˇm na sobÄ› prĂˇvÄ› zaĹľil, jak tahle pohĂˇdka podnÄ›cuje pĹ™edstavivost.â€ś â€žA co kdyĹľ nejde o vymyĹˇlenou bĂˇchorku, Juane?â€ś Ze sluchĂˇtka se opÄ›t ozvalo zachechtĂˇnĂ.

â€žCo vĂˇs k tĂ©to myĹˇlence vede?â€ś

â€žPĂˇr vÄ›cĂ. ProÄŤ by mÄ›l nÄ›kdo vytvĂˇĹ™et tak dokonalĂ˝ a nesmyslnĂ˝ podvrh?â€ś

â€žTo se dĂˇ vysvÄ›tlit jednoduĹˇe. DĂˇm vĂˇm pĹ™Ăklad, tĹ™eba z vaĹˇĂ vlastnĂ zemÄ›. Kdybyste chtÄ›l prodat BrooklynskĂ˝ most, pomohla by vĂˇm zcela jistÄ› nÄ›jakĂˇ ĂşĹ™ednĂ listina se spoustou razĂtek a podpisĹŻ.â€ś

â€žTo je vcelku pĹ™esvÄ›dÄŤivĂ˝ argument, Juane. Kdybych ale naĹˇel idiota, kterĂ˝ by byl natolik pitomĂ˝, Ĺľe by mi chtÄ›l dĂˇt penĂze za nÄ›co, co mi evidentnÄ› nemĹŻĹľe patĹ™it, klidnÄ› bych tam ty podpisy mohl naĹˇkrĂˇbat sĂˇm a pak se s tÄ›ma prachama lehce vypaĹ™it. FalĹˇovat nÄ›ÄŤĂ podpisy by pĹ™edstavovalo zbyteÄŤnou nĂˇmahu.â€ś

â€žJenĹľe naĹˇe dokumenty byly podrobeny mnohem pĹ™ĂsnÄ›jĹˇĂmu zkoumĂˇnĂ, neĹľ jakĂ© by ÄŤekalo vaĹˇe papĂry pĹ™i prodeji BrooklynskĂ©ho mostu.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› na to narĂˇĹľĂm. Ty dokumenty jsou velmi dobrĂ©, jak Ĺ™ĂkĂˇte. Pro srovnĂˇnĂ, kdybyste vÄ›dÄ›l, Ĺľe ten most patĹ™Ă mÄ›stu, ĹľĂˇdnĂ© oficiĂˇlnĂ papĂry by vĂˇs nepĹ™esvÄ›dÄŤily o tom, Ĺľe je na prodej. A podobnÄ›, nemusel byste bĂ˝t znalcem, abyste zjistil, Ĺľe se jednĂˇ o podvrh, kdybyste vÄ›dÄ›l, Ĺľe dokument byl datovĂˇn po KolumbovÄ› smrti.â€ś

â€žNabĂzĂ se jeĹˇtÄ› jedno vysvÄ›tlenĂ,â€ś prohlĂˇsil Ortega. â€žLas Casas ty listiny skuteÄŤnÄ› opsal, vÄ›dÄ›l vĹˇak, Ĺľe nejsou pravĂ©.â€ś â€žProÄŤ by podstupoval tak Ăşmornou prĂˇci, kdyby vÄ›dÄ›l, Ĺľe jde o podvrh? Ĺ�ekl jste, Ĺľe Las Casas se snaĹľil zastĂrat Kolumbovu nepĹ™ĂÄŤetnost. Mohl by nÄ›kdo takovĂ˝ pĹ™ispÄ›t k dalĹˇĂmu ĹˇĂĹ™enĂ dokumentu, kterĂ˝ by Kolumbova poslednĂ slova podĂˇval jako vĂ˝plody ĹˇĂlenĂ©ho muĹľe?â€ś â€žMoĹľnĂˇ se Las Casas nedomnĂval, Ĺľe to nÄ›kdy nÄ›kdo dalĹˇĂ uvidĂ. Ale Luis pak listiny prodal, aby se dostal z vÄ›zenĂ nebo do postele nÄ›jakĂ© Ĺľeny.â€ś â€žSnad,â€ś odpovÄ›dÄ›l Perlmutter, â€žje tu ale jeĹˇtÄ› nÄ›co jinĂ©ho. SkuteÄŤnost, Ĺľe nÄ›kdo podstoupil Ĺ™adu nesnĂˇzĂ, aby to ukradl.â€ś

â€žJak jsem jiĹľ Ĺ™ekl, je to kuriozita.â€ś â€žDost velkĂˇ, aby riskoval zatÄŤenĂ a uvÄ›znÄ›nĂ?â€ś â€žUĹľ vĂˇm rozumĂm, Juliene. Ĺ˝ĂˇdnĂ© pĹ™ijatelnĂ© vysvÄ›tlenĂ ale nemĂˇm. Kdybych tak mÄ›l k dispozici originĂˇlnĂ denĂkovĂ© zĂˇznamy, kterĂ© Las Casas pouĹľil. BohuĹľel ale nemĂˇm.â€ś

â€žTakĹľe dalĹˇĂ kolumbovskĂˇ mystĂ©rie?â€ś â€žAno, musĂme se s tĂm asi smĂĹ™it,â€ś odpovÄ›dÄ›l a na chvĂli se odmlÄŤel. â€žAĹľ vĂˇm to poĹˇlu,â€ś Ĺ™ekl pak, â€žvytvoĹ™Ăte si nĂˇzor sĂˇm.â€ś

â€žCoĹľe?â€ś

â€žTy dokumenty. Nechal jsem si udÄ›lal kopii a anglickĂ˝

pĹ™eklad. Hodlal jsem o tĂ© zĂˇleĹľitosti totiĹľ promluvit na jednĂ©

konferenci. Jak vidĂte, i mÄ› fascinujĂ zĂˇhadnĂ© a bizarnĂ vÄ›ci.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ to nebyl jedinĂ˝ dĹŻvod, Juane. TĹ™eba jste si nepravostĂ tÄ›ch listin nebyl zas aĹľ tak ĂşplnÄ› jist.â€ś â€žSnad, pĹ™Ăteli. Jak jsem Ĺ™ekl, je to mimoĹ™ĂˇdnÄ› kvalitnĂ podvrh. ÄŚĂslo vaĹˇeho faxu mĂˇm. Dojde vĂˇm to jeĹˇtÄ›

dneska.â€ś

â€žTo budu rĂˇd. A na oplĂˇtku, a jako projev vdÄ›ÄŤnosti za ten fantastickĂ˝ recept na kĹ™epelky, se s vĂˇmi taky o nÄ›co podÄ›lĂm. PoĹˇlu vĂˇm recept na polĂ©vku z garnĂˇtĹŻ. KdyĹľ mi ho jeden neworleanskĂ˝ ĹˇĂ©fkuchaĹ™ prozrazoval, dostalo se mi varovĂˇnĂ, Ĺľe jestli ho nÄ›komu vyzradĂm, zaĹľiva mÄ› vykuchĂˇ, vrazĂ do mÄ› nÄ›jakou nĂˇdivku a pĹ™ipravĂ mÄ› jako humra.

TakĹľe musĂme bĂ˝t diskrĂ©tnĂ, v sĂˇzce je mĹŻj Ĺľivot.â€ś â€žJste opravdovĂ˝ pĹ™Ătel, Juliene. Riziko kvality naĹˇeho vztahu jen umocnĂ. Jestli vĂˇs ale takovĂ˝ nemilĂ˝ a pĹ™edÄŤasnĂ˝

konec skuteÄŤnÄ› potkĂˇ, rĂˇd vĂˇs okoĹˇtuju. Jsem si jist, Ĺľe budete chutnat skvÄ›le.â€ś

â€žPak vĂˇm pĹ™eji bon appĂ©tit, mi amigo.â€ś

23 KAPITOLA

RozezvuÄŤel se fax a zaÄŤaly z nÄ›j vyjĂĹľdÄ›t prvnĂ ruÄŤnÄ›

psanĂ© strĂˇnky. Ortega dodrĹľel slib a poslal kopie originĂˇlnĂch listin obsahujĂcĂch text v kastilskĂ© ĹˇpanÄ›lĹˇtinÄ›.

Perlmutter trochu uklidil na stole, aby si pro papĂry vytvoĹ™il mĂsto. Pro povzbuzenĂ mozkovĂ˝ch zĂˇvitĹŻ si pĹ™ipravil ĹˇĂˇlek cappuccina a pak se pustil do proÄŤĂtĂˇnĂ slov, kterĂˇ mohla, ale takĂ© nemusela, pochĂˇzet z pera KryĹˇtofa Kolumba a bĂ˝t pak pĹ™epsĂˇna ĹľebravĂ˝m mnichem.

*****

23. kvÄ›tna lĂ©ta PĂˇnÄ› 1506

NejurozenÄ›jĹˇĂ, nejslovutnÄ›jĹˇĂ a nejmocnÄ›jĹˇĂ knĂĹľe, krĂˇli Ĺ panÄ›l a ostrovĹŻ svÄ›tovĂ©ho moĹ™e, nĂˇĹˇ vladaĹ™i.

NejvzneĹˇenÄ›jĹˇĂ pane.

OpÄ›t pluji vstĹ™Ăc Indii, moĹľnĂˇ bez nadÄ›je na nĂˇvrat, neb jsem jen pouhĂ˝m smrtelnĂkem, navĂc stĂˇr a churav, a cesta ta jest pĹ™etÄ›ĹľkĂˇ a plnĂˇ nebezpeÄŤenstvĂ. PodnikĂˇm tuto plavbu bez svolenĂ a poĹľehnĂˇnĂ VaĹˇeho VeliÄŤenstva, avĹˇak na svĂ© vlastnĂ nĂˇklady, pouĹľiv svĂ˝ch skromnĂ˝ch prostĹ™edkĹŻ k vystrojenĂ jedinĂ©ho plavidla, jĂmĹľ jest NiĹ�a, o kterĂ©Ĺľto vĂm, Ĺľe pro takovou plavbu se hodĂ, neb slouĹľila mi dobĹ™e uĹľ pĹ™i mĂ© prvnĂ cestÄ›.

Nepluji jako admirĂˇl svÄ›tovĂ©ho moĹ™e, ale, jako pĹ™i svĂ©

prvnĂ pouti, jen jako pokornĂ˝ sluha a nĂˇmoĹ™nĂk, prostĂ˝

kapitĂˇn, jenĹľ se ze Ĺ panÄ›l vydal do Indie nalĂ©zt novĂ© zemÄ› a zlato pro Kastilli, by nĂˇĹˇ vladaĹ™ mohl zĂskati zpÄ›t Svatou zemi, coĹľ vĹľdy bylo i mĂ˝m snem a zĂˇmÄ›rem.

Na zaÄŤĂˇtku svĂ©ho vyprĂˇvÄ›nĂ se ale musĂm vrĂˇtit o ÄŤtyĹ™i roky zpÄ›t. S nepĹ™ĂznĂ osudu, jeĹľ provĂˇzela mou poslednĂ plavbu, jste dobĹ™e obeznĂˇmen. V roce 1502, osvobodivĹˇe mÄ›

z okovĹŻ a odpustivĹˇe mi mĂ© chyby a omyly, jste mi ve svĂ©

shovĂvavosti a dobrotÄ› Vy i mĂˇ krĂˇlovna opÄ›t svou pĹ™ĂzeĹ�

vÄ›novati rĂˇÄŤili a tu ÄŤest mi poskytli, Ĺľe jsem se ÄŤtyĹ™mi lodÄ›mi opÄ›t smÄ›l vyplouti. NaĹˇe flotila pĹ™eÄŤkala hroznou bouĹ™i a nalezla novĂ© zemÄ›, jeĹľ jsem s pomocĂ BoĹľĂ jmĂ©nem naĹˇeho vladaĹ™e zabral, tĹ™ebaĹľe jsem strĂˇdal nemocĂ a ÄŤastokrĂˇte se pĹ™Ămo na prahu smrti nachĂˇzel, povely vydĂˇvaje z malĂ©

dĹ™evÄ›nĂ© boudy, kterouĹľto jsem za tĂm ĂşÄŤelem na palubÄ›

zhotoviti nechal.

Byla to mĂˇ nejhorĹˇĂ a nejsmutnÄ›jĹˇĂ plavba ze vĹˇech.

Cestu na zĂˇpad, jiĹľ jsme hledali, se nĂˇm nalĂ©zti nepodaĹ™ilo, domorodĂ© obyvatelstvo nĂˇs nevĂtalo pĹ™Ăˇtelsky, jako tomu bĂ˝valo dĹ™Ăve, ale luky a oĹˇtÄ›py. VĹˇe hrĂˇlo proti nĂˇm, mouÄŤnĂ ÄŤervi, poÄŤasĂ a vÄ›try hroznĂ©, nakonec vĹˇak naĹˇe potĂˇpÄ›jĂcĂ se lodi dorazily do bezpeÄŤnĂ©ho pĹ™Ăstavu, kde jsme uvÄ›znÄ›ni zĹŻstali po jeden rok a pÄ›t dnĹŻ, a kdyĹľ uĹľ doufati jsem pĹ™estĂˇval, Ĺľe bych ĹľivĂ˝ domĹŻ mohl se jeĹˇtÄ› kdy navrĂˇtit, tu nastal onen pamĂˇtnĂ˝ den, kdy jsme byli zachrĂˇnÄ›ni. A pak nĂˇsledovala ta nejbĂdnÄ›jĹˇĂ cesta pĹ™es oceĂˇn za celĂ˝ mĹŻj Ĺľivot.

AvĹˇak horĹˇĂ neĹľ vĹˇechny bouĹ™e, nemoci nebo nepĹ™ĂˇtelstvĂ domorodcĹŻ bylo pro mne vÄ›domĂ toho, Ĺľe pĹ™es veĹˇkerou svou snahu slouĹľiti VaĹˇim VĂ˝sostem s nejmĂ©nÄ› takovou oddanostĂ a pĹ™iÄŤinlivosti, jakĂ© by mi snad na konci mĂ©

ĹľivotnĂ pouti mohly otevĹ™Ăti brĂˇny rĂˇje, jsem selhal v zĂˇleĹľitostech, na nÄ›Ĺľ jsem nestaÄŤil znalostmi ani silou. PĹ™i zkoumĂˇnĂ novĂ˝ch konÄŤin pĹ™iĹˇel jsem o ÄŤtyĹ™i lodi a nalezl jen nepatrnĂ© mnoĹľstvĂ zlata ÄŤi jinĂ˝ch cennostĂ. A co vĂc, mĂˇ

krĂˇlovna, byvĹˇi smrtelnicĂ, opustila tento hĹ™ĂĹˇnĂ˝ a kacĂĹ™skĂ˝

svÄ›t, by spoÄŤinula v nĂˇruÄŤi vÄ›ÄŤnĂ©ho stvoĹ™itele.

VÄ›dÄ›l jsem, Ĺľe jest jen jeden zpĹŻsob, jak vylĂ©ÄŤit tento svĹŻj bol a potÄ›Ĺˇit svĂ©ho nejjasnÄ›jĹˇĂho vladaĹ™e, a to nalĂ©zti, co se mi pĹ™i minulĂ˝ch plavbĂˇch objevit nepodaĹ™ilo. BÄ›hem svĂ©ho dlouhĂ©ho pobytu na onom nehostinnĂ©m ostrovÄ› jsem totiĹľ zjistil, Ĺľe to, po ÄŤem jsem tak dlouho pĂˇtral, mĂˇm na dosah.

Dostal se mi do rukou klĂÄŤ, jenĹľ by mi mohl otevĹ™Ăt dveĹ™e k pokladu tak skvostnĂ©mu, Ĺľe vĹˇe, co bylo objeveno dĹ™Ăve, bezpochyby vĂ˝znamu nemalĂ©ho, by se nĂˇhle jevilo jen jako almuĹľna, k bohatstvĂ tak obrovskĂ©mu, Ĺľe by to Kastillii, VaĹˇemu VeliÄŤenstvu a VaĹˇim nĂˇslednĂkĹŻm zajistilo velikost, jeĹľ VĂˇm prĂˇvem nĂˇleĹľĂ, a to po vÄ›ÄŤnĂ© ÄŤasy.

ProstĹ™edkĹŻ mÄ›l jsem dosti ze svĂ˝ch pĹ™edchozĂch cest, taktĂ©Ĺľ pĹ™Ăjmy jako podĂl na obchodovĂˇnĂ s Hispaniolou, a pociĹĄoval jsem neskonalou vdÄ›ÄŤnost, Ĺľe mĹŻj nejstarĹˇĂ syn Diego u krĂˇlovy strĂˇĹľe mĂsto dostal a mladĂ˝ Fernando se zase pĂˇĹľetem stal leÄŤ mĂ© selhĂˇnĂ mi klidu nedopĹ™Ăˇvalo.

PoklidnĂ˝ Ĺľivot nenĂ pro nĂˇmoĹ™nĂka, i rozhodl jsem se tedy vydati se jeĹˇtÄ› jednou na moĹ™e, moĹľnĂˇ naposled, bych splnil slib danĂ˝ VaĹˇĂ VĂ˝sosti a svĂ© zĂˇvazky admirĂˇla.

Tohoto mÄ›sĂce sepsal jsem svou poslednĂ vĹŻli, ustanovil Diega svĂ˝m dÄ›dicem a pouĹľiv svĂ˝ch vlastnĂch penÄ›z ve vĹˇĂ tajnosti vystrojil jsem NiĹ�u, najal malou posĂˇdku, jen patnĂˇct vÄ›rnĂ˝ch muĹľĹŻ, a jednĂ© noci pak zvedl kotvy, opustil Palos a vydal se stejnÄ› jako v roce 1492 pĹ™i svĂ© prvnĂ a nejslavnÄ›jĹˇĂ cestÄ› na jihozĂˇpad a jiho-jihozĂˇpad a po soumraku vĹľdy mÄ›nil kurz na KanĂˇrskĂ© ostrovy.

*****

Perlmutter na chvĂli pĹ™eruĹˇil ÄŤtenĂ a sĂˇhl po ĹˇĂˇlku s kĂˇvou. ZajĂmavĂ©. Autor vÄ›dÄ›l, Ĺľe Kolumbus mÄ›l ze vĹˇech svĂ˝ch lodĂ nejradÄ›ji prĂˇvÄ› NiĹ�u. Bylo vĹˇeobecnÄ› znĂˇmo, Ĺľe Kolumba neĂşspÄ›ch pokusu o nalezenĂ cesty do ÄŚĂny trĂˇpil.

V jednĂ© chvĂli je obvinÄ›n, Ĺľe jako mĂstokrĂˇl Hispanioly tento ostrov ĹˇpatnÄ› spravuje, a putuje pĹ™edÄŤasnÄ› domĹŻ v okovech, krĂˇl mu vĹˇak vzĂˇpÄ›tĂ odpouĹˇtĂ, jeho patronka krĂˇlovna samozĹ™ejmÄ› taky, a dostĂˇvĂˇ svolenĂ zorganizovat ÄŤtvrtou, osudnou plavbu, kterĂˇ mĂˇ zcela nevhodnĂ˝ pĹ™Ădomek ,velkĂˇâ€™.

TrpÄ›l pĹ™ĂliĹˇnĂ˝m sebevÄ›domĂm, a tak by to bylo pĹ™esnÄ› v jeho stylu, kdyby se o nÄ›co podobnĂ©ho pokusil jeĹˇtÄ› jednou, tentokrĂˇt na vlastnĂ pÄ›st. HnacĂm motorem takovĂ© snahy by samozĹ™ejmÄ› byla jeho posedlost zlatem. Byl tu ale jeden problĂ©m, jak sprĂˇvnÄ› podotkl Ortega. Dopis zaÄŤĂnal tĹ™i dny potĂ©, co Kolumbus ĂşdajnÄ› zemĹ™el. Ach jo. Perlmutter se pustil znovu do ÄŤtenĂ. I kdyĹľ byl text sestaven jako dopis, Kolumbus byl duĹˇĂ pĹ™ece jen nĂˇmoĹ™nĂk, a tak si nedokĂˇzal pomoci a pojal ho jako palubnĂ denĂk. Zapisoval tedy i takovĂ© vÄ›ci jako kurz plavidla, smÄ›r a sĂlu vÄ›tru a dalĹˇĂ aspekty tĂ˝kajĂcĂ se poÄŤasĂ. Jeho pĂˇtĂˇ plavba pĹ™es Atlantik se od tĂ© prvnĂ v podstatÄ› neliĹˇila. VyuĹľil severovĂ˝chodnĂho pasĂˇtu, kterĂ˝ zaÄŤĂnal foukat blĂzko Madeiry, a v poklidu oceĂˇn pĹ™eplul. Dny na palubÄ› pĹ™ĂjemnÄ› ubĂhaly, plachty se vesele vydouvaly, pĹ™Ăˇlo mu ĹˇtÄ›stĂ. VĂtr byl, stejnÄ› jako pĹ™i prvnĂ pĹ™eplavbÄ›, velmi â€�pĹ™ĂjemnĂ˝, asi jako v dubnu v Sevilleâ€™.

Pak Perlmutter zaregistroval zajĂmavou odliĹˇnost. Z

ÄŤetby vÄ›dÄ›l, Ĺľe Kolumbus bÄ›hem prvnĂ plavby pouĹľĂval pĹ™i navigaci hrubĂ© stanovenĂ polohy. JinĂ˝mi slovy pomocĂ Ăşhlu vyÄŤtenĂ©ho z kompasu a rychlosti plavby zjistil pĹ™ibliĹľnou polohu, kterou pak zanesl do mapy. Rychlost lodÄ› se mÄ›Ĺ™ila takzvanĂ˝m holandskĂ˝m logem. KormidelnĂk vhodil do moĹ™e kus dĹ™eva, otoÄŤil pĹ™esĂ˝pacĂ hodiny a pak jen zmÄ›Ĺ™il, o kolik se dĹ™evo po pĹ™esypĂˇnĂ pĂsku vzdĂˇlilo.

PĹ™i prvnĂ plavbÄ› Kolumbus spolehlivou navigaÄŤnĂ metodu nepotĹ™eboval, protoĹľe se pĹ™evĂˇĹľnÄ› staral jen o to, aby smÄ›Ĺ™oval stĂˇle pĹ™ibliĹľnÄ› na zĂˇpad. SpolĂ©hal se na kompas a svĂ© zkuĹˇenosti zĂskanĂ© na moĹ™i a primitivnĂmu kvadrantu, pĹ™edchĹŻdci sextantu, nevÄ›Ĺ™il. Perlmuttera proto pĹ™ekvapilo, kdyĹľ v nÄ›kterĂ˝ch zĂˇpisech kromÄ› uplutĂ˝ch mil nalezl pomÄ›rnÄ› ÄŤasto i poznĂˇmku o pozorovĂˇnĂ nebeskĂ˝ch tÄ›les.

*****

25. kvÄ›tna 1506

Zjistil jsem polohu podle SevernĂ hvÄ›zdy a udrĹľoval jihozĂˇpadnĂ kurz…

30. kvÄ›tna 1506

PomocĂ kvadrantu jsem pokraÄŤoval v plavbÄ› na jihozĂˇpad…

*****

Skoro to vypadalo, jako by se Kolumbus snaĹľil bĂ˝t co nejpĹ™esnÄ›jĹˇĂ, protoĹľe pĹ™esnÄ› vÄ›dÄ›l, kam chce plout. Nebylo to jako pĹ™i prvnĂ cestÄ›, kdy na zĂˇkladÄ› prvnĂch map vÄ›dÄ›l, Ĺľe ho na konci plavby ÄŤekĂˇ dlouhĂ© ÄŤĂnskĂ© nebo indickĂ© pobĹ™eĹľĂ a Ĺľe odchylka o pĂˇr stupĹ�ĹŻ zemÄ›pisnĂ© ĹˇĂĹ™ky ĹľĂˇdnou roli hrĂˇt nebude.

O dodrĹľovĂˇnĂ pĹ™edem pĹ™esnÄ› stanovenĂ©ho kurzu svÄ›dÄŤily i ÄŤastĂ© zmĂnky o lodnĂ torletÄ›.

*****

SmÄ›Ĺ™ovali jsme pĹ™ibliĹľnÄ› na zĂˇpadojihozĂˇpad, mÄ›nĂce co chvĂli kurz, neb proti vÄ›tru musili jsme kĹ™iĹľovati, stĂˇle vĹˇak dÄ›lali jsme dennÄ› aĹľ ĹˇedesĂˇt Ĺˇest mil a Ĺ™Ădili se pĹ™i tom antickou torletou.

*****

Perlmutter odloĹľil listiny stranou a s neochvÄ›jnou jistotou, Ĺ™Ăzen jakĂ˝msi navigaÄŤnĂm ĹˇestĂ˝m smyslem, pĹ™istoupil k jednĂ© z mnoha knihami pĹ™ecpanĂ˝ch polic a vytĂˇhl z nĂ pojednĂˇnĂ o stĹ™edovÄ›kĂ© navigaci. Zjistil, Ĺľe torleta znamenĂˇ torletu del marteloio, â€�zvonkovĂ˝ stĹŻlâ€™, stolnĂ desku pouĹľĂvanou pro zaznamenĂˇvĂˇnĂ polohy. VĹľdy, kdyĹľ doĹˇlo k obrĂˇcenĂ pĹ™esĂ˝pacĂch hodin, zazvonil zvon. Torleta pochĂˇzela z tĹ™inĂˇctĂ©ho stoletĂ a pĹ™edstavovala v podstatÄ›

primitivnĂ analogovĂ˝ poÄŤĂtaÄŤ pro Ĺ™eĹˇenĂ trigonometrickĂ˝ch problĂ©mĹŻ. MÄ›la podobu souĹ™adnicovĂ© sĂtÄ› a pracoval s nĂ kormidelnĂk, jehoĹľ kaĹľdodennĂ povinnostĂ bylo vyznaÄŤit v mapÄ› spojnici mezi mĂsty, kde se loÄŹ nachĂˇzela rĂˇno a veÄŤer. KdyĹľ kormidelnĂk zohlednil snos zpĹŻsobenĂ˝ proudy a vÄ›trem, mohl polohu odhadnout celkem pĹ™esnÄ›.

LĂˇmal si hlavu, proÄŤ zrovna â€�antickĂˇâ€™ torleta. MoĹľnĂˇ se jednalo o volnĂ˝ pĹ™eklad, jĂmĹľ chtÄ›l autor vyjĂˇdĹ™it skuteÄŤnost, Ĺľe to byl opravdu starĂ˝ navigaÄŤnĂ stĹŻl. V pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe Kolumbus pouĹľĂval pĹŻvodnĂ torletu, by takovĂ˝ termĂn sedÄ›l.

OpÄ›t zaÄŤal ÄŤĂst. Kolumbus pĹ™ekonal Atlantik bez jakĂ˝chkoli obtĂĹľĂ. DvacĂˇtĂ©ho ĹˇestĂ©ho ÄŤervna se uĹľ nachĂˇzel jiĹľnÄ› od Hispanioly, z nĂĹľ se jednoho dne mÄ›la stĂˇt DominikĂˇnskĂˇ republika - s hlavnĂm mÄ›stem vzniklĂ˝m z osady Santo Domingo, kterou Kolumbus zaloĹľil - a Haiti.

Perlmutter si znovu uvÄ›domil problĂ©m, kterĂ©mu musel pĹ™i ÄŤtenĂ tÄ›chto listin ÄŤelit Ortega. Kolumbus se ĂşdajnÄ› plavil v KaribskĂ©m moĹ™i v dobÄ›, kdy uĹľ mÄ›l bĂ˝t vĂce neĹľ mÄ›sĂc mrtvĂ˝. Perlmutter se pobavenÄ› usmĂˇl. NenechĂˇ se pĹ™ece takovĂ˝m drobnĂ˝m technickĂ˝m detailem od ÄŤetby tak bĂˇjeÄŤnĂ© pohĂˇdky odradit. ZvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ teÄŹ vÄ›ci zaÄŤĂnajĂ dostĂˇvat spĂˇd.

RozloĹľil vedle dopisu mapu Karibiku, aby v nĂ mohl Kolumbovu trasu sledovat. NiĹ�a se protĂˇhla mezi Hispaniolou a Kubou a zamĂĹ™ila k Jamajce, u nĂĹľ Kolumbus bÄ›hem pĹ™edchozĂ plavby ztroskotal. DenĂk se k tÄ›mto neradostnĂ˝m udĂˇlostem vracel.

*****

MĂˇ loÄŹ mĂĹ™ila po tĹ™i dny na jih a zĂˇpad. Se silnĂ˝m severovĂ˝chodnĂm vÄ›trem v plachtĂˇch minuli jsme Santo Domingo. PrĂˇvÄ› na tomto ostrovÄ› byl jsem pĹ™ed ÄŤtyĹ™mi lĂ©ty zpraven o mĂstÄ› jmĂ©nem Cigure, o jeho zlatu, o tamnĂch ĹľenĂˇch zdobĂcĂch se ĹˇĹ�ĹŻrami perel a korĂˇlu, o domech s obklady a dlaĹľdicemi z drahĂ˝ch kovĹŻ. Domorodci svÄ›tili mi tenkrĂˇte, Ĺľe lodÄ› onÄ›ch lidĂ jsou velikĂ© a obyvatelstvo nĂˇdhernÄ› se oblĂ©kĂˇ a dobĹ™e prĂ˝ si Ĺľije. A Ĺľe valouny zlata jsou tam jako fazole velkĂ© i hojnĂ©.

Zde dostalo se nĂˇm dĹŻkazu, Ĺľe stvoĹ™itel ty nejposlednÄ›jĹˇĂ ze vĹˇech tvorĹŻ uĹľĂvĂˇ, by jejich prostĹ™ednictvĂm vĹŻli svou konati nechal, neb to bylo prĂˇvÄ› u tĂ©to podivnĂ© zemÄ›, kde pĹ™i mĂ© poslednĂ plavbÄ›, pĹ™i nĂĹľ pronikl jsem dĂˇle neĹľ kdokoli dĹ™Ăve, lodi mĂ© VelkĂ© vĂ˝pravy zaÄŤaly se rozpadati, byvĹˇe napadeny toredem, sĂˇĹˇnĂ lodnĂ. VĂce neĹľ rok zĹŻstat jsme tam musili. AvĹˇak bÄ›hem nedobrovolnĂ©ho pobytu v tomto ostrovnĂm ĹľalĂˇĹ™i mnÄ› rouĹˇka z oÄŤĂ spadla a jĂˇ uzĹ™el cestu k bohatstvĂ, jeĹľ jsem pro Kastilii po celĂ© ty roky hledal.

Diego Mendez, bratr jednoho z mĂ˝ch kapitĂˇnĹŻ, vydal se v kĂˇnoi k Hispaniole, pÄ›t set mil od nĂˇs vzdĂˇlenĂ©, by pomoc tam hledal. IndiĂˇni, s nimiĹľ vĹľdy tak pĹ™Ăˇtelsky naklĂˇdal, v jeho nepĹ™Ătomnosti zmÄ›nili se v srdcĂch a odmĂtli ve smÄ›nnĂ©m obchodovĂˇnĂ, jak domluveno bylo, dĂˇle pokraÄŤovati. ObĂˇval jsem se, Ĺľe jest to boĹľĂ pomsta, trest za mĹŻj podĂl na smrti onÄ›ch pÄ›ti muĹľĹŻ, neboĹĄ i kdyĹľ jĂˇ sĂˇm jsem ruku proti nim nepozvedl, pĹ™ec vydal jsem je BratrĹŻm.

Padl jsem na kolena, modlil se za odpuĹˇtÄ›nĂ a pĹ™Ăsahal, Ĺľe se vydĂˇm mnohokrĂˇte na pouĹĄ do SvatĂ© zemÄ› a Ĺľe vĹˇe, co jsem jiĹľ nalezl, vÄ›nuji cĂrkvi svatĂ©. On vyslyĹˇel mĂ© modlitby a nechal mÄ›, bych se rozpomenul, Ĺľe podle jednĂ© mĂ© knihy, RegiomantonovĂ˝ch EfemeridĹŻ, mĂˇ brzy nastati zatmÄ›nĂ MÄ›sĂce. I Ĺ™ekl jsem IndiĂˇnĹŻm a jejich nĂˇÄŤelnĂkovi, Ĺľe mĹŻj BĹŻh jest s nimi nespokojen a Ĺľe proto nechĂˇ MÄ›sĂc zemĹ™Ăti.

KdyĹľ pak mÄ›sĂÄŤnĂ kotouÄŤ pohasl, IndiĂˇni tak se vydÄ›sili, Ĺľe nĂˇpravu hned pĹ™islĂbili, jen aĹĄ MÄ›sĂc jim zas navrĂˇtĂm.

NĂˇÄŤelnĂk hned obrĂˇtil a Ĺ™ekl, Ĺľe jest velmi vdÄ›ÄŤnĂ˝ a Ĺľe mi cestu ke zlatu ukĂˇĹľe, by pĹ™ĂzeĹ� mĂ©ho Boha si zajistil. Tak pravil a pak mne zavedl na vĂ˝chodnĂ konec ostrova, kde nalezl jsem chrĂˇm tak krĂˇsnĂ˝, Ĺľe evropskĂ˝m se rovnal, a uvnitĹ™ pak â€�mluvĂcĂ kĂˇmenâ€™ s vyrytĂ˝mi postavami, jeĹľ, jak mi nĂˇÄŤelnĂk Ĺ™ekl, cestu k obrovskĂ©mu pokladu ukazujĂ.

*****

Perlmutter o tomto zatmÄ›nĂ jiĹľ ÄŤetl v OrtegovÄ› knize.

JasnÄ› to ukazovalo, jak dokĂˇzal bĂ˝t Kolumbus vynalĂ©zavĂ˝.

Co ale mÄ›la znamenat ta podivnĂˇ zmĂnka o mluvĂcĂm kameni?

Autor textu si poloĹľil podobnou otĂˇzku.

*****

Po mnoho tĂ˝dnĹŻ jsem nad onĂm zvlĂˇĹˇtnĂm kamenem hloubal. PovaĹľoval jsem ho za mapu pobĹ™eĹľĂ, jeĹľ jsem objevil, ostatnĂ znaÄŤky a nĂˇpisy mnÄ› ale svĂˇ tajemstvĂ nezjevily. NavrĂˇtiv se do Ĺ panÄ›l, ukĂˇzal jsem kĂˇmen jednomu uÄŤenĂ©mu muĹľi, jenĹľ prohlĂˇsil, Ĺľe jest to navigaÄŤnĂ pomĹŻcka, podivnĂ©mu pĂsmu ale rovnÄ›Ĺľ neporozumÄ›l. Pak mÄ› napadlo pohlĂ©dnouti na to oÄŤima prostĂ©ho nĂˇmoĹ™nĂka, a jĂˇ pochopil, Ĺľe jest to vlastnÄ› torleta, kterou kdysi dĂˇvno moĹ™eplavci pouĹľĂvali k nalezenĂ cesty. ProtoĹľe kĂˇmen byl velkĂ˝ a nesnadnĂˇ s nĂm byla prĂˇce, nechal jsem z nej vĹˇechno obkreslit, a vydal se, jak jiĹľ uvedl jsem vĂ˝Ĺˇe, na svou pĂˇtou plavbu, bych naĹˇel nÄ›koho, kdo onÄ›m podivnĂ˝m nĂˇpisĹŻm rozumÄ›ti bude.

*****

To vysvÄ›tlovalo zmĂnku o antickĂ© torletÄ›. ZĹ™ejmÄ› Ĺˇlo o kamennou desku, podle popisu velkou a tÄ›Ĺľkou, kterĂˇ mÄ›la do povrchu vyryto nÄ›co, z ÄŤeho se dalo usuzovat, Ĺľe byla pouĹľĂvĂˇna pro navigaci. ProtoĹľe ji Kolumbus bez bliĹľĹˇĂho vysvÄ›tlenĂ nedokĂˇzal pouĹľĂt, nemohlo jĂt o klasickou mapu.

Perlmutter se opÄ›t zaÄŤetl. Pisatel se znovu vrĂˇtil k popisu pĂˇtĂ© plavby.

*****

10. srpna

PokraÄŤovali jsme na zĂˇpad, i nadĂˇle s pĹ™ĂznivĂ˝m vÄ›trem v zĂˇdech. NynĂ koneÄŤnÄ› kotvĂme u jakĂ©hosi pobĹ™eĹľĂ, u tĂ©

nejvzdĂˇlenÄ›jĹˇĂ zemÄ›, k jakĂ© kdy ÄŤlovÄ›k proniknul.

Domorodci, s nimiĹľ jsme hovoĹ™ili, tvrdĂ, Ĺľe se v okolĂ nachĂˇzĂ vĂce zlata, neĹľ si dokĂˇĹľeme pĹ™edstavit. DomnĂvĂˇm se, Ĺľe mĂˇm na dosah ruky poklad krĂˇle Ĺ alomouna. OpÄ›t mi nenĂ dobĹ™e, z horka a choroby, jeĹľ mÄ› postihla, jsem celĂ˝

zeslĂˇblĂ˝, cĂtĂm vĹˇak, Ĺľe cĂl leĹľĂ blĂzko, Ĺľe jiĹľ brzy budu moci s horami zlata a nĂˇdhernĂ˝ch ĹˇperkĹŻ stanouti pĹ™ed VaĹˇĂ VĂ˝sostĂ, bych VĂˇs mohl poĹľĂˇdati o svolenĂ podniknout pouĹĄ

do Ĺ�Ăma a JeruzalĂ©ma. Dokud nebudu mĂt vĹˇechno to bohatstvĂ v rukou, nebudu vĂce psĂˇt…

*****

DalĹˇĂ zĂˇpis byl proveden o dva dny pozdÄ›ji. Slova tentokrĂˇt napsala nÄ›jakĂˇ pevnÄ›jĹˇĂ ruka.

*****

AdmirĂˇl je pryÄŤ! KdyĹľ se posĂˇdka za svĂtĂˇnĂ vzbudila, zjistila, Ĺľe zmizel jeden malĂ˝ ÄŤlun a Ĺľe admirĂˇlova kajuta je prĂˇzdnĂˇ. Zmizely i jeho mapy. Poslal jsem na bĹ™eh skupinu lidĂ, aby se po nÄ›m podĂvali. ÄŚlun naĹˇli, pak se ale objevili domorodci, zasypali je ĹˇĂpy a zahnali je zpÄ›t na loÄŹ. BÄ›da, bojĂm se, Ĺľe admirĂˇl je mrtev, zabit tÄ›mi bezboĹľnĂ˝mi divochy! PoÄŤkĂˇme nÄ›jakou dobu dĂˇle od bĹ™ehu, pokud vĹˇak nespatĹ™Ăme nÄ›jakou znĂˇmku toho, Ĺľe Ĺľije, zvedneme kotvy a jĂˇ budu muset loÄŹ dovĂ©st k Hispaniole, kde snad naleznu nÄ›jakou pomoc. BĹŻh ochraĹ�uj admirĂˇla svÄ›tovĂ©ho moĹ™e.

PodepsĂˇn Alonso Mendez, budoucĂ kormidelnĂk.

*****

Perlmutter si zamyĹˇlenÄ› mnul masitou bradu. Kolumbus byl ve svĂ˝ch poslednĂch hodinĂˇch oÄŤividnÄ› nepĹ™ĂÄŤetnĂ˝.

Ĺ alomounovo zlato! To se mu tedy povedlo. ZaÄŤalo mu vrtat hlavou, u kterĂ©ho pobĹ™eĹľĂ asi tak NiĹ�a mohla pĹ™istĂˇt. Znovu se podĂval do mapy. Kdyby od Jamajky zamĂĹ™il na zĂˇpad, doplul by k pobĹ™eĹľĂ StĹ™ednĂ Ameriky. V pĹ™ĂpadÄ›

nÄ›kolikastupĹ�ovĂ© odchylky by to mohlo bĂ˝t kdekoli od mexickĂ©ho YucatĂˇnu aĹľ po Belize nebo Honduras. AĹľ bude mĂt vĂce ÄŤasu, podĂvĂˇ se blĂĹľe na kaĹľdodennĂ zĂˇznamy o vizuĂˇlnĂm pozorovĂˇnĂ. MoĹľnĂˇ mu nÄ›jakĂ© pĹ™esnĂ© mĂsto nakonec vyjde.

Kolumbus si vzal vĹˇechny mapy a nĂˇkresy s sebou, co se ale stalo s tĂm kamenem? Perlmutter potĹ™Ăˇsl hlavou. Bylo s podivem, jak se nechal do toho pĹ™ĂbÄ›hu vtĂˇhnout. ChovĂˇ se tak, jako by dokument, kterĂ˝ prĂˇvÄ› doÄŤetl, byl opravdovĂ˝, tĹ™ebaĹľe se nemĹŻĹľe jednat o nic vĂc neĹľ historicky bezcennĂ˝

blĂˇbol tvĂˇĹ™ĂcĂ se jako zĂˇhada celosvÄ›tovĂ©ho vĂ˝znamu.

Co kdyĹľ ty listiny ale popisujĂ skuteÄŤnou udĂˇlost?

JakĂ˝ vztah by to mohlo mĂt k tomu nedĂˇvnĂ©mu melodramatu, kterĂ˝ mu Austin vylĂÄŤil, se vĹˇemi tÄ›mi ÄŤernÄ›

odÄ›nĂ˝mi bandami zabijĂˇkĹŻ, kteĹ™Ă se potloukajĂ kolem a likvidujĂ nevinnĂ© archeology? A co znamenĂˇ ta divnĂˇ

poznĂˇmka o ,smrti onÄ›ch pÄ›ti muĹľĹŻâ€™? Kolumbus si svou spoluĂşÄŤast na tom incidentu zĹ™ejmÄ› kladl natolik za vinu, Ĺľe nedobrovolnĂ˝ pobyt na ostrovÄ› chĂˇpal jako boĹľĂ trest.

Perlmutter se rozhodl, Ĺľe si dopis jeĹˇtÄ› jednou pĹ™eÄŤte, a to pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by mu nÄ›co uniklo. A pak se ponoĹ™Ă do svĂ˝ch vlastnĂch knih.

To vĹˇechno ale aĹľ po svaÄŤinÄ›.

24 KAPITOLA

CancĂşn, Mexiko

NĂˇlada na palubÄ› letadla smÄ›Ĺ™ujĂcĂho do CancĂşnu byla uĹľ od okamĹľiku, kdy stroj krĂˇtce po schĹŻzce konanĂ© v ZavalovÄ› domu odstartoval z Washingtonu, prodchnuta radostnĂ˝m oÄŤekĂˇvĂˇnĂm. KdyĹľ pilot zahĂˇjil pĹ™istĂˇvacĂ manĂ©vr, cestujĂcĂ, kterĂ˝m ve vÄ›tĹˇinÄ› pĹ™ĂpadĹŻ prĂˇvÄ› zaÄŤĂnala dovolenĂˇ, propukli v jĂˇsot a mohli si vykroutit krky, jak zĂrali dolĹŻ na luxusnĂ hotely postavenĂ© podĂ©l bĹ™ehu azurovÄ›

modrĂ©ho moĹ™e. Paul Trout, odÄ›nĂ˝ do ĹˇedĂ©ho konzervativnÄ›

vyhlĂĹľejĂcĂho obleku, s ponÄ›kud kĹ™iklavou vĂˇzankou a hlavou ÄŤouhajĂcĂ nad opÄ›radlo sedadla, by se od ĹˇĹĄastnÄ›

povykujĂcĂho davu liĹˇil i v pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe by se netvĂˇĹ™il tak vĂˇĹľnÄ›. Nos mÄ›l po celou dobu letu zapĂchnutĂ˝ do mapy YucatĂˇnskĂ©ho poloostrova a v myĹˇlenkĂˇch dlel u Gamay.

KdyĹľ ucĂtil, Ĺľe se letadlo naklĂˇnĂ, poprvĂ© se probral ze zamyĹˇlenĂ a pohlĂ©dl okĂ˝nkem ven.

Za pĂˇr minut uĹľ bylo letadlo na zemi. Trout se odpoutal od proudu cestujĂcĂch smÄ›Ĺ™ujĂcĂch k autobusĹŻm, kterĂ© mÄ›ly turisty rozvĂ©zt po hotelĂch, a vydal se k pĹ™epĂˇĹľce jednĂ© malĂ©

leteckĂ© spoleÄŤnosti nabĂzejĂcĂ charterovĂ© lety. Za chvĂli uĹľ sedÄ›l na sedadle vedle pilota dvoumotorovĂ©ho letounu Beechcraft Baron.

Byl jedinĂ˝m pasaĹľĂ©rem. OstatnĂ sedadla tohoto ÄŤtyĹ™mĂstnĂ©ho stroje byla doÄŤasnÄ› pĹ™emÄ›nÄ›na v ĂşloĹľnĂ˝

prostor.

KdyĹľ se Beechcraft vznesl, podÄ›koval Trout v duchu spolupracovnĂkĹŻm z agentury, kterĂ˝m se podaĹ™ilo skvÄ›lĂ˝m zpĹŻsobem neskuteÄŤnÄ› sloĹľitou organizaci jeho cesty zvlĂˇdnout. Na poÄŤkĂˇnĂ pro nÄ›j sehnali mĂsto v letadle komerÄŤnĂ spoleÄŤnosti a domluvili mu i nĂˇslednĂ˝ charterovĂ˝

let. MalĂ˝ letoun mÄ›l namĂĹ™eno do Campeche, aby tam vzal na palubu skupinku technikĹŻ od jednĂ© texaskĂ© ropnĂ©

spoleÄŤnosti a vysadil je v CancĂşnu, kde se mÄ›li setkat se svĂ˝mi Ĺľenami a dĂvkami.

Cesta by mÄ›la trvat asi hodinu, Ĺ™ekl mu pilot, upovĂdanĂ˝

MexiÄŤan po tĹ™icĂtce, kterĂ˝ obstojnÄ› ovlĂˇdal angliÄŤtinu a pomÄ›rnÄ› dost toho vÄ›dÄ›l o tÄ›ch nejlepĹˇĂch cancĂşnskĂ˝ch barech, kde se dalo seznĂˇmit s nudĂcĂmi se turistkami. VĂce toho, alespoĹ� pro tuto chvĂli, pilot Ĺ™Ăci nestihl, protoĹľe jeho hlas zanikl ve hĹ™motu motorĹŻ. BÄ›hem noci strĂˇvenĂ© v Tusconu Trout vĹŻbec nezamhouĹ™il oÄŤi. MyĹˇlenky na Gamay mu nedaly spĂˇt. TeÄŹ se mu samy zavĹ™ely oÄŤi, pilot ho ale po ÄŤase vzbudil oznĂˇmenĂm, Ĺľe prĂˇvÄ› pĹ™elĂ©tajĂ nad ChichĂ©n ItzĂˇ. Dal na jeho radu a zadĂval se dolĹŻ na krĂˇsnĂ˝

pyramidovitĂ˝ chrĂˇm a mĂÄŤovnu.

â€žJe to asi v polovinÄ› cesty k Ciudad del Carmen,â€ś prohlĂˇsil pilot. Trout jen nepĹ™ĂtomnÄ› pĹ™ikĂ˝vl. Pohled na fĂˇdnĂ zelenou plochu tĂˇhnoucĂ se aĹľ k horizontu jej uspĂˇval.

ZavĹ™el oÄŤi a znovu zaÄŤal klimbat. Probralo ho aĹľ pilotovo ĹˇĹĄouchnutĂ. â€žTĂˇmhle mĂˇte svou loÄŹ.â€ś Pohled na hladkĂ© linie modrĂ©ho trupu dĹŻvÄ›rnÄ› znĂˇmĂ©ho Nerea, kterĂ˝ v pĹ™Ăstavu kotvil ve spoleÄŤnosti ÄŤetnĂ˝ch tankerĹŻ

a rybĂˇĹ™skĂ˝ch lodĂ, byl pĹ™ĂjemnĂ˝. NechtÄ›lo se mu ani vÄ›Ĺ™it, Ĺľe jeho palubu, a Gamay, opustil teprve pĹ™ed nÄ›kolika dny.

Zalitoval, Ĺľe Gamay nepĹ™esvÄ›dÄŤil, aby rovnÄ›Ĺľ odcestovala do Washingtonu. Musel si ale pĹ™iznat, Ĺľe by s tĂm stejnÄ›

nikdy nesouhlasila. Na tom setkĂˇnĂ s profesorem Chi trvala.

Trout jeĹˇtÄ› pĹ™ed odletem z Washingtonu zavolal do MexickĂ©ho antropologickĂ©ho muzea a promluvil si s profesorovou sekretĂˇĹ™kou. Ta se podĂvala do jeho zĂˇznamnĂku a potvrdila, Ĺľe setkĂˇnĂ s Gamay mÄ›l opravdu v plĂˇnu. Profesor trĂˇvĂ vÄ›tĹˇinu ÄŤasu ,venku v terĂ©nuâ€™, Ĺ™ekla mu, obÄŤas, kdyĹľ se nĂˇhodou dostane k telefonu, se ozve, aby zjistil, jestli nemĂˇ nÄ›jakĂ˝ vzkaz, ĹľĂˇdnĂ˝ systĂ©m v tom ale nemĂˇ. Pokud by ho prĂ˝ chtÄ›l nÄ›kdo najĂt, sdÄ›lila mu dĂˇle sekretĂˇĹ™ka, jedinĂ© mĂsto, kterĂ© skĂ˝tĂˇ alespoĹ� jakous takous nadÄ›ji, je jeho laboratoĹ™.

ZatĂmco pilot ÄŤekal na povolenĂ k pĹ™istĂˇnĂ, poĹľĂˇdal ho Trout, aby se rĂˇdiem spojil s lidmi, kteĹ™Ă majĂ zaĹ™Ădit jeho dalĹˇĂ transport, a oznĂˇmil jim, Ĺľe co nevidÄ›t pĹ™istane.

Nehodlal ztrĂˇcet ani minutu neÄŤinnĂ˝m posedĂˇvĂˇnĂm v letiĹˇtnĂ hale. Jakmile Beechcraft dorazil na stojĂˇnku, vyskoÄŤil z kabiny, popadl batoh, pĹ™es rameno houknul, samozĹ™ejmÄ› se silnĂ˝m novoanglickĂ˝m akcentem, adios a gracias a uĹľ pelĂˇĹˇil pryÄŤ.

Ve vestibulu na nÄ›j ÄŤekal nÄ›jakĂ˝ muĹľ v policejnĂ uniformÄ› a se sluneÄŤnĂmi brĂ˝lemi.

â€žDoktor Trout?â€ś zeptal se s ĂşsmÄ›vem. â€žJsem serĹľant Morales. Pracuji pro federales. MexickĂˇ federĂˇlnĂ policie.

Byl jsem poĹľĂˇdĂˇn, abych vĂˇm dÄ›lal prĹŻvodce.â€ś Trout pĹ™ed nÄ›kolika hodinami zatelefonoval jednomu pracovnĂkovi Agentury pro boj proti ĹˇĂĹ™enĂ drog, zkrĂˇcenÄ›

DEA. Tato organizace vĹŻÄŤi admirĂˇlovÄ› agentuĹ™e, kterĂˇ jĂ v minulosti uĹľ pĂˇrkrĂˇt pomohla, cĂtila urÄŤitĂ© zĂˇvazky, a tak TroutovÄ› ĹľĂˇdosti o zprostĹ™edkovĂˇnĂ kontaktu s mexickou policiĂ ochotnÄ› vyhovÄ›la. â€žRĂˇd vĂˇs poznĂˇvĂˇm,â€ś odvÄ›til Trout a podĂval se na hodinky.

â€žJestli jste pĹ™ipraven, mĹŻĹľeme vyrazit.â€ś â€žUĹľ je pozdÄ›,â€ś prohlĂˇsil policista. â€žJĂˇ myslel jsem, Ĺľe byste to moĹľnĂˇ chtÄ›l odloĹľit na zĂtra.â€ś Troutova odpovÄ›ÄŹ byla sice tichĂˇ a zdvoĹ™ile pronesenĂˇ, odhodlĂˇnĂ, kterĂ© mu vyzaĹ™ovalo z vĂˇĹľnĂ˝ch hnÄ›dĂ˝ch oÄŤĂ, se vĹˇak nedalo pĹ™ehlĂ©dnout. â€žNechtÄ›l bych vĂˇm pĹ™idÄ›lĂˇvat starosti, serĹľante, ale dostat se sem tak rychle, abych se mohl co nejdĹ™Ăve pustit do hledĂˇnĂ svĂ© Ĺľeny, mÄ› stĂˇlo dost znaÄŤnĂ© ĂşsilĂ.â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›, seĹ�or Trout,â€ś Ĺ™ekl na to policista, pokyvuje chĂˇpavÄ› hlavou. â€žUjiĹˇĹĄujĂ vĂˇs, to nenĂ maĹ�ana.

Jen se snaĹľĂm myslet rozumovÄ›. I jĂˇ chci vaĹˇi manĹľelku najĂt, za chvĂli ale tmĂt.â€ś

â€žKolik ÄŤasu nĂˇm zbĂ˝vĂˇ?â€ś

â€žHodina, moĹľnĂˇ dvÄ›.â€ś

â€žZa dvÄ› hodiny se toho dĂˇ zvlĂˇdnout spousta,â€ś nenechal se odbĂ˝t Trout. Morales pochopil, Ĺľe vysokĂ©ho AmeriÄŤana od jeho zĂˇmÄ›ru neodradĂ. â€žBueno, doktor Trout. VrtulnĂk ÄŤekat tĂˇmhle.â€ś

HelikoptĂ©ra Bell 206 JetRanger uĹľ zahĹ™Ăvala motor a listy jejĂho rotoru i ocasnĂ vrtule se pomalu otĂˇÄŤely. Jen co Trout vklouzl na zadnĂ sedadlo urÄŤenĂ© pro tĹ™i cestujĂcĂ a Morales usedl vedle pilota, turbomotor zaburĂˇcel a kovovĂ©

lyĹľiny se odlepily od zemÄ›. VrtulnĂk se vznesl a bÄ›hem dvou minut uĹľ byl ve vĂ˝Ĺˇce vĂce neĹľ tĹ™Ă tisĂc stop. Po krĂˇtkĂ©m letu nad moĹ™em se ostĹ™e stoÄŤili a nad klikatĂcĂ se ĹľelezniÄŤnĂ tratĂ zamĂĹ™ili do vnitrozemĂ.

Morales dal pilotovi instrukce, jak mĂˇ letÄ›t, pak si na kolena poloĹľil rozklĂˇdacĂ mapu a obÄŤas se do nĂ zkoumavÄ›

zahledÄ›l. Po urÄŤitĂ© dobÄ› ĹľelezniÄŤnĂ koleje opustili a pokraÄŤovali dĂˇle nad Ăşzkou cestou, kterĂˇ vedla pĹ™ibliĹľnÄ› od vĂ˝chodu na zĂˇpad. VrtulnĂk udrĹľoval stĂˇle stejnou vĂ˝Ĺˇku a rychlost 125 mil za hodinu. HustĂ˝ les obÄŤas na chvĂli ustoupil nÄ›jakĂ© vesnici ÄŤi menĹˇĂmu mÄ›stu. Vozovek se zpevnÄ›nĂ˝m povrchem mnoho nespatĹ™ili. ÄŚas od ÄŤasu se pod nimi mihly mayskĂ© ruiny. VÄ›tĹˇinou ale okolnĂ krajina pĹ™edstavovala tutĂ©Ĺľ monotĂłnnĂ rovinu, jakou Trout zaregistroval bÄ›hem letu z CancĂşnu.

VrtulnĂk zamĂĹ™il trochu jiĹľnÄ›ji. Morales se projevil jako schopnĂ˝ a velmi vĹˇĂmavĂ˝ navigĂˇtor. Bez problĂ©mĹŻ

vyhledĂˇval orientaÄŤnĂ body a pilotovi vÄŤas poskytoval potĹ™ebnĂ© informace. Trout s nĂm byl navĂ˝sost spokojen.

Starost mu vĹˇak dÄ›lalo slunce, kterĂ© pomalu ale jistÄ› konÄŤilo svou pouĹĄ oblohou. â€žJak je to jeĹˇtÄ› daleko?â€ś zeptal se s neskrĂ˝vanou netrpÄ›livostĂ. Morales zvedl ruku a ukĂˇzal mu pÄ›t prstĹŻ. Pak se opÄ›t otoÄŤil k pilotovi a ukĂˇzal mu na mapÄ›

nÄ›jakĂ© mĂsto. â€ž AquĂ!â€ś prohlĂˇsil slavnostnÄ›.

Pilot pĹ™ikĂ˝vl tak neznatelnÄ›, Ĺľe si Trout nebyl jist, jestli policistu vĹŻbec slyĹˇel. VrtulnĂk ale po chvĂli zpomalil a pak opsal ĹˇirokĂ˝ oblouk, z kterĂ©ho pĹ™eĹˇel do stĂˇle se zuĹľujĂcĂ spirĂˇly.

Morales se nahnul k oknu a ukĂˇzal k zemi. KdyĹľ se Trout pĹ™itisknul k plexisklu, zahlĂ©dl pod sebou mĂ˝tinu a jakousi dĹ™evÄ›nou stavbu, vĹˇe ale bÄ›hem okamĹľiku zase zmizelo. Jen na pĂˇr vteĹ™in. VrtulnĂk totiĹľ opsal dalĹˇĂ kruĹľnici, vrĂˇtil se tam a zaÄŤal pomalu klesat. Jejich cĂl sice leĹľel pĹ™Ămo pod nimi, Trout ale nevidÄ›l jedinĂ© mĂsto, kterĂ©

by se hodilo k pĹ™istĂˇnĂ. KdyĹľ se vrcholky stromĹŻ pĹ™iblĂĹľily, jako by na chvĂli zĹŻstali ve vzduchu jen tak nehybnÄ› viset, pak ale pilot pĹ™idal plyn a vrtulnĂk se jako podÄ›ĹˇenĂˇ vĂˇĹľka zhoupl do boku. Morales a pilot si rychle vymÄ›nili pĂˇr ĹˇpanÄ›lskĂ˝ch vÄ›t.

â€žCo se dÄ›je?â€ś zeptal se Trout, snaĹľe se mezi stromy zahlĂ©dnout nÄ›co, co onu slovnĂ pĹ™estĹ™elku rozpoutalo. â€žMĂˇlo mĂsta. Pilot bojĂ, Ĺľe vrtule zachytĂ o stromy.â€ś Trout se svezl na opÄ›radlo, zaloĹľil si ruce na prsou a v jeho obliÄŤeji se objevil vĂ˝raz, kterĂ˝ hovoĹ™il o absolutnĂ frustraci. Pilot chvĂli krouĹľil nad okolnĂmi hvozdy, nakonec ale na konci blĂzkĂ©

asfaltovĂ© cesty nalezl vhodnĂ© mĂsto a bez problĂ©mĹŻ na nÄ›m hladce pĹ™istĂˇl. KdyĹľ se vrtule zastavily, Trout i Morales vystoupili. Kousek od nich zaÄŤĂnala nÄ›jakĂˇ lesnĂ cesta.

â€žTudy se dostaneme k profesorovÄ› chatÄ›. MusĂme ale dojĂt tam pÄ›Ĺˇky,â€ś prohlĂˇsil policista a vyrazil. Trout jej nĂˇsledoval, nebo se o to alespoĹ� stateÄŤnÄ› snaĹľil, neboĹĄ drĹľet s mnohem menĹˇĂm MexiÄŤanem krok, aniĹľ by pĹ™itom ztratil dĹŻstojnost, rozhodnÄ› nebylo jednoduchĂ©.

KdyĹľ se ocitli v lese, vĹˇiml si Trout hlubokĂ˝ch brĂˇzd, kterĂ© tam po sobÄ› urÄŤitÄ› docela nedĂˇvno zanechaly pneumatiky nÄ›jakĂ©ho tÄ›ĹľkĂ©ho a ĹˇirokĂ©ho vozu. Morales mu bÄ›hem chĹŻze Ĺ™ekl, Ĺľe zavolal na mĂstnĂ policejnĂ stanici a poĹľĂˇdal je, aby se trochu poptali po okolĂ. PĂˇr mĂstnĂch si vzpomnÄ›lo, Ĺľe profesora vidÄ›li v jednom autobusu, kterĂ˝m se vracel z lovu. Vystoupil na silnici poblĂĹľ svĂ©ho domu. PrĂ˝

tam na nÄ›ho ÄŤekal nÄ›jakĂ˝ dĹľĂp. To by odpovĂdalo, pomyslel si Trout, Gamay dĹľĂp pro jĂzdy do vnitrozemĂ pouĹľĂvĂˇ.

â€žVy osobnÄ› profesora Chi znĂˇte?â€ś zeptal se Trout Moralese, zatĂmco prochĂˇzeli lesem.

â€žSĂ, seĹ�or. JĂˇ uĹľ ho nÄ›kolikrĂˇt setkal. Muzeum mÄ› obÄŤas prosĂ, abych mu pĹ™edal zprĂˇvu. Je to muy pacĂfico.

DĹľentlmen. VĹľdycky mÄ› pozve na tortillu.â€ś Zpod korun stromĹŻ se zaÄŤalo vytrĂˇcet svÄ›tlo. V lese vlĂˇdlo podobnĂ© Ĺˇero jako ve spoĹ™e osvÄ›tlenĂ©m tunelu. Trout se zadĂval pĹ™es vÄ›tve na oblohu a pokusil se zahlĂ©dnout zbytek zapadajĂcĂho slunce. Napadlo jej, jak to asi bude vypadat pozdÄ›ji se zpĂˇteÄŤnĂ cestou. MoĹľnĂˇ mÄ›l Morales pravdu. MÄ›li poÄŤkat do rĂˇna, aby mohli pĂˇtrat za svÄ›tla.

â€žProÄŤ si profesor zĹ™Ădil laboratoĹ™ zrovna tady?â€ś otĂˇzal se policisty. â€žNebylo by lepĹˇĂ, kdyby ji mÄ›l v nÄ›jakĂ©m mÄ›stÄ› ÄŤi vesnici?â€ś

â€žMÄ› napadlo stejnÄ›, a tak jsem se ho zeptal,â€ś odpovÄ›dÄ›l Morales. â€žProhlĂˇsil, Ĺľe se tu narodil. PrĂ˝ tu mĂˇ koĹ™eny, odpovÄ›dÄ›l. ChĂˇpete, co tĂm myslel?â€ś ProfesorĹŻv vztah k rodiĹˇti chĂˇpal velmi dobĹ™e. Jeho vlastnĂ pĹ™edkovĂ© Ĺľili po dvÄ› staletĂ na mysu Cod. CelĂ©

generace TroutĹŻ se tam rodily s lĂˇskou k moĹ™i, s nĂmĹľ pak byly po celĂ˝ Ĺľivot nerozluÄŤnÄ› spjaty. Trouti slouĹľili na jeho bĹ™ehu jako strĂˇĹľci majĂˇku, vrhali se do jeho vln coby ÄŤlenovĂ© pobĹ™eĹľnĂ zĂˇchrannĂ© sluĹľby, jako rybĂˇĹ™i z jeho hlubin vytahovali Ăşlovek. NĂzkĂˇ, Ĺˇindelovou stĹ™echou krytĂˇ

usedlost rodu TroutĹŻ uĹľ mÄ›la skoro dvÄ› stÄ› let, majitelĂ© ji ale po celou tu dobu peÄŤlivÄ› udrĹľovali, takĹľe vypadala, jako by byla postavena teprve vÄŤera. PochĂˇzel z pobĹ™eĹľĂ, v krvi mÄ›l urÄŤitÄ› trochu soli, a byl na to hrdĂ˝, teÄŹ ale musel pĹ™iznat, Ĺľe veĹˇkerĂ© jeho vazby na minulost nejsou vĹŻbec niÄŤĂm v porovnĂˇnĂ s Mayi, kteĹ™Ă obĂ˝vali stĂˇle tutĂ©Ĺľ zemi stovky let pĹ™ed tĂm, neĹľ se objevili prvnĂ Ĺ panÄ›lĂ©.

KdyĹľ uĹľ se lesem plahoÄŤili asi dvacet minut, zaÄŤaly stromy Ĺ™Ădnout a oni vyĹˇli na malou paseku. ÄŚtvercovĂˇ

budova z betonovĂ˝ch tvĂˇrnic, kterou Trout pĹ™ed sebou spatĹ™il, budila dojem, jako by ji tam nÄ›kdo znenadĂˇnĂ pĹ™iÄŤaroval, tento pocit ale vyplĂ˝val pouze z faktu, Ĺľe tak peÄŤlivÄ› postavenĂ˝ dĹŻm v tÄ›chto odlehlĂ˝ch konÄŤinĂˇch jednoduĹˇe neÄŤekal.

â€žProfesorova laboratoĹ™,â€ś oznĂˇmil Morales. Pak zamĂĹ™il k domu a zaklepal na dveĹ™e. Ĺ˝ĂˇdnĂ© odpovÄ›di se nedoÄŤkali.

â€žPodĂvĂˇme se kolem a vrĂˇtĂme se tu,â€ś Ĺ™ekl trochu zklamanÄ›

Morales.

StavenĂ s doĹˇkovou stĹ™echou vypadalo podobnÄ› jako domy, jeĹľ Trout na YucatĂˇnu tu a tam zahlĂ©dl ze vzduchu.

Mnohem vĂce jej ale zajĂmal dĹľĂp, kterĂ˝ parkoval hned vedle primitivnĂho dĹ™evÄ›nĂ©ho pĹ™ĂstĹ™eĹˇku. OkamĹľitÄ› se k nÄ›mu rozbÄ›hl a podĂval se dovnitĹ™. K stĂnĂtku byl pĹ™ipevnÄ›n papĂr s popisem cesty k profesorovu pozemku a na sedadle leĹľela lahviÄŤka s repelentem. Trout pĹ™ejel zamyĹˇlenÄ› rukou po volantu a palubnĂ desce. Ve vzduchu byla jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd trochu cĂtit vĹŻnÄ› Gamayiny pleĹĄovĂ© vody.

Prohledali dĹŻm, coĹľ jim vzhledem k nedostatku nĂˇbytku zabralo slabĂ˝ch pÄ›t minut. KdyĹľ skonÄŤili, zĹŻstal Trout stĂˇt pĹ™ibliĹľnÄ› uprostĹ™ed hlinÄ›nĂ© podlahy a jen se bezmocnÄ›

rozhlĂĹľel, doufaje, Ĺľe pĹ™i prvnĂ prohlĂdce nÄ›co pĹ™ehlĂ©dli.

Jakoukoli stopu. â€žDobrĂˇ, podle dĹľĂpu alespoĹ� vĂme, Ĺľe dorazila aĹľ sem.â€ś

â€žMĂˇm nĂˇpad,â€ś prohlĂˇsil nĂˇhle Morales a zamĂĹ™il podĂ©l budovy laboratoĹ™e k nedalekĂ©mu jednoduchĂ©mu pĹ™ĂstĹ™eĹˇku.

KdyĹľ ho Trout doĹˇel, ukĂˇzal pĹ™ed sebe a Ĺ™ekl: â€žTohle je profesorova garĂˇĹľ. PodĂvejte, jeho auto tu nebĂ˝t.â€ś â€žTy vyjetĂ© stopy, co jsme vidÄ›li v lese, asi byly od jeho vozu. Co je to za typ?â€ś

â€žJe to velkĂ© auto,â€ś odpovÄ›dÄ›l Morales. â€žVypadĂˇ tak trochu jako dĹľĂp, jenĹľe takovĂ˝hle,â€ś dodal a Ĺˇiroce rozpaĹľil.

â€žHumVee?â€ś

â€žSĂ,â€ś odvÄ›til a Ăşsta se mu roztĂˇhla do zĂˇĹ™ivĂ©ho ĂşsmÄ›vu.

â€žHumVee, jo, ty maĹˇiny, co pouĹľĂvĂˇ americkĂˇ armĂˇda.â€ś Bylo tedy pravdÄ›podobnĂ©, Ĺľe nÄ›kam odjeli v hummeru.

Ale kam? â€žMoĹľnĂˇ nÄ›co zjistĂme v laboratoĹ™i,â€ś Ĺ™ekl s nadÄ›jĂ v hlase Trout.

V budovÄ› laboratoĹ™e postavenĂ© ze ĹˇkvĂˇrobetonovĂ˝ch tvĂˇrnic bylo mnohem chladnÄ›ji neĹľ venku, a to i bez puĹˇtÄ›nĂ©

klimatizace. Profesor pĹ™i odchodu nezamknul, takĹľe se dovnitĹ™ dostali bez problĂ©mĹŻ. KdyĹľ Trout spatĹ™il vĹˇechnu tu modernĂ techniku, zakroutil nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› hlavou ĂşplnÄ› stejnÄ›, jak to uÄŤinila pĹ™edchozĂho dne jeho Ĺľena. Z Moralese, kterĂ˝

zĹŻstal stĂˇt kousek od nÄ›j, vyzaĹ™oval respekt a jakĂˇsi vnitĹ™nĂ nejistota, jako by se bĂˇl, Ĺľe bude pĹ™istiĹľen na nÄ›jakĂ©m zakĂˇzanĂ©m mĂstÄ›. V laboratoĹ™i panoval sice nepoĹ™Ăˇdek, zdĂˇlo se vĹˇak, Ĺľe se jednĂˇ o jejĂ obvyklĂ˝ stav a Ĺľe ji nikdo neprohledĂˇval.

Trout pĹ™istoupil k dĹ™ezu. Na stojanu pro odklĂˇdĂˇnĂ umytĂ©ho nĂˇdobĂ stĂˇly dvÄ› skleniÄŤky. â€žVypadĂˇ to, Ĺľe si dali nÄ›co k pitĂ.â€ś

KdyĹľ se Morales podĂval do odpadkovĂ©ho koĹˇe, naĹˇel v nÄ›m dvÄ› plechovky od Seven-Up. Trout se pokusil vÄŤerejĹˇĂ den alespoĹ� ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› zrekonstruovat. Gamay na profesora zĹ™ejmÄ› poÄŤkala u silnice, pak spoleÄŤnÄ› zajeli sem, trochu se osvÄ›Ĺľili a zase se nÄ›kam vydali. OtevĹ™el ledniÄŤku a naĹˇel v nĂ dvÄ› koroptve. MÄ›ly jeĹˇtÄ› peĹ™Ă i vnitĹ™nosti. AĹĄ uĹľ se profesor vydal kamkoli, nehodlal se venku zdrĹľet dlouho.

â€žJe tu v okolĂ nÄ›jakĂˇ vesnice, do kterĂ© by mohl odjet?â€ś zeptal se Trout.

â€žNedaleko menĹˇĂ mÄ›steÄŤko, sĂ, ale lidi by si profesora nebo toho jeho velkĂ©ho modrĂ©ho auta vĹˇimli. Nada.â€ś Trout se zadĂval na mapy na stÄ›nĂˇch. ZdĂˇlo se, Ĺľe jedna chybĂ. PĹ™istoupil ke stolu a zadĂval se na povalujĂcĂ se papĂry. NajĂt mezi nimi mapu, pĹ™iloĹľit ji ke stÄ›nÄ› a porovnat dĂry od pĹ™ipĂnĂˇÄŤkĹŻ bylo dĂlem okamĹľiku. Chi ji pravdÄ›podobnÄ› sundal se zdi, aby Gamay nÄ›co ukĂˇzal. Taky se ale na stole mohla vĂˇlet celĂ© tĂ˝dny. ObrĂˇtil se s mapou k Moralesovi.

â€žVĂte, kde to je?â€ś

SerĹľant si mapu peÄŤlivÄ› prohlĂ©dl a pak prohlĂˇsil: â€žV

jiĹľnĂ ÄŤĂˇsti Campeche. Asi sto mil odtud. MoĹľnĂˇ vĂc.â€ś â€žCo je tam k vidÄ›nĂ?â€ś

â€žNic. Jen stromy. Ta oblast uĹľ leĹľet mimo biosfĂ©rickĂˇ

rezervace. Nikdo tam nechodĂ.â€ś

Trout na mapu poklepal prstem. â€žNÄ›kdo pĹ™ece jen ano.

Profesor Chi. VrtulnĂkem tam mĹŻĹľeme bĂ˝t za hodinu, moĹľnĂˇ dĹ™Ăv.â€ś

â€žJe mi lĂto, seĹ�or. NeĹľ dojdeme k vrtulnĂku, bude tma.â€ś Morales mÄ›l pravdu. Byli rĂˇdi, Ĺľe vĹŻbec naĹˇli cestu z lesa. KdyĹľ dorazili k ÄŤekajĂcĂmu vrtulnĂku, nebylo uĹľ vidÄ›t ani na krok. PĹ™edstava, Ĺľe Gamay nÄ›kde venku strĂˇvĂ dalĹˇĂ noc, se Troutovi ani za mĂˇk nelĂbila. Jen co se vrtulnĂk vznesl nad stromy, zaÄŤal se radÄ›ji v duchu zaobĂrat jinĂ˝mi moĹľnostmi. TĹ™eba se vypravili nÄ›kam jinam. MoĹľnĂˇ prĂˇvÄ›

sedĂ kdesi u stolu a veÄŤeĹ™Ă. Napadly ho ale i mĂ©nÄ› pĹ™ĂjemnĂ©

scĂ©nĂˇĹ™e. Mohla je potkat nehoda. Ne, tahle varianta mu nesedÄ›la. Gamay nebyla ten typ. JĂ se nehody vyhĂ˝baly. Na to byla pĹ™ĂliĹˇ fikanĂˇ a opatrnĂˇ.

VÄ›dÄ›l ale, Ĺľe i ti sebeopatrnÄ›jĹˇĂ lidĂ© alespoĹ� jednou za Ĺľivot chybu udÄ›lajĂ. Doufal jen, Ĺľe na Gamay Ĺ™ada zatĂm jeĹˇtÄ› nepĹ™iĹˇla.

25 KAPITOLA

Trout uĹľ celĂ© hodiny leĹľel v pokoji, kterĂ˝ pro nÄ›j v jednom malĂ©m hotĂ˝lku poblĂĹľ letiĹˇtÄ› zajistil serĹľant Morales, zĂral na vÄ›trĂˇk otĂˇÄŤejĂcĂ se pod stropem a pĹ™emĂ˝Ĺˇlel, co Gamay asi prĂˇvÄ› dÄ›lĂˇ. Po ÄŤase mu ale koneÄŤnÄ›

Ăşnavou klesla vĂÄŤka a on alespoĹ� na pĂˇr hodin upadl do neklidnĂ©ho spĂˇnku. Za Ăşsvitu se vzbudil a dal si sprchu, kterĂˇ ho osvÄ›Ĺľila moĹľnĂˇ vĂc, neĹľ mÄ›l v plĂˇnu, protoĹľe tekla jenom studenĂˇ voda. KdyĹľ se obloha na vĂ˝chodÄ› zbarvila do rĹŻĹľova a serĹľant s pilotem koneÄŤnÄ› dorazili, netrpÄ›livÄ› uĹľ pĹ™echĂˇzel po letiĹˇtnĂ ploĹˇe.

VrtulnĂk odstartoval a ve vĂ˝Ĺˇce patnĂˇcti set stop maximĂˇlnĂ cestovnĂ rychlostĂ zamĂĹ™il pĹ™Ămo do vnitrozemĂ.

Krajina, nad kterou letÄ›li, pĹ™ipomĂnala ĹˇpatnÄ› nataĹľenĂ˝

zelenĂ˝ koberec. KdyĹľ se dostali do oblasti, kterĂ© se tĂ˝kala profesorova mapa, pilot zpomalil a slĂ©tl tak nĂzko, Ĺľe se tĂ©mÄ›Ĺ™ dotĂ˝kal vrcholkĹŻ stromĹŻ. JetRanger obdivuhodnÄ›

splĹ�oval zĂˇmÄ›ry svĂ˝ch konstruktĂ©rĹŻ, kteĹ™Ă jej pĹŻvodnÄ›

navrhli jako armĂˇdnĂ prĹŻzkumnou helikoptĂ©ru. Trout, usazenĂ˝ tentokrĂˇt vpĹ™edu, zaregistroval urÄŤitou zmÄ›nu v povaze porostu, a tak pilota poĹľĂˇdal, aby zaÄŤal krouĹľit.

Morales zahlĂ©dl pĹ™ibliĹľnÄ› kruhovou planinu, jejĂĹľ okraje byly pro nezkuĹˇenĂ© oko stÄ›ĹľĂ rozeznatelnĂ©. PĂˇrkrĂˇt ji pĹ™elĂ©tli, aby se pilot mohl seznĂˇmit s terĂ©nem, a pak JetRanger uprostĹ™ed plochy pĹ™istĂˇl.

Ke zjiĹˇtÄ›nĂ, Ĺľe se mu toto Bohem zapomenutĂ© mĂsto nelĂbĂ, Troutovi staÄŤila slabĂˇ pĹŻlminuta. NelĂbilo se mu ani trochu. OkolnĂ les a ty podivnĂ© homole pĹŻsobily tĂsnivĂ©

dokonce i za dennĂho svÄ›tla. Jako by tu ve vzduchu viselo nÄ›co zlovÄ›stnĂ©ho. Jako kluka ho podobnÄ› tĂĹľivĂ˝ pocit pĹ™epadal, kdyĹľ prochĂˇzel okolo polorozpadlĂ©ho domku jednoho nĂˇmoĹ™nĂka, kterĂ˝ bÄ›hem dlouhĂ©ho bezvÄ›tĹ™Ă nÄ›kde v SargasovĂ©m moĹ™i snÄ›dl svĂ© kolegy.

MoĹľnĂˇ tu Gamay vĹŻbec nikdy ani nebyla, blesklo mu hlavou, kdyĹľ se rozhlĂĹľel po opuĹˇtÄ›nĂ©m prostranstvĂ. JedinĂ©, co mÄ›l, byla profesorova mapa a pouhĂ˝ pĹ™edpoklad, Ĺľe zamĂĹ™ili prĂˇvÄ› sem. On se tu jen tak poflakuje, a Gamay zatĂm moĹľnĂˇ jeho pomoc zoufale potĹ™ebuje nÄ›kde ĂşplnÄ›

jinde. Ne. ZamraÄŤil se a zatvrzele sevĹ™el ÄŤelisti. Tohle je jednoznaÄŤnÄ› to sprĂˇvnĂ© mĂsto. CĂtil to v kostech, jako kdysi jeho otec rybĂˇĹ™, kterĂ˝ vĹľdy neomylnÄ› rozpoznal blĂĹľĂcĂ se bouĹ™i.

PolicejnĂ dĹŻstojnĂk navrhnul, aby se rozdÄ›lili, vydali se kaĹľdĂ˝ jinĂ˝m smÄ›rem, pokud moĹľno poĹ™Ăˇd sobÄ› na dohled, doĹˇli aĹľ k okraji lesa a pak se vrĂˇtili k vrtulnĂku. Zabralo jim to asi tĹ™icet minut. KdyĹľ pak chtÄ›l Morales promluvit, v poslednĂ chvĂli se zarazil. Jeho dlouholetou policejnĂ praxĂ vycviÄŤenĂ© oÄŤi zaregistrovaly znĂˇmku nÄ›ÄŤĂ nedĂˇvnĂ©

pĹ™Ătomnosti.

DĹ™epnul si, aby lĂ©pe vidÄ›l, a pak prohlĂˇsil: â€žTrĂˇva polĂˇmanĂˇ. Tady, a tady taky.â€ś Pak sklonil hlavu trochu na stranu. â€žKdyĹľ dĂvĂˇm z boku proti svÄ›tlu, vidĂm lidskĂ©

stopy.â€ś

NechtÄ›l bych, aby mÄ› Morales nÄ›kdy stopoval, Ĺ™ekl si pro sebe Trout a nĂˇsledoval serĹľantova pĹ™Ăkladu. Po chvilce nĂˇmahy si i on vĹˇiml drobnĂ˝ch stĂnĹŻ, kterĂ© pĹ™edtĂm upoutaly policistovu pozornost. SerĹľant dal pilotovi pokyn, aby zĹŻstal u vrtulnĂku, proti ÄŤemuĹľ pilot rozhodnÄ› nic nemÄ›l. RannĂ slunce uĹľ teÄŹ naznaÄŤovalo, o jakou vĂ˝heĹ� se pozdÄ›ji postarĂˇ. Trout s Moralesem uĹˇli jen kousek, kdyĹľ si vĹˇimli, Ĺľe na ÄŤĂˇsti jednĂ© homole chybĂ vegetace, takĹľe je vidÄ›t kamennĂ© zdivo.

U paty stavby se ÄŤervenalo cosi malĂ©ho. Trout, jenĹľ se nemohl doÄŤkat, aĹľ si to prohlĂ©dne zblĂzka, minul serĹľanta, kterĂ˝ se ho pokusil varovnĂ˝m vĂ˝kĹ™ikem zastavit, a zamĂĹ™il k homoli. Na zemi naĹˇel obnoĹˇenĂ˝, kaĹˇtanovÄ› ÄŤervenĂ˝ batoh od firmy L. L. Beans, tĂ˝Ĺľ, jakĂ˝ dal Gamay pĹ™ed dvÄ›ma roky k VĂˇnocĹŻm. KdyĹľ pak vzruĹˇenÄ› zalovil uvnitĹ™, nalezl jejĂ fotoaparĂˇt a poznĂˇmkovĂ© bloky, pĂˇr igelitovĂ˝ch pytlĂkĹŻ na jĂdlo, nÄ›kolik prĂˇzdnĂ˝ch plechovek od limonĂˇdy a lĂˇhev s vodou. PoblĂĹľ leĹľel jeĹˇtÄ› jeden batoh, tentokrĂˇt plĂˇtÄ›nĂ˝.

Trout obÄ› zavazadla zvedl vysoko nad hlavu a ukĂˇzal je rychle se blĂĹľĂcĂmu serĹľantovi.

â€žTohle je batoh mĂ© Ĺľeny,â€ś vyrazil ze sebe triumfĂˇlnÄ›. â€žA na druhĂ©m je visaÄŤka s profesorovĂ˝m jmĂ©nem.â€ś Morales si profesorĹŻv ruksak prohlĂ©dl a zachmuĹ™il se.

â€žTo nenĂ dobrĂ©.â€ś

â€žCo myslĂte tĂm ,nenĂ dobrĂ©â€™? To je pĹ™ece dĹŻkaz, Ĺľe tu byli.â€ś

â€žĹ patnÄ› jste mÄ› pochopil, seĹ�or Trout. NaĹˇel jsem ohniĹˇtÄ› a stopy hodnÄ› chicleros.â€ś KdyĹľ spatĹ™il TroutĹŻv nechĂˇpavĂ˝ vĂ˝raz, pokusil se mu neznĂˇmĂ˝ termĂn co nejstruÄŤnÄ›ji vysvÄ›tlit. â€žĹ patnĂ muĹľi, co kradou starĂ© vÄ›ci a pak je prodĂˇvajĂ.â€ś

â€žCo to mĂˇ co dÄ›lat s profesorem a mojĂ Ĺľenou?â€ś â€žUhlĂky byly teplĂ©. A blĂzko Ĺ™eky stopy od hodnÄ› muĹľĹŻ.

Taky jsem naĹˇel tohle,â€ś Ĺ™ekl a otevĹ™el dlaĹ�. LeĹľely na nĂ tĹ™i prĂˇzdnĂ© nĂˇbojnice.

Trout si k jednĂ© z nich pĹ™iÄŤichl. Ke stĹ™elbÄ› muselo dojĂt teprve nedĂˇvno. â€žKde jste to naĹˇel?â€ś PodĂval se ve smÄ›ru serĹľantova napĹ™aĹľenĂ©ho ukazovĂˇÄŤku a pak sjel pohledem zpĂˇtky na mĂsto, kde naĹˇel Gamayin batoh, jako by chtÄ›l mezi obÄ›ma body vytyÄŤit imaginĂˇrnĂ spojnici. PrĂˇvÄ› v tĂ© chvĂli si vĹˇiml podivnĂ©ho reliĂ©fu na stÄ›nÄ›. PĹ™istoupil blĂĹľ a zadĂval se na plavidla a postavy vysekanĂ© do kamennĂ©ho povrchu. PĹ™edpoklĂˇdal, Ĺľe Gamay s profesorem kousek odtud poobÄ›dvala a pak se k tomu reliĂ©fu oba zase vrĂˇtili. Gamay by od nÄ›ÄŤeho tak podivnĂ©ho urÄŤitÄ› jen tak neodeĹˇla, pokud by je cosi nevyruĹˇilo.

ObrĂˇtil se k Moralesovi. â€žDomnĂvĂˇte se, Ĺľe profesor a Gamay na ty chicleros narazili?â€ś

â€žSĂ,â€ś odpovÄ›dÄ›l serĹľant a nejistÄ› pĹ™itom pokrÄŤil rameny.

â€žJe to moĹľnĂ©. ProÄŤ by tu jinak zĹŻstĂˇvali svĂ© batohy?â€ś â€žI mÄ› to napadlo. SerĹľante, mohl byste mi ukĂˇzat, kde jste naĹˇel ty nĂˇbojnice?â€ś

Morales pĹ™isvÄ›dÄŤil. â€žMusĂme tudy. DĂˇvejte pozor, kde chodĂte. VĹˇude jsou tu dĂry.â€ś

OpatrnÄ› proĹˇli napĹ™ĂÄŤ celĂ˝m prostranstvĂm. PoÄŤet zĂˇhadnĂ˝ch homolĂ Trouta pĹ™ekvapil. Jestli nÄ›jakou kamennou stavbu ukrĂ˝vĂˇ kaĹľdĂˇ z nich, pomyslel si, pak tu kdysi muselo stĂˇt celĂ© mÄ›sto.

â€žTady,â€ś pronesl Morales. â€žA tĂˇmhle taky.â€ś Trout se sklonil a vylovil z trĂˇvy nÄ›kolik dalĹˇĂch nĂˇbojnic.

NÄ›kterĂ© z nich svou velikostĂ odpovĂdaly stĹ™elivu pouĹľĂvanĂ©mu pro pistole, zbytek pochĂˇzel z puĹˇek. OkolnĂ trĂˇva byla zvĂˇlenĂˇ.

Trout prĂˇzdnĂ©, mÄ›dÄ›nĂ© se tĹ™pytĂcĂ vĂˇleÄŤky sevĹ™el v dlani, jako by je chtÄ›l rozmaÄŤkat.

â€žMĹŻĹľete mi teÄŹ ukĂˇzat to ohniĹˇtÄ› a Ĺ™eku?â€ś Prozkoumali tĂˇboĹ™iĹˇtÄ›, naĹˇli ale jen pĂˇr prĂˇzdnĂ˝ch lĂˇhvĂ od tequily a hromadu cigaretovĂ˝ch ĹˇpaÄŤkĹŻ. KdyĹľ pak seĹˇli k Ĺ™ece, pokusil se Trout mezi ÄŤetnĂ˝mi stopami identifikovat otisky GamayinĂ˝ch bot, blĂˇto ale bylo pĹ™ĂliĹˇ rozryto. O kus dĂˇl narazil na mĂsto, kde jeĹˇtÄ› pĹ™ednedĂˇvnem leĹľel na bĹ™ehu z vody vytaĹľenĂ˝ ÄŤlun. VĹˇude kolem se zase vĂˇlely prĂˇzdnĂ©

nĂˇbojnice. Vypadalo to tam jako na stĹ™elnici. Trout ale stĂˇle jeĹˇtÄ› doufal. NĂˇbojnice svÄ›dÄŤily o tom, Ĺľe nÄ›jacĂ lidĂ©

vyzbrojenĂ pistolemi a puĹˇkami nÄ›koho pronĂˇsledovali aĹľ k Ĺ™ece. To byla ta ĹˇpatnĂˇ zprĂˇva. SkuteÄŤnost, Ĺľe ĂştoÄŤnĂci stĹ™Ăleli jeĹˇtÄ› na jejĂm bĹ™ehu, na druhou stranu skĂ˝tala urÄŤitou nadÄ›ji, Ĺľe se tÄ›m prchajĂcĂm, zĹ™ejmÄ› profesorovi a Gamay, ĂştÄ›k zdaĹ™il.

Trout navrhnul, aby se vrĂˇtili k vrtulnĂku, odstartovali a porozhlĂ©dli se kolem Ĺ™eky ze vzduchu. Morales s jeho nĂˇvrhem souhlasil. OtoÄŤili se tedy k Ĺ™ece zĂˇdy a vydali se zpÄ›t. KdyĹľ byli asi napĹŻl cesty k vrtulnĂku, uslyĹˇeli nĂˇhle tlumenĂ© stĂ©nĂˇnĂ. OkamĹľitÄ› se zastavili a vymÄ›nili si udivenĂ©

pohledy. Morales vytĂˇhl z pouzdra pistoli. PozornÄ›

naslouchali, slyĹˇeli uĹľ ale jen bzuÄŤenĂ hmyzu.

Pak se stĂ©nĂˇnĂ ozvalo znovu. PĹ™ichĂˇzelo odnÄ›kud zprava.

ZatĂmco ho Morales kryl, vydal se Trout ke zdroji tÄ›ch podivnĂ˝ch zvukĹŻ. ZdĂˇlo se, Ĺľe ĂşpÄ›nĂ vychĂˇzĂ pĹ™Ămo ze zemÄ›. PodĂval dolĹŻ se ke svĂ˝m chodidlĹŻm. Mezi stĂ©bly trĂˇvy spatĹ™il sotva rozpoznatelnĂ˝ tmavĂ˝ otvor. Klekl si tÄ›snÄ›

vedle dĂry a zahledÄ›l se dolĹŻ, spatĹ™il ale jen neproniknutelnou tmu.

â€žKdo je tam?â€ś oslovil tmavou prĂˇzdnotu. Jak tak kleÄŤel a mluvil kamsi do zemÄ›, cĂtil se tak trochu jako pitomec.

Ozval se dalĹˇĂ sten. A pak nĂˇsledoval proud ĹˇpanÄ›lskĂ˝ch slov. Morales, kterĂ˝ si mezitĂm klekl vedle Trouta, slabÄ›

znÄ›jĂcĂmu hlasu chvĂli naslouchal. â€žNÄ›jakĂ˝ muĹľ. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe tam spadnul.â€ś

â€žCo tady hledal?â€ś

Morales otĂˇzku pĹ™eloĹľil a totĂ©Ĺľ uÄŤinil s odpovÄ›dĂ. â€žTvrdĂ, Ĺľe se jen tak prochĂˇzel.â€ś

â€žTohle je pomÄ›rnÄ› dost odlehlĂ© mĂsto na vlastivÄ›dnou prochĂˇzku,â€ś Ĺ™ekl na to Trout. â€žAle dobrĂˇ. VytĂˇhneme ho.â€ś ZaĹˇel k vrtulnĂku a v bednÄ› s nĂˇĹ™adĂm naĹˇel nylonovĂ©

lano. VrĂˇtil se s nĂm k dĂĹ™e, uvĂˇzal na jeho konci smyÄŤku a spustil ho dolĹŻ. Pak lano spolu s pilotem a Moralesem popadli na druhĂ©m konci a zaÄŤali tahat. V otvoru se objevila hlava a pak i ramena zuboĹľenÄ› vypadajĂcĂho muĹľe. Jeho rozjeĹľenĂ© vousy a dlouhĂ© mastnĂ© vlasy pokrĂ˝vala vrstva ĹˇedĂ©ho prachu a nepadnoucĂ odÄ›v mÄ›l k pĹŻvodnĂ bĂlĂ© barvÄ›

neskuteÄŤnÄ› daleko. Svalil se na zem, pak se posadil a zaÄŤal si prohmatĂˇvat ruce, tĹ™Ăt nohy a osahĂˇvat hlavu. Nos mÄ›l odĹ™enĂ˝.

SerĹľant mu podal lĂˇhev s vodou. NedoÄŤkavÄ› ji popadl a zaÄŤal ĹľĂznivÄ› pĂt. DobrĂˇ polovina veĹˇkerĂ© vody mu ale po bradÄ› stekla na koĹˇili. KdyĹľ se osvÄ›Ĺľil, obdaĹ™il je ponÄ›kud nabubĹ™elĂ˝m ĂşsmÄ›vem, kterĂ˝ odhalil dvÄ› Ĺ™ady ĹľlutĂ˝ch zubĹŻ, poĹ™Ăˇd ale nemÄ›l dost, a tak lĂˇhev znovu zvedl k ĂşstĹŻm.

RukĂˇv se mu pĹ™itom trochu svezl.

Troutova noha se mihla vzduchem a odkopla lĂˇhev daleko do trĂˇvy. Pak se sklonil a popadl muĹľe za chlupatĂ©

zĂˇpÄ›stĂ. Dokonce i otrlĂ©ho Moralese takovĂ˝ zvrat ve vĂ˝voji udĂˇlostĂ notnÄ› pĹ™ekvapil. â€žSeĹ�or Trout!â€ś â€žTo jsou hodinky mĂ© Ĺľeny!â€ś vyrazil ze sebe Trout, zasunul pod elastickĂ˝ Ĺ™emĂnek hodinek prst a stĂˇhnul mu je z ruky. â€žVĂte to urÄŤitÄ›?â€ś

â€žSĂˇm jsem jĂ je dal.â€ś Z jeho obvykle chladnĂ˝ch oÄŤĂ lĂ©taly blesky. â€žZeptejte se ho, jak k nim pĹ™iĹˇel.â€ś Morales otĂˇzku pĹ™eloĹľil do ĹˇpanÄ›lĹˇtiny. â€žĹ�ĂkĂˇ, Ĺľe je koupil.â€ś Trout ale na podobnĂ˝ druh odpovÄ›dĂ nemÄ›l nĂˇladu.

â€žĹ�eknÄ›te mu, Ĺľe jestli nezaÄŤne mluvit pravdu, hodĂme ho zpĂˇtky do dĂry a odejdeme.â€ś

MuĹľ se pĹ™estal Ĺˇklebit. Hrozba, Ĺľe bude opÄ›tovnÄ› uvrĹľen do podzemnĂho ĹľalĂˇĹ™e, zvedla stavidla proudu ĹˇpanÄ›lskĂ˝ch slov.

Morales chvĂli mlÄŤky naslouchal a jen tak pĹ™ikyvoval.

â€žJe to nÄ›jakĂ˝ ĹˇĂlenec. Jmenuje se Ruiz. PoĹ™Ăˇd mele nÄ›co o nÄ›jakĂ© ÄŹĂˇblici a trpaslĂkovi, kterĂ˝ ho zaĹľiva pohĹ™bil.â€ś â€žO ÄŹĂˇblici?â€ś

â€žSĂ. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe mu pĹ™erazila nos.â€ś â€žCo se s tou Ĺľenou stalo?â€ś

â€žNevĂ. Byl v dĂĹ™e. SlyĹˇel venku stĹ™elbu. HodnÄ› stĹ™ĂlenĂ.

Pak ticho. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe ho jeho druzi opustili. Zeptal jsem se ho, jestli ti jeho amigos byli chicleros. TvrdĂ, Ĺľe ne.â€ś Morales se usmĂˇl, projev veselĂ to ale nebyl. â€žJe to smradlavĂ˝ lhĂˇĹ™.â€ś â€žPovÄ›zte mu, Ĺľe jestli nezaÄŤne zpĂvat, dotĂˇhneme ho do vrtulnĂku a shodĂme ho z vĂ˝Ĺˇky na zem.â€ś KdyĹľ se muĹľ zahledÄ›l do tvĂˇĹ™e toho obrovitĂ©ho gringa a vĹˇiml si jeho zavilĂ©ho pohledu a pevnÄ› sevĹ™enĂ˝ch ÄŤelistĂ, dospÄ›l k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe neĹľertuje.

â€žNe!â€ś vyrazil ze sebe vydÄ›ĹˇenÄ›. â€žBudu mluvit. Budu mluvit.â€ś

â€žTakĹľe vy rozumĂte anglicky?!â€ś

â€žPoco,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Ĺˇpinavec a pĹ™iblĂĹľil k sobÄ› palec a ukazovĂˇÄŤek pravĂ© ruky tak, Ĺľe mezi nimi zĹŻstala jen minimĂˇlnĂ mezera. TÄ›ĹľkopĂˇdnou angliÄŤtinou proklĂˇdanou ĹˇpanÄ›lskĂ˝mi vĂ˝razy, kterĂ˝mi si pomĂˇhal, kdyĹľ si na nÄ›jakĂ©

slovo nemohl vzpomenout, Ruiz pĹ™ipustil, Ĺľe patĹ™Ă k bandÄ›

chicleros, kteĹ™Ă tu chtÄ›li ukrĂˇst nÄ›jakĂ© historicky cennĂ©

pĹ™edmÄ›ty. Narazili na jakousi Ĺľenu a malĂ©ho staĹ™Ăka a strÄŤili je do jednĂ© podzemnĂ kobky, odkud se nedalo uniknout. Jim se ale pĹ™ece jen podaĹ™ilo dostat se nÄ›jak ven a pak ho hodili do tĂ©hle dĂry. OstatnĂ chicleros je zaÄŤali pronĂˇsledovat.

ZpĂˇtky pro nÄ›j se nevrĂˇtili. Co se s tou Ĺľenou a muĹľem mohlo stĂˇt, nevĂ. Trout nad jeho slovy chvĂli pĹ™emĂtal.

â€žDobrĂˇ, zavedeme ho k vrtulnĂku.â€ś

Morales Ruize svĂˇzal, ale opatrnÄ›, aby se ho pĹ™i tom dotĂ˝kal co moĹľnĂˇ nejmĂ©nÄ›, a pak pouĹľil ĹˇpiÄŤku jednĂ© ze svĂ˝ch bot, aby ho pĹ™inutil vstĂˇt. KdyĹľ doĹˇli k vrtulnĂku, hodili ho na dlouhĂ© zadnĂ sedadlo. Morales se usadil vedle nÄ›j. Z muĹľe se linul takovĂ˝ zĂˇpach, Ĺľe pilot proti jeho pĹ™Ătomnosti na palubÄ› zaÄŤal protestovat. Morales se zasmĂˇl a prohlĂˇsil, Ĺľe aĹľ to pĹ™esĂˇhne Ăşnosnou mez, jednoduĹˇe Ruize vyhodĂ. Ruiz to za vtipnĂ© rozhodnÄ› nepovaĹľoval. KdyĹľ se vrtulnĂk odlepil od zemÄ›, rozĹˇĂĹ™ily se mu strachem oÄŤi. Bylo jasnĂ©, Ĺľe ĹľĂˇdnĂ© problĂ©my dÄ›lat nebude. NÄ›kolikrĂˇt okolo prostranstvĂ zakrouĹľili a pak slĂ©tli k Ĺ™ece. JejĂ hladinu pĹ™es vÄ›tve stromĹŻ nebylo tĂ©mÄ›Ĺ™ vidÄ›t, mÄ›li ale k dispozici celkem tĹ™i pĂˇry oÄŤĂ, aby ji mohli sledovat.

Trout uĹľ se nemohl doÄŤkat, aĹľ bude moci Gamay oznĂˇmit, Ĺľe mĂˇ dalĹˇĂ pĹ™ezdĂvku. ÄŽĂˇblice. Doufal jen, Ĺľe Ĺľije.

Jinak by jĂ to mohl Ĺ™Ăct jen tÄ›Ĺľko.

26 KAPITOLA

StaĹ™iÄŤkĂ˝ pĹ™ĂvÄ›snĂ˝ motor vydĂˇval tak hlasitĂ˝ rachot, Ĺľe Gamay vrtulnĂk zaslechla aĹľ ve chvĂli, kdy ho mÄ›la prakticky nad hlavou. NebĂ˝t profesora, kterĂ˝ se nĂˇhle zadĂval vzhĹŻru, moĹľnĂˇ by si skuteÄŤnosti, Ĺľe majĂ spoleÄŤnost, dokonce vĹŻbec nevĹˇimla. VychĂ˝lila kormidelnĂ pĂˇku a zamĂĹ™ila s pramicĂ k travnatĂ©mu bĹ™ehu, pod baldachĂ˝n vÄ›tvĂ pĹ™esahujĂcĂch nad vodu. I kdyĹľ by jejich loÄŹka nemÄ›la bĂ˝t pĹ™es hustĂ© listĂ vĹŻbec vidÄ›t, Gamay se radÄ›ji jeĹˇtÄ› pojistila a vtĂˇhla ji do hustĂ©ho kapradĂ. NechtÄ›la, aby se od jejĂho hlinĂkovĂ©ho trupu odrazil byĹĄ jedinĂ˝ paprsek rannĂho slunce.

Jen o pĂˇr vteĹ™in pozdÄ›ji se vzduch naplnil rachotem motoru a sviĹˇtÄ›nĂm vrtulĂ. KdyĹľ se v korunĂˇch stromĹŻ

rozpoutala vÄ›trnĂˇ smrĹˇĹĄ, zeleĹ� se na okamĹľik na nÄ›kolika mĂstech rozestoupila a oni spatĹ™ili ÄŤervenou a bĂlou barvou natĹ™enĂ˝ trup vrtulnĂku. Gamay by ani ve snu nenapadlo domnĂvat se, Ĺľe by se jejĂ manĹľel jen nÄ›kolik hodin potĂ©, co veĹˇlo ve znĂˇmost jejĂ zmizenĂ, mohl vrĂˇtit na YucatĂˇn, pronajmout si helikoptĂ©ru a teÄŹ se vznĂˇĹˇet jen pĂˇr stop nad jejĂ hlavou. Od tĂ© doby, co sem dorazila, mĂˇlem pĹ™iĹˇla o vlasy, bylo jĂ vyhroĹľovĂˇno znĂˇsilnÄ›nĂm, strÄŤili ji do nÄ›jakĂ©

jeskynÄ›, aby tam vypustila ÄŤasem duĹˇi, musela se plĂĹľit tunely, v nichĹľ nebylo svÄ›tla o nic vĂc neĹľ vzduchu, a nakonec jeĹˇtÄ› poslouĹľila jako cviÄŤnĂ˝ cĂl. Tak proÄŤ by se nemÄ›la domnĂvat, Ĺľe lidĂ©, kteĹ™Ă se k nĂ chovali tak odpornÄ›, poĹľĂˇdali o leteckou podporu, aby jejĂ utrpenĂ jeĹˇtÄ› zvĂ˝Ĺˇili?

KdyĹľ pak rachocenĂ vrtulnĂku utichlo v dĂˇli, hlasitÄ› si oddechla. Za okamĹľik si to uĹľ zase sviĹˇtÄ›li Ĺ™ekou.

Jakmile se na planinÄ› s ruinami zbavili ,Ĺ˝lutĂ©ho TesĂˇkaâ€™, vyrazili k lesu a pak sebÄ›hli dolĹŻ k Ĺ™ece. Kulky jim sice bzuÄŤely nebezpeÄŤnÄ› blĂzko uĹˇĂ, profesora ani Gamay ale ĹľĂˇdnĂˇ z nich nezasĂˇhla. Na bĹ™ehu Ĺ™eky leĹľely v Ĺ™adÄ› vedle sebe tĹ™i potluÄŤenĂ© hlinĂkovĂ© ÄŤluny. Dva pustili dolĹŻ po proudu, sami naskoÄŤili do tĹ™etĂho, nahodili pĹ™ĂvÄ›snĂ˝ motor a co nejrychleji zamĂĹ™ili pryÄŤ.

Bez jakĂ˝chkoli problĂ©mĹŻ strĂˇvili na Ĺ™ece celĂ˝ den, pĹ™espali na bĹ™ehu a brzy rĂˇno pokraÄŤovali dĂˇle. KdyĹľ se pak objevila ta helikoptĂ©ra, uvÄ›domila si Gamay, Ĺľe se hladce probÄ›hnuvĹˇĂm ĂştÄ›kem a bezproblĂ©movou plavbou nechali ukolĂ©bat a ovlĂˇdnout faleĹˇnĂ˝m pocitem bezpeÄŤĂ. Co chvĂli teÄŹ vzhlĂĹľeli k obloze a radÄ›ji pluli blĂzko bĹ™ehu. Po vrtulnĂku nebylo ani vidu, ani slechu, do listĹŻ lodnĂho Ĺˇroubu se jim zase ale zapletly nÄ›jakĂ© vodnĂ rostliny, takĹľe museli opÄ›t zastavit, aby je odstranili. VĂc neĹľ jednu ÄŤi dvÄ›

minuty by jim to zabrat nemÄ›lo. Opravdu to dlouho netrvalo, kdyĹľ se pak ale Gamay pokusila znovu nahodit motor, nechtÄ›lo se mu. StaĹ™iÄŤkĂ˝ Mercury o vĂ˝konu patnĂˇcti koĹ�skĂ˝ch sil, pod jehoĹľ krytem Gamay nalezla snad tunu pĂsku, uĹľ na prvnĂ pohled za moc nestĂˇl, aĹľ dosud ale slouĹľil spolehlivÄ›. Jak tak pĹ™emĂ˝Ĺˇlela, v ÄŤem by mohl problĂ©m vÄ›zet, zaslechla nÄ›jakĂ© hlasy. Kdesi vĂ˝Ĺˇe proti proudu kdosi hovoĹ™il ĹˇpanÄ›lsky.

Nic na svÄ›tÄ› ÄŤlovÄ›ka nevytoÄŤĂ spolehlivÄ›ji neĹľ trucujĂcĂ motor, pomyslela si v duchu Gamay. ZvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ takovĂˇ

stĂˇvkujĂcĂ hromada plechu je to jedinĂ©, co ho mĹŻĹľe ochrĂˇnit pĹ™ed pohromou. ZapĹ™ela si nohu o zĂˇÄŹ ÄŤlunu, pak se v nadÄ›ji, Ĺľe si tak snad usmĂĹ™Ă uraĹľenĂ©ho ducha motoru, sladce usmĂˇla a zaĹˇeptala ,prosĂmâ€™ a potĂ© co nejsilnÄ›ji zatĂˇhla za ĹˇĹ�ĹŻru startĂ©ru.

Motor odpovÄ›dÄ›l nesmÄ›lĂ˝m puf-puf, astmatickĂ˝m zakaĹˇlĂˇnĂm a vzdornĂ˝m zachrchlĂˇnĂm a pak zase zmlknul.

Ticho ale netrvalo dlouho. Gamay totiĹľ ztratila rovnovĂˇhu, spadla dozadu a klouby prstĹŻ narazila do sedaÄŤky. VykĹ™ikla bolestĂ a pak zaÄŤala chrlit proud urĂˇĹľlivĂ˝ch slov, kterĂˇ by si vĹˇechny zatvrzelĂ© zrezivÄ›lĂ© motory na svÄ›tÄ›, protoĹľe prĂˇvÄ›

jim byly jejĂ kletby a lichotky urÄŤeny, rozhodnÄ› za rĂˇmeÄŤek nedaly. ZatĂmco leĹľela a vypouĹˇtÄ›la z Ăşst vĂ˝razy, pĹ™i nichĹľ se mĂˇlem zaÄŤervenala i okolnĂ zeleĹ�, profesor pevnÄ› svĂral jednu z vÄ›tvĂ sklĂˇnÄ›jĂcĂch se nad vodu, aby je proud neodnesl. Po GamayinÄ› tvĂˇĹ™i stĂ©kal pot.

S Ăşsty zkĹ™ivenĂ˝mi vztekem a prameny rudĂ˝ch vlasĹŻ, kterĂ© jĂ jako nÄ›jacĂ hadi obtĂˇÄŤely obliÄŤej, by mohla, kdyby Ĺľila ve starĂ©m Ĺ�ecku, klidnÄ› poslouĹľit jako model pro sochu Medusy. A co bylo horĹˇĂ, Gamay si byla vÄ›doma toho, Ĺľe prĂˇvÄ› tak pĹ™itaĹľlivÄ› vypadĂˇ. Ăšprava vizĂˇĹľe ale bude muset poÄŤkat.

Jejich pokus znemoĹľnit pronĂˇsledovĂˇnĂ zĹ™ejmÄ› neuspÄ›l.

Nemohli vÄ›dÄ›t, Ĺľe pustit ÄŤluny po proudu nebude staÄŤit. Ĺ˝e se jeden z nich zachytĂ o nÄ›jakĂ˝ koĹ™en a druhĂ˝ Ĺľe si to po chvĂli samovolnÄ› namĂĹ™Ă zpĂˇtky ke bĹ™ehu. PrvnĂ z tÄ›chto ÄŤlunĹŻ prĂˇvÄ› vyplouval zpoza Ĺ™ĂÄŤnĂho zĂˇkrutu, hned za nĂm se z rannĂ mlhy vyloupl i druhĂ˝. V kaĹľdĂ©m z nich sedÄ›li ÄŤtyĹ™i muĹľi vÄŤetnÄ› tÄ›ch dvou, co si je pojmenovala â€�Panchoâ€™ a ,Elvisâ€™. â€�Panchoâ€™ evidentnÄ› pronĂˇsledovĂˇnĂ Ĺ™Ădil. StĂˇl na pĹ™Ădi prvnĂho ÄŤlunu a v jednĂ© ruce tĹ™Ămal nÄ›jakou stĹ™elnou zbraĹ�. Z jeho vzruĹˇenĂ©ho vĂ˝kĹ™iku bylo zĹ™ejmĂ©, Ĺľe hledanou koĹ™ist zahlĂ©dl.

ÄŚluny se rychle blĂĹľily. KdyĹľ se Gamay znovu zahledÄ›la na motor, vĹˇimla si, Ĺľe po pouĹľitĂ ĹˇkrtĂcĂ klapky zapomnÄ›la ten pĹ™iblblĂ˝ umÄ›lohmotnĂ˝ knoflĂk zase vymĂˇÄŤknout. Rychle to uÄŤinila a jeĹˇtÄ› jednou zatĂˇhla za ĹˇĹ�ĹŻru. Motor zachrchlal, a kdyĹľ pak jemnÄ› pĹ™idala plyn, koneÄŤnÄ› se rozbÄ›hl. Vyrazili od bĹ™ehu ke stĹ™edu Ĺ™eky, kde byla voda nejhlubĹˇĂ, tĹ™ebaĹľe prĂˇvÄ› tam jim takĂ© hrozilo nejvÄ›tĹˇĂ riziko. OhlĂ©dla se. PrvnĂ ÄŤlun se od toho druhĂ©ho zaÄŤĂnal vzdalovat. MoĹľnĂˇ mĂˇ

vĂ˝konnÄ›jĹˇĂ motor, nebo je jeho pohonnĂˇ jednotka jednoduĹˇe v lepĹˇĂm stavu. Nastala dlouhĂˇ a nervydrĂˇsajĂcĂ honiÄŤka, bÄ›hem nĂĹľ se vzdĂˇlenost mezi pronĂˇsledovateli a uprchlĂky stĂˇle plynule zkracovala. Zanedlouho uĹľ budou tak blĂzko, Ĺľe stĹ™elci budou moci ve ÄŤlunu zakleknout a bez problĂ©mĹŻ je trefit.

Od ĂşstĂ jednĂ© hlavnÄ› se zakouĹ™ilo. â€�Panchoâ€™ nÄ›kolikrĂˇt rychle po sobÄ› zmĂˇÄŤknul spouĹˇĹĄ, ve vĂ˝sledku to ale byla palba spĂĹˇ jen na efekt. BuÄŹ mÄ›l Ĺˇpatnou muĹˇku, nebo se jeĹˇtÄ› nachĂˇzeli mimo dostĹ™el, jeho kulky je ale v kaĹľdĂ©m pĹ™ĂpadÄ› ani v nejmenĹˇĂm neohrozily. Pak se Ĺ™eka opÄ›t zatoÄŤila a Gamay ĂştoÄŤnĂky ztratila z oÄŤĂ. Byla si vĹˇak jista, Ĺľe je to jen otĂˇzka ÄŤasu. UĹľ za pĂˇr minut budou jejich mrtvĂˇ

tÄ›la plavat v Ĺ™ece.

Ĺ vung!

Gamay se rychle otoÄŤila, aby zjistila zdroj toho podivnĂ©ho zvuku. MaÄŤetou, kterou hned na zaÄŤĂˇtku ĂştÄ›ku nalezli na dnÄ› ÄŤlunu, profesor prĂˇvÄ› usekl jednu z vÄ›tvĂ sklĂˇnÄ›jĂcĂch se nad Ĺ™eku. Ocel se znovu stĹ™ĂbĹ™itÄ› zaleskla.

Upadla dalĹˇĂ vÄ›tev. Chi se maÄŤetou ohĂˇnÄ›l jako ĹˇĂlenec. A nepĹ™estĂˇval. VÄ›tve, kterĂ© spadly do vody, se navzĂˇjem propletly, a kdyĹľ je pak popadl proud, zamĂĹ™ily do stĹ™edu Ĺ™eky, kde uvĂˇzly na pĂseÄŤnĂ©m nĂˇnosu.

KdyĹľ se prvnĂ ÄŤlun, kterĂ˝ se hnal po hladinÄ› na plnĂ˝

plyn, vynoĹ™il ze zĂˇkrutu, kormidelnĂk pĹ™ekĂˇĹľku zahlĂ©dl, bylo uĹľ ale pozdÄ›. Pokusil se sice jeĹˇtÄ› uhnout, ÄŤlun se ale mĂsto toho pouze stoÄŤil a narazil do zĂˇtarasu bokem. Jeden chiclero se opĹ™el do vÄ›tvĂ, aby ÄŤlun odstrÄŤil. Ten se sice dal do pohybu, muĹľ ale zĂˇroveĹ� zjistil, Ĺľe Newtonovo tvrzenĂ o akci a reakci se stoprocentnÄ› zaklĂˇdĂˇ na pravdÄ›. ChvĂli zĹŻstal viset nataĹľenĂ˝ nad hladinou a potĂ© zahuÄŤel do vody.

Pak se pĹ™ihnal druhĂ˝ ÄŤlun a narazil do prvnĂho. Ozvalo se nÄ›kolik zmatenĂ˝ch vĂ˝kĹ™ikĹŻ, zaznÄ›l vĂ˝stĹ™el, lesem neĹˇkodnÄ›

zasviĹˇtÄ›la kulka a vzduchem se mihla pistole. K obloze se vzneslo hejno vydÄ›ĹˇenÄ› ĹˇtÄ›betajĂcĂch ptĂˇkĹŻ.

â€žJo!â€ś vykĹ™ikla Gamay triumfĂˇlnÄ›. â€žSkvÄ›lĂ˝ tah, profesore.â€ś

Z nĂˇznaku ĂşsmÄ›vu, kterĂ˝ se objevil na profesorovÄ›

obvykle maysky nezĂşÄŤastnÄ›nÄ› vyhlĂĹľejĂcĂm obliÄŤeji, bylo patrnĂ©, Ĺľe jej potÄ›Ĺˇilo obojĂ, vĂ˝sledek jeho prĂˇce i jejĂ pochvala. â€žVĹľdycky jsem vÄ›dÄ›l, Ĺľe se mi jednoho dne mĂ©

harvardskĂ© vzdÄ›lĂˇnĂ bude hodit,â€ś prohlĂˇsil skromnÄ›.

Gamay se zasmĂˇla a trochu pohnula kormidelnĂ pĂˇkou, aby se vyhnula pĂseÄŤnĂ˝m nĂˇnosĹŻm u bĹ™ehu, pĹ™ĂliĹˇ

optimistickĂˇ ale nebyla. Nehoda pronĂˇsledovatelĹŻ jĂ sice na chvĂli povznesla nĂˇladu, hned si ale uvÄ›domila, Ĺľe vlastnÄ›

ani netuĹˇĂ, kam smÄ›Ĺ™ujĂ. A jestli majĂ dost benzinu, aby se vĹŻbec nÄ›kam dostali. PodĂvala se do nĂˇdrĹľe. Byla z poloviny plnĂˇ. Nebo z poloviny prĂˇzdnĂˇ, jestli se k tomu postavĂ jako pesimista. DruhĂˇ varianta by vzhledem k jejich nejistĂ©

situaci asi byla vhodnÄ›jĹˇĂ.

KrĂˇtce se poradili a rozhodli se, Ĺľe nÄ›jakou dobu poplujĂ na motor, aby se pronĂˇsledovatelĹŻm co nejvĂce vzdĂˇlili, a pak se nechajĂ jen tak unĂˇĹˇet proudem.

â€žZeptĂˇm se bez obalu, profesore. MĂˇte pĹ™edstavu, kam ta Ĺ™eka teÄŤe?â€ś

Chi zavrtÄ›l hlavou. â€žTenhle potok dokonce ani nenĂ na mapÄ›. HĂˇdĂˇm ale, Ĺľe nakonec skonÄŤĂme nÄ›kde na jihu. Jak jste sama podotkla, na severu totiĹľ moc Ĺ™ek nenĂ.â€ś â€žĹ�ĂkĂˇ se, Ĺľe kdyĹľ se nÄ›kdo ztratĂ, Ĺ™eka ho spolehlivÄ›

zavede do civilizace,â€ś Ĺ™ekla Gamay, dvakrĂˇt pĹ™esvÄ›dÄŤenÄ› se pĹ™i tom ale netvĂˇĹ™ila.

â€žUĹľ jsem to slyĹˇel. Taky se tvrdĂvĂˇ, Ĺľe liĹˇejnĂk roste jen na severnĂ stranÄ› kmenĹŻ. Z vlastnĂ zkuĹˇenosti vĂm, Ĺľe roste po celĂ©m jeho obvodu. Asi jste chodila do dĂvÄŤĂho skautskĂ©ho oddĂlu.â€ś

â€žRadÄ›ji jsem si hrĂˇvala s kluky. U skautek jsem to daleko nedotĂˇhla. Z tĂˇbornickĂ˝ch dovednostĂ si pamatuji akorĂˇt to, jak sprĂˇvnÄ› zaostĹ™it klacĂk k opĂ©kĂˇnĂ buĹ™tĹŻ.â€ś â€žNikdy nevĂte, kdy se nÄ›co podobnĂ©ho bude hodit. Ale abych se pĹ™iznal, po civilizaci teÄŹ zrovna neprahnu. ZvlĂˇĹˇĹĄ v pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe by mÄ›la mĂt podobu dalĹˇĂch chiclerosâ€ś â€žTo hrozĂ?â€ś

â€žNÄ›kteĹ™Ă z naĹˇich pronĂˇsledovatelĹŻ se objevili aĹľ potĂ©, co nĂˇs zavĹ™eli. PĹ™edtĂm tam nebyli. Z velkĂ© dĂˇlky by tak rychle dorazit nestihli. TakĹľe asi budou mĂt nÄ›kde poblĂĹľ zĂˇkladnĂ tĂˇbor.â€ś

â€žKdyĹľ jsme na jejich kolegy narazili, uĹľ mohli bĂ˝t na cestÄ›.â€ś

â€žAĹĄ uĹľ to bylo jakkoli, mÄ›li bychom se radÄ›ji pĹ™ipravit na nejhorĹˇĂ. Na moĹľnost, Ĺľe se ocitneme mezi dvÄ›ma skupinami.â€ś

Gamay zvedla oÄŤi. Mezerami mezi listovĂm prosvĂtala stĂˇle ÄŤastÄ›ji pomalu modrajĂcĂ obloha. â€žDomnĂvĂˇte se, Ĺľe ten vrtulnĂk patĹ™il k nim?â€ś

â€žMoĹľnĂˇ, pokud ale vĂm, tihle zlodÄ›jĂÄŤci vÄ›tĹˇinou moc kvalitnĂ techniku nemajĂ. Ke hledĂˇnĂ starĂ˝ch hrncĹŻ a soĹˇek a jejich transportu pĹ™es les nic modernĂho a komplikovanĂ©ho ani nepotĹ™ebujĂ. UvÄ›domte si, jak snadno jsme unikli pozornosti lidĂ v tom vrtulnĂku. Jak vidĂte, jednoduchost znamenĂˇ vĂ˝hodu.â€ś

â€žZatĂm jsme mÄ›li na svĂ© stranÄ› pĹ™Ărodu, les ale zaÄŤĂnĂˇ

Ĺ™Ădnout. Asi bychom se mÄ›li zamyslet nad tĂm, co budeme dÄ›lat, jestli se ten vrtulnĂk vrĂˇtĂ,â€ś Ĺ™ekla Gamay a vypnula motor. â€žChvĂli to nechĂˇme na Ĺ™ece. MoĹľnĂˇ se nĂˇm podaĹ™Ă vymyslet nÄ›jakĂ˝ plĂˇn, kdyĹľ ta vÄ›c pĹ™estane dÄ›lat randĂˇl.â€ś KdyĹľ se rozhostilo ticho, cĂtila se skoro jako na nÄ›jakĂ©m idylickĂ©m turistickĂ©m vĂ˝letu. V neproniknutelnĂ© zeleni, kterĂˇ je obklopovala, obÄŤas zahlĂ©dla pestrĂ© ptĂˇky. VysokĂ©

bĹ™ehy svÄ›dÄŤily o tom, Ĺľe jde o starĂ˝ vodnĂ tok, kterĂ˝ se do vĂˇpence zakusuje jiĹľ celou vÄ›ÄŤnost. Ĺ�eka pomalu a dĹŻstojnÄ›, jako by si byla vÄ›doma svĂ©ho ctihodnĂ©ho vÄ›ku, plynula stĂˇle vpĹ™ed, obÄŤas se zuĹľovala a pak zase rozĹˇiĹ™ovala, kdyĹľ na ni dopadly sluneÄŤnĂ paprsky, zasvĂtila jasnou zelenĂ pĹ™ipomĂnajĂcĂ sukno kuleÄŤnĂkovĂ©ho stolu, ve stinnĂ˝ch mĂstech pak zase temnÄ›la. Bylo to hezkĂ©, kdyĹľ ale Gamay zaÄŤalo kruÄŤet v bĹ™iĹˇe, pĹ™Ăroda pro ni rĂˇzem ztratila veĹˇkerĂ©

kouzlo. UvÄ›domila si, Ĺľe naposledy jedli pĹ™edchozĂho dne, a zalitovala, Ĺľe si na cestu nevzali vĂce jĂdla. Chi prohlĂˇsil, Ĺľe se s tĂm pokusĂ nÄ›co udÄ›lat. KdyĹľ potĂ© zase jednou pluli jen tÄ›snÄ› u bĹ™ehu, naklonil se pĹ™es okraj ÄŤlunu a odsekl maÄŤetou keĹ™Ăk s nÄ›jakĂ˝mi bobulemi. Chutnaly trpce, z nejhorĹˇĂho jim ale pomohly. Na hladinÄ› Ĺ™eky sice plavaly jakĂ©si zelenĂ©

Ĺ™asy, voda pod nimi ale byla ÄŤistĂˇ a osvÄ›ĹľujĂcĂ. Jejich idylku nĂˇhle ukonÄŤil hluk pĹ™ĂvÄ›snĂ˝ch motorĹŻ. PĂˇr set yardĹŻ za nimi se opÄ›t objevily oba ÄŤluny. Jako pĹ™edtĂm i tentokrĂˇt pluly za sebou. Gamay znovu nahodila motor a otevĹ™ela pĹ™Ăvod paliva naplno.

Ĺ�eka v tÄ›ch mĂstech byla rovnĂˇ a relativnÄ› ĹˇirokĂˇ, takĹľe nÄ›jakĂˇ dalĹˇĂ lĂ©ÄŤka nepĹ™ichĂˇzela v Ăşvahu. PrvnĂ ÄŤlun zrychlil a zaÄŤal se pomalu pĹ™ibliĹľovat. Za chvĂli se dostane na dostĹ™el puĹˇky. VzdĂˇlenost mezi nimi se zmenĹˇila na polovinu, pak na tĹ™etinu. NetuĹˇila, proÄŤ chicleros nezvedajĂ zbranÄ›.

Vypadali spĂĹˇe jako parta chlapĹŻ na vĂ˝letÄ›. â€žDoktorko?â€ś vykĹ™ikl Chi.

Gamay se prudce otoÄŤila. Profesor zĂral pĹ™Ămo pĹ™ed sebe.

UvÄ›domila si, Ĺľe slyĹˇĂ nÄ›jakĂ© hlubokĂ© huÄŤenĂ. â€žCo je to?â€ś zeptala se.

â€žPeĹ™eje!â€ś

ÄŚlun zaÄŤal zrychlovat, tĹ™ebaĹľe se regulĂˇtoru pĹ™Ăvodu paliva ani nedotkla. Vzduch se ochladil a trochu zamlĹľil.

Hukot se zmÄ›nil v dunÄ›nĂ a ona pĹ™es mlĹľnĂ˝ pĹ™Ăkrov visĂcĂ nad Ĺ™ekou zahlĂ©dla bÄ›lostnou pÄ›nu a tmavĂ© zubatĂ© kameny.

Pomyslela na plochĂ© dno jejich ÄŤlunu a pĹ™epadla ji pomÄ›rnÄ›

ĹľivĂˇ pĹ™edstava, jak se do tenkĂ©ho hlinĂkovĂ©ho plechu zakusuje obĹ™Ă otvĂrĂˇk na konzervy. Ĺ�eka se zĂşĹľila. Tuny vodnĂ masy se hnaly do pĹ™ĂrodnĂ nĂˇlevky, kterĂˇ dosud poklidnÄ› plynoucĂ vodnĂ tok mÄ›nila v bÄ›snĂcĂ Ĺľivel. OhlĂ©dla se pĹ™es rameno. ÄŚluny uĹľ dĂˇle nepokraÄŤovaly a jen tak krouĹľily po hladinÄ›. PronĂˇsledovatelĂ© o peĹ™ejĂch museli vÄ›dÄ›t. MoĹľnĂˇ proto nezaÄŤali stĹ™Ălet. ProÄŤ plĂ˝tvat municĂ?

â€žPĹ™es ty Ĺˇutry to nezvlĂˇdneme,â€ś zaĹ™vala Gamay do ohluĹˇujĂcĂho rachotu kypĂcĂ vody. â€žZkusĂm pĹ™irazit ke bĹ™ehu.

TĹ™eba se jim v lese ztratĂme.â€ś

Prudce otoÄŤila kormidelnĂ pĂˇkou a zamĂĹ™ila ke bĹ™ehu.

KdyĹľ je od nÄ›j dÄ›lilo asi tĹ™icet stop, motor zakaĹˇlal a zmlknul. Gamay se ho pokusila znovu nastartovat, ale nepodaĹ™ilo se jĂ to. Rychle odĹˇroubovala vĂÄŤko nĂˇdrĹľe.

UvnitĹ™ ale byly uĹľ jen benzinovĂ© vĂ˝pary.

Profesor popadl jedno pĂˇdlo a pokusil se jĂm loÄŹ

kormidlovat. Proud byl ale pĹ™ĂliĹˇ silnĂ˝ a vyrval mu ho z rukou. ÄŚlun jeĹˇtÄ› zrychlil a zaÄŤal se ve vodÄ› otĂˇÄŤet. Gamay jen bezmocnÄ› pĹ™ihlĂĹľela, jak se jejich ÄŤlun jako kus plovoucĂho dĹ™eva Ĺľene vstĹ™Ăc zubatĂ˝m skalĂˇm a vaĹ™ĂcĂ se vodÄ›.

*****

Byl to TroutĹŻv nĂˇpad, otoÄŤit vrtulnĂk a vydat se nad Ĺ™ekou zase zpĂˇtky. Pilot jen chvĂli pĹ™edtĂm poklepal prstem nejprve na palivomÄ›r a pak na svĂ© hodinky, coĹľ bylo mezinĂˇrodnÄ› srozumitelnĂ© gesto znaÄŤĂcĂ jedinĂ©: pomalu dochĂˇzĂ palivo, je tĹ™eba se vrĂˇtit.

Troutova dĹŻkladnost mÄ›la zĂˇklad v jeho spoluprĂˇci se strĂ˝ÄŤkem Henrym, ĹˇikovnĂ˝m Ĺ™emeslnĂkem, kterĂ˝ stavÄ›l pro mĂstnĂ rybĂˇĹ™e dĹ™evÄ›nĂ© ÄŤluny jeĹˇtÄ› dlouho potĂ©, co pĹ™iĹˇel do mĂłdy laminĂˇt. â€žDvakrĂˇt mÄ›Ĺ™ a jednou Ĺ™eĹľ,â€ś Ĺ™Ăkal s oblibou Henry malĂ©mu Paulovi, zatĂmco bafal z fajfky. CoĹľ se dalo takĂ© chĂˇpat jako radu dvakrĂˇt vĹˇechno provÄ›Ĺ™it. I kdyĹľ od tĂ©

doby uplynula spousta let, znÄ›la Troutovi strĂ˝ÄŤkova slova v uĹˇĂch dokonce i tehdy, kdyĹľ se pouĹˇtÄ›l do Ĺ™eĹˇenĂ nÄ›jakĂ©ho poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho problĂ©mu.

Od Trouta to tedy byla pĹ™irozenĂˇ reakce, Ĺľe pak pilotovi prostĹ™ednictvĂm Moralese navrhnul, aby se vydali zpÄ›t podĂ©l Ĺ™eky, tentokrĂˇt ale pomalu, protoĹľe pĹ™i prvnĂm prĹŻletu mohli nÄ›co pĹ™ehlĂ©dnout. LetÄ›li stĹ™ednĂ rychlostĂ, ne vĂ˝Ĺˇe neĹľ sto padesĂˇt stop nad korytem, a kdyĹľ se Ĺ™eka rozĹˇĂĹ™ila, slĂ©tli dokonce jeĹˇtÄ› nĂĹľ. JetRanger byl jako ostatnÄ› kaĹľdĂ˝ lehkĂ˝

vrtulnĂk zkonstruovanĂ˝ pro leteckĂ˝ prĹŻzkum vĂ˝bornÄ›

ovladatelnĂ˝ a jeho plechovĂˇ tÄ›lesnĂˇ schrĂˇnka skrĂ˝vala ducha Kiowy na vĂˇleÄŤnĂ© stezce. Netrvalo dlouho a ocitl se nad peĹ™ejemi, kterĂ˝ch si Trout vĹˇiml uĹľ pĹ™i letu opaÄŤnĂ˝m smÄ›rem.

Trout pĹ™eletÄ›l oÄŤima zpÄ›nÄ›nĂ˝ Ăşsek a pak se zadĂval nad nÄ›j, do mĂst, kde voda pĹ™ed peĹ™ejemi plynula jeĹˇtÄ› celkem pokojnÄ›. SpatĹ™il cosi podivnĂ©ho. Na Ĺ™ece nehybnÄ› tÄ›snÄ›

vedle sebe a se zĂˇdÄ›mi smÄ›Ĺ™ujĂcĂmi k peĹ™ejĂm spoÄŤĂvaly dva ÄŤluny, zatĂmco tĹ™etĂ plavidlo bylo snĂˇĹˇeno proudem dĂˇl. Na pĹ™Ădi tohoto plavidla se kdosi pokouĹˇel pĂˇdlovat, proud byl ale pĹ™ĂliĹˇ silnĂ˝ a hnal loÄŹku pĹ™Ămo do vodnĂ mlĂ˝nice. Na zĂˇdi ÄŤlunu sedÄ›l dalĹˇĂ ÄŤlovÄ›k. MÄ›l tmavÄ› rudĂ© vlasy.

Gamay!

Nemohl se mĂ˝lit. Ĺ˝ĂˇdnĂ© jinĂ© vlasy by se na slunci nemohly tak nĂˇdhernÄ› lesknout. Mohly patĹ™it jenom jĂ.

StejnÄ› mĂˇlo ale pochyboval o tom, co se v nejbliĹľĹˇĂ chvĂli stane. Vodou unĂˇĹˇenĂ˝ ÄŤlun nabere bÄ›hem nÄ›kolika vteĹ™in obrovskou rychlost, bude i s bezmocnou posĂˇdkou nasĂˇt ĹľĂznivĂ˝mi Ăşsty peĹ™ejĂ a pak rozsekĂˇn na kusy.

â€žĹ�eknÄ›te pilotovi, aby je zatlaÄŤil zpĂˇtky proudem vzduchu od rotoru!â€ś zaĹ™val na Moralese.

SerĹľant, kterĂ˝ fascinovanÄ› pozoroval dole se odvĂjejĂcĂ drama, by TroutĹŻv poĹľadavek rĂˇd pĹ™etlumoÄŤil pilotovi, jenĹľe jeho znalost angliÄŤtiny nebyla zase aĹľ tak dokonalĂˇ a on ho nepochopil. Vypadlo z nÄ›j nÄ›kolik ĹˇpanÄ›lskĂ˝ch slov, pak zmlkl a frustrovanÄ› pokrÄŤil rameny. Trout poklepal pilotovi na rameno. Pak dĹŻraznÄ› mĂˇchnul smÄ›rem ke ÄŤlunu, nÄ›kolikrĂˇt zakrouĹľil ukazovĂˇÄŤkem a gestem naznaÄŤil tlaÄŤenĂ.

K Troutovu pĹ™ekvapenĂ pilot jeho podivnou znakovou Ĺ™eÄŤ

okamĹľitÄ› pochopil. SouhlasnÄ› zakĂ˝val hlavou, sklonil helikoptĂ©ru a zamĂĹ™il k hladinÄ›. Pak zpomalil, skoro vrtulnĂk zastavil a opatrnÄ› s nĂm klesl mezi zaÄŤĂˇtek peĹ™ejĂ a rychle se blĂĹľĂcĂ ÄŤlun. SlĂ©tl tak blĂzko k hladinÄ›, Ĺľe proud vzduchu od rotoru vodu biÄŤoval jako obĹ™Ă elektrickĂ˝ mixĂ©r a na jejĂm povrchu vytvĂˇĹ™el gigantickou zpÄ›nÄ›nou prohlubeĹ�.

Po hladinÄ› se rozbÄ›hly do stran v obrovitĂ˝ch kruĹľnicĂch vlny. PrvnĂ z nich se ĹˇplouchnutĂm narazila do pĹ™ĂdÄ› ÄŤlunu, pak se do nĂ opĹ™ela i stÄ›na vĂĹ™ĂcĂho vzduchu, ÄŤlun zpomalil, potĂ© se zastavil a nakonec zaÄŤal pomalu couvat a stĂˇÄŤet se ke bĹ™ehu. DlouhĂ© sviĹˇtĂcĂ listy vrtule ale nebyly na jemnou chirurgickou prĂˇci stavÄ›ny. ÄŚlun se ve vzdouvajĂcĂch se vlnĂˇch rozhoupal a hrozilo, Ĺľe se kaĹľdou chvĂli pĹ™evrhne.

Trout, kterĂ˝ vĹˇe pozoroval z okĂ˝nka, pochopil, jakĂ© lidem ve ÄŤlunu hrozĂ nebezpeÄŤĂ, a tak na pilota kĹ™ikl a ukĂˇzal mu palcem k obloze. VrtulnĂk zaÄŤal stoupat.

PĹ™ĂliĹˇ pozdÄ›. Do ÄŤlunu se opĹ™ela jedna zvlĂˇĹˇĹĄ vysokĂˇ

vlna a pĹ™evrhla ho. OsĂˇdka plavidla zmizela pod hladinou.

Trout napjatÄ› ÄŤekal, aĹľ se vynoĹ™Ă. NeĹľ se tak stalo, ozvalo se podivnĂ© tĹ™esknutĂ, po nÄ›mĹľ nĂˇsledoval podÄ›ĹˇenĂ˝ vĂ˝kĹ™ik pilota. KdyĹľ vsunul hlavu zpĂˇtky do kabiny, spatĹ™il, Ĺľe ÄŤelnĂ sklo je protkĂˇno pavuÄŤinou prasklin, kterĂ© tam pĹŻvodnÄ›

urÄŤitÄ› nebyly. V mĂstÄ›, kde se lomovĂ© linie sbĂhaly, uvidÄ›l dĂru. NÄ›kdo po nich stĹ™ĂlĂ! Kulka musela proletÄ›t pĹ™Ămo mezi nĂm a pilotem a pak zasĂˇhnout vzpÄ›ru, kterĂˇ se nachĂˇzela jen pĂˇr palcĹŻ nad Ruizovou hlavou. Chiclero chvĂli jen vydÄ›ĹˇenÄ› zĂral a pak zaÄŤal drmolit cosi ĹˇpanÄ›lsky, pĹ™estoĹľe mu Morales srozumitelnÄ› vysvÄ›tlil, Ĺľe mĂˇ drĹľet hubu.

SerĹľanta to celkem rychle pĹ™estalo bavit, nahnul se a pÄ›stĂ muĹľe na chvĂli uspal. Pak vytĂˇhl z pouzdra pistoli a zaÄŤal na ÄŤluny stĹ™Ălet.

Ozvalo se dalĹˇĂ tĹ™esknutĂ. TentokrĂˇt zadunÄ›l trup, a to tak hlasitÄ›, aĹľ se zdĂˇlo, Ĺľe se ho nÄ›kdo zvenku pokouĹˇĂ prorazit kladivem. Troutem zmĂtala nerozhodnost. ChtÄ›l by poÄŤkat a zjistit, co se stalo s Gamay, na druhou stranu ale vÄ›dÄ›l, Ĺľe vrtulnĂk v takovĂ© pozici pĹ™edstavuje snadnĂ˝ cĂl. Pilot vzal rozhodnutĂ do svĂ˝ch rukou. NÄ›kolikrĂˇt ĹˇpanÄ›lsky zaklel, pak zatnul zuby a dal plnĂ˝ plyn. VrtulnĂk vyrazil vpĹ™ed a jako dĂˇlkovÄ› Ĺ™ĂzenĂˇ stĹ™ela se zaÄŤal Ĺ™Ătit na dalĹˇĂ dva ÄŤluny. Trout spatĹ™il, jak muĹľi na jejich palubĂˇch nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› ztuhli, probrat se ze zkoprnÄ›nĂ uĹľ ale nestihli. VrtulnĂk je tlakovou vlnou srazil do vody. PrĂˇzdnĂ© loÄŹky zaÄŤaly po rozbouĹ™enĂ© hladinÄ›

tancovat jako kousky balzovĂ©ho dĹ™eva. Pilot v poslednĂ vteĹ™inÄ› pĹ™eĹˇel do ostrĂ©ho stoupĂˇnĂ a pak svĹŻj JetRanger otoÄŤil, aby mohl nalĂ©tnout podruhĂ©. UĹľ to ale nebylo potĹ™ebnĂ©. PĹ™evrĹľenĂ© ÄŤluny se potĂˇpÄ›ly a jejich bĂ˝valĂ©

osazenstvo, z nÄ›hoĹľ byly vidÄ›t jen hlavy, se marnÄ› snaĹľilo vzdorovat proudu, kterĂ˝ je nezadrĹľitelnÄ› stahoval k peĹ™ejĂm.

Gamayin ÄŤlun uĹľ do pÄ›nĂcĂho pekla vplul. Troutovi pĹ™ebÄ›hl mrĂˇz po zĂˇdech, kdyĹľ si uvÄ›domil, co se mohlo stĂˇt.

StĂˇle mÄ›l ale o Gamay strach. Nikde nevidÄ›l ani ji, ani profesora Chi, tedy pokud to byl on. Pilot nad Ĺ™ekou jeĹˇtÄ›

nÄ›kolikrĂˇt zakrouĹľil, pak ale znovu ukĂˇzal na palivomÄ›r.

Trout pĹ™ikĂ˝vl. Ĺ˝ĂˇdnĂ© mĂsto k pĹ™istĂˇnĂ nevidÄ›l. NeochotnÄ›

pilotovi naznaÄŤil, Ĺľe to vzdĂˇvĂˇ, a vrtulnĂk se zaÄŤal od Ĺ™eky vzdalovat.

Trout byl natolik zabrĂˇn do osnovĂˇnĂ dalĹˇĂch plĂˇnĹŻ, Ĺľe vĹŻbec nevnĂmal ÄŤas. Ze zamyĹˇlenĂ ho probralo aĹľ zakaĹˇlĂˇnĂ motoru. VrtulnĂk na okamĹľik ztratil rychlost, pak se chvĂli zdĂˇlo, Ĺľe ji znovu nabĂrĂˇ, potĂ© ale motor zakuckal znovu.

Pilot si zaÄŤal hrĂˇt s nÄ›jakĂ˝mi knoflĂky a pĂˇÄŤkami, pak toho ale nechal a pĹ™iloĹľil ĹˇpiÄŤku prstu k ukazateli stavu paliva v nĂˇdrĹľi. Byla prĂˇzdnĂˇ.

Nahnul se dopĹ™edu a zadĂval se na monolitnĂ dĹľungli, jestli nĂˇhodou nenajde nÄ›jakĂ© mĂsto k pĹ™istĂˇnĂ. Motor vydĂˇval dĂˇvivĂ© zvuky jako obÄ›ĹĄ cholerovĂ© nĂˇkazy. Pak kaĹˇlĂˇnĂ ustalo, motor jeĹˇtÄ› naposledy zaprskal a potĂ©

nĂˇsledovalo uĹľ jen tĂsnivĂ© ticho. Motor se definitivnÄ›

zastavil a vrtulnĂk se jako nÄ›jakĂˇ gigantickĂˇ kroupa zaÄŤal Ĺ™Ătit k zemi.

27 KAPITOLA

â€žNehĂ˝bejte se, doktorko,â€ś ozval se odkudsi profesorĹŻv hlas. ZnÄ›l tiĹˇe, ale nalĂ©havÄ›. Gamay pomalu otevĹ™ela zalepenĂ© oÄŤi. OvlĂˇdl ji podivnĂ˝ pocit, Ĺľe plave v chvÄ›jĂcĂm se moĹ™i zelenĂ©ho ĹľelĂ©. RosolovitĂ© Ĺˇmouhy nabraly ponÄ›kud konkrĂ©tnÄ›jĹˇĂ podobu a promÄ›nily se v listy a stĂ©bla trĂˇvy.

Smysly se jĂ pomalu zaÄŤĂnaly vracet. Po zraku se jĂ znovu ohlĂˇsila chuĹĄ, to kdyĹľ si uvÄ›domila hoĹ™kost v Ăşstech. Pak se dostavil hmat. Zvedla ruku k slizkĂ©mu slepenci svĂ˝ch vlasĹŻ, pod prsty ale ucĂtila cosi mokrĂ©ho a houbovitĂ©ho, jako by se dotkla vlastnĂho mozku, a reflexivnÄ› ucukla.

Na rameni ucĂtila dotek prstĹŻ. â€žJeĹˇtÄ› jednou se pohnete, a bude to vĂˇĹˇ konec. Pozoruje nĂˇs ,Ĺ˝lutovousâ€™.â€ś ProfesorĹŻv zdĂˇnlivÄ› klidnĂ˝ hlas prozrazoval vnitĹ™nĂ napÄ›tĂ. Ruka jĂ zĹŻstala trÄŤet nehybnÄ› ve vzduchu. LeĹľela na levĂ©m boku. Profesora nevidÄ›la, na uchu ale ucĂtila jeho dech, takĹľe musel bĂ˝t pĹ™Ămo za nĂ.

â€žNic nevidĂm,â€ś hlesla, jako by jĂ najednou ztÄ›Ĺľknul jazyk. â€žAsi patnĂˇct stop pĹ™ed vĂˇmi. Je docela hezkĂ˝, tĹ™ebaĹľe tahle krĂˇsa je dost smrtĂcĂ. Chovejte se co nejklidnÄ›ji.â€ś Se srdcem v krku se pĂˇtravÄ› zadĂvala do trĂˇvy. OÄŤi jĂ spoÄŤinuly na jakĂ©msi zdĂˇnlivÄ› bezbarvĂ©m klubku, kdyĹľ ale zaostĹ™ila zrak, spatĹ™ila mnoĹľstvĂ ÄŤernÄ› ohraniÄŤenĂ˝ch trojĂşhelnĂkĹŻ na olivovÄ› ĹˇedĂ© kĹŻĹľi mimoĹ™ĂˇdnÄ› dlouhĂ©ho hada. Jeho ĹˇĂpovitĂˇ hlava, pĹ™i pohledu zdola zabarvenĂˇ na konci do Ĺľluta, byla vztyÄŤenĂˇ. Gamay leĹľela tak blĂzko, Ĺľe dokĂˇzala rozeznat svislĂ© ĹˇtÄ›rbinky zĹ™Ătelnic, jamky, kterĂ©

sice vypadaly jako dalĹˇĂ nozdry, ale ve skuteÄŤnosti byly citlivĂ˝mi detektory tepla, a dokonce i dlouhĂ˝ ÄŤernĂ˝ jazyk, kterĂ˝ rychle vystĹ™eloval z hadovy tlamy.

â€žCo je to?â€ś zeptala se, protoĹľe jejĂ zvÄ›davost byla pĹ™ece jen vÄ›tĹˇĂ neĹľ strach.

â€žBarba amarilla. Jak to vypadĂˇ, dost velkĂˇ. NÄ›kteĹ™Ă lidĂ©

jĂ Ĺ™ĂkajĂ f er de lance.â€ś

Fer de lance! Gamay toho o hadech vÄ›dÄ›la dost, aby pochopila, Ĺľe se ocitla tvĂˇĹ™Ă v tvĂˇĹ™ zabijĂˇkovi. Na tÄ›le jĂ naskoÄŤila husĂ kĹŻĹľe. Najednou mÄ›la pocit, Ĺľe je velmi zranitelnĂˇ.

â€žCo budeme dÄ›lat?â€ś zaĹˇeptala, zĂrajĂc na plochou hadĂ hlavu komĂhajĂcĂ se dopĹ™edu a zase dozadu jakoby v rytmu nÄ›jakĂ© pro ni neslyĹˇitelnĂ© hudby.

â€žJen ĹľĂˇdnou paniku. Co nevidÄ›t by se mÄ›la odplazit ze slunce, pravdÄ›podobnÄ› do tamtoho stĂnu. Jestli se vydĂˇ sem, zĹŻstaĹ�te, kde jste, jĂˇ ji zaĹľenu.â€ś Loket, o kterĂ˝ se opĂrala, uĹľ ji zaÄŤĂnal bolet. Nebyla si jista, jak dlouho v tĂ©to nepohodlnĂ© pozici jeĹˇtÄ› vydrĹľĂ. Moc si pĹ™Ăˇla, aby se had koneÄŤnÄ› pohnul, na druhou stranu se jĂ ale ani v nejmenĹˇĂm nelĂbila pĹ™edstava, Ĺľe by se mÄ›l zaÄŤĂt plazit smÄ›rem k nĂ.

Had dospÄ›l k rozhodnutĂ aĹľ po nÄ›kolika dalĹˇĂch minutĂˇch. SmyÄŤky se zavlnily a hadĂ tÄ›lo se roztĂˇhlo na celou dĂ©lku. Chi mÄ›l pravdu, byl to opravdu velkĂ˝ exemplĂˇĹ™, asi jako dospÄ›lĂ˝ muĹľ. NeslyĹˇnÄ› se zaÄŤal plazit trĂˇvou ke stĂnu, kterĂ˝ na zem vrhal nÄ›jakĂ˝ menĹˇĂ strom. Pod jeho vÄ›tvemi si pak naĹˇel pohodlnĂ© mĂsto, shodou okolnostĂ tÄ›snÄ›

vedle profesorovy maÄŤety opĹ™enĂ© o kmen. â€žUĹľ se mĹŻĹľete pohnout. SpĂ. Pomalu se posaÄŹte.â€ś KdyĹľ se otoÄŤila, koneÄŤnÄ›

spatĹ™ila i profesora. KleÄŤel a prĂˇvÄ› poklĂˇdal na zem kĂˇmen, kterĂ˝ zĹ™ejmÄ› celou dobu drĹľel v ruce. Jak dlouho tam leĹľel?â€ś â€žPĹ™iplazil se asi pĹŻl hodiny pĹ™ed tĂm, neĹľ jste se probudila. Pokud dĂˇte hadovi moĹľnost, obvykle se odklidĂ, u tohohle druhu ale nikdy nevĂte, zvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ ho vytrhnete ze spĂˇnku. MĹŻĹľe pak bĂ˝t celkem agresivnĂ. Jestli chce, mĹŻĹľe si tu maÄŤetu nechat. Jak je vĂˇm?â€ś

â€žJe mi celkem fajn, akorĂˇt Ĺľe si s mojĂ hlavou zĹ™ejmÄ›

nÄ›kdo zahrĂˇl fotbal. Co to mĂˇm za svinstvo mĂsto vlasĹŻ?â€ś â€žObklad z listĹŻ jednĂ© lĂ©ÄŤivĂ© rostliny. V lĂ©kĂˇrnÄ› mÄ›li zavĹ™eno.â€ś

â€žA jak dlouho uĹľ jsme tu my?â€ś zeptala se, zatĂmco si tĹ™ela ruku, o kterou se dosud opĂrala, aby se jĂ do nĂ vrĂˇtila krev.

â€žPĂˇr hodin. StĹ™ĂdavÄ› jste se probouzela a zase usĂnala. Ta hoĹ™kĂˇ chuĹĄ v Ăşstech pochĂˇzĂ z jednoho koĹ™ene, kterĂ˝ mĂˇ

povzbuzujĂcĂ ĂşÄŤinky. KdyĹľ se ÄŤlun pĹ™evrĂˇtil, oĹˇklivÄ› jste se uhodila o kĂˇmen.â€ś V mysli se jĂ vybavily mlhavĂ© vzpomĂnky na hĹ™mĂcĂ vodu.

â€žPeĹ™eje! ProÄŤ nejsme mrtvĂ?â€ś Chi ukĂˇzal rukou k obloze.

â€žNepamatujete se?â€ś VrtulnĂk. StĹ™Ăpky vzpomĂnek se zaÄŤaly pomalu sklĂˇdat dohromady. Pluli s profesorem ve ÄŤlunu, doĹˇlo jim ale palivo. Proud je hnal na skĂˇly. HrozivĂ©

burĂˇcenĂ vody pak pĹ™ehluĹˇil jakĂ˝si rachot. Nad Ĺ™ekou krouĹľila tĂˇĹľ ÄŤerveno-bĂlĂˇ helikoptĂ©ra, kterou spatĹ™ili uĹľ dĹ™Ăve.

VzpomnÄ›la si, Ĺľe tuĹˇila blĂĹľĂcĂ se konec. Z jednĂ© strany chicleros, z druhĂ© bÄ›snĂcĂ peĹ™eje, nahoĹ™e vrtulnĂk. Pak se ta helikoptĂ©ra snesla dolĹŻ jako ValkĂ˝ra a zĹŻstala viset tÄ›snÄ›

nad vodou mezi peĹ™ejemi a jejich ÄŤlunem. VÄ›trnĂˇ smrĹˇĹĄ od vĂĹ™ĂcĂch rotorĹŻ se opĹ™ela do hladiny a vytvoĹ™ila vlny, kterĂ©

ÄŤlun vytlaÄŤily z proudu a zaÄŤaly ho hnĂˇt ke bĹ™ehu. NĂˇpor vzduchu byl ale tak mohutnĂ˝, Ĺľe lehkou hlinĂkovou kocĂˇbku nebezpeÄŤnÄ› rozhoupal. PĂˇr yardĹŻ od travnatĂ©ho bĹ™ehu se ÄŤlun nakonec pĹ™evrhnul.

Gamay byla katapultovĂˇna do vzduchu jako kĂˇmen ze stĹ™edovÄ›kĂ©ho metacĂho stroje pouĹľĂvanĂ©ho pĹ™i oblĂ©hĂˇnĂ hradĹŻ. Pak prĂˇsk! PĹ™i dopadu narazila hlavou na nÄ›co tvrdĂ©ho. PĹ™ed oÄŤima se jĂ zatmÄ›lo a jejĂ ÄŤelisti hlasitÄ›

sklaply. Pak se pohrouĹľila do blaĹľenĂ© prĂˇzdnoty.

â€žTa helikoptĂ©ra nĂˇs zachrĂˇnila,â€ś Ĺ™ekla pak.

â€žPravdÄ›podobnÄ› ano. Byla byste v poĹ™Ăˇdku, kdybyste se nepokouĹˇela rozmlĂˇtit hlavou ten kĂˇmen. Sice to nebyl pĹ™ĂmĂ˝ Ăşder, odrovnat vĂˇs ale dokĂˇzal spolehlivÄ›. VytĂˇhl jsem vĂˇs na bĹ™eh a pak vĂˇs pĹ™es to kĹ™ovĂ dovlekl aĹľ sem. Pak jsem se pustil do hledĂˇnĂ tÄ›ch koĹ™ĂnkĹŻ a bylin na obklad.

Celou noc jste prospala, ale nebyl to klidnĂ˝ spĂˇnek. Asi jste mÄ›la nÄ›jakĂ© podivnĂ© sny. LĂ©k, co jsem vĂˇm dal, totiĹľ ĂşÄŤinkuje tak trochu jako halucinogen.â€ś Gamay se jeden zvlĂˇĹˇtnĂ sen vybavoval. Paul se nachĂˇzel nÄ›kde vysoko nad nĂ, volal ji jmĂ©nem, jeho slova se ale objevila napsĂˇna v bublinÄ› z kreslenĂ˝ch novinovĂ˝ch seriĂˇlĹŻ, a pak Paul zmizel v oblĂˇÄŤku pĂˇry.

â€žDĂky za vĹˇechno, co jste pro mÄ› udÄ›lal,â€ś Ĺ™ekla Gamay, zatĂmco v duchu pĹ™emĂtala, jak ji drobnĂ˝ a uĹľ ne nejmladĹˇĂ profesor dokĂˇzal dostat z vody a dotĂˇhnout do lesa. â€žCo je s tÄ›mi chlapy, co po nĂˇs Ĺˇli?â€ś

Profesor zavrtÄ›l hlavou. â€žVĹˇechno to bylo tak zmatenĂ©, Ĺľe jsem jim nemÄ›l ÄŤas vÄ›novat moc pozornosti. MÄ›l jsem plnĂ© ruce prĂˇce s vĂˇmi. MĂˇm dojem, Ĺľe jsem zaslechl vĂ˝stĹ™ely. Od tĂ© doby byl ale klid. MoĹľnĂˇ si myslĂ, Ĺľe jsme mrtvĂ.â€ś

â€žA co budeme dÄ›lat teÄŹ?â€ś

â€žZrovna jsem si kladl tutĂ©Ĺľ otĂˇzku, kdyĹľ se objevil nĂˇĹˇ

ĹˇupinatĂ˝ pĹ™Ătel. ZĂˇleĹľĂ to na tom, jak dlouho bude spĂˇt. RĂˇd bych tu maÄŤetu pĹ™ece jen dostal zpĂˇtky. V tĂ©hle zemi mĹŻĹľe znamenat rozdĂl mezi Ĺľivotem a smrtĂ. Na chvĂli si jeĹˇtÄ›

odpoÄŤiĹ�te. Jestli se hned tak nevzbudĂ, vymyslĂme nÄ›jakĂ˝

dalĹˇĂ plĂˇn. Narazil jsem na jakousi stezku, kterou zĹ™ejmÄ›

pouĹľĂvajĂ chicleros, kdyĹľ chtÄ›jĂ obejĂt peĹ™eje. PozdÄ›ji ji mĹŻĹľeme prozkoumat. TeÄŹ bychom se pro zaÄŤĂˇtek mohli pĹ™esunout o kousek dĂˇl. AĹľ se probudĂ, mĹŻĹľe bĂ˝t nevrlĂ˝.â€ś To Gamay vyhovovalo. S profesorovou pomocĂ se zvedla na nohy. Trochu se jĂ tĹ™Ăˇsly a cĂtila se na nich nejistÄ›, asi jako prĂˇvÄ› narozenĂ© hĹ™ĂbÄ›. KdyĹľ se rozhlĂ©dla okolo, zjistila, Ĺľe jsou na malĂ©m, tĂ©mÄ›Ĺ™ kruhovĂ©m palouÄŤku, na kterĂ˝ tu a tam dopadajĂ pĹ™ĂmĂ© sluneÄŤnĂ paprsky. Kolem dokola vidÄ›la jen hustĂ© stromy a kĹ™ovĂ. PĹ™esunuli se na druhou stranu palouku, kde jĂ pak Chi sundal s hlavy rostlinnĂ˝ zĂˇbal. S potÄ›ĹˇenĂm konstatoval, Ĺľe boule a odÄ›rky prakticky zmizely. Pak prohlĂˇsil, Ĺľe nasbĂrĂˇ nÄ›jakĂ© bobule, aby si mohli aspoĹ� trochu naplnit Ĺľaludky. Snad se had mezitĂm vzbudĂ. Gamay, kterĂˇ se jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd cĂtila unavenĂˇ, se natĂˇhla na zĂˇda do trĂˇvy a zavĹ™ela oÄŤi. Za okamĹľik uĹľ ale zase byla plnÄ› pĹ™i vÄ›domĂ. UslyĹˇela totiĹľ praskot lĂˇmanĂ©

vÄ›tve. Chi by se nikdy tak hluÄŤnÄ› nechoval.

Posadila se a pĹ™eletÄ›la oÄŤima okolĂ. Profesor stĂˇl na okraji palouku a v ruce tĹ™Ămal vÄ›tev obsypanou nÄ›jakĂ˝mi drobnĂ˝mi plody. Za nĂm spatĹ™ila ĹˇĂ©fa chicleros, muĹľe, jemuĹľ Ĺ™Ăkala â€�Panchoâ€™. ÄŚlovÄ›ka, kterĂ˝ je nechal uvÄ›znit v jeskyni, nepĹ™ipomĂnal ani vzdĂˇlenÄ›. Jeho pĹŻvodnÄ› hladce sÄŤesanĂ©

vlasy vypadaly jako vrabÄŤĂ hnĂzdo a kdysi bĂlĂ˝ odÄ›v mÄ›l ĹˇpinavĂ˝ a rozedranĂ˝. Otvory v lĂˇtce vykukovalo obrovskĂ©

bĂlĂ© bĹ™icho. PovĂ˝ĹˇenĂ˝ ĂşsmÄ›v byl rovnÄ›Ĺľ ten tam. TeÄŹ se mu v obliÄŤeji zraÄŤil pouze hnÄ›v. Pistole, kterou tĹ™Ămal v ruce, byla tĂˇĹľ, s nĂĹľ se ohĂˇnÄ›l bÄ›hem jejich prvnĂho setkĂˇnĂ. NynĂ s nĂ mĂĹ™il na profesorĹŻv tĂ˝l.

PoloĹľil na zem vak, s nĂmĹľ pĹ™iĹˇel, a nÄ›co na profesora zavrÄŤel ĹˇpanÄ›lsky. Chi doĹˇel ke Gamay a zastavil se vedle nĂ. HlaveĹ� pistole se na chvĂli obrĂˇtila ke Gamay a pak se vrĂˇtila zpÄ›t k profesorovi.

â€žMĂˇm vĂˇm Ĺ™Ăct, Ĺľe nĂˇs zabije, aby tak pomstil svĂ©

muĹľe,â€ś Ĺ™ekl jĂ Chi. â€žNejdĹ™Ăve mÄ›, s vĂˇmi si pak zaĹˇpĂˇsuje na mĂ©m tÄ›le.â€ś

â€žCo je to s tÄ›mi chlapy?â€ś pronesla vztekle. â€žNic ve zlĂ©m, profesore, ale dost vaĹˇich rodĂˇkĹŻ se chovĂˇ, jako by mÄ›li mozek mezi nohama.â€ś

Na â€�PanchovÄ›â€™ obliÄŤeji se mihl nĂˇznak ĂşsmÄ›vu. Gamay se na nÄ›j koketnÄ› zaculila, jako by se jĂ jeho zĂˇmÄ›r lĂbil.

MoĹľnĂˇ by se jĂ mohlo podaĹ™it zĂskat pro profesora nÄ›jakĂ˝

ÄŤas a dostat se k tomu hulvĂˇtovi dostateÄŤnÄ› blĂzko, aby ho mohla, moĹľnĂˇ jednou provĹľdy, zbavit jeho libida.

ProfesorĹŻv mozek ale zareagoval rychleji. JemnÄ› pootoÄŤil hlavu, zadĂval se na svou maÄŤetu a trochu se naklonil dopĹ™edu, jako by se po nĂ hodlal vrhnout. Gamay uĹľ znala profesora dost dobĹ™e na to, aby vÄ›dÄ›la, Ĺľe jeho pohyby jsou aĹľ pĹ™ĂliĹˇ neohrabanĂ© a okatĂ©. Budil dojem, Ĺľe chce, aby si jich â€�Panchoâ€™ vĹˇiml.

Finta zabrala. KdyĹľ se â€�Panchoâ€™ zadĂval ve smÄ›ru profesorova pohledu a spatĹ™il maÄŤetu opĹ™enou o strom, Ăşsta se mu roztĂˇhla do ĹˇirokĂ©ho Ĺˇklebu. Pak s oÄŤima stĂˇle upĹ™enĂ˝ma na profesora a pistolĂ pĹ™ipravenou k vĂ˝stĹ™elu udÄ›lal nÄ›kolik krokĹŻ stranou a ohnul se, aby maÄŤetu sebral.

Zem u jeho nohou nĂˇhle oĹľila a vzduchem se mihla Ĺ™ada ÄŤernĂ˝ch trojĂşhelnĂÄŤkĹŻ.

Had se pĹ™i zvuku neohrabanĂ˝ch krokĹŻ probudil a ve chvĂli, kdy se muĹľ ohnul pro maÄŤetu, uĹľ byl v ĂştoÄŤnĂ© pozici.

Nejprve se dlouhĂ˝mi zuby zakousnul do muĹľova krku a pak zbytek obsahu svĂ© jedovĂ© ĹľlĂˇzy vyprĂˇzdnil do jeho paĹľe.

MuĹľ k hadovi okamĹľitÄ› pĹ™iloĹľil pistoli, nÄ›kolikrĂˇt do nÄ›j vypĂˇlil a v mĂstech zĂˇsahĹŻ jej pĹ™emÄ›nil v krvavou ÄŤerveno-zelenou kaĹˇi. Pak se dotkl dvou kulatĂ˝ch ranek zejĂcĂch jen kousek od jeho krÄŤnĂ tepny. V obliÄŤeji zbÄ›lel jako kĹ™Ăda, vytĹ™eĹˇtil oÄŤi hrĹŻzou a Ăşsta se mu otevĹ™ela v nÄ›mĂ©m vĂ˝kĹ™iku.

VydÄ›ĹˇenÄ› se zadĂval na Gamay a profesora a pak se odpotĂˇcel do kĹ™ovĂ.

Chi vykroÄŤil vpĹ™ed, opatrnÄ› obeĹˇel hada, kterĂ˝ ve svĂ©m smrtelnĂ©m zĂˇpase zatĂnal jedovĂ© zuby do vzduchu, a vydal se po chiclerovĂ˝ch stopĂˇch. O chvĂli pozdÄ›ji Gamay zaslechla dalĹˇĂ vĂ˝stĹ™el. KdyĹľ se pak Chi znovu objevil, v ruce drĹľel jeĹˇtÄ› kouĹ™ĂcĂ pistoli. VĹˇiml si, jak nesouhlasnÄ› se Gamay tvĂˇĹ™Ă, a tak zastrÄŤil pistoli do kalhot, pĹ™istoupil k nĂ a chytil ji za ruku. Jeho kamennĂ˝ vĂ˝raz zmÄ›kl a z oÄŤĂ mu vyzaĹ™ovala nÄ›ha dÄ›deÄŤka hledĂcĂho na vnouÄŤe.

â€žTen chiclero se zastĹ™elil,â€ś pronesl na vysvÄ›tlenou.

â€žVÄ›dÄ›l, jak bolestivĂˇ smrt ho ÄŤekĂˇ. Jed barby likviduje ÄŤervenĂ© krvinky a zpĹŻsobuje popraskĂˇnĂ krevnĂch cest.

ÄŚlovÄ›k zaÄŤne krvĂˇcet v krku a Ăşstech, otĂ©kat a dĂˇvit se. TÄ›lo na Ĺˇok zareaguje kĹ™eÄŤovitĂ˝mi stahy. Dokonce i v pĹ™ĂpadÄ›

kousnutĂ do krku to mĹŻĹľe trvat jednu aĹľ dvÄ› hodiny. NeĹľ ho zaÄŤnete litovat, uvÄ›domte si, Ĺľe nĂˇs chtÄ›l nechat umĹ™Ăt v jeskyni a pak zabĂt na Ĺ™ece.â€ś

RezignovanÄ› pĹ™ikĂ˝vla. Chi mĂˇ pravdu. Chiclerovu smrt si sice nepĹ™Ăˇla, mohl si za ni ale sĂˇm. Ten profesor je ale zvlĂˇĹˇtnĂ ÄŤlovÄ›k! NechĂˇpala, jak si Ĺ panÄ›lĂ© mohli Maye vĹŻbec podrobit. Pak ale jejĂ filozofickĂ© Ăşvahy pĹ™eruĹˇil pud sebezĂˇchovy. â€žMusĂme zmizet,â€ś prohlĂˇsila a rozhlĂ©dla se kolem. â€žJestli je tu jeĹˇtÄ› nÄ›kdo, urÄŤitÄ› tu stĹ™elbu slyĹˇel.â€ś Chi zvedl maÄŤetu a vak mrtvĂ©ho neĹˇĹĄastnĂka. â€žNaĹˇe jedinĂˇ Ĺˇance je Ĺ™eka. I kdybychom vÄ›dÄ›li, kde jsme, pokouĹˇet se dojĂt nÄ›kam pÄ›Ĺˇky by bylo pĹ™ĂliĹˇ riskantnĂ.â€ś Pohledem ulpÄ›l na zakrvavenĂ©m hadĂm tÄ›le. â€žJak jste uĹľ mÄ›la moĹľnost poznat, v lese se dĂˇ narazit na mnohem nebezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ tvory, neĹľ jsou chicleros.â€ś â€žBÄ›Ĺľte prvnĂ, jĂˇ pĹŻjdu za vĂˇmi,â€ś odvÄ›tila Gamay, aniĹľ by se pokusila proti jeho rozhodnutĂ nÄ›jak protestovat. Za okamĹľik uĹľ zmizeli v hustĂ©m lese. Chi, jehoĹľ vnitĹ™nĂ kompas fungoval jako vĹľdy spolehlivÄ›, Gamay dovedl k asi jeden yard ĹˇirokĂ© stezce, vyĹˇlapanĂ© aĹľ na vĂˇpencovĂ˝

podklad. â€žTo je ta pÄ›Ĺˇina, o kterĂ© jsem se zmiĹ�oval.â€ś â€žNebude to pĹ™ĂliĹˇ riskantnĂ? MĹŻĹľeme na nĂ na nÄ›koho narazit.â€ś

â€žTo si nemyslĂm. VzpomeĹ�te si, jak nĂˇm ten tlusĹĄoch sliboval pomstu za svĂ© muĹľe. Ale dobĹ™e. Zahraji si na zvÄ›da.

ZĹŻstaĹ�te vzadu, a jestli vĂˇm dĂˇm znamenĂ, co nejrychleji se kliÄŹte stranou.â€ś Vydali se pÄ›Ĺˇinou. Ta pĹ™ibliĹľnÄ› kopĂrovala Ĺ™eku, jejĂĹľ klokotajĂcĂ rozdivoÄŤelĂˇ voda se obÄŤas zableskla mezi stromy. Gamay Ĺˇla v odstupu za profesorem. ZatĂm byl vĹˇude klid. KromÄ› zpÄ›vu ptĂˇkĹŻ pĹ™edstavoval jedinou znĂˇmku jakĂ©hokoli Ĺľivota pouze lenochod, kterĂ˝ je neteÄŤnÄ›

pozoroval zpod jednĂ© ohnutĂ© vÄ›tve. Chi se zastavil, rukou jĂ naznaÄŤil, aby pokraÄŤovala dĂˇle, a pak se ztratil za zĂˇkrutem.

KdyĹľ ho znovu zahlĂ©dla, stĂˇl na bĹ™ehu Ĺ™eky, kterĂˇ v tÄ›ch mĂstech vytvoĹ™ila malou pĂsÄŤitou plĂˇĹľ. Pod chvojĂm a palmovĂ˝mi listy spatĹ™ila tĹ™i ÄŤluny, kterĂ© jako by z oka vypadly loÄŹce, o niĹľ pĹ™iĹˇli. Byly zakryty tak, aby nebyly vidÄ›t ani z vody, ani ze vzduchu. Ĺ�eka se uĹľ pĹ™estala vztekat. OpÄ›t se vrĂˇtila ke svĂ© pĹŻvodnĂ hnÄ›dozelenĂ© barvÄ› a jen poklidnÄ› plynula.

â€žVypadĂˇ to, Ĺľe majĂ ÄŤlunĹŻ vĂce a Ĺľe je pouĹľĂvajĂ v obou ÄŤĂˇstech Ĺ™eky,â€ś poznamenal Chi. â€žStaÄŤĂ jim pĹ™enĂ©st kolem peĹ™ejĂ jenom nakradenĂ© vÄ›ci.â€ś

Gamay ho poslouchala jen napĹŻl ucha. KdyĹľ totiĹľ poodeĹˇla od Ĺ™eky, aby prozkoumala uhlĂky v nedalekĂ©m ohniĹˇti, spatĹ™ila jakousi ploĹˇinu zbudovanou na kĹŻlech a na nĂ pak dĹ™evÄ›nou chatrÄŤ s rovnou stĹ™echou. Podobala se boudĂˇm, jakĂ© si dÄ›ti stavĂ ve vÄ›tvĂch stromĹŻ. OtevĹ™ela dveĹ™e, kterĂ© sice mÄ›ly petlici, ale bez zĂˇmku, a zahledÄ›la se dovnitĹ™. SpatĹ™ila nÄ›kolik kanystrĹŻ s benzinem a velkou kovovou chladniÄŤku. PodĂvala se do nĂ.

â€žProfesore Chi,â€ś zavolala ze dveĹ™Ă, â€žnaĹˇla jsem nÄ›co dĹŻleĹľitĂ©ho.â€ś

KdyĹľ Chi pĹ™ispÄ›chal a zahlĂ©dl v jejĂ ruce modrou konzervu, roztĂˇhla se mu Ăşsta do toho nejĹˇirĹˇĂho ĂşsmÄ›vu, jakĂ˝ kdy na jeho tvĂˇĹ™i spatĹ™ila.

â€žLanÄŤmĂt,â€ś hlesl tĂ©mÄ›Ĺ™ uctivÄ›.

V chladniÄŤce ale nebyla jen tahle plechovka. NaĹˇli v nĂ naklĂˇdanou zeleninu a ovocnĂ© dĹľusy, balenou vodu a tortilly v umÄ›lohmotnĂ˝ch miskĂˇch opatĹ™enĂ˝ch vĂÄŤky. A pro doplnÄ›nĂ jĂdelnĂÄŤku takĂ© sardinky a konzervovanĂ© hovÄ›zĂ s kukuĹ™icĂ. PrimitivnĂ kĹŻlna obsahovala takĂ© nÄ›kolik baterek a sadu nĂˇĹ™adĂ. HotovĂ˝ poklad pĹ™edstavovaly zĂˇpalky do deĹˇtÄ›

a jednoduchĂ˝ vaĹ™iÄŤ. A takĂ© mĂ˝dlo. VrĂˇtili se k Ĺ™ece, rozdÄ›lili se, kaĹľdĂ˝ si vybral vlastnĂ kousek bĹ™ehu a potĂ© se umyli a vyprali si odÄ›v. Ten pak na slunci rychle uschnul.

Po koupeli a energii navracejĂcĂ svaÄŤinÄ› v podobÄ› smÄ›si vajec a vĹˇeho moĹľnĂ©ho se Chi vydal na obhlĂdku okolĂ a Gamay se pustila do balenĂ jĂdla a dalĹˇĂch uĹľiteÄŤnĂ˝ch vÄ›cĂ.

VĹˇude vlĂˇdl klid, rozhodli se ale dlouho se tam nezdrĹľovat.

Vybrali si jeden ÄŤlun, naloĹľili ho a postarali se o to, aby ostatnĂ plavidla nemohl nikdo pouĹľĂt. ZatĂĹľili je kameny a nechali je klesnout ke dnu. Otestovali takĂ© vĹˇechny pĹ™ĂvÄ›snĂ©

motory, ten nejlepĹˇĂ si nechali a zbylĂ© dva ukryli v lese. Pak nasedli, odstrÄŤili se od bĹ™ehu a zamĂĹ™ili ke stĹ™edu Ĺ™eky.

Nikam se nehnali. Motor nechali jen tak tiĹˇe pĹ™Ăst, staÄŤilo jim, Ĺľe se pohybujĂ rychleji neĹľ proud a Ĺľe tedy mohou snadno manĂ©vrovat.

Neurazili jeĹˇtÄ› ani jednu mĂli, kdyĹľ Ĺ™eka nĂˇhle ostĹ™e zahnula doprava. V tichĂ© zĂˇtoÄŤinÄ› u protÄ›jĹˇĂho bĹ™ehu spatĹ™ili hromadu naplavenĂ©ho dĹ™eva a vodnĂch rostlin a takĂ© dva pĹ™evrĂˇcenĂ© hlinĂkovĂ© ÄŤluny, jejichĹľ otluÄŤenĂˇ dna i boky byly na ÄŤetnĂ˝ch mĂstech proraĹľeny. Mezi nimi se na hladinÄ›

vznĂˇĹˇela nafouklĂˇ a znaÄŤnÄ› zapĂˇchajĂcĂ tÄ›la nÄ›kolika muĹľĹŻ.

PraĹľĂcĂ slunce uĹľ vykonalo svĂ©.

Chi tiĹˇe odĹ™Ăkal krĂˇtkou modlitbu.

â€žMĂˇm dojem, Ĺľe tady bychom skonÄŤili, kdybychom se dostali do peĹ™ejĂ,â€ś prohlĂˇsila Gamay a zacpala si nos.

â€žKdyĹľ jsme je vidÄ›li naposledy, byli od peĹ™ejĂ dost daleko.â€ś

â€žTo mĂˇte pravdu,â€ś odpovÄ›dÄ›la a nechĂˇpavÄ› zakroutila hlavou. â€žZatĂmco jste mÄ› tahal z vody, muselo se jim nÄ›co pĹ™ihodit.â€ś

VzpomnÄ›la si na Conradovo Srdce temnoty, na pasĂˇĹľ, ve kterĂ© Kurtz, civilizovanĂ˝ muĹľ, z nÄ›hoĹľ se stal divoch, ĹˇeptĂˇ

na smrtelnĂ©m loĹľi: â€žHrĹŻza… hrĹŻza…â€ś ZatĂmco jĂ Kurtzova slova znÄ›la v hlavÄ›, stoÄŤila ÄŤlun po proudu a pĹ™idala plyn. TĹ™ebaĹľe nemÄ›la nejmenĹˇĂ tuĹˇenĂ, co hrĹŻznĂ©ho jeĹˇtÄ› ÄŤekĂˇ na nÄ›, chtÄ›la, aby s pĹ™Ăchodem tmy dÄ›lilo je a toto mĂsto co nejvĂce mil.

28 KAPITOLA

Washington, D. C.

KdyĹľ Perlmutter zavolal a zeptal se, jestli by si mĂsto veÄŤeĹ™e nemohli dĂˇt spoleÄŤnÄ› poĹ™Ăˇdnou svaÄŤinu, Austina to potÄ›Ĺˇilo ze dvou dĹŻvodĹŻ. Ochota statnĂ©ho archivĂˇĹ™e spokojit se s nÄ›ÄŤĂm menĹˇĂm U Kinkeada, coĹľ byla znĂˇmĂˇ restaurace na PennsylvĂˇnskĂ© tĹ™ĂdÄ›, znamenala, Ĺľe pĹ™i pĂˇtrĂˇnĂ narazil na nÄ›co velmi dĹŻleĹľitĂ©ho, navĂc ĂşÄŤet se na stavu jeho penÄ›Ĺľenky neprojevĂ tak drasticky jako nutnost zaplatit veÄŤeĹ™i o Ĺˇesti chodech. To druhĂ© si Austin myslel aĹľ do tĂ©

doby, neĹľ si Perlmutter poruÄŤil lĂˇhev Bordeaux roÄŤnĂk 1892

a neĹľ zaÄŤal z jĂdelnĂho lĂstku vybĂrat jednotlivĂ© poloĹľky, jako by si v nÄ›jakĂ© ÄŤĂnskĂ© restauraci objednĂˇval dim sum, aby bÄ›hem jedinĂ©ho posezenĂ zĂskal pĹ™edstavu o nejlepĹˇĂch asijskĂ˝ch specialitĂˇch za poslednĂch tisĂc let.

â€žTo abys nemÄ›l pocit, Ĺľe mÄ› sprostÄ› vyuĹľĂvĂˇĹˇ, kdyĹľ mĂˇĹˇ

mĂsto veÄŤeĹ™e zatĂˇhnout jenom obÄ›d,â€ś prohlĂˇsil Perlmutter, aby svou nestĹ™Ădmost vysvÄ›tlil.

â€žAle to se rozumĂ, jen do toho,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin, zatĂmco uvaĹľoval o tom, jak to pak zaĹ™Ădit, aby si ĂşÄŤtu za tenhle mejdan s Perlmutterem nevĹˇimli zvÄ›davĂ kontroloĹ™i z finanÄŤĂˇku pĹ™i zkoumĂˇnĂ agenturnĂch vĂ˝dajĹŻ. KdyĹľ pak Perlmutter jĂdelnĂ lĂstek odloĹľil, spadl mu kĂˇmen ze srdce.

â€žSprĂˇvnĂˇ odpovÄ›ÄŹ. TakĹľe, po naĹˇem telefonickĂ©m rozhovoru jsem zavolal svĂ©mu sevillskĂ©mu pĹ™Ăteli Juanu Ortegovi. Don Ortega patĹ™Ă k nejvÄ›tĹˇĂm odbornĂkĹŻm na Kolumba. ProtoĹľe jsi vypadal trochu netrpÄ›livÄ›, napadlo mÄ›, Ĺľe by nĂˇs tou dĹľunglĂ dostupnĂ˝ch informacĂ mohl provĂ©st.â€ś â€žTo byl dobrĂ˝ nĂˇpad, Juliene. NÄ›kolik OrtegovĂ˝ch knih jsem uĹľ pĹ™eÄŤetl a zdĂˇly se mi fundovanĂ©. Pomohl nĂˇm nÄ›jak?â€ś

â€žAno i ne,â€ś odvÄ›til Perlmutter. â€žPĂˇr otĂˇzek zodpovÄ›dÄ›l, hned ale upozornil na dalĹˇĂ.â€ś Perlmutter podal Austinovi listiny, kterĂ© mu Ortega odfaxoval. â€žAĹľ budeĹˇ mĂt kdy, podĂvej se na to. V rĂˇmci Ăşspory ÄŤasu ti teÄŹ popĂĹˇu svĹŻj rozhovor s Ortegou a shrnu, co je v tÄ›ch papĂrech.â€ś Perlmutter ho zaÄŤal seznamovat se zjiĹˇtÄ›nĂ˝mi fakty.

HovoĹ™il plynule, jen obÄŤas se na chvĂli odmlÄŤel, aby si kousnul do housky.

â€žPĂˇtĂˇ objevnĂˇ plavba,â€ś pronesl Austin zamyĹˇlenÄ›. â€žTo by urÄŤitÄ› vyvedlo z mĂry historiky a nastolilo nutnost zrevidovat odbornĂ© publikace. Jak se na to dĂvĂˇĹˇ ty jako profesionĂˇl? Je ten dopis podvrh?â€ś

Perlmutter zamyĹˇlenÄ› zvedl hlavu a pak tÄ›snÄ› vedle svĂ©

buclatĂ© tvĂˇĹ™e vztyÄŤil ukazovĂˇÄŤek. â€žÄŚetl jsem ho sice nÄ›kolikrĂˇt, jednoznaÄŤnou odpovÄ›ÄŹ ti ale zatĂm dĂˇt nemohu, Kurte. Jestli je to podvrh, tak zatracenÄ› dobrĂ˝. Porovnal jsem to s autentickĂ˝mi KolumbovĂ˝mi rukopisy i pĂsemnostmi, kterĂ© vyhotovil Las Casas. Styl, skladba i pĂsmo jsou shodnĂ©.â€ś

â€žAle proÄŤ by nÄ›kdo, jak jsi sĂˇm Ĺ™ekl, podstupoval riziko spojenĂ© s krĂˇdeĹľĂ faleĹˇnĂ˝ch listin?â€ś â€žNo prĂˇvÄ›, proÄŤ?â€ś

ÄŚĂĹˇnĂk pĹ™inesl vĂno. Perlmutter zvedl ÄŤĂĹˇi proti svÄ›tlu, pak krouĹľivĂ˝m pohybem rozvĂĹ™il jejĂ obsah, pĹ™ivonÄ›l si a nakonec trochu vĂna usrkl. Na chvĂli zavĹ™el oÄŤi. â€žSkvÄ›lĂ©, pĹ™esnÄ› takovĂ©, jakĂ© jsem oÄŤekĂˇval,â€ś prohlĂˇsil s blaĹľenĂ˝m ĂşsmÄ›vem. â€žOpravdu vynikajĂcĂ roÄŤnĂk.â€ś Austin rovnÄ›Ĺľ okoĹˇtoval. â€žMusĂm s tebou souhlasit, Juliene.â€ś Pak poloĹľil ÄŤĂĹˇi stranou a Ĺ™ekl: â€žZmĂnil ses, Ĺľe Kolumbus v dopise vyjadĹ™uje lĂtost nad svĂ˝m podĂlem na smrti nÄ›jakĂ˝ch pÄ›ti lidĂ. Ĺ�ĂkĂˇ ti to nÄ›co?â€ś Perlmutterovy modrĂ© oÄŤi se vzruĹˇenÄ› zaleskly. â€žDivĂm se, Ĺľe ses na to nezeptal hned. KdyĹľ jsem se prohrabĂˇval svou knihovnou, narazil jsem na podivnou historku, kterou kdysi rozĹˇiĹ™oval muĹľ jmĂ©nem Garcilaso de la Vega. Ta by to mohla vysvÄ›tlovat. Vega tvrdil, Ĺľe sedm let pĹ™ed tĂm, neĹľ Kolumbus podnikl svou prvnĂ objevnou plavbu, se jedna ĹˇpanÄ›lskĂˇ loÄŹ dostala poblĂĹľ KanĂˇrskĂ˝ch ostrovĹŻ do bouĹ™e a byla zahnĂˇna aĹľ k nÄ›jakĂ©mu ostrovu v KaribskĂ©m moĹ™i. Ze sedmnĂˇcti muĹľĹŻ pĹ™eĹľilo jen pÄ›t. LoÄŹ opravili a vrĂˇtili se do Ĺ panÄ›lska. Kolumbus se o jejich osudu doslechl, pozval je do svĂ©ho domu a skvÄ›le je pohostil. KdyĹľ se nĂˇmoĹ™nĂci dostali do rĂˇĹľe, pĹ™irozenÄ› mu svĂ© zĂˇĹľitky vylĂÄŤili.â€ś â€žNic novĂ©ho pod sluncem. NĂˇmoĹ™nĂci rĂˇdi dĂˇvajĂ k dobru rĹŻznĂ© historky. Jazyk se jim obvykle rozvĂˇĹľe i bez alkoholu.â€ś

Perlmutter nahnul svĂ© mohutnĂ© tÄ›lo dopĹ™edu. â€žTo nebylo jen pĹ™ĂˇtelskĂ© tlachĂˇnĂ starĂ˝ch moĹ™skĂ˝ch vlkĹŻ. NepochybnÄ›

Ĺˇlo o peÄŤlivÄ› naplĂˇnovanĂ˝ pokus, jak se nÄ›co dozvÄ›dÄ›t. Ti prostĂ nĂˇmoĹ™nĂci nemÄ›li ani potuchy, Ĺľe poskytujĂ neocenitelnĂ© informace. Kolumbus se tehdy snaĹľil zorganizovat expedici a sehnat na ni finanÄŤnĂ prostĹ™edky.

Najednou mÄ›l k dispozici oÄŤitĂˇ svÄ›dectvĂ a Ăşdaje pro navigaci, kterĂ© mu mohly otevĹ™Ăt cestu k nezmÄ›rnĂ©mu bohatstvĂ. Ta pÄ›tice mu mohla podrobnÄ› popsat proudy a smÄ›r vÄ›trĹŻ, rozpomenout se na kompasovĂ© Ăşdaje, sdÄ›lit mu zemÄ›pisnou ĹˇĂĹ™ku ostrova a prozradit, kolik dnĹŻ na pĹ™eplutĂ oceĂˇnu potĹ™ebovali. MoĹľnĂˇ se i zmĂnili, Ĺľe spatĹ™ili domorodce se zlatĂ˝mi ozdobami. UvÄ›dom si, co to znamenalo. Ti nĂˇmoĹ™nĂci nepĹ™edstavovali pouze dĹŻkaz, Ĺľe do ÄŚĂny ÄŤi Indie je moĹľno doplout, coĹľ bylo pĹ™esnÄ› to, co mÄ›l Kolumbus v plĂˇnu. Oni dokonce mohli poskytnout nĂˇvod, jak se dostat tam i zpÄ›t! Kolumbus si pĹ™Ăˇl zĂskat pro Ĺ panÄ›lsko novĂˇ ĂşzemĂ. Byl pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe najde zlato, setkĂˇ

se minimĂˇlnÄ› s VelkĂ˝m ChĂˇnem a rozjede monopolnĂ lukrativnĂ obchodovĂˇnĂ s koĹ™enĂm a dalĹˇĂm cennĂ˝m zboĹľĂm.

DobĹ™e vÄ›dÄ›l o ĹˇtÄ›stĂ a slĂˇvÄ› Marka Pola, a zaobĂral se pĹ™edstavou, Ĺľe on by si vedl mnohem lĂ©pe.â€ś â€žTo se nijak neliĹˇĂ od dneĹˇnĂ prĹŻmyslovĂ© ĹˇpionĂˇĹľe,â€ś okomentoval to Austin. â€žKolumbus jen mĂsto ĂşplatkĹŻ, elektronickĂ©ho odposlechu a prostitutek, bez nichĹľ se dnes pĹ™i zĂskĂˇvĂˇnĂ vĂ˝robnĂch tajemstvĂ konkurence neobejdete, pouĹľil jĂdlo a pitĂ.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ pro rozvĂˇzĂˇnĂ jejich jazykĹŻ nepouĹľil jen to jĂdlo a pitĂ.â€ś

Austin zvedl nechĂˇpavÄ› oboÄŤĂ.

â€žPro vĹˇech pÄ›t nĂˇmoĹ™nĂkĹŻ to byla poslednĂ veÄŤeĹ™e v ĹľivotÄ›,â€ś prohlĂˇsil Perlmutter.

â€žPraskla jim bĹ™icha?â€ś

â€žUĹľ jsem v ĹľivotÄ› snÄ›dl pĂˇr vÄ›cĂ, kterĂ© mÄ› mĂˇlem zabily, de la Vega mÄ›l ale jinĂ© vysvÄ›tlenĂ. NaznaÄŤil, Ĺľe byli otrĂˇveni. NÄ›co takovĂ©ho samozĹ™ejmÄ› nemohl prohlĂˇsit veĹ™ejnÄ›. Kolumbus se stĂ˝kal s dĹŻleĹľitĂ˝mi lidmi. Zamysli se ale nad nÄ›ÄŤĂm jinĂ˝m. Je historicky doloĹľenou skuteÄŤnostĂ, Ĺľe Kolumbus mÄ›l pĹ™i svĂ© prvnĂ plavbÄ› k dispozici mapu Indie a pĹ™ilehlĂ˝ch oblastĂ.â€ś Napil se vĂna a uÄŤinil dramatickou pauzu. â€žBylo by moĹľnĂ©, Ĺľe by ta mapa byla nakreslena na zĂˇkladÄ› informacĂ, kterĂ© zĂskal od tÄ›ch neĹˇĹĄastnĂkĹŻ?â€ś â€žAno. Ale podle toho, co stojĂ v dopise, se Kolumbus od jejich smrti distancoval.â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›. Vinu dĂˇval takzvanĂ©mu bratrstvu. Los Hermanos.â€ś

â€žNemÄ›l Kolumbus bratra?â€ś

â€žMÄ›l. Jmenoval se BartolomÄ›j. Kolumbus ale pouĹľil mnoĹľnĂ© ÄŤĂslo. BratĹ™i.â€ś

â€žDobrĂˇ, pĹ™ipusĹĄme, Ĺľe mĂˇĹˇ pravdu. A neodsuzujme ho.

Porota taky nikoho neodsoudĂ, mĂˇ-li o vinÄ› obĹľalovanĂ©ho nÄ›jakĂ© pochybnosti. TakĹľe Kolumbus si ty nĂˇmoĹ™nĂky pozve domĹŻ, aby zjistil, co vÄ›dĂ. Los Hermanos se postarajĂ o to, aby svĂ© tajemstvĂ uĹľ nikomu dalĹˇĂmu neprozradili.

Kolumbus je moĹľnĂˇ prevĂt, nenĂ to ale vrah. KdyĹľ nĂˇmoĹ™nĂci zemĹ™ou, trĂˇpĂ ho vĂ˝ÄŤitky svÄ›domĂ.â€ś â€žTo je pĹ™ijatelnĂ˝ scĂ©nĂˇĹ™.â€ś

â€žMĂˇĹˇ nÄ›jakou pĹ™edstavu, co to bratrstvo bylo zaÄŤ, Juliene?â€ś

â€žVubec ĹľĂˇdnou. Po obÄ›dÄ› se zase ponoĹ™Ăm do knih.

KdyĹľ uĹľ mluvĂme o jĂdle… a hele, thajskĂˇ rybĂ polĂ©vka,â€ś dodal Perlmutter, kdyĹľ spatĹ™il, Ĺľe se k jejich stolu blĂĹľĂ prvnĂ z mnoha objednanĂ˝ch chodĹŻ.

â€žZatĂmco budeĹˇ jĂst, zavolĂˇm Yaegerovi a poĹľĂˇdĂˇm ho, aby o nich zkusil nÄ›co zjistit v poÄŤĂtaÄŤi.â€ś â€žDobrĂ˝ nĂˇpad,â€ś Ĺ™ekl Perlmutter. â€žTeÄŹ mĂˇm ale otĂˇzku jĂˇ. ZatĂmco jĂˇ se zaobĂrĂˇm moĹ™em teoreticky, ty mĂˇĹˇ

praktickĂ© zkuĹˇenosti. Co si myslĂĹˇ o tom mluvĂcĂm kameni, kterĂ˝ Kolumbus zmĂnil, a taky o tĂ© antickĂ© torletÄ›?â€ś â€žPrastarĂ© navigaÄŤnĂ postupy a pomĹŻcky mÄ› vĹľdycky fascinovaly,â€ś prohlĂˇsil Austin. â€žJejich objevem uÄŤinilo lidstvo obrovskĂ˝ vĂ˝vojovĂ˝ skok. NaĹˇi pĹ™edkovĂ© museli pochopit, jak takovĂ© abstraktnĂ vÄ›ci jako ÄŤas, prostor a vzdĂˇlenost souvisejĂ s pĹ™epravou z jednoho mĂsta na druhĂ©.

LĂbĂ se mi moĹľnost zmĂˇÄŤknout si kdekoli na zemÄ›kouli ÄŤudlĂk a poÄŤkat si, aĹľ mi druĹľicovĂ˝ systĂ©m oznĂˇmĂ, kde pĹ™esnÄ› jsem. MyslĂm si ale, Ĺľe se na rĹŻznĂ© elektronickĂ©

serepetiÄŤky spolĂ©hĂˇme aĹľ pĹ™ĂliĹˇ. Mohou se porouchat. UĹľ se moc nevyznĂˇme v pĹ™irozenĂ©m Ĺ™Ăˇdu vÄ›cĂ, nevĂme nic o pohybu nebeskĂ˝ch tÄ›les, divĂme se rozmarĹŻm moĹ™e.â€ś â€žDobrĂˇ, alespoĹ� na ÄŤas tedy na ty elektronickĂ© nesmysly zapomeĹ�me,â€ś prohlĂˇsil Perlmutter. â€žVĹľijme se do Kolumbovy situace. Jak bys tu torletu pouĹľĂval ty?â€ś Austin se nad otĂˇzkou na chvĂli zamyslel. â€žVraĹĄme se k jeho pĹ™edchozĂ plavbÄ›. Jsem Kolumbus a uvĂˇznul jsem na nÄ›jakĂ©m ostrovÄ›, jehoĹľ obyvatelĂ© mi ukĂˇĹľou nÄ›jakĂ˝ kĂˇmen nebo destiÄŤku s podivnĂ˝mi nĂˇpisy. Ĺ�eknou mi, Ĺľe je to klĂÄŤ

k obrovskĂ©mu bohatstvĂ. VrĂˇtĂm se s tĂm do Ĺ panÄ›lska, nikdo ale nepĹ™ijde na to, co to je. AkorĂˇt Ĺľe je to velmi starĂ©.

PodĂvĂˇm se na ten Ĺˇutr okem nĂˇmoĹ™nĂka. ZjistĂm, Ĺľe se svĂ˝m zpĹŻsobem podobĂˇ navigaÄŤnĂ tabulce, kterou pouĹľĂvĂˇm celĂ˝

Ĺľivot. Je pĹ™ĂliĹˇ tÄ›ĹľkĂ˝ a na palubÄ› by se s nĂm ĹˇpatnÄ›

manipulovalo. Tak udÄ›lĂˇm to nejlepĹˇĂ, co v danĂ© situaci mohu. VĹˇe, co je do nÄ›j vyryto, obkreslĂm a vydĂˇm se na cestu. Je jen jeden problĂ©m. Nepochopil jsem to stoprocentnÄ› sprĂˇvnÄ›. MĂˇm totiĹľ vÄ›domostnĂ mezery.â€ś â€žJakĂ© konkrĂ©tnĂ mezery mĂˇĹˇ na mysli, Kurte?â€ś Austin nad otĂˇzkou chvĂli zauvaĹľoval. â€žTÄ›Ĺľko Ĺ™Ăct, kdyĹľ nevĂme, jak takovĂˇ torleta doopravdy vypadala. ZkusĂm ale nastĂnit hypotetickou situaci. PĹ™edpoklĂˇdejme, Ĺľe jsem nĂˇmoĹ™nĂk z Kolumbovy doby. NÄ›kdo mi dĂˇ mapu vydanou NĂˇrodnĂm ĂşĹ™adem pro oceĂˇny a atmosfĂ©ru. Podle tvaru pobĹ™eĹľĂ se sice zorientuji, lodnĂ trasy v podobÄ› dlouhĂ˝ch liniĂ s navigaÄŤnĂmi Ăşdaji mi ale ĹľĂˇdnĂ˝ smysl dĂˇvat nebudou.

Nebudu nic vÄ›dÄ›t o elektronickĂ˝ch signĂˇlech vysĂlanĂ˝ch pobĹ™eĹľnĂmi stanicemi, ani o pĹ™ijĂmaÄŤĂch, kterĂ© podle nich dokĂˇĹľou urÄŤit pĹ™esnou polohu. AĹľ mi zemÄ› zmizĂ z dohledu, budu se muset vrĂˇtit k tradiÄŤnĂm metodĂˇm.â€ś â€žDokonale srozumitelnĂˇ analĂ˝za. TakĹľe vlastnÄ› tvrdĂĹˇ, Ĺľe kdyĹľ Kolumbus vyplul, zjistil, Ĺľe mu ta antickĂˇ torleta pomĹŻĹľe jen omezenou mÄ›rou.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› to se domnĂvĂˇm. Ortega ve svĂ˝ch knihĂˇch pĂĹˇe, Ĺľe Kolumbus tehdy pouĹľĂvanĂ˝m navigaÄŤnĂm pomĹŻckĂˇm pĹ™ĂliĹˇ nevÄ›Ĺ™il, nebo je jednoduĹˇe neumÄ›l pouĹľĂvat. PochĂˇzel ze starĂ© Ĺˇkoly a byl zvyklĂ˝ na hrubĂ© stanovovĂˇnĂ polohy. PĹ™i prvnĂ plavbÄ› si s tĂm dokonale vystaÄŤil. KdyĹľ ale pĹ™ipravoval pĂˇtou cestu pĹ™es oceĂˇn, vÄ›dÄ›l, Ĺľe bude muset bĂ˝t pĹ™esnĂ˝, a tak najal nÄ›koho, kdo navigaÄŤnĂ pomĹŻcky dokĂˇzal pouĹľĂvat.â€ś

â€žZajĂmavĂ©, zejmĂ©na s ohledem na poslednĂ ÄŤĂˇst dopisu, kterou napsal pomocnĂk kormidelnĂka.â€ś â€žTak na tohle narĂˇĹľĂĹˇ,â€ś Ĺ™ekl na to Austin. â€žJe to totĂ©Ĺľ, jako kdyĹľ si dneska na nÄ›jakou prĂˇci najmeĹˇ odbornĂka. A teÄŹ je Ĺ™ada na mÄ›, abych ti splatil otĂˇzku otĂˇzkou. Co se podle tebe mohlo stĂˇt s tĂm kamenem?â€ś â€žZavolal jsem donu Ortegovi jeĹˇtÄ› jednou a poĹľĂˇdal jsem ho, aby se na to podĂval. Podle jeho nĂˇzoru to patĹ™ilo k tÄ›m vÄ›cem, kterĂ© Luis Kolumbus prodal, aby zĂskal penĂze na financovĂˇnĂ svĂ©ho prostopĂˇĹˇnĂ©ho Ĺľivota. Ortega se spojĂ se ĹˇpanÄ›lskĂ˝mi muzei a univerzitami. Pokud neuspÄ›je, rozĹˇĂĹ™Ă okruh svĂ©ho pĂˇtrĂˇnĂ do okolnĂch zemĂ.â€ś Austin se zamyslel nad Kolumbem jako nad nĂˇmoĹ™nĂkem, nad jeho rozhodnutĂm opÄ›t pouĹľĂt NiĹ�u, malou neohroĹľenou loÄŹ, kterĂˇ mu pĹ™i pĹ™edchozĂch plavbĂˇch tak spolehlivÄ› slouĹľila. MoĹľnĂˇ Ĺľe nÄ›jakĂˇ souÄŤasnĂˇ Nina by jim mohla na cestÄ› za Ĺ™eĹˇenĂm tĂ© zĂˇhady pomoci.

â€žTa tabulka vznikla na tĂ©to stranÄ› Atlantiku,â€ś prohlĂˇsil Austin. â€žAĹľ skonÄŤĂme s touhle svaÄŤinou, zavolĂˇm svĂ©

znĂˇmĂ©, archeoloĹľce doktorce KirovovĂ©, a zeptĂˇm se jĂ, jestli o podobnĂ©m artefaktu kdy slyĹˇela,â€ś Ĺ™ekl a pak se zasmĂˇl.

â€žDivnĂ©, co? SnaĹľĂme se vyĹ™eĹˇit vraĹľdy, k nimĹľ doĹˇlo vÄŤera, a vodĂtko hledĂˇme v udĂˇlostech starĂ˝ch celĂˇ staletĂ.â€ś â€žNa tom nenĂ nic zvlĂˇĹˇtnĂho. Podle mĂ˝ch zkuĹˇenostĂ se pĹ™Ătomnost od minulosti v mnohĂ©m vĹŻbec neliĹˇĂ. VĂˇlky.

Hladomor. PropadĂˇnĂ nesmyslnĂ˝m myĹˇlenkĂˇm. Revoluce.

Pohromy. Genocida. K tomu vĹˇemu dochĂˇzĂ zas a znova.

Jen tvĂˇĹ™e lidĂ jsou pokaĹľdĂ© jinĂ©. Ale nechme takovĂ˝ch morbidnĂch

Ăşvah.

VÄ›nujme

se

radÄ›ji

nÄ›ÄŤemu

pĹ™ĂjemnÄ›jĹˇĂmu,â€ś Ĺ™ekl Perlmutter a v jeho obliÄŤeji se objevil dychtivĂ˝ vĂ˝raz. â€žJestli dobĹ™e vidĂm, nesou nĂˇm dalĹˇĂ chod.â€ś

29 KAPITOLA

San Antonio, Texas

ZatĂmco si Austin pochutnĂˇval na nikoli lacinĂ©m obÄ›du, Joe Zavala sedÄ›l v ĹˇestnĂˇct set mil vzdĂˇlenĂ© levnĂ© restauraci v Paseo del Rio, coĹľ byla ĹľivĂˇ a malebnĂˇ turistickĂˇ ÄŤtvrĹĄ

rozklĂˇdajĂcĂ se na bĹ™ehu Ĺ™eky San Antonio, a ĹľvĂ˝kal koblihu s lepkavou medovou polevou. PodĂval se na hodinky, dopil kĂˇvu a vydal se od Ĺ™eky do obchodnĂ ÄŤtvrti, kde pak vstoupil do vestibulu jakĂ©si vysokĂ© sprĂˇvnĂ budovy.

KdyĹľ na washingtonskĂ© schĹŻzce probrali novou strategii, sbalil si Zavala pĂˇr vÄ›cĂ a nastoupil do letounu americkĂ˝ch leteckĂ˝ch sil, kterĂ© agentuĹ™e opÄ›t jednou ochotnÄ› vyĹˇly vstĹ™Ăc, a zamĂĹ™il na Lacklandskou leteckou zĂˇkladnu. Pak si zavolal taxĂk a nechal se zavĂ©zt do jednoho hotelu v centru mÄ›sta. Yaeger sice se svĂ˝mi poÄŤĂtaÄŤovĂ˝mi milĂˇÄŤky dokĂˇzal zĂˇzraky, ale i on musel pĹ™ipustit, Ĺľe Time-Quest pĹ™edstavuje pĹ™ĂliĹˇ tvrdĂ˝ oĹ™ĂĹˇek. LidskĂ© oÄŤi a mozek, schopnĂ© rozpoznat a analyzovat i drobnĂ© nuance, obÄŤas mohou bĂ˝t mnohem uĹľiteÄŤnÄ›jĹˇĂ neĹľ ty nejmodernÄ›jĹˇĂ maĹˇiny.

Zavala se zadĂval na orientaÄŤnĂ tabuli obsahujĂcĂ pĹ™ehled vĹˇech organizacĂ a spoleÄŤnostĂ sĂdlĂcĂch v budovÄ› a vyhledal mezi mnoĹľstvĂm jmen Time-Quest. KdyĹľ po chvĂli vystoupil z vĂ˝tahu, ocitl se v prostornĂ© hale, jejĂĹľ stÄ›ny zdobily obrovskĂ©, hnÄ›dÄ› tĂłnovanĂ© fotografie nejslavnÄ›jĹˇĂch archeologickĂ˝ch divĹŻ svÄ›ta. PĹ™Ămo pod snĂmkem Cheopsovy pyramidy stĂˇl ÄŤernĂ˝ kovovĂ˝ stĹŻl, kterĂ˝ ve spoleÄŤnosti snĂmkĹŻ mapujĂcĂch dĂˇvnou historii lidstva pĹŻsobil jako pÄ›st na oko. JeĹˇtÄ› vÄ›tĹˇĂ kontrast ale pĹ™edstavovala ani ne tĹ™icetiletĂˇ bruneta sedĂcĂ za nĂm.

Zavala se pĹ™edstavil a podal jĂ vizitku, kterou si ve mÄ›stÄ›

nechal rĂˇno udÄ›lat.

â€žA, pan Zavala, autor turistickĂ˝ch prĹŻvodcĹŻ a cestopisĹŻ,â€ś Ĺ™ekla. â€žJĂˇ vĂm. VÄŤera jste volal.â€ś PodĂvala se do diĂˇĹ™e, pak zmĂˇÄŤkla nÄ›jakĂ© tlaÄŤĂtko na telefonu a ohlĂˇsila ZavalĹŻv pĹ™Ăchod. â€žPanĂ HarperovĂˇ vĂˇs pĹ™ijme za okamĹľik.

MÄ›l jste velkĂ© ĹˇtÄ›stĂ, Ĺľe se vĂˇm schĹŻzku podaĹ™ilo tak rychle domluvit. Kdyby nebylo jedno setkĂˇnĂ nĂˇhle odvolĂˇno, nemÄ›l byste Ĺˇanci.â€ś

â€žVĂˇĹľĂm si toho. Jak jsem uĹľ Ĺ™ekl, zavolal bych dĹ™Ăve, ale vymysleli si to na poslednĂ chvĂli. Jsem tu, abych napsal o noÄŤnĂm ĹľivotÄ› v San Antoniu, a tak mÄ› napadlo, Ĺľe bych svĹŻj zdejĹˇĂ pobyt mohl vyuĹľĂt k zĂskĂˇnĂ informacĂ pro dalĹˇĂ knihu.â€ś

ObdaĹ™ila ho roztomilĂ˝m ĂşsmÄ›vem. â€žAĹľ si promluvĂte s panĂ Harperovou, zastavte se tu. MoĹľnĂˇ bych vĂˇm mohla dĂˇt pĂˇr dobrĂ˝ch tipĹŻ.â€ś

Tak mladĂˇ a atraktivnĂ Ĺľena musela mĂsta, kde se dĂˇ ve mÄ›stÄ› pobavit, znĂˇt. Opak by Zavalu pĹ™ekvapil.

â€žPĹ™edem vĂˇm velmi dÄ›kuji,â€ś odpovÄ›dÄ›l, snaĹľe se udÄ›lat co moĹľnĂˇ nejlepĹˇĂ dojem. â€žTo by mi vĂˇĹľnÄ› pomohlo.â€ś Phyllis HarperovĂˇ, kterĂˇ u Time-Questu pracovala jako vedoucĂ oddÄ›lenĂ pro styk s veĹ™ejnostĂ, byla vkusnÄ› a elegantnÄ› odÄ›nĂˇ ÄŤtyĹ™icĂˇtnice. VyĹˇla z chodby a potĹ™Ăˇsla Zavalovi pravicĂ. Stisk mÄ›la pĹ™ĂjemnÄ› pevnĂ˝. Pak ho chodbami pokrytĂ˝mi hustĂ˝mi koberci zavedla do kancelĂˇĹ™e s velkĂ˝mi okny, jeĹľ skĂ˝tala panoramatickĂ˝ pohled na rozlehlou mÄ›stskou zĂˇstavbu a na jejĂ nejvĂ˝raznÄ›jĹˇĂ dominantu, Tower of the Americas. Usedli do kĹ™esel u nĂzkĂ©ho stolku, kterĂ˝ obvykle slouĹľil pro servĂrovĂˇnĂ kĂˇvy pĹ™i neformĂˇlnĂch setkĂˇnĂch.

â€žVelmi oceĹ�uji vĂˇĹˇ zĂˇjem o Time-Quest, pane Zavalo.

OmlouvĂˇm se, Ĺľe mĂˇm pro vĂˇs k dispozici jen pĂˇr minut.

Jak vĂˇm Melody moĹľnĂˇ Ĺ™ekla, odpadla mi jedna krĂˇtkĂˇ

schĹŻzka.â€ś

â€žAno, informovala mÄ› o tom. Jsem vĂˇm velmi vdÄ›ÄŤnĂ˝, Ĺľe jste si pro mÄ› naĹˇla vĹŻbec nÄ›jakĂ˝ ÄŤas. UrÄŤitÄ› mĂˇte spoustu povinnostĂ.â€ś

â€žZa patnĂˇct minut mi zaÄŤĂnĂˇ pracovnĂ schĹŻzka s vĂ˝konnĂ˝m Ĺ™editelem. NesnĂˇĹˇĂ nedochvilnost,â€ś dodala a vzdychla si. â€žTakĹľe neztrĂˇcejme ÄŤas. NejlepĹˇĂ by asi bylo, kdybych tak deset minut Ĺľvatlala, takĹľe vĂˇm by zĹŻstalo asi pÄ›t minut na pĹ™ĂpadnĂ© otĂˇzky. VĹˇechny zĂˇkladnĂ informace stejnÄ› najdete v propagaÄŤnĂ broĹľuĹ™e Time-Questu.â€ś Zavala sĂˇhl do kapsy saka a vyndal diktafon, kterĂ˝ si koupil v jednĂ© prodejnÄ› se zlevnÄ›nĂ˝m zboĹľĂm, a notes poĹ™ĂzenĂ˝ tĂ©hoĹľ rĂˇna v papĂrnictvĂ.

â€žTo by mÄ›lo staÄŤit. Tak zaÄŤnÄ›te Ĺľvatlat.â€ś PĹ™i pohledu na okouzlujĂcĂ ĂşsmÄ›v, kterĂ˝m ho obdaĹ™ila, si uvÄ›domil, oÄŤ mohou bĂ˝t zralĂ© Ĺľeny, pokud majĂ ĂşroveĹ�, pĹ™itaĹľlivÄ›jĹˇĂ neĹľ mladĂ©, jeĹˇtÄ› se formujĂcĂ dĂvky. TĹ™eba Melody, ta sekretĂˇĹ™ka.

â€žTime-Quest je neziskovou korporacĂ. MĂˇme nÄ›kolik cĂlĹŻ. PoznĂˇvĂˇnĂm minulosti chceme pĹ™ispĂvat k pochopenĂ pĹ™Ătomnosti a pĹ™ĂpravÄ› na budoucnost. PĹŻsobĂme vĂ˝chovnÄ›.

Podporujeme

snahy

o

poznĂˇnĂ svÄ›ta,

pĹ™evĂˇĹľnÄ›

prostĹ™ednictvĂm mimoĹˇkolnĂch uÄŤebnĂch programĹŻ pro mlĂˇdeĹľ a pracĂ pĹ™Ămo v terĂ©nu. Poskytujeme obyÄŤejnĂ˝m lidem moĹľnost proĹľĂt v rĂˇmci dovolenĂ© neobyÄŤejnĂˇ

dobrodruĹľstvĂ. Mnoho naĹˇich dobrovolnĂkĹŻ tvoĹ™Ă dĹŻchodci.

Pro nÄ› jsme nÄ›kĂ˝m, kdo jim umoĹľĹ�uje splnit si celoĹľivotnĂ sny.â€ś

OdmlÄŤela se, aby se nadechla, a hned pokraÄŤovala dĂˇle.

â€žNavĂc podporujeme ÄŤetnĂ© archeologickĂ©, kulturnÄ›historickĂ©

a antropologickĂ© expedice. Je o nĂˇs znĂˇmo, Ĺľe se dĂˇme snadno pĹ™emluvit,â€ś Ĺ™ekla a znovu se pĹ™ĂjemnÄ› usmĂˇla.

â€žUniverzity nĂˇs co chvĂli ĹľĂˇdajĂ o finanÄŤnĂ podporu.

Obvykle jim ji ochotnÄ› poskytneme. KdyĹľ jim dĂˇme penĂze, kterĂ© pochĂˇzejĂ od dobrovolnĂkĹŻ, mnohĂ© z tÄ›chto expedic zĂskajĂ plnou sobÄ›staÄŤnost. Pokud potĹ™ebujĂ nÄ›jakĂ©

specialisty, poskytneme je nebo za nÄ› alespoĹ� zaplatĂme.

NĂˇmi sponzorovanĂ© expedice uĹľ vymetly kaĹľdĂ˝ kout na zemÄ›kouli. Na oplĂˇtku ĹľĂˇdĂˇme, abychom byli o vĹˇech neobvyklĂ˝ch nĂˇlezech informovĂˇni dĹ™Ăve neĹľ kdokoli jinĂ˝.

VÄ›tĹˇina lidĂ zastĂˇvĂˇ nĂˇzor, Ĺľe vzhledem k tomu, co od nĂˇs dostanou, toho zase aĹľ tak moc nechceme. NÄ›jakĂ© otĂˇzky?â€ś â€žJak tahle organizace vznikla?â€ś UkĂˇzala prstem ke stropu.

â€žJsme neziskovou dceĹ™inou spoleÄŤnostĂ firmy, kterĂˇ

sĂdlĂ v Ĺˇesti patrech pĹ™Ămo nad nĂˇmi.â€ś â€žCoĹľ je…?â€ś

â€žHalcon Industries.â€ś

Halcon. Ĺ panÄ›lskĂ˝ vĂ˝raz pro ,sokolaâ€™ ÄŤi â€�dravĂ©ho ptĂˇkaâ€™.

ZavrtÄ›l hlavou. â€žTo jmĂ©no jsem nikdy neslyĹˇel.â€ś â€žJe to korporace zastĹ™eĹˇujĂcĂ mnoho menĹˇĂch spoleÄŤnostĂ.

My jsme jednou z nich. PĹ™Ăjmy korporace pochĂˇzejĂ z rozmanitĂ˝ch zdrojĹŻ. VÄ›tĹˇinou z hornictvĂ, ale takĂ© lodnĂ dopravy, masnĂ©ho prĹŻmyslu, tÄ›Ĺľby ropy ÄŤi zpracovĂˇnĂ mohĂ©ru.â€ś

â€žTomu tedy opravdu Ĺ™ĂkĂˇm rozmanitost. DajĂ se akcie firmy koupit na burze?â€ś

â€žNe. Pan Halcon je vĂ˝hradnĂm vlastnĂkem.â€ś â€žOd kopĂˇnĂ v uhelnĂ© sloji ke kopĂˇnĂ ve starĂ˝ch hrobkĂˇch je pÄ›knÄ› daleko,â€ś Ĺ™ekl Zavala.

â€žSpĂĹˇ jde o jakousi podivnou juxtapozici. No, kdyĹľ se nad tĂm zamyslĂte, tak vlastnÄ› ani o tu ne. Fordova nadace financuje Ĺ™adu neobvyklĂ˝ch projektĹŻ, kterĂ© nemajĂ s vĂ˝robou automobilĹŻ vĹŻbec nic spoleÄŤnĂ©ho. Doslechla jsem se, Ĺľe pro pana Halcona je archeologie konĂÄŤkem. Kdysi chtÄ›l archeologii studovat, pak ale zaÄŤal mĂt ĂşspÄ›ch jako prĹŻmyslnĂk.â€ś

PĹ™isvÄ›dÄŤil. â€žAsi to bude zajĂmavĂ˝ ÄŤlovÄ›k. MyslĂte, Ĺľe bych mohl mĂt Ĺˇanci nÄ›kdy si s nĂm promluvit, samozĹ™ejmÄ›

v pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe dĂˇm vÄŤas dopĹ™edu vÄ›dÄ›t?â€ś â€žTo uĹľ byste spĂĹˇ pochodil u Henryho Forda.â€ś DalĹˇĂ okouzlujĂcĂ ĂşsmÄ›v. â€žNechci vĂˇm brĂˇt iluze, ale pan Halcon je velmi uzavĹ™enĂ˝ ÄŤlovÄ›k.â€ś

â€žChĂˇpu.â€ś

PodĂvala se na hodinky. â€žObĂˇvĂˇm se, uĹľ budu muset jĂt.â€ś PoloĹľila pĹ™ed nÄ›j jakousi tlustou broĹľuru. â€žTo jsou naĹˇe propagaÄŤnĂ materiĂˇly. MrknÄ›te se na to, a jestli budete chtĂt jeĹˇtÄ› nÄ›co vÄ›dÄ›t, klidnÄ› mi zavolejte. RĂˇda vĂˇm dĂˇm kontakt na pĂˇr naĹˇich dobrovolnĂkĹŻ. ZĂskal byste informace z prvnĂ ruky.â€ś

â€žTo by mi urÄŤitÄ› velmi pomohlo. MoĹľnĂˇ bych se mohl na nÄ›jakou expedici pĹ™ihlĂˇsit sĂˇm. NenĂ to, doufĂˇm, nebezpeÄŤnĂ©, nebo ano?â€ś

PĹ™ekvapenÄ› se na nÄ›j podĂvala. â€žNa bezpeÄŤnost prĂˇce klademe velkĂ˝ dĹŻraz a na vĂ˝sledky jsme nĂˇleĹľitÄ› hrdĂ.

SnaĹľĂme se co nejlĂ©pe zabezpeÄŤit prĂˇci i na tÄ›ch nejodlehlejĹˇĂch mĂstech. UvÄ›domte si, co jsem vĂˇm uĹľ Ĺ™ekla.

NaĹˇeho programu se ĂşÄŤastnĂ i dĹŻchodci.â€ś Na chvĂli se odmlÄŤela. â€žTo se samozĹ™ejmÄ› tĂ˝kĂˇ expedic, kterĂ©

organizujeme my. Ty, kterĂ© finanÄŤnÄ› zajiĹˇĹĄujeme pouze z ÄŤĂˇsti, nĂˇmi nejsou Ĺ™Ăzeny. Ale i tak jsou vĂ˝sledky velmi dobrĂ©. S nĂˇmi vĂˇm hrozĂ mnohem menĹˇĂ riziko, neĹľ kdyĹľ budete v San Antoniu pĹ™echĂˇzet ulici.â€ś â€žBudu si to pamatovat,â€ś prohlĂˇsil Zavala, v duchu si ale kladl otĂˇzku, jestli panĂ HarperovĂˇ opravdu vĂ o vĹˇem, co se uvnitĹ™ tĂ©hle organizace dÄ›je.

â€žV tĂ© broĹľuĹ™e najdete i kalendĂˇĹ™ akcĂ na pĹ™ĂĹˇtĂ rok. Jestli vĂˇs nÄ›co zaujme, dejte mi vÄ›dÄ›t, uvidĂm, co bych pro vĂˇs mohla udÄ›lat.â€ś

Doprovodila ho zpĂˇtky do vestibulu, potĹ™Ăˇsla mu rukou a zmizela v nÄ›jakĂ© chodbÄ›.

â€žTak jakĂ© bylo interwiev?â€ś zeptala se s ĂşsmÄ›vem Melody. â€žKrĂˇtkĂ© a pĹ™ĂjemnĂ©,â€ś odpovÄ›dÄ›l a podĂval se za odchĂˇzejĂcĂ Ĺľenou. â€žPĹ™ipomnÄ›la mi ty dlouhĂ© televiznĂ reklamy, jak v nich vĹľdycky nÄ›kdo neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› rychle nÄ›co vychvaluje. Po cviÄŤenĂ lehce sloĹľĂte a zasunete pod postel a podobnÄ›. VĹˇak to znĂˇte.â€ś

Melody koketnÄ› pohodila hlavou. â€žJistÄ›, ale nenĂ jen televize. PoĹ™Ăˇd existuje spousta mĂst, kam si veÄŤer mĹŻĹľete vyrazit.â€ś

â€žDĂky, Ĺľe jste mi to pĹ™ipomnÄ›la. RĂˇd bych navĹˇtĂvil nÄ›jakĂˇ mĂsta, kam obvykle chodĂ mladĂ, malĂ© uzavĹ™enĂ©

skupinky, dvojice. Ale nic pĹ™Ămo v centru. Jestli nemĂˇte nic v plĂˇnu, moĹľnĂˇ bych vĂˇs mohl pozvat na obÄ›d a vy byste mi o zdejĹˇĂm noÄŤnĂm ĹľivotÄ› tĹ™eba nÄ›co Ĺ™ekla, co vy na to?â€ś â€žNedaleko odtud je jedna velmi dobrĂˇ restaurace.

VybranĂˇ a oblĂbenĂˇ. Okolo poledne bychom se tam mohli setkat.â€ś

Zavala si nechal vysvÄ›tlit, kde restauraci najde, a pak sjel vĂ˝tahem do pĹ™ĂzemnĂ haly. PĹ™istoupil jeĹˇtÄ› jednou k informaÄŤnĂ tabuli a opsal si jmĂ©na vĹˇech firem spadajĂcĂch pod Halcon Industries. Bylo jich celkem osm. VÄ›tĹˇinou se zaobĂraly tÄ›Ĺľbou uhlĂ a lodnĂ dopravou, jak ostatnÄ› Ĺ™ekla uĹľ vedoucĂ oddÄ›lenĂ pro styk s veĹ™ejnostĂ. Znovu nastoupil do vĂ˝tahu a vyjel do patra, kterĂ© se nachĂˇzelo nad kancelĂˇĹ™emi Time-Questu. KdyĹľ vystoupil, ocitl se ve velkĂ© mĂstnosti, na jejĂchĹľ zdech visely velkĂ© obrazy zachycujĂcĂ lodÄ› na pĹ™epravu rudy. Halcon Shipping. SekretĂˇĹ™ce Ĺ™ekl, Ĺľe si musel splĂ©st patro, a vrĂˇtil se do kabiny vĂ˝tahu. PostupnÄ›

navĹˇtÄ›voval dalĹˇĂ a dalĹˇĂ spoleÄŤnosti zaĹˇtĂtÄ›nĂ© HalconovĂ˝mi ochrannĂ˝mi kĹ™Ădly. VĹľdy spatĹ™il tĂ©mÄ›Ĺ™ stejnÄ› vypadajĂcĂ pĹ™ijĂmacĂ kancelĂˇĹ™e. VĂ˝jimku tvoĹ™ily jen fotky ÄŤi obrazy na stÄ›nĂˇch. VĹˇechny sekretĂˇĹ™ky byly mladĂ© a atraktivnĂ. Pak zmĂˇÄŤkl knoflĂk, aby vyjel do nejvĂ˝Ĺˇe sĂdlĂcĂ spoleÄŤnosti v HalconovÄ› revĂru, vĂ˝tah toto patro ale nezĂşÄŤastnÄ›nÄ› minul a zastavil aĹľ v tom nĂˇsledujĂcĂm. KdyĹľ vystoupil, ocitl se v nevkusnÄ› zaĹ™ĂzenĂ˝ch prostorĂˇch jakĂ©si prĂˇvnickĂ© firmy.

â€žOmlouvĂˇm se,â€ś Ĺ™ekl neslanÄ› nemastnÄ›, ale rozhodnÄ›

velmi vĂ˝konnÄ› vypadajĂcĂ sekretĂˇĹ™ce, â€žale zmĂˇÄŤknul jsem tlaÄŤĂtko do patra pod vĂˇmi a skonÄŤil tady.â€ś â€žTo se stĂˇvĂˇ kaĹľdou chvĂli. Do toho patra majĂ pĹ™Ăstup jen vedoucĂ pracovnĂci pana Halcona. VĂ˝tah vĂˇm tam zastavĂ jen tehdy, pokud pouĹľijete speciĂˇlnĂ kĂłd.â€ś â€žCo se dĂˇ dÄ›lat. Kdybych nÄ›kdy potĹ™eboval radu prĂˇvnĂka, aspoĹ� budu vÄ›dÄ›t, kam zajĂt.â€ś VrĂˇtil se do pĹ™ĂzemĂ. Doufal jen, Ĺľe neustĂˇlĂ˝m pouĹľĂvĂˇnĂm vĂ˝tahu nevzbudil podezĹ™enĂ bezpeÄŤnostnĂ sluĹľby. Od tĂ© doby, co v Oklahoma City vyletÄ›l u budovy federĂˇlnĂho ĂşĹ™adu do vzduchu nĂˇklaÄŹĂˇk s vĂ˝buĹˇninami, takovĂ©to potloukĂˇnĂ se po nÄ›jakĂ© sprĂˇvnĂ barabiznÄ› nebylo rozumnĂ©. VyĹˇel na ulici, chytil si taxĂk, pĹ™estoupil do dalĹˇĂho, aby se ujistil, Ĺľe ho nikdo nesleduje, a pak se zaĹˇil do jednoho knihkupectvĂ, ve kterĂ©m vydrĹľel aĹľ do doby, neĹľ nastal ÄŤas odejĂt na schĹŻzku s Melody.

Restaurace mÄ›la trochu divnĂ© jmĂ©no, ProtileteckĂ˝ kryt, a byla vybavena nĂˇbytkem a pĹ™edmÄ›ty z padesĂˇtĂ˝ch let dvacĂˇtĂ©ho stoletĂ. ZamĂĹ™ili do boxu, v nÄ›mĹľ byla mĂsto ĹľidlĂ sedadla z kabrioletu DeSoto z roku 1957. UkĂˇzalo se, Ĺľe Melody je obyÄŤejnĂˇ texaskĂˇ dĂvka, kterĂˇ se narodila a vyrostla ve Fort Worthu. Pro Time-Quest pracovala pĹ™ibliĹľnÄ› rok.

â€žPanĂ HarperovĂˇ se zmĂnila o tom vaĹˇem velkĂ©m ĹˇĂ©fovi, panu Halconovi,â€ś Ĺ™ekl Zavala, kdyĹľ jim pĹ™inesli obÄ›d. â€žUĹľ jste se s nĂm nÄ›kdy setkala?â€ś

â€žNikdy jsem s nĂm nemÄ›la osobnĂ rozhovor, ale potkĂˇvĂˇm ho kaĹľdĂ˝ den. ZĹŻstĂˇvĂˇm v kancelĂˇĹ™i o hodinu dĂ©le neĹľ ostatnĂ, abych se mohla trochu uÄŤit. ChodĂm na hodiny prĂˇva.â€ś UsmĂˇla se. â€žNemĂˇm v plĂˇnu pracovat do smrti jako sekretĂˇĹ™ka. Pan Halcon se vÄ›tĹˇinou taky zdrĹľĂ. OdchĂˇzĂme pĹ™ibliĹľnÄ› ve stejnou dobu. Sjede dolĹŻ svĂ˝m osobnĂm vĂ˝tahem a odjede limuzĂnou domĹŻ.â€ś

Podle toho, co slyĹˇela, Ĺľije Halcon mimo mÄ›sto, jinak toho ale o nÄ›m moc nevÄ›dÄ›la.

â€žJak vypadĂˇ?â€ś zeptal se Zavala.

â€žOpĂˇlenÄ›, hubenÄ›, bohatÄ›. Je docela hezkĂ˝, ale pĹŻsobĂ takovĂ˝m divnĂ˝m dojmem,â€ś odpovÄ›dÄ›la a pak se zasmĂˇla.

â€žMoĹľnĂˇ je to tĂm garĂˇĹľovĂ˝m osvÄ›tlenĂm.â€ś Melody byla inteligentnĂ a vtipnĂˇ, a tak se Zavala cĂtil tak trochu jako sprosĹĄĂˇk, kdyĹľ si zapisoval jejĂ telefonnĂ ÄŤĂslo, aby si mohl domluvit exkurzi po noÄŤnĂch barech a klubech. Rozhodl se, Ĺľe aĹľ se vrĂˇtĂ do Washingtonu, zavolĂˇ

jĂ a nÄ›co si vymyslĂ na svou omluvu. Po obÄ›dÄ› navĹˇtĂvil mĂstnĂ knihovnu, sedl si k poÄŤĂtaÄŤi a podĂval se, jakĂ©

informace jsou o Halcon Industries k dispozici na internetu.

To, co zjistil, vcelku odpovĂdalo struÄŤnĂ©mu popisu, kterĂ˝ mu poskytla HarperovĂˇ. Pak zaĹˇel do jednĂ© pĹŻjÄŤovny aut, vybral si tam obyÄŤejnÄ› vypadajĂcĂ stĹ™ednÄ› velkĂ˝ vĹŻz a koupil si nÄ›jakou turistickou broĹľuru pojednĂˇvajĂcĂ o Alamu. NeĹľ se mu podaĹ™Ă uskuteÄŤnit setkĂˇnĂ se zĂˇhadnĂ˝m panem Halconem, aspoĹ� se trochu pouÄŤĂ o dÄ›jinĂˇch Texasu.

30 KAPITOLA

Cambridge, Massachusetts

KdyĹľ Nina KrovovĂˇ poklĂˇdala sluchĂˇtko, usmĂvala se.

UvÄ›domila si, jak se od tĂ© doby, co potkala Kurta Austina, stal jejĂ Ĺľivot zajĂmavĂ˝m. KdyĹľ ji tenhle chlĂˇpek s platinovĂ˝mi vlasy, postavou fotbalovĂ©ho obrĂˇnce a podmanivĂ˝ma oÄŤima zrovna netahĂˇ z moĹ™e u marockĂ©ho pobĹ™eĹľĂ nebo neorganizuje nÄ›jakĂ© ĹˇĂlenĂ© akce v ArizonÄ›, obracĂ se na ni alespoĹ� s tÄ›mi nejroztodivnÄ›jĹˇĂmi poĹľadavky.

Jako tĹ™eba teÄŹ. MĂˇ se pokusit zjistit nÄ›co o jakĂ©msi artefaktu, kterĂ˝ je pravdÄ›podobnÄ› vyroben z kamene, zĹ™ejmÄ›

ho bÄ›hem jednĂ© ze svĂ˝ch plaveb nalezl na Jamajce Kolumbus, asi se pouĹľĂval pĹ™i navigaci a moĹľnĂˇ se jeĹˇtÄ›

stĂˇle nachĂˇzĂ ve Ĺ panÄ›lsku.

No uvidĂme, jak se na to bude tvĂˇĹ™it DoktĹŻrek, Ĺ™Ăkala si v duchu, zatĂmco vytĂˇÄŤela jeho telefonnĂ ÄŤĂslo. DoktĹŻrkem mĂnila doktora J. Linuse Orvilleho, profesora na Harvardu, kterĂ˝ mÄ›l za jmĂ©nem tolik zkratek, Ĺľe by k jejich sestavenĂ nestaÄŤily vĹˇechny tÄ›stoviny z pĂsmenkovĂ© polĂ©vky. Orville si zĹ™Ădil doupÄ› za bĹ™eÄŤĹĄanem porostlĂ˝mi zdmi harvardskĂ©ho Peabodyho muzea. Nebyl to jen tak ledajakĂ˝ etnolog. CelĂ˝

svÄ›t ho povaĹľoval za vynikajĂcĂho odbornĂka na mezoamerickou kulturu. CambridĹľĹˇtĂ studenti ho uznĂˇvali, pĹ™iÄŤemĹľ dĹŻvodem nebyla jen jeho brilantnost, ale takĂ©

reputace ponÄ›kud vĂ˝stĹ™ednĂho profesora.

VÄ›tĹˇina ctihodnĂ˝ch profesorĹŻ by si to rozhodnĂ©

nesviĹˇtÄ›la kolem univerzitnĂch budov na starĂ©m Harleyi-Davidsonu. PĹ™ed nÄ›kolika lety jeho vÄ›hlas jeĹˇtÄ› vzrostl, tĹ™ebaĹľe v ponÄ›kud negativnĂm smyslu slova, kdyĹľ zhypnotizoval pĂˇr lidĂ, kteĹ™Ă tvrdili, Ĺľe je uneslo UFO, a pak veĹ™ejnÄ› prohlĂˇsil, Ĺľe podle nÄ›j na palubÄ› vesmĂrnĂ©ho korĂˇbu mimozemĹˇĹĄanĹŻ skuteÄŤnÄ› byli. Vizitku s jeho telefonnĂm ÄŤĂslem u sebe nosili vĹˇichni mĂstnĂ novinĂˇĹ™i, kteĹ™Ă psali do plĂˇtkĹŻ zabĂ˝vajĂcĂch se nevysvÄ›tlitelnĂ˝mi zĂˇhadami. Kdykoli reportĂ©Ĺ™i potĹ™ebovali co moĹľnĂˇ nejvtipnÄ›jĹˇĂ komentĂˇĹ™ k nÄ›jakĂ© udĂˇlosti, zejmĂ©na tÄ›m zvlĂˇĹˇtnĂm a tajuplnĂ˝m, vĹľdy se mohli s dĹŻvÄ›rou obrĂˇtit na starĂ©ho dobrĂ©ho DoktĹŻrka, toho profesora z Harvardu.

Dbal o to, aby mu jeho ponÄ›kud ezoteriÄŤtÄ›jĹˇĂ zĂˇjmy nezasahovaly do profese. Nikdy byste ho neslyĹˇeli tvrdit, Ĺľe aztĂ©ckĂ© chrĂˇmy postavili lidĂ©, kteĹ™Ă unikli zkĂˇze Atlantidy ÄŤi Mu. VedenĂ Harvardu by podobnĂ© podivĂnstvĂ zĹ™ejmÄ›

tolerovalo, ostatnÄ› kaĹľdĂˇ univerzita vĹľdy mÄ›la nÄ›jakĂ©ho toho cvoka, jeho profesnĂ povÄ›st ale musela zĹŻstat bez poskvrny. NÄ›kteĹ™Ă z tÄ›ch, kteĹ™Ă uĹľ pochopili, Ĺľe onen zvlĂˇĹˇtnĂ svit v OrvillovĂ˝ch oÄŤĂch nemĂˇ nic spoleÄŤnĂ©ho s ĹˇĂlenstvĂm ÄŤi blĂˇznovstvĂm, ale s neustĂˇle dobrou nĂˇladou, tvrdili, Ĺľe DoktĹŻrkovy Ăşlety jsou jen chladnĂ˝m kalkulem, kterĂ˝ mu mĂˇ

zajistit zĂˇjem Ĺľen a pozvĂˇnĂ na ty sprĂˇvnĂ© veÄŤĂrky.

KdyĹľ se Nina s DoktĹŻrkem na jednom takovĂ©m mejdanu seznĂˇmila, mÄ›l uĹľ obdobĂ mimozemĹˇĹĄanĹŻ za sebou. Jakmile ji spatĹ™il, zbavil se atraktivnĂ studentky, se kterou se zrovna bavil, a namĂĹ™il si to pĹ™es mĂstnost nejkratĹˇĂ cestou rovnou k nĂ. Nikdy pĹ™edtĂm se s nĂm jeĹˇtÄ› nesetkala, podle rozcuchanĂ©

dlouhĂ© rudĂ© hĹ™Ăvy, o nĂĹľ jeho studenti hovoĹ™ili jako o ĂşÄŤesu â€�oĹľehnutĂ˝ Einsteinâ€™, ho ale okamĹľitÄ› poznala. BÄ›hem nÄ›kolika minut do nĂ uĹľ hustil Ăşvahy na svĂ© nejnovÄ›jĹˇĂ oblĂbenĂ© tĂ©ma: minulĂ© Ĺľivoty.

Nina ho chvĂli pozornÄ› poslouchala a pak se ho zeptala: â€žProÄŤ je kaĹľdĂ˝, kdo nÄ›jakĂ˝ minulĂ˝ Ĺľivot absolvoval, vĹľdycky jen krĂˇl, krĂˇlovna nebo zkrĂˇtka nÄ›kdo s modrou krvĂ, kdyĹľ vÄ›tĹˇinu lidĂ tvoĹ™ili zavĹˇivenĂ rolnĂci, kteĹ™Ă se v potu tvĂˇĹ™e snaĹľili uĹľivit obdÄ›lĂˇvĂˇnĂm pĹŻdy?â€ś â€žA hleÄŹme,â€ś pronesl Orville, jehoĹľ oÄŤi se radostĂ doslova rozhoĹ™ely. â€žNebezpeÄŤnĂˇ Ĺľena. Myslitelka. OdpovÄ›ÄŹ

je jednoduchĂˇ. TakovĂ lidĂ© si tÄ›lo, ve kterĂ©m pĹ™ĂĹˇtĂ Ĺľivot proĹľijĂ, vybĂrajĂ. Co na to Ĺ™eknete?â€ś â€žĹ˝e je to pÄ›knĂˇ pitomost a Ĺľe potĹ™ebuji dolĂt skleniÄŤku.

Byl byste tak laskav? DĂˇvĂˇm pĹ™ednost ÄŤervenĂ©mu.â€ś â€žTo bylo kouzelnĂ©,â€ś Ĺ™ekl na to a posluĹˇnÄ› zamĂĹ™il k baru.

VrĂˇtil se nejen s plnou ÄŤĂĹˇĂ, ale takĂ© s talĂĹ™kem s krabĂm masem a trochou kaviĂˇru.

â€žZapomeĹ�te na minulĂ© Ĺľivoty,â€ś prohlĂˇsil, â€žo tÄ›ch mluvĂm jen proto, abych upoutal pozornost fascinujĂcĂch Ĺľen.â€ś

â€žOpravdu?â€ś vypadlo z Niny, kterĂˇ byla jeho upĹ™ĂmnostĂ ponÄ›kud ĹˇokovĂˇna.

â€žA abych si zajistil pozvĂˇnĂ na veÄŤĂrky. Funguje to.

TakĹľe tak to se mnou vypadĂˇ. A s vĂˇmi?â€ś â€žJsem zklamanĂˇ. VĹˇichni mi Ĺ™Ăkali, Ĺľe jste praĹˇtÄ›nĂ˝

Ĺľvanil.â€ś

â€žAni nevĂm, s jakĂ˝m ,iâ€™ se to pĂĹˇe,â€ś prohlĂˇsil s povzdechem. â€žVĂte, my profesoĹ™i jsme takovĂ divnĂ ĹˇedĂ patroni. Bereme se pĹ™ĂliĹˇ vĂˇĹľnÄ›, poĹ™Ăˇd nad vĹˇĂm povĂ˝ĹˇenÄ›

mruÄŤĂme a vĹˇevÄ›doucnÄ› odkaĹˇlĂˇvĂˇme, jako bychom byli bĹŻhvĂjak chytĹ™Ă, a pĹ™itom jsme jen pĹ™ĂliĹˇ seÄŤtÄ›lĂ Ĺˇprti. Co je na tom ĹˇpatnĂ©ho, kdyĹľ se nÄ›kdo chovĂˇ trochu jinak, aby se odliĹˇil od stĂˇda? NavĂc to pĹ™inĂˇĹˇĂ tu vĂ˝hodu, Ĺľe se ÄŤlovÄ›ku alespoĹ� vyhĂ˝bajĂ ti staĹ™Ă a tÄ›Ĺľko stravitelnĂ pedanti.â€ś â€žUFO, Ăşnosy na jejich vesmĂrnĂ© lodÄ›, to vĹˇechno byla jen pĹ™etvĂˇĹ™ka?â€ś

â€žJeĹľĂĹˇi, to ne. JĂˇ opravdu vÄ›Ĺ™Ăm, Ĺľe oni vÄ›Ĺ™Ă, Ĺľe byli uneseni. NÄ›kteĹ™Ă mĂ kolegovĂ© majĂ stejnĂ˝ nĂˇzor. Jen zkrĂˇtka zĂˇvidĂ, protoĹľe oni uneseni nebyli. Ale promluvme si radÄ›ji o vĂˇs. SlyĹˇel jsem na vaĹˇi prĂˇci jen samou chvĂˇlu.â€ś A tak si o nĂ zaÄŤali povĂdat. Pod profesorovou podivĂnskou maskou se ukĂˇzal bĂ˝t zĂˇjem vzbuzujĂcĂ a zĂˇjem projevujĂcĂ ÄŤlovÄ›k. K ĹľĂˇdnĂ©mu romĂˇnku mezi nimi nedoĹˇlo, jak on by si pĹ™Ăˇl, dopadlo to mnohem lĂ©pe. Stali se z nich pĹ™ĂˇtelĂ© a kolegovĂ©, kteĹ™Ă se vzĂˇjemnÄ› respektovali.

â€žOrville,â€ś ozval se ze sluchĂˇtka hlas. DoktĹŻrek nikdy ,halĂłâ€™ nebo ,prosĂmâ€™ neĹ™Ăkal.

â€žAhoj, DoktĹŻrku, tady Nina.â€ś ProtoĹľe ĂşvodnĂ frĂˇze, kterĂ©

nazĂ˝val banalitami, nesnĂˇĹˇel, pĹ™eĹˇla rovnou k vÄ›ci. â€žĹ�eĹˇĂm dost podivnĂ˝ problĂ©m a potĹ™ebuji tvou pomoc.â€ś â€žPodivnĂ˝, to je moje prostĹ™ednĂ jmĂ©no. Co pro tebe mĹŻĹľu udÄ›lat?â€ś

Nina mu popsala, oÄŤ ji Austin poĹľĂˇdal. â€žAbys vÄ›dÄ›la, znĂ mi to dost povÄ›domÄ›.â€ś

â€žTy si dÄ›lĂˇĹˇ srandu, DoktĹŻrku.â€ś

â€žNe, ani v nejmenĹˇĂm. Bylo to nÄ›co v mĂ©m FortovÄ›

souboru.â€ś Orville sĂˇm sebe povaĹľoval za novodobĂ©ho Charlese Forta, novinĂˇĹ™e z devatenĂˇctĂ©ho stoletĂ, kterĂ˝ sbĂral a publikoval pĹ™ĂbÄ›hy o zvlĂˇĹˇtnĂch jevech, jako byl napĹ™Ăklad ÄŤervenĂ˝ snĂh, zĂˇhadnĂˇ svÄ›tla ÄŤi ĹľĂˇby padajĂcĂ z oblohy.

â€žProÄŤ mÄ› to nepĹ™ekvapuje?â€ś zeptala se Nina. â€žPoĹ™Ăˇd ten soubor doplĹ�uji a pĹ™epracovĂˇvĂˇm. Jeden nikdy nevĂ, kdy se nÄ›kdo ozve a vytasĂ se s jakousi fantasmagorickou otĂˇzkou,â€ś Ĺ™ekl a zavÄ›sil. Bylo o nÄ›m znĂˇmo, Ĺľe na louÄŤenĂ taky moc nedĂˇ.

Nina pokrÄŤila rameny a pustila se znovu do prĂˇce. Po chvĂli zabzuÄŤel fax a vyjela z nÄ›j jedna strĂˇnka. Pod hornĂm okrajem byla rukou pĹ™ipsanĂˇ poznĂˇmka: â€žStaÄŤĂ Ĺ™Ăct, a mĂˇĹˇ

to. LĂbĂˇ DoktĹŻrek.â€ś Byla to kopie ÄŤlĂˇnku z Boston Globe z bĹ™ezna 1956:

ZĂ�HADNĂť ITALSKĂť ARTEFAKT NA CESTÄš DO

AMERIKY

Janov, ItĂˇlie (AP) - ZĂˇhadnĂˇ kamennĂˇ deska nalezenĂˇ v jednom zaprĂˇĹˇenĂ©m muzejnĂm depozitĂˇĹ™i moĹľnĂˇ brzy vyzradĂ svĂ© dlouho ukrĂ˝vanĂ© tajemstvĂ.

V bĹ™eznu tohoto roku byla ve florentskĂ©m Museo Archeologico objevena obrovitĂˇ stĂ©la, na jejĂmĹľ povrchu se nachĂˇzejĂ jakĂ©si podivnĂ© nĂˇpisy a v ĹľivotnĂ velikosti vytesanĂ©

postavy.

V tĂ©to chvĂli probĂhajĂ pĹ™Ăpravy na jejĂ transport do SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ, kde bude prozkoumĂˇna odbornĂky.

ZmĂnÄ›nĂ© muzeum plĂˇnovalo vĂ˝stavu s nĂˇzvem â€žPoklady z naĹˇeho depozitĂˇĹ™eâ€ś, aby tak veĹ™ejnost mohla spatĹ™it i ty exponĂˇty, na nÄ›Ĺľ uĹľ celĂˇ desetiletĂ v ĂşstranĂ sedal prach.

ProtoĹľe tento kamennĂ˝ artefakt mĂˇ tvar obdĂ©lnĂkovĂ©

desky, objevily se spekulace, Ĺľe kdysi mohl bĂ˝t souÄŤĂˇstĂ nÄ›jakĂ© zdi. Na vĂ˝Ĺˇku mÄ›Ĺ™Ă Ĺˇest stop, na ĹˇĂĹ™ku ÄŤtyĹ™i a jeho tlouĹˇĹĄka ÄŤinĂ jednu stopu.

Jedna strana stĂ©ly vzbudila Ăşdiv mezi vĹˇemi odbornĂky, kteĹ™Ă ji mÄ›li moĹľnost spatĹ™it, a nĂˇslednÄ› rozpoutala vĂˇĹˇnivou diskusi uvnitĹ™ vÄ›deckĂ© komunity.

Existuje nĂˇzor, Ĺľe postavy i nĂˇpisy jsou bezpochyby stĹ™edoamerickĂ©ho, moĹľnĂˇ mayskĂ©ho pĹŻvodu.

â€žNejde o ĹľĂˇdnou velkou zĂˇhadu,â€ś tvrdĂ Dr. Stephano Gallo, hlavnĂ kurĂˇtor florentskĂ©ho muzea. â€žI kdyby byla stĂ©la mayskĂˇ, mohla bĂ˝t z Ameriky pĹ™evezena lodĂ bÄ›hem ĹˇpanÄ›lskĂ© conquisty.â€ś

ProÄŤ by ten kĂˇmen pĹ™epravovali pĹ™es oceĂˇn, to je jinĂˇ

otĂˇzka. â€žĹ panÄ›lĹŻm Ĺˇlo pĹ™evĂˇĹľnÄ› o zlato a otroky, archeologie je nezajĂmala. NÄ›kdo tedy musel onen artefakt povaĹľovat za cennĂ˝, jinak by se nenamĂˇhal s jeho dopravou.

NeĹˇlo pĹ™ece o miniaturnĂ soĹˇku, kterou by si vzal jako suvenĂ˝r nÄ›jakĂ˝ CortezĹŻv vojĂˇk.â€ś

Snaha zjistit, odkud artefakt pĹŻvodnÄ› pochĂˇzel, mnoho vĂ˝sledkĹŻ nepĹ™inesla. Podle katalogu muzejnĂch exponĂˇtĹŻ

stĂ©lu vÄ›novali sprĂˇvcovĂ© majetku AlbertiĹŻ. KoĹ™eny rodu AlbertiĹŻ sahajĂ hluboko do historie, aĹľ ke ĹˇpanÄ›lskĂ©mu dvoru v dobÄ› vlĂˇdy Ferdinanda a Isabely.

Podle mluvÄŤĂho rodiny nemajĂ Albertiovi k dispozici ĹľĂˇdnĂ© jinĂ© informace neĹľ ty, kterĂ© se vztahujĂ i na ostatnĂ pĹ™edmÄ›ty v jejich sbĂrce. Rodina pochĂˇzĂ z Janova a mnoho listin a vÄ›cĂ z vlastnictvĂ KryĹˇtofa Kolumba koupila od Luise Kolumba, objevitelova syna.

HistorikovĂ©, kteĹ™Ă pozornÄ› proÄŤetli zĂˇznamy ze vĹˇech ÄŤtyĹ™

KolumbovĂ˝ch plaveb, o tomto artefaktu nenalezli jedinou zmĂnku.

StĂ©la se brzy vydĂˇ znovu pĹ™es oceĂˇn. Bude dopravena na Harvardskou

univerzitu

v

Cambridgi

ve

stĂˇtÄ›

Massachusetts, kde ji prostudujĂ odbornĂci ze StĹ™ednĂ Ameriky. TentokrĂˇt pocestuje stylovÄ›, na palubÄ› luxusnĂho italskĂ©ho parnĂku Andrea Doria.

Vzhledem ke svĂ© velikosti a hmotnosti bude bÄ›hem plavby uloĹľena v pancĂ©Ĺ™ovĂ©m automobilu, kterĂ˝ do Ameriky pĹ™evĂˇĹľĂ vÄ›tĹˇĂ mnoĹľstvĂ dalĹˇĂch cennĂ˝ch pĹ™edmÄ›tĹŻ.

*****

ÄŚlĂˇnek doplĹ�ovala fotografie inkriminovanĂ© stĂ©ly.

SnĂmek byl poĹ™Ăzen z vÄ›tĹˇĂ vzdĂˇlenosti, aby se kamennĂˇ

deska dostala do zĂˇbÄ›ru celĂˇ. Vedle artefaktu stĂˇl nÄ›jakĂ˝

ÄŤlovÄ›k. ProÄŤ, to se dalo jen tÄ›Ĺľko odhadnout. Vedle kamene totiĹľ pĹŻsobil dojmem trpaslĂka. Fotograf zĹ™ejmÄ› chtÄ›l zvĂ˝raznit monumentĂˇlnost stĂ©ly, a tak vedle nĂ postavil prvnĂho ÄŤumila, kterĂ˝ se mu nachomĂ˝tl pod ruku. Noviny pochĂˇzely z doby, kdy se jeĹˇtÄ› tisklo klasickĂ˝m zpĹŻsobem, a tak snĂmek nebyl pĹ™ĂliĹˇ ostrĂ˝. Nina dokĂˇzala rozeznat jen nezĹ™etelnĂ© linie symbolĹŻ, ozdobnĂ˝ch drĂˇĹľek a postav vytesanĂ˝ch do povrchu kamene. Vzala si na pomoc lupu.

Nepomohla. Ve zvÄ›tĹˇenĂ© formÄ› byly jednotlivĂ© pĹ™echodovĂ©

hrany vzhledem k pouĹľitĂ© reprodukÄŤnĂ metodÄ› jeĹˇtÄ›

nezĹ™etelnÄ›jĹˇĂ. Zavolala znovu DoktĹŻrkovi.

â€žTak co si o tom myslĂĹˇ?â€ś zeptal se jĂ.

â€žDĹŻleĹľitĂ© pĹ™edevĹˇĂm je, co si o tom myslĂĹˇ ty. Ty jsi v tĂ©hle oblasti expert.â€ś

â€žNo, mĂˇĹˇ pravdu, samozĹ™ejmÄ›.â€ś Orvilleho hlas znÄ›l tak, Ĺľe si mnoho nadÄ›jĂ nedÄ›lala. â€žTÄ›Ĺľko Ĺ™Ăct, kdyĹľ nemĂˇm moĹľnost prohlĂ©dnout si originĂˇl, ale pĹ™ipomĂnĂˇ mi to DrĂˇĹľÄŹanskĂ˝ kodex, jednu z mĂˇla mayskĂ˝ch knih, kterĂ©

Ĺ panÄ›lĂ© nespĂˇlili. VybavujĂ se mi kalendĂˇĹ™nĂ vyobrazenĂ, obÄ›ĹľnĂ© cykly VenuĹˇe a podobnÄ›. VenuĹˇe byla velmi dĹŻleĹľitĂˇ

zejmĂ©na pro postklasickĂ© Maye. Tahle planeta ztÄ›lesĹ�ovala Kukulcana, vousatĂ©ho boha, kterĂ©mu ToltĂ©kovĂ© Ĺ™Ăkali Quetzalcoatl. OpeĹ™enĂ˝ had. MayovĂ© dokĂˇzali vypoÄŤĂtat dobu obÄ›hu VenuĹˇe tĂ©mÄ›Ĺ™ na vteĹ™inu. Ale jak jsem Ĺ™ekl, bez moĹľnosti vidÄ›t originĂˇl je to tÄ›ĹľkĂ©.â€ś â€žKromÄ› toho nic?â€ś

â€žNic, dokud nenarazĂm na kvalitnĂ snĂmek nebo nÄ›jakĂ©

umÄ›leckĂ© ztvĂˇrnÄ›nĂ tĂ© stĂ©ly.â€ś

â€žCo ten komentĂˇĹ™ profesora Galia, Ĺľe ta vÄ›c ĹľĂˇdnou velkou zĂˇhadu nepĹ™edstavuje?â€ś

â€žOh, mĂˇ absolutnĂ pravdu. SkuteÄŤnost, Ĺľe nÄ›jakĂ˝ mayskĂ˝

artefakt mohl bĂ˝t objeven v ItĂˇlii, senzacĂ nenĂ. RozhodnÄ› o nic vÄ›tĹˇĂ neĹľ fakt, Ĺľe si mĹŻĹľeĹˇ v LondĂ˝nÄ› koupit vstupenku do BritskĂ©ho muzea a najĂt uvnitĹ™ fantastickĂ© plastiky, kterĂ©

lord Elgin odvezl z ParthenĂłnu. DĹŻleĹľitou ÄŤĂˇstĂ tĂ©hle zĂˇhadnĂ© rovnice je mĂsto vzniku tĂ© stĂ©ly, jak jistÄ› chĂˇpeĹˇ.

NestaÄŤĂ vÄ›dÄ›t, kde byla nalezena, ale takĂ© jak a odkud se tam dostala.â€ś

â€žA co ten KolumbĹŻv dopis, co jsem ti o nÄ›m vyprĂˇvÄ›la?

ZmiĹ�uje nÄ›jakĂ˝ pĹ™edmÄ›t podobnĂ˝ tomuhle. SouvisĂ to nÄ›jak s tou sbĂrkou rodiny AlbertiĹŻ?â€ś

â€žNemĹŻĹľeĹˇ pĹ™ece vyvozovat zĂˇvÄ›ry jen na zĂˇkladÄ›

jakĂ©hosi starĂ©ho novinovĂ©ho ÄŤlĂˇnku. Taky ses vyjĂˇdĹ™ila v tom smyslu, Ĺľe o pravosti toho Kolumbova dopisu existujĂ urÄŤitĂ© pochybnosti. I kdyĹľ to vypadĂˇ, jako by to napsal samotnĂ˝ McCoy, pĹ™ece jen budeme potĹ™ebovat vĂce dĹŻkazĹŻ, Ĺľe jde o jednu a tutĂ©Ĺľ vÄ›c. Ale uznĂˇvĂˇm, Ĺľe je to lĂˇkavĂˇ

pĹ™edstava. VĹŻbec bych se nedivil, kdyby Kolumbus ten kĂˇmen dopravil domĹŻ tajnÄ›. ObÄŤas se tak podivnÄ› choval, a bylo to o nÄ›m znĂˇmo. NÄ›kteĹ™Ă lidĂ© vÄ›Ĺ™Ă, Ĺľe bÄ›hem prvnĂ cesty falĹˇoval Ăşdaje o uplutĂ˝ch mĂlĂch, aby posĂˇdka nevÄ›dÄ›la, jak daleko je od pevniny. UkrĂ˝t nÄ›co, to by KolumbovÄ› povaze odpovĂdalo. BohuĹľel ale nesmĂme zapomĂnat na to, Ĺľe jsme vÄ›dci, nikoli autoĹ™i populĂˇrnĂch a napĹŻl vymyĹˇlenĂ˝ch archeologickĂ˝ch ĹˇkvĂˇrĹŻ.â€ś Orville mÄ›l stoprocentnĂ pravdu. Vyvozovat ukvapenĂ©

zĂˇvÄ›ry by bylo neprofesionĂˇlnĂ.

â€žTen italskĂ˝ profesor uÄŤinil jednu trefnou poznĂˇmku,â€ś prohlĂˇsila Nina. â€žĹ panÄ›lĂ© se nezajĂmali o vÄ›du, ale o plundrovĂˇnĂ.â€ś

â€žJistÄ›. Cortez urÄŤitÄ› ani zdaleka nebyl Napoleon, kterĂ˝ si s sebou vzal uÄŤence, co pak objevili Rosettskou desku.â€ś ZajĂmavĂ©. Nina si na Rosettskou desku takĂ© vzpomnÄ›la.

Obsahovala shodnĂ˝ dvojjazyÄŤnĂ˝ text, jeden Ĺ™eckĂ˝, druhĂ˝

egyptskĂ˝. Tento dĹŻleĹľitĂ˝ archeologickĂ˝ nĂˇlez poskytl klĂÄŤ k rozluĹˇtÄ›nĂ egyptskĂ©ho hieroglyfickĂ©ho pĂsma. â€žDala bych cokoli, abych to mohla vidÄ›t na vlastnĂ oÄŤi.â€ś â€žHm, to znĂ lĂˇkavÄ›. Kdybych mÄ›l tu moc, rĂˇd bych ti vyhovÄ›l. ObĂˇvĂˇm se vĹˇak, Ĺľe je ten artefakt trochu nedostupnĂ˝.â€ś

â€žJistÄ›, jsem to ale husa. Andrea Doria. Srazil se pĹ™ece s nÄ›jakou lodĂ.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak. Se Stockholmem. V dĹŻsledku tĂ©hle neĹˇĹĄastnĂ© udĂˇlosti teÄŹ nĂˇĹˇ kĂˇmen spoÄŤĂvĂˇ na dnÄ› Atlantiku, vĂce neĹľ dvÄ› stÄ› stop pod hladinou. MĹŻĹľeme jen doufat, Ĺľe se rybĂˇm lĂbĂ. Je to tragĂ©die. MoĹľnĂˇ mohl prokĂˇzat existenci Atlantidy. UmĂm si ĹľivÄ› pĹ™edstavit ty titulky v novinĂˇch.

Ĺ ĂlenĂ˝ profesor opÄ›t udeĹ™il, nebo tak nÄ›jak.â€ś â€žNepochybuji o tom, Ĺľe si najdeĹˇ nÄ›co podobnÄ›

kontroverznĂho,â€ś Ĺ™ekla Nina pobavenÄ›. â€žDĂky za pomoc, DoktĹŻrku.â€ś

â€žJsem rĂˇd, Ĺľe ses ozvala. PoĹ™Ăˇd nÄ›kde poletujeĹˇ. Co takhle zajĂt si tenhle tĂ˝den nÄ›kam na obÄ›d?â€ś PoĹľĂˇdala ho, aĹĄ zavolĂˇ pĹ™ĂĹˇtĂ dopoledne, Ĺľe si do tĂ© doby zjistĂ, jak to vypadĂˇ s jejĂ pracovnĂ nĂˇplnĂ. Jen co zavÄ›sila, vytoÄŤila ÄŤĂslo Boston Heraldu a poĹľĂˇdala o pĹ™epojenĂ do redakce zpravodajstvĂ. â€žK. T. PritchardovĂˇ,â€ś ozvalo se ze sluchĂˇtka.

â€žZdravĂm vĂˇs, KejtĂ. Tady je vaĹˇe oblĂbenĂˇ archeoloĹľka, kterĂˇ nÄ›co potĹ™ebuje. NemÄ›la byste pro mÄ› minutku?â€ś â€žPro vĂˇs vĹľdycky, doktorko KirovovĂˇ. MĂˇte ĹˇtÄ›stĂ. PrĂˇvÄ›

jsem dopsala ÄŤlĂˇnek, dokud se ale budu tvĂˇĹ™it, Ĺľe pracuju, nic dalĹˇĂho po mnÄ› chtĂt nebudou. Co pro vĂˇs mĹŻĹľu udÄ›lat?â€ś PritchardovĂˇ pĹ™ed ÄŤasem pouĹľila Ninu jako informaÄŤnĂ zdroj pro pozdÄ›ji ocenÄ›nou sĂ©rii ÄŤlĂˇnkĹŻ, kterĂ© napsala potĂ©, co bostonskĂ© Muzeum krĂˇsnĂ˝ch umÄ›nĂ zakoupilo v dobrĂ©

vĂĹ™e, Ĺľe je vĹˇe v poĹ™Ăˇdku, jednu kradenou etruskou vĂˇzu. Za tuto prokĂˇzanou sluĹľbu se cĂtila zavĂˇzĂˇna a byla kdykoli ochotna NinÄ› pomoci.

Nina jĂ vysvÄ›tlila, Ĺľe pĂˇtrĂˇ po jakĂ©koli zmĂnce o jednom archeologickĂ©m artefaktu, kterĂ˝ byl pĹ™evĂˇĹľen z ItĂˇlie parnĂkem Andrea Doria.

â€žPodĂvĂˇm se do archivu a zavolĂˇm vĂˇm zpĂˇtky.â€ś Neuplynula jeĹˇtÄ› ani hodina a zazvonil telefon. Byla to PritchardovĂˇ.

â€žTo bylo rychlĂ©,â€ś vypadlo z Niny udivenÄ›.

â€žVĹˇechno to mĂˇme na mikrofilmech, takĹľe vyhledĂˇvĂˇnĂ jde celkem snadno. Jsou tam tuny materiĂˇlĹŻ o Andrea Doriovi, samozĹ™ejmÄ› z doby tÄ›snÄ› po jeho potopenĂ. Pak tam jsou zprĂˇvy o prĹŻbÄ›hu vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ, ale ty jsem pĹ™eskoÄŤila. Ta loÄŹ pĹ™epravovala ĂşĹľasnĂ© mnoĹľstvĂ cennĂ˝ch vÄ›cĂ. Bylo to hotovĂ© plovoucĂ umÄ›leckĂ© muzeum. Nikde ani zmĂnka o ÄŤemkoli, co by odpovĂdalo vaĹˇemu popisu. Tak jsem se podĂvala na vydĂˇnĂ, kterĂˇ by mohla poukazovat na vĂ˝roÄŤĂ tĂ© udĂˇlosti. VĹˇak vĂte, jak noviny rĂˇdy pĹ™ipomĂnajĂ tragĂ©die, aby pak o nich mohly donekoneÄŤna psĂˇt, aĹľ nastane doba, kdy chcĂpâ€™ pes. NaĹˇla jsem zajĂmavĂ˝ ÄŤlĂˇnek, kterĂ˝ vyĹˇel pĹ™i pĹ™ĂleĹľitosti tĹ™icĂˇtĂ©ho vĂ˝roÄŤĂ. Byl o hrdinech a zbabÄ›lcĂch. NÄ›kteĹ™Ă ÄŤlenovĂ© osĂˇdky jednoduĹˇe utekli, zatĂmco jinĂ by si zaslouĹľili medaili. S jednĂm z nich tam byl rozhovor. NÄ›jakĂ˝ ÄŤĂĹˇnĂk. NeĹ™Ăkala jste nĂˇhodou, Ĺľe ta vÄ›c byla uloĹľena v pancĂ©Ĺ™ovĂ©m voze?â€ś

â€žAno, alespoĹ� podle jednoho ÄŤlĂˇnku od agentury AP.â€ś â€žHm, dobrĂˇ. Tak tedy tenhle ÄŤĂĹˇnĂk prohlĂˇsil, Ĺľe na vlastnĂ oÄŤi vidÄ›l, jak v dobÄ›, kdy se loÄŹ potĂˇpÄ›la, to auto nÄ›kdo vykrĂˇdĂˇ.â€ś

â€žLoupeĹľ?!â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak. Provedla ji skupina ozbrojenĂ˝ch muĹľĹŻ. To auto bylo v lodnĂ garĂˇĹľi.â€ś

â€žTo je neskuteÄŤnĂ©! Co o tĂ© loupeĹľi jeĹˇtÄ› Ĺ™ekl?â€ś â€žNic. UĹľ o nĂ dĂˇl nemluvil. Pouze sdÄ›lil, Ĺľe se do garĂˇĹľe vypravil pro hever, aby mohl vyprostit nÄ›jakou Ĺľenu.

Zavolala jsem tomu reportĂ©rovi, kterĂ˝ s nĂm mluvil. Byl to Charlie Flynn. V branĹľi to bĂ˝val hotovĂ˝ buldok. Ten kdyĹľ se do nÄ›ÄŤeho zakousl… Dneska uĹľ je v dĹŻchodu. ChtÄ›l z toho chlĂˇpka vypĂˇÄŤit vĂc. Doufal, Ĺľe by z toho mohl bĂ˝t zajĂmavĂ˝

titulek a ĂşstĹ™ednĂ tĂ©ma celĂ©ho ÄŤlĂˇnku. Dosud nevyĹ™ÄŤenĂ˝

pĹ™ĂbÄ›h. PotĂˇpÄ›jĂcĂ se loÄŹ. MaskovanĂ muĹľi. Drama v podpalubĂ. NÄ›co na ten zpĹŻsob. Ten ÄŤĂĹˇnĂk se ale nenechal pĹ™inutit. PrĂ˝ o tom nebude mluvit. Pak zmÄ›nil tĂ©ma, od tĂ©

chvĂle ale ĂşdajnÄ› vypadal nÄ›jak zakĹ™iknutÄ›. PoĹľĂˇdal Charlieho, aby ty informace o loupeĹľi vĹŻbec nepouĹľil.â€ś â€žCharlie to ale stejnÄ› udÄ›lal.â€ś

â€žJo, tenkrĂˇt to tak chodilo. Co ÄŤlovÄ›k Ĺ™ekl, to taky otiskli. To nenĂ jako dneska, kdyĹľ novinĂˇĹ™ĹŻm dĂ˝chajĂ zezadu na krk prĂˇvnĂci, co se specializujĂ na Ĺľaloby za nactiutrhĂˇnĂ.

ZmĂnka o loupeĹľi byla aĹľ dole, skoro aĹľ na samĂ©m konci.

Redaktor, kterĂ˝ mÄ›l na starosti celou rubriku, se zĹ™ejmÄ›

domnĂval, Ĺľe je v nĂ pĹ™ĂliĹˇ mĂˇlo faktĹŻ a Ĺľe se proto na nÄ›jakĂ©

ÄŤelnĂ mĂsto nehodĂ, povaĹľoval ji asi ale za dostateÄŤnÄ›

zajĂmavou, aby mohla bĂ˝t zaĹ™azena pro zpestĹ™enĂ. Charlie si promluvil s nÄ›kolika cestujĂcĂmi z Dorii. ChtÄ›l zjistit, jestli by nebylo moĹľnĂ© zĂskat podobnĂ© informace i z jinĂ©ho zdroje. NevÄ›dÄ›li o tom vĹŻbec nic.â€ś

â€žJak se ten ÄŤĂĹˇnĂk jmenoval?â€ś

â€žPoĹˇlu vĂˇm to faxem, ale ne, poÄŤkejte. Tady to je. Byl to Ital. Jmenoval se Angelo Donatelli.â€ś

â€žNeznĂˇte nĂˇhodou jeho adresu?â€ś

â€žTenkrĂˇt Ĺľil v New Yorku. Charlie tvrdĂ, Ĺľe si tam otevĹ™el pĹ™epychovou restauraci. VĂc toho o nÄ›m nevĂ.

PovÄ›zte mi, doktorko KirovovĂˇ, je za tĂm nÄ›co?â€ś â€žTo zatĂm nemohu tvrdit, KejtĂ. Jestli ano, budete prvnĂ, komu o tom Ĺ™eknu.â€ś

â€žVĂc neĹľĂˇdĂˇm. OzvÄ›te se kdykoli.â€ś KdyĹľ Nina zavÄ›sila, pĂˇr minut jen tak nepĹ™ĂtomnÄ›

hledÄ›la pĹ™ed sebe. PokouĹˇela se nÄ›jak spojit jakĂ˝si masivnĂ kamennĂ˝ artefakt z Kolumbovy Ă©ry s neĹˇtÄ›stĂm na moĹ™i, ozbrojenou loupeĹľĂ a marockĂ˝m masakrem. K niÄŤemu to nevedlo. To uĹľ by bylo jednoduĹˇĹˇĂ najĂt souvislost mezi sumerskĂ˝m klĂnovĂ˝m a minojskĂ˝m lineĂˇrnĂm pĂsmem B.

Vzdala to a zavolala Kurtu Austinovi.

31 KAPITOLA

Washington, D.C.

NajĂt Angela Donatelliho bylo pĹ™ekvapivÄ› snadnĂ©.

Austin jednoduĹˇe pouĹľil internet. Nalezl patnĂˇct odkazĹŻ

vÄŤetnÄ› jednoho ÄŤlĂˇnku v Business Weeku, kterĂ˝ lĂÄŤil, kterak se z obyÄŤejnĂ©ho ÄŤĂĹˇnĂka v koktejlovĂ©m salonku stal majitel jednĂ© z nejlepĹˇĂch a nejvyhledĂˇvanÄ›jĹˇĂch newyorskĂ˝ch restauracĂ. Podle snĂmku, na nÄ›mĹľ byl zachycen pĹ™i rozmluvÄ› se svĂ˝m ĹˇĂ©fkuchaĹ™em, se jednalo o proĹˇedivÄ›lĂ©ho muĹľe stĹ™ednĂho vÄ›ku, kterĂ˝ vĂce neĹľ restauratĂ©ra pĹ™ipomĂnal nÄ›jakĂ©ho uhlazenĂ©ho evropskĂ©ho diplomata.

Austin zavolal do manhattanskĂ© telefonnĂ centrĂˇly, zjistil si ÄŤĂslo a po chvĂli uĹľ hovoĹ™il s pĹ™Ăjemnou zĂˇstupkynĂ provoznĂho vedoucĂho Donatelliho restaurace.

â€žPan Donatelli dnes nenĂ pĹ™Ătomen, je na Nantucketu,â€ś Ĺ™ekla Austinovi.

â€žKdy bych ho mohl zastihnout?â€ś

â€žMÄ›l by se vrĂˇtit zĂtra. Zkuste to po tĹ™etĂ hodinÄ›.â€ś Nantucket. Austin tenhle ostrov u massachusettskĂ©ho pobĹ™eĹľĂ dobĹ™e znal, nÄ›kolikrĂˇt se tam zastavil, kdyĹľ plul se svou plachetnicĂ do Maine. Pokusil se najĂt Donatelliho nantucketskĂ© telefonnĂ ÄŤĂslo, nebylo ale v seznamu. O pĂˇr minut pozdÄ›ji uĹľ hovoĹ™il s poruÄŤĂkem Coffinem z nantucketskĂ©ho policejnĂho okrsku. PĹ™edstavil se jako pracovnĂk agentury NUMA a Ĺ™ekl, Ĺľe by potĹ™eboval sehnat Angela Donatelliho. SpolĂ©hal na to, Ĺľe malomÄ›stskĂˇ policie ve svĂ©m rajonu obvykle znĂˇ kaĹľdĂ©ho a vĂ o vĹˇem, co se kde Ĺˇustne.

PolicejnĂ dĹŻstojnĂk potvrdil, Ĺľe Donatelli mĂˇ na ostrovÄ›

letnĂ sĂdlo, byl ale opatrnĂ˝. â€žProÄŤ potĹ™ebuje NĂˇrodnĂ agentura pro podmoĹ™skĂ˝ vĂ˝zkum mluvit s panem Donatellim?â€ś

â€žDĂˇvĂˇme dohromady takovĂ© historickĂ© dĂlko o kolizĂch na moĹ™i. Pan Donatelli zaĹľil potopenĂ Andrea Dorii.â€ś â€žSlyĹˇel jsem o tom. UĹľ jsem se s nĂm pĂˇrkrĂˇt setkal.

PĹ™Ăjemnej chlap.â€ś

â€žChtÄ›l jsem mu zavolat, jeho ÄŤĂslo ale nenĂ v seznamu.â€ś â€žJo, vÄ›tĹˇina tÄ›ch, co Ĺľijou tam co von, to tak dÄ›lĂˇ. Proto si taky stavÄ›j ty velkĂ˝ domy, aby mÄ›li soukromĂ.â€ś â€žMoĹľnĂˇ bych mohl jeĹˇtÄ› dneska pĹ™iletÄ›t na ostrov. TĹ™eba se se mnou bude ochoten setkat.â€ś

â€žPovĂm vĂˇm, co udÄ›lĂˇte. AĹľ se dostanete k nĂˇm na ostrov, stavĂte se na policejnĂ stanici na Water Street a nechĂˇte si mÄ› zavolat. UkĂˇĹľu vĂˇm na mapÄ›, kde bydlĂ.â€ś DobrĂ˝ polda, pomyslel si Austin. NehodlĂˇ o nikom z ostrova roztruĹˇovat ĹľĂˇdnĂ© informace, dokud si tazatele osobnÄ› neprovÄ›Ĺ™Ă.

Austina by ani ve snu nenapadlo, Ĺľe se NinÄ› podaĹ™Ă najĂt stopu tak brzy.

ProtoĹľe Zavala pĂˇtral v Texasu a Trout na YucatĂˇnu, mÄ›l Austin trochu ÄŤasu, kterĂ˝ mohl pokusu o kontaktovĂˇnĂ Donatelliho vÄ›novat. DĂky znĂˇmostem s tÄ›mi sprĂˇvnĂ˝mi vlĂˇdnĂmi ĂşĹ™ednĂky se mu podaĹ™ilo sehnat mĂsto v letadle jednĂ© malĂ© spoleÄŤnosti, kterĂˇ zajiĹˇĹĄovala pravidelnĂ© spojenĂ mezi Washingtonem a Nantucketem. O pĂˇr hodin pozdÄ›ji uĹľ sedÄ›l ve starĂ© okĹ™ĂdlenĂ© rachotinÄ› a sviĹˇtÄ›l si to na severovĂ˝chod.

Let hodlal vyuĹľĂt k prostudovĂˇnĂ materiĂˇlu, kterĂ˝ mu tÄ›snÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ opustil sĂdlo agentury, hodil na stĹŻl Yaeger. PoĹľĂˇdal toho poÄŤĂtaÄŤovĂ©ho ĹˇĂlence, aby se koukl do pamÄ›ti tÄ›ch svĂ˝ch elektronickĂ˝ch zĂˇzrakĹŻ a pokusil se najĂt nÄ›co o bratrstvu, o tom tajnĂ©m spolku z ĹˇestnĂˇctĂ©ho stoletĂ, o nÄ›mĹľ bÄ›hem obÄ›da hovoĹ™il s Perlmutterem. A aby se mrknul na pĹ™ĂpadnĂ© napojenĂ Los Hermanos na KryĹˇtofa Kolumba.

Na chvĂli se zadĂval na hladinu oceĂˇnu, jeĹľ se leskla hluboko pod nĂm, a pak sloĹľku otevĹ™el. SpatĹ™il YaegerĹŻv vzkaz: *****

Ahoj, Kurte.

MyslĂm, Ĺľe to mĂˇm! PonoĹ™il jsem se do studia informacĂ o vĹˇech moĹľnĂ˝ch tajnĂ˝ch organizacĂch a vÄ›zel jsem v tom aĹľ po uĹˇi, nĂˇslednĂ˝ poĹľadavek na Kolumba vĹˇak vĂ˝bÄ›r podstatnÄ› zĂşĹľil. PotĂ© jsem si odkliknul jeden z tÄ›ch odkazĹŻ, co se kaĹľdou chvĂli vynoĹ™Ă bĹŻhvĂ odkud a pak ti bÄ›hajĂ po obrazovce. Podle tĂ© poznĂˇmky byl Kolumbus ĂşdajnÄ› nÄ›jak spjat s jakĂ˝msi spolkem, kterĂ˝ si Ĺ™Ăkal Bratrstvo svatĂ©ho meÄŤe pravdy (tenkrĂˇt dlouhĂ© nĂˇzvy milovali). Jestli byl Kolumbus jeho ÄŤlenem, nenĂ znĂˇmo. ZĹ™ejmÄ› ne.

To bratrstvo bylo zaloĹľeno v 15. stoletĂ na zaÄŤĂˇtku pĹŻsobenĂ inkvizice ve Ĺ panÄ›lsku, a to arcijĂˇhenem jmĂ©nem Hernando Perez, pĹ™edstavenĂ˝m jednoho vlivnĂ©ho klĂˇĹˇtera znĂˇmĂ©ho aĹľ fanatickou vĂrou. V jednom kuse se kĂˇli, nosili ĹľĂnÄ›nĂ© koĹˇile a provozovali sebemrskaÄŤstvĂ. Perez nebyl o moc lepĹˇĂ neĹľ Torquemada, generĂˇlnĂ inkvizitor pro Ĺ panÄ›lsko. Do bratrstva vzal ty nejhorĹˇĂ fanatiky ze svĂ©ho klĂˇĹˇtera. Ti vytvoĹ™ili spolehlivĂ© jĂˇdro jeho organizace.

Perez byl v podstatÄ› ĹˇĂlenec, ve svĂ© vĂĹ™e zcela neochvÄ›jnĂ˝, pouĹľĂvat k dosaĹľenĂ svĂ˝ch cĂlĹŻ nĂˇsilĂ a vraĹľdy mu ÄŤinilo potÄ›ĹˇenĂ. ÄŚlenĹŻm bratrstva, aĹĄ uĹľ v rĂˇmci plnÄ›nĂ jeho zĂˇmÄ›ru prolili sebevÄ›tĹˇĂ mnoĹľstvĂ krve, sliboval vÄ›ÄŤnou spĂˇsu. TĂm zĂˇmÄ›rem bylo sprovodit ze svÄ›ta kacĂĹ™e. A trochu se pĹ™i dosahovĂˇnĂ tohoto cĂle takĂ© obohatit. 0 to, co vzali svĂ˝m obÄ›tem, se dÄ›lili s inkvizicĂ. Bratrstvo pracovalo skrytÄ›, vÄ›tĹˇinou pouze poukazovalo na bezvÄ›rce, aby je pak mohla pohltit krvavĂˇ inkviziÄŤnĂ maĹˇinerie. NÄ›kdy ale posĂlalo do akce vlastnĂ ĂşdernĂˇ komanda. Nebo nÄ›koho pro prachy, kdyĹľ je ÄŤlovÄ›k mÄ›l a dokud byl ochoten klopit.

Za kacĂĹ™stvĂ a kacĂĹ™skĂ© se dalo oznaÄŤit tĂ©mÄ›Ĺ™ cokoli. A to nĂˇm skĂ˝tĂˇ dalĹˇĂ moĹľnĂ˝ Ăşhel pohledu. V tÄ›ch dobĂˇch by tÄ›

mohli upĂˇlit i za vĂ˝rok, Ĺľe Kolumbus objevil Ameriku! V

bibli nenĂ o americkĂ˝ch kontinentech ani slovo. NÄ›co takovĂ©ho by celĂ˝m tvrzenĂm o Adamovi a EvÄ› pÄ›knÄ›

zacloumalo. TakĹľe kdyĹľ Kolumbus prohlĂˇsil, Ĺľe objevil ÄŚĂnu nebo Indii, tehdejĹˇĂ mocnĂ se za nÄ›j postavili.

SkuteÄŤnĂ© dĹŻvody byly vĹˇak politickĂ©. CĂrkevnĂ a stĂˇtnĂ moc pĹ™edstavovaly v praxi jedno a totĂ©Ĺľ. ZpochybĹ�ovĂˇnĂ nÄ›jakĂ©ho nĂˇboĹľenskĂ©ho dogmatu by znamenalo hrozbu i pro trĹŻn. Kdyby nÄ›kdo vyjĂˇdĹ™il pochyby ohlednÄ› nĂˇzoru cĂrkve na geografickou podobu svÄ›ta, chĂˇtra by se mohla zaÄŤĂt ptĂˇt, proÄŤ musĂ strĂˇdat, zatĂmco biskupovĂ© a krĂˇlovĂ© majĂ plnĂˇ bĹ™icha, a davy by mohly vzĂt palĂˇce Ăştokem.

V sĂˇzce byly takĂ© penĂze. Miliony. Ĺ panÄ›lsko chtÄ›lo bohatstvĂ NovĂ©ho svÄ›ta pro sebe. Kdyby mohly ostatnĂ zemÄ›

dokĂˇzat, Ĺľe Kolumbus nebyl prvnĂm ÄŤlovÄ›kem, kterĂ˝ doplul do Indie, soupeĹ™i a protivnĂci Ĺ panÄ›lska, jako napĹ™Ăklad Portugalsko, by si mohli nĂˇrokovat novĂˇ ĂşzemĂ a vĹˇe, co by poskytovala. Kdo mÄ›l zlato, mohl stavÄ›t vĂˇleÄŤnĂˇ plavidla a budovat armĂˇdu. Jak vidĂĹˇ, mluvĂme tu o boji o nadvlĂˇdu v EvropÄ›. PrĂˇvÄ› proto takĂ© inkvizia, kterĂˇ fungovala jako hrĹŻzu ĹˇĂĹ™ĂcĂ a posluĹˇnost udrĹľujĂcĂ nĂˇstroj ve sluĹľbĂˇch ĹˇpanÄ›lskĂ© stĂˇtnĂ moci, povaĹľovala vĂru v existenci nÄ›jakĂ©ho dalĹˇĂho kontinentu s vlastnĂ civilizacĂ a nĂˇzor, Ĺľe tato civilizace mÄ›la se StarĂ˝m svÄ›tem kontakt jeĹˇtÄ› pĹ™ed Kolumbem, za projev kacĂĹ™stvĂ a trestala ho upĂˇlenĂm.

Pro dokreslenĂ, jak nebezpeÄŤnĂ© takovĂ© myĹˇlenky byly, ti mĹŻĹľe poslouĹľit pĹ™Ăklad Ameriga Vespucciho. KrĂˇl ho poslal na tajnou akci, kterĂˇ mÄ›la Kolumbovy objevy ovÄ›Ĺ™it. KdyĹľ pak Vespucci prokĂˇzal, Ĺľe Kolumbus ĹľĂˇdnou krĂˇtkou cestu do Indie nenaĹˇel, Ĺľe nalezl novĂ˝ kontinent a moĹľnĂˇ ani nebyl prvnĂ, kdo se tam dostal, byl oznaÄŤen za kacĂĹ™e a vyzvĂˇn, aby svĂˇ tvrzenĂ odvolal. Ĺ panÄ›lĂ© tĂm, Ĺľe z podobnĂ˝ch myĹˇlenek udÄ›lali nejtÄ›ĹľĹˇĂ zloÄŤin, vlastnÄ› nepĹ™Ămo pĹ™ipustili, Ĺľe k nÄ›jakĂ©mu dĹ™ĂvÄ›jĹˇĂmu kontaktu skuteÄŤnÄ› doĹˇlo. Torquemada byl starĂ˝ prohnanĂ˝ lotr. ProhlĂˇsil, Ĺľe i kdyby se IndiĂˇni setkali s nÄ›kĂ˝m, komu Ĺ™Ăkali Quetzalcoatl, pak to byl urÄŤitĂ©

bÄ›loch, a navĂc Ĺ panÄ›l. TakĹľe Ĺ panÄ›lsku vznikl na ta novĂˇ

ĂşzemĂ nĂˇrok vlastnÄ› jeĹˇtÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ se Kolumbus vĹŻbec narodil.

OvÄ›Ĺ™il jsem si, Ĺľe tÄ›ch pÄ›t nĂˇmoĹ™nĂkĹŻ opravdu zemĹ™elo potĂ©, co poveÄŤeĹ™eli v KolumbovÄ› domÄ›. Nemohu potvrdit, Ĺľe by s tĂm Bratrstvo svatĂ©ho meÄŤe pravdy mÄ›lo cokoli spoleÄŤnĂ©ho. PĹ™ĂÄŤinou mohla bĂ˝t otrava z jĂdla. PoslednĂ informace, kterĂ© se mi o tom bratrstvu podaĹ™ilo vypĂˇtrat, pochĂˇzejĂ z 16. stoletĂ. MoĹľnĂˇ nepĹ™eĹľilo Ăşpadek inkvizice.

VĹˇechny materiĂˇly mĂˇĹˇ ve sloĹľce. DoufĂˇm, Ĺľe ti to k nÄ›ÄŤemu bude.

*****

NĂˇsledovala hromada papĂrĹŻ s detailnĂmi informacemi.

KdyĹľ je pak Austin proÄŤĂtal, uvÄ›domil si, jak uĹľiteÄŤnou prĂˇci ten poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ gĂ©nius vykonal, kdyĹľ svĂˇ zjiĹˇtÄ›nĂ nahustil do struÄŤnĂ©ho pĹ™ehledu. ZĂˇleĹľitosti tĂ˝kajĂcĂ se toho bratrstva byly fascinujĂcĂ, zvlĂˇĹˇtÄ› akce zajiĹˇĹĄujĂcĂ utajenĂ skuteÄŤnosti, Ĺľe mezi StarĂ˝m a NovĂ˝m svÄ›tem existoval kontakt. Byl tu ale problĂ©m. Bratrstvo pĹ™estalo existovat uĹľ pĹ™ed vĂce neĹľ tĹ™emi sty lety.

Pilot oznĂˇmil, Ĺľe jsou kousek od Marthaâ€™s Vineyardu.

KdyĹľ se Austin podĂval z okĂ˝nka, spatĹ™il vĂ˝chodnÄ› od tohoto ostrova Nantucket. Z dĂˇlky svĂ˝m tvarem trochu pĹ™ipomĂnal vepĹ™ovou kotletu. Do jeho plochĂ˝ch a pustĂ˝ch okrajĹŻ, biÄŤovanĂ˝ch po vÄ›tĹˇinu roku vÄ›try, a dlouhĂ˝ch bĂlĂ˝ch plĂˇĹľĂ se zakusovaly cĂˇry mlhy. Nebylo tÄ›ĹľkĂ© pochopit, proÄŤ

tento ostrov zlĂˇkal kulhavĂ©ho kapitĂˇna Achaba a skuteÄŤnĂ©

kvakery, ne ty organizovanĂ© nĂˇboĹľenskĂ© fanatiky, z Ĺ™ad kapitĂˇnĹŻ a majitelĹŻ lodĂ, kteĹ™Ă si nadÄ›lali jmÄ›nĂ lovem velryb. PĹ™Ămo pĹ™ed prahem Nantucketu vedla moĹ™skĂˇ

dĂˇlnice, po nĂĹľ mohla velrybĂˇĹ™skĂˇ plavidla vyrĂˇĹľet na lov, kterĂ˝ se nÄ›kdy protĂˇhl i na celĂ© roky.

Austin si na letiĹˇti Toma Neverse pĹŻjÄŤil auto a odjel do mÄ›sta. Minul spoustu monumentĂˇlnÄ› vyhlĂĹľejĂcĂch domĹŻ

postavenĂ˝ch z penÄ›z vydÄ›lanĂ˝ch prodejem velrybĂho tuku, napojil se na Ĺˇirokou hlavnĂ mÄ›stskou komunikaci lemovanou velkĂ˝mi kameny, kterĂ© kdysi slouĹľily v plachetnicĂch jako balast, a pak odboÄŤil na Water Street a pokraÄŤoval po nĂ podĂ©l pĹ™Ăstavu aĹľ k mĂstnĂ policejnĂ a poĹľĂˇrnĂ stanici.

PoruÄŤĂk Coffin byl dlouhĂˇn s vystouplĂ˝mi lĂcnĂmi kostmi a ostĹ™e Ĺ™ezanĂ˝m nosem, kterĂ˝ musel aĹľ pĹ™ĂliĹˇ ÄŤasto ÄŤelit pĹ™ĂmĂ©mu slunci. KdyĹľ se mu Austin pĹ™edstavil, pĹ™ekvapenĂm otevĹ™el Ăşsta.

â€žDostal jste se sem rychle,â€ś Ĺ™ekl, zatĂmco si statnĂ©ho a pĹ™edÄŤasnÄ› zeĹˇedivÄ›lĂ©ho pĹ™ĂchozĂho prohlĂĹľel. â€žNUMA svĂ˝m lidem dĂˇvĂˇ k dispozici soukromĂ˝ tryskĂˇÄŤe?â€ś â€žJenom nÄ›kterĂ˝m. MÄ›l jsem ĹˇtÄ›stĂ a dostal se na palubu jednoho letadla. AspoĹ� jsem mohl vypadnout z Washingtonu.â€ś

â€žTo vĂˇm jen tÄ›Ĺľko mĹŻĹľu vyÄŤĂtat. V tuhle roÄŤnĂ dobu je na ostrovÄ› fakt fantasticky. NavĂc se vĂˇm podaĹ™ilo propĂˇsnout turisty.â€ś Pak se jeho oĹ™echovÄ› hnÄ›dĂ© oÄŤi zĂşĹľily.

â€žJen abyste vÄ›dÄ›l, kdyĹľ jsme spolu domluvili, zavolal jsem do tĂ˝ vaĹˇĂ agentury.â€ś

â€žTo vĂˇm jen tÄ›Ĺľko mĹŻĹľu vyÄŤĂtat.â€ś Coffin se zasmĂˇl. â€žZdĂˇ se, Ĺľe jste nelhal. Nechceme dÄ›lat potĂĹľe, ale ÄŤlovÄ›k musĂ bĂ˝t opatrnĂ˝. Na Nantucketu bydlĂ spousta bohĂˇÄŤĹŻ. VlastnĂ velkĂ˝ domy a platÄ›j hrozitĂˇnskĂ˝

danÄ›. ZlodÄ›ji se sice obvykle neptajĂ, kde je dĹŻm, co se do nÄ›j chtÄ›jĂ vloupat, ale nikdy nevĂte. To byl dobrĂ˝ nĂˇpad, Ĺľe jste zavolal. Lidi, co tu Ĺľijou, se o sebe ÄŤerta staraj. KlidnÄ›

by vĂˇs poslali na opaÄŤnĂ˝ konec ostrova. UkĂˇĹľu vĂˇm, kde to je.â€ś RoztĂˇhl na stole turistickou mapu. â€žPojedete po Polpis Road aĹľ k pĂsÄŤitĂ© odboÄŤce, u kterĂ© je poĹˇtovnĂ schrĂˇnka s namalovanou lodĂ,â€ś Ĺ™ekl Coffin a zakreslil do mapy trasu ĹľlutĂ˝m zvĂ˝razĹ�ovaÄŤem.

Austin policejnĂmu dĹŻstojnĂkovi podÄ›koval, nasedl do auta a zamĂĹ™il podle instrukcĂ ven z mÄ›sta. Pak odboÄŤil na Ăşzkou kĹ™ivolakou silnici, kterĂˇ vedla nejprve lesĂkem tvoĹ™enĂ˝m zakrslĂ˝mi borovicemi a potĂ© kolem nÄ›kolika farem a mokĹ™in porostlĂ˝ch klikvovĂ˝mi keĹ™i. U poĹˇtovnĂ schrĂˇnky, kterou zdobil ÄŤerno-bĂlĂ˝ obrĂˇzek zaoceĂˇnskĂ©ho parnĂku, Austin zahnul na pĂsÄŤitou cestu a projel nĂzkĂ˝m lesem, jenĹľ byl po chvĂli vystĹ™ĂdĂˇn kĹ™ovinatĂ˝m porostem.

KdyĹľ se jeho vĹŻz vnoĹ™il do chuchvalcĹŻ mlhy, kterĂ© pĹ™edtĂm spatĹ™il z letadla, ucĂtil intenzivnĂ slanou vĹŻni moĹ™e.

Z mlhy nĂˇhle vystoupil velkĂ˝ dĹŻm. Vypadal opuĹˇtÄ›nÄ›.

Venku nestĂˇlo ĹľĂˇdnĂ© auto a v oknech, tĹ™ebaĹľe se uĹľ smrĂˇkalo, nebylo vidÄ›t svÄ›tlo. Austin zaparkoval na pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ›, kterĂˇ mÄ›la tvar podkovy a byla vysypĂˇna drcenĂ˝mi Ĺˇkeblemi, po chodnĂku lemovanĂ©m hustĂ˝m a peÄŤlivÄ› udrĹľovanĂ˝m trĂˇvnĂkem doĹˇel k ĹˇirokĂ© verandÄ› a zazvonil. UvnitĹ™ se ozvala zvonkohra. Nic, ĹľĂˇdnĂˇ reakce.

MoĹľnĂˇ se ta zĂˇstupkynÄ› provoznĂho vedoucĂho zmĂ˝lila.

Nebo Donatelli zmÄ›nil plĂˇny a vrĂˇtil se do New Yorku dĹ™Ăve, neĹľ pĹŻvodnÄ› zamĂ˝Ĺˇlel.

Austin se zachmuĹ™il. Nakonec to bude jen zbĹŻhdarma vyplĂ˝tvanĂ˝ ÄŤas. Od zaÄŤĂˇtku vÄ›dÄ›l, Ĺľe se chytĂˇ stĂ©bla, kdyĹľ se snaĹľĂ najĂt spojitost mezi loupeĹľĂ, k nĂĹľ doĹˇlo pĹ™ed nÄ›kolika desetiletĂmi nÄ›kde na moĹ™i, a zabĂjenĂm archeologĹŻ. ZauvaĹľoval, jestli se mu podaĹ™Ă chytit jeĹˇtÄ›

nÄ›jakĂ© letadlo do Washingtonu. ZatracenÄ›. Nedostane se tak domĹŻ o nic rychleji, neĹľ kdyby na ostrovÄ› strĂˇvil noc a odletÄ›l aĹľ prvnĂm ranĂm spojem. Rozhodl se zĹŻstat a podĂvat se teÄŹ jeĹˇtÄ› trochu po okolĂ. Opustil verandu a vydal se okolo domu.

Nantucket se stal obÄ›tĂ zvlĂˇĹˇtnĂ epidemie. NĂˇkazu pĹ™edstavovaly podivnĂ© ,trofejnĂ domyâ€™, pĹ™eplĂˇcanĂ© jako antickĂ© pamĂˇtnĂky vĂtÄ›zstvĂ a vÄ›tĹˇinou velkĂ© jako menĹˇĂ hotel. Dali si je postavit zazobanci, kteĹ™Ă v celkovĂ© zastavÄ›nĂ©

ploĹˇe zĹ™ejmÄ› spatĹ™ovali moĹľnost, jak trumfnout sousedy.

Donatelliho letnĂ sĂdlo takĂ© nepatĹ™ilo k nejmenĹˇĂm, architekt navĂc prvky klasickĂ© italskĂ© architektury doplnil stĹ™ĂbĹ™itoĹˇedou stĹ™eĹˇnĂ krytinou s bĂlĂ˝mi ozdobami, vĹˇe ale bylo vytvoĹ™eno s vkusem.

Za domem se nachĂˇzela rozlehlĂˇ zelinĂˇĹ™skĂˇ zahrada a dÄ›tskĂˇ houpaÄŤka a skluzavka. Austin se vydal za zvukem moĹ™skĂ©ho pĹ™Ăboje. PĹ™eĹˇel Ĺˇirokou travnatou plochu a zastavil se na okraji pĂsÄŤitĂ©ho srĂˇzu v mĂstÄ›, odkud vedly dolĹŻ na plĂˇĹľ uĹľ notnÄ› omĹˇelĂ© schody. Ty se, stejnÄ› jako plĂˇĹľ, ztrĂˇcely v mlze, kterĂˇ jako by tlumila i hukot oceĂˇnu. Rachot zalamujĂcĂch se vln buĹˇĂcĂch do jeho bĹ™ehu se ale pĹ™eslechnout nedal. ObrĂˇtil se a pohlĂ©dl k domu. V mlze a vytrĂˇcejĂcĂm se svÄ›tle tĂ©mÄ›Ĺ™ nebyl vidÄ›t.

V duchu si Ĺ™ekl, Ĺľe asi udÄ›lal vĹˇe, co mohl, vrĂˇtil se k autu a napsal Donatellimu vzkaz, aby mu co nejdĹ™Ăve zavolal. Pak s nĂm zamĂĹ™il k domovnĂm dveĹ™Ăm. Dost primitivnĂ zpĹŻsob komunikace, snad ale bude fungovat, pomyslel si. AĹľ se vrĂˇtĂ do kancelĂˇĹ™e, hned mu zavolĂˇ.

Znovu vystoupal tÄ›ch pĂˇr schodĹŻ, co vedly na verandu, a zastrÄŤil pĹ™eloĹľenĂ˝ lĂstek se vzkazem pod zdobenĂ© klepadlo.

Doufal, Ĺľe se masivnĂ mosaz postarĂˇ o to, aby vĂtr papĂr neodfouknul. A pak nĂˇhle zjistil, Ĺľe vĂc neĹľ vÄ›trem by se mÄ›l znepokojovat nÄ›ÄŤĂm ĂşplnÄ› jinĂ˝m. Vzadu na krku totiĹľ ucĂtil chladnĂ˝ dotyk kovu. NĂˇsledovalo nezamÄ›nitelnĂ©

cvaknutĂ natahovanĂ©ho kohoutku nÄ›jakĂ© poĹ™ĂˇdnÄ› velkĂ©

stĹ™elnĂ© zbranÄ›. AĹľ do tĂ© chvĂle se neozval vĹŻbec ĹľĂˇdnĂ˝ zvuk, dokonce ani jedinĂ© doĹˇlĂˇpnutĂ nohy.

â€žRuce vzhuru,â€ś zaslechl drsnĂ˝ hlas. â€žNeotĂˇÄŤet se.â€ś MuĹľ mluvil s cizĂm pĹ™Ăzvukem. Austin pomalu zvedl ruce. â€žPan Donatelli?â€ś â€žNemluvit,â€ś pronesl muĹľ, a aby svĂ©mu rozkazu dodal na dĹŻrazu, zaryl mu hlaveĹ� do krku. ZkuĹˇenĂˇ ruka zaĹˇmĂˇtrala po AustinovÄ› tÄ›le a vylovila jeho penÄ›Ĺľenku.

KdyĹľ muĹľ ke svĂ© spokojenosti zjistil, Ĺľe Austin nemĂˇ zbraĹ�, pĹ™ikĂˇzal mu, aby se vydal po venkovnĂm schodiĹˇti nahoru na polootevĹ™enou terasu, kterĂˇ se v Ăşrovni druhĂ©ho podlaĹľĂ tĂˇhla podĂ©l tĹ™Ă stÄ›n domu. Mlha uĹľ sahala aĹľ sem. Kdyby Austin nezaregistroval ĹľhnoucĂ konec cigarety a neucĂtil ve vzduchu vĹŻni silnĂ©ho tabĂˇku, vĹŻbec by si muĹľe, kterĂ˝ se opĂral o zĂˇbradlĂ, nevĹˇiml.

â€žSednout!â€ś vyĹˇtÄ›kl mu za zĂˇdy ozbrojenĂ˝ muĹľ. Austin poslechl a posadil se do nechutnÄ› mokrĂ©ho kĹ™esla. AniĹľ by na nÄ›j jeho strĂˇĹľce pĹ™estal mĂĹ™it, oslovil italsky kouĹ™ĂcĂ postavu. HovoĹ™ili spolu pĹ™ibliĹľnÄ› minutu.

â€žKdo jste?â€ś zeptal se nakonec muĹľ v mlze.

â€žJmenuji se Kurt Austin a pracuji pro NĂˇrodnĂ agenturu pro podmoĹ™skĂ˝ vĂ˝zkum.â€ś

ChvĂli bylo ticho. â€žKdyĹľ uĹľ nic jinĂ©ho, jste aspoĹ�

dĹŻslednĂ˝. To je stejnĂˇ pohĂˇdka, jakou jste navyklĂˇdal poruÄŤĂku Coffinovi.â€ś I tento muĹľ mluvil s pĹ™Ăzvukem, ten ale nebyl tak patrnĂ˝ jako v pĹ™ĂpadÄ› jeho ozbrojenĂ©ho kolegy.

â€žVy jste mluvil s Coffinem?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›. Policie dbĂˇ o to, aby letnĂ hosty nic neruĹˇilo. ZvlĂˇĹˇtÄ› ty, kteĹ™Ă jsou k nĂ nadmĂru ĹˇtÄ›dĹ™Ă. PoĹľĂˇdal jsem poruÄŤĂka, aby mi v pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe mÄ› nÄ›kdo bude shĂˇnÄ›t, dal vÄ›dÄ›t. Dokonce mi nabĂdnul, Ĺľe vĂˇs osobnÄ› pĹ™iveze.

OdpovÄ›dÄ›l jsem mu, Ĺľe to zvlĂˇdnu sĂˇm.â€ś â€žTak jste pan Donatelli?!â€ś

â€žOtĂˇzky kladu jĂˇ.â€ś NĂˇsledovalo dalĹˇĂ bolestivĂ© rĂ˝pnuti do krÄŤnĂ pĂˇteĹ™e. â€žKdo jste ve skuteÄŤnosti?â€ś â€žV penÄ›Ĺľence mĂˇm prĹŻkaz.â€ś

â€žDoklady se dajĂ zfalĹˇovat.â€ś

Donatelli se evidentnÄ› rozhodl hrĂˇt si na tvrdĂ©ho hocha a nenechat se jen tak lehce pĹ™esvÄ›dÄŤit. â€žPoruÄŤĂk Coffin zavolal k nĂˇm do agentury a ovÄ›Ĺ™il si, Ĺľe jsem skuteÄŤnÄ› tĂm, za koho se prohlaĹˇuji.â€ś

â€žNepochybuji o tom, Ĺľe jste, kdo tvrdĂte. Co mÄ› ale zajĂmĂˇ, je to, kdo jste ve skuteÄŤnosti.â€ś Austinovi uĹľ pomalu dochĂˇzela trpÄ›livost. â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe nechĂˇpu, o ÄŤem mluvĂte, pane Donatelli.â€ś â€žProÄŤ by za mnou tak velkĂˇ vlĂˇdnĂ agentura jako NUMA nÄ›koho posĂlala? Vedu v New Yorku restauraci. Jedinou vÄ›c, kterĂˇ mĂˇ v mĂ©m pĹ™ĂpadÄ› co dÄ›lat s moĹ™em, pĹ™edstavujĂ ryby a korĂ˝Ĺˇi, kterĂ© nakupuji na FultonovÄ› rybĂm trhu.â€ś RozumnĂˇ otĂˇzka. â€žByl jste na palubÄ› Andrea Dorii.â€ś â€žPoruÄŤĂk Coffin mi Ĺ™ekl, Ĺľe jste se o Doriovi zmĂnil. To je ale trochu starĂˇ zĂˇleĹľitost, ne?â€ś â€žDoufali jsme, Ĺľe byste nĂˇm mohl poskytnout nÄ›jakĂ©

informace k pĹ™Ăpadu, na nÄ›mĹľ zrovna pracujeme.â€ś â€žPovÄ›zte mi o tom pĹ™Ăpadu, pane Austine. MĹŻĹľete dĂˇt ruce dolĹŻ, ale pamatujte si, Ĺľe mĹŻj bratranec Antonio pochĂˇzĂ ze SicĂlie a Ĺľe, jako vÄ›tĹˇina SicilanĹŻ, nikomu nedĹŻvÄ›Ĺ™uje. S luparou to umĂ, zvlĂˇĹˇĹĄ na krĂˇtkou vzdĂˇlenost.â€ś

Lupara byla puĹˇka s krĂˇtkou hlavnĂ, kterou sicilĹˇtĂ mafiĂˇni pouĹľĂvali pĹ™ed tĂm, neĹľ pĹ™iĹˇly do mĂłdy automatickĂ©

zbranÄ› a nĂˇloĹľe pod auty. StaroĹľitnĂ˝ kousek, poĹ™Ăˇd ale jeĹˇtÄ›

Ĺľivotu nebezpeÄŤnĂ˝.

â€žNeĹľ zaÄŤnu,â€ś pronesl Austin klidnĂ˝m hlasem, â€žtak bych ocenil, kdybyste svĂ©mu bratranci Antoniovi sdÄ›lil, Ĺľe jestli mi s tou luparou nepĹ™estane dloubat do krku, vrazĂm mu ji tam, kam slunce nesvĂtĂ.â€ś

Austin sice neznal zpĹŻsob, jak by tuto hrozbu mohl realizovat, mÄ›l ale za sebou dlouhĂ˝ den a bratrancovy ĹˇĹĄouchance ho uĹľ unavovaly. Donatelli jeho slova pĹ™etlumoÄŤil. Antonio se sice postavil vedle jeho kĹ™esla, mĂĹ™it na nÄ›j ale nepĹ™estal. Ĺ kvĂra, kterĂˇ snad byla Ăşsty, se roztĂˇhla do nÄ›ÄŤeho, co se moĹľnĂˇ dalo nazvat ĂşsmÄ›vem.

V Ĺˇeru se rozzĂˇĹ™il plamĂnek zapalovaÄŤe a odhalil Donatelliho hluboko zasazenĂ© oÄŤi. â€žA teÄŹ mi, pane Austine, povÄ›zte svĹŻj pĹ™ĂbÄ›h.â€ś

Tak to udÄ›lal. â€žVĹˇechno to zaÄŤalo v Maroku,â€ś znÄ›la jeho prvnĂ slova. PostupnÄ› pĹ™eĹˇel aĹľ do pĹ™Ătomnosti a vysvÄ›tlil, jak je stopy zavedly aĹľ k nÄ›mu. â€žJeden nĂˇĹˇ pracovnĂk narazil na vaĹˇe jmĂ©no ve starĂ©m novinovĂ©m ÄŤlĂˇnku. KdyĹľ jsem se v nÄ›m doÄŤetl, Ĺľe jste se stal na lodi svÄ›dkem vyloupenĂ pancĂ©Ĺ™ovĂ©ho vozu, rozhodl jsem se promluvit si s vĂˇmi.â€ś Donatelli nejprve chvĂli mlÄŤel a pak nÄ›co Ĺ™ekl italsky svĂ©mu bratranci. PodsaditĂ˝ muĹľ, kterĂ˝ dosud stĂˇl vedle Austina, proĹˇel tiĹˇe posuvnĂ˝mi dveĹ™mi do domu. O pĂˇr vteĹ™in pozdÄ›ji se uvnitĹ™ rozzĂˇĹ™ilo svÄ›tlo.

â€žPĹŻjdeme dovnitĹ™ a udÄ›lĂˇme si pohodlĂ, pane Austine. Je tu vlhko. To kosti nemajĂ rĂˇdy. MusĂm se vĂˇm omluvit.

Myslel jsem si, Ĺľe jste jednĂm z nich. Ti by si nikdy prĂˇci s vymĂ˝ĹˇlenĂm tak neskuteÄŤnĂ©ho pĹ™ĂbÄ›hu nedali, takĹľe musĂ bĂ˝t pravdivĂ˝.â€ś

Austin vstoupil dovnitĹ™. Donatelli ukĂˇzal na plyĹˇovĂ©

kĹ™eslo stojĂcĂ tÄ›snÄ› u krbu, sĂˇm se posadil do druhĂ©ho a pak zmĂˇÄŤknul tlaÄŤĂtko dĂˇlkovĂ©ho ovlĂˇdĂˇnĂ. Z hoĹ™ĂˇkĹŻ zaÄŤal tryskat plyn a v ohniĹˇti vyĹˇlehly plameny. SĂˇlavĂ© teplo, kterĂ© se pĹ™es sklenÄ›nĂ˝ kryt poÄŤalo ĹˇĂĹ™it do mĂstnosti, bylo pĹ™ĂjemnĂ©. ZvlĂˇĹˇĹĄ pro Austina, jehoĹľ pokoĹľka rozhodnÄ›

nebyla zvlhlĂˇ jen pobytem v mlze.

KdyĹľ odtrhl oÄŤi od ohnÄ› a pohlĂ©dl vĂ˝Ĺˇe, spatĹ™il na krbovĂ© Ĺ™Ămse dokonalĂ˝ model Andrea Dorii. To ale nebylo vĹˇe. Model totiĹľ pĹ™edstavoval jen jeden exemplĂˇĹ™ ze sbĂrky rĹŻznĂ˝ch upomĂnkovĂ˝ch pĹ™edmÄ›tĹŻ a fotografiĂ - zahlĂ©dl dokonce i zĂˇchrannou vestu -, jimiĹľ byl prostornĂ˝ obĂ˝vacĂ pokoj doslova proĹˇpikovĂˇn. VĹˇechno to mÄ›lo nÄ›co spoleÄŤnĂ©ho s Doriou.

Donatelli si jej zamyĹˇlenÄ› prohlĂĹľel. MihotavĂ© svÄ›tlo z ohnÄ› prozradilo, Ĺľe tenhle ĹˇedesĂˇtnĂk vypadĂˇ poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ›

dobĹ™e. Lehce zvlnÄ›nĂ© a dozadu uÄŤesanĂ© vlasy byly trochu ĹˇedivÄ›jĹˇĂ neĹľ na fotografii z ÄŤasopisu pro podnikatele.

CelkovÄ› se ale dalo Ĺ™Ăct, Ĺľe se na nÄ›m roky pĹ™ĂliĹˇ

nepodepsaly. Jeho stĂˇle vzpĹ™ĂmenĂ© tÄ›lo v nĂˇkladnÄ›

vyhlĂĹľejĂcĂ bledÄ›modrĂ© bÄ›ĹľeckĂ© soupravÄ› a sportovnĂch botĂˇch znaÄŤky New Balance budilo dojem, Ĺľe se o nÄ›

Donatelli starĂˇ a snaĹľĂ se udrĹľovat v kondici.

Bratranec Antonio pĹ™edstavoval pravĂ˝ opak. Tento ostraĹľitÄ› se rozhlĂĹľejĂcĂ muĹľ byl malĂ˝ a zavalitĂ˝, mÄ›l dohola vyholenou hlavu a jeho obliÄŤej vytvĂˇĹ™el zdĂˇnĂ, Ĺľe ho nÄ›kdo delĹˇĂ dobu pouĹľĂval mĂsto boxovacĂho pytle. MÄ›l pĹ™eraĹľenĂ˝

nos, zdeformovanĂ© uĹˇi a jeho naĹľloutlou kĹŻĹľi pokrĂ˝valy ornamenty jizev. Na sobÄ› mÄ›l ÄŤernou koĹˇili a volnĂ© kalhoty tĂ©Ĺľe barvy. Na chvĂli se vzdĂˇlil, a kdyĹľ se pak vrĂˇtil, nesl pĹ™ed sebou podnos se dvÄ›ma skleniÄŤkami a Austinovou penÄ›Ĺľenkou. Dojem ÄŤĂĹˇnĂka kazila jen pĹ™es rameno zavÄ›ĹˇenĂˇ

puĹˇka.

â€žGrappa,â€ś pronesl Donatelli. â€žVyĹľene nĂˇm z kostĂ veĹˇkerou vlhkost.â€ś

Austin zastrÄŤil penÄ›Ĺľenku zpĂˇtky do kapsy, uchopil skleniÄŤku a ochutnal. ItalskĂˇ ohnivĂˇ voda mu tĂ©mÄ›Ĺ™ seĹľehla krk. Ale nebyla ĹˇpatnĂˇ.

Donatelli si dal takĂ© douĹˇek a pak Ĺ™ekl: â€žJak jste mÄ› tu naĹˇel, pane Austine? Dal jsem svĂ˝m lidem v kancelĂˇĹ™i jednoznaÄŤnĂ© instrukce. Nikdo se nemÄ›l dozvÄ›dÄ›t, kde jsem.â€ś â€žĹ�ekli mi to v restauraci.â€ś

Na tvĂˇĹ™i postarĹˇĂho muĹľe se objevil ĂşsmÄ›v. â€žTak takhle se starajĂ o mou bezpeÄŤnost.â€ś Donatelli znovu usrkl a pak se mlÄŤky zahledÄ›l do ohnÄ›. PĹ™ibliĹľnÄ› po minutÄ› na Austina upĹ™el svĂ© pronikavĂ© oÄŤi. â€žTo nebyla loupeĹľ,â€ś prohlĂˇsil kategoricky.

â€žTen novinĂˇĹ™ to ĹˇpatnÄ› pochopil?â€ś â€žSĂˇm jsem to tak pro jistotu nazval. PĹ™i loupeĹľi zlodÄ›ji obvykle nÄ›co ukradnou. Tihle lupiÄŤi nevzali nic, jen pĂˇr lidem Ĺľivot,â€ś Ĺ™ekl a pak Austinovi podrobnÄ› a svĂ˝m zpĹŻsobem i vtipnÄ› popsal onu nezapomenutelnou noc. I kdyĹľ od tĂ© doby uĹľ ubÄ›hla spousta let, pĹ™i lĂÄŤenĂ, jak se bÄ›hem jeho cesty do tmavĂ©ho zaplavovanĂ©ho podpalubĂ umĂrajĂcĂ loÄŹ stĂˇle vĂce naklĂˇnÄ›la, se mu lehce chvÄ›l hlas.

Ĺ�ekl mu o zabitĂ muĹľĹŻ strĂˇĹľĂcĂch obrnÄ›nĂ© vozidlo, popsal mu svĹŻj ĂştÄ›k i nĂˇslednou zĂˇchranu. â€žTvrdil jste, Ĺľe uvnitĹ™

toho auta byl kĂˇmen,â€ś prohlĂˇsil pak zadumanÄ›. â€žProÄŤ by lidĂ©

zabĂjeli pro nÄ›jakĂ˝ Ĺˇutr, pane Austine?â€ś â€žTĹ™eba to nebyl jen tak ledajakĂ˝ Ĺˇutr.â€ś NechĂˇpavÄ› zakroutil hlavou. â€žPane Donatelli, pĹ™ed chvĂlĂ jste Ĺ™ekl, Ĺľe jste se bĂˇl, abych nebyl jednĂm z ,nichâ€™, Co jste tĂm myslel?â€ś

RestauratĂ©r si odpovÄ›ÄŹ nejprve dĹŻkladnÄ› promyslel. â€žOd tĂ© doby, co se ta loÄŹ potopila, jsem o tom, co se stalo, nikomu nic neĹ™ekl. PĹ™ed tĂm novinĂˇĹ™em mi jen uklouzl jazyk. NÄ›kde v hloubi duĹˇe jsem cĂtil, Ĺľe existuje dĹŻvod, proÄŤ to uchovat v tajnosti. KdyĹľ pak ÄŤlĂˇnek vyĹˇel, nÄ›kdo mi zavolal a dĹŻraznÄ› mÄ› varoval, abych se o tom incidentu uĹľ neĹˇĂĹ™il. MuĹľ s ledovĂ˝m hlasem. VÄ›dÄ›l o mnÄ› i mojĂ rodinÄ›

ĂşplnÄ› vĹˇechno. Jak se jmenuje kadeĹ™nĂk mĂ© Ĺľeny. Znal jmĂ©na mĂ˝ch dÄ›tĂ i vnouÄŤat. Kde ĹľijĂ. ProhlĂˇsil, Ĺľe jestli o tĂ©

noci Ĺ™eknu komukoli, zemĹ™u. JeĹˇtÄ› pĹ™edtĂm ale uvidĂm umĂrat svou rodinu.â€ś ChvĂli jen tak hledÄ›l do plamenĹŻ. â€žPochĂˇzĂm ze SicĂlie. UvÄ›Ĺ™il jsem mu. Ĺ˝ĂˇdnĂ©mu novinĂˇĹ™i uĹľ jsem rozhovor neposkytl. PoĹľĂˇdal jsem Antonia, aby pĹ™iletÄ›l a Ĺľil tu se mnou. MÄ›l, jak bych to Ĺ™ekl, doma urÄŤitĂ© tÄ›Ĺľkosti, ĂşĹ™ady ho nemÄ›ly moc v lĂˇsce, a tak se docela rĂˇd pĹ™estÄ›hoval.â€ś Vzhledem k Tonyho pocuchanĂ©mu obliÄŤeji a lehkosti, s jakou v rukou tĹ™Ămal puĹˇku, si Austin dokĂˇzal docela ĹľivÄ› pĹ™edstavit, jakĂ©ho druhu ty tÄ›Ĺľkosti asi byly, nehodlal se touto zĂˇleĹľitostĂ ale zaobĂrat.

â€žPĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe se muĹľ, kterĂ˝ vĂˇm volal, nepĹ™edstavil. A Ĺľe ani nesdÄ›lil, za koho hovoĹ™Ă.â€ś â€žAno i ne. Ĺ˝ĂˇdnĂ© jmĂ©no nepadlo, naznaÄŤil vĹˇak, Ĺľe nenĂ sĂˇm, Ĺľe mĂˇ mnoho bratrĹŻ.â€ś

â€žBratrĹŻ. NepouĹľil nĂˇhodou slovo â€�bratrstvoâ€™?â€ś â€žAno. MĂˇm pocit, Ĺľe prĂˇvÄ› tohle Ĺ™ekl. Vy jste o nich nÄ›co slyĹˇel?â€ś

â€žKdysi existovala organizace, kterĂˇ si Ĺ™Ăkala Bratrstvo svatĂ©ho meÄŤe pravdy. Spolupracovala se ĹˇpanÄ›lskou inkvizicĂ. To ale bylo pĹ™ed nÄ›kolika staletĂmi.â€ś â€žMafie taky vznikla pĹ™ed stovkami let,â€ś opĂˇÄŤil Donatelli a pobavenÄ› se podĂval na svĂ©ho bratrance. â€žV ÄŤem by mÄ›l bĂ˝t rozdĂl?â€ś

â€žMafie o svĂ© existenci dĂˇvĂˇ neustĂˇle vÄ›dÄ›t.â€ś â€žAno, to je pravda, ale i kdyĹľ lidĂ© u nĂˇs doma vÄ›dÄ›li, Ĺľe nÄ›co takovĂ©ho existuje a Ĺľe se ÄŚernĂˇ ruka pĹ™esunula spolu s mnoha emigranty do Ameriky, mĂstnĂ policie zjistila, Ĺľe se jĂ tu usadila La Cosa Nostra, aĹľ tehdy, kdyĹľ nĂˇhodou narazila na nÄ›koho, kdo jĂ prozradil, co znamenĂˇ muerto. MlÄŤenĂ, nebo smrt.â€ś

â€žTakĹľe vy tvrdĂte, Ĺľe by nÄ›jakĂˇ organizace mohla tajnÄ›

operovat celĂˇ staletĂ?â€ś

Donatelli rozpaĹľil. â€žMafie vraĹľdila, vydĂrala, loupila.

Hoover, ĹˇĂ©f FBI, pĹ™esto tvrdil, Ĺľe nic takovĂ©ho jako La Cosa Nostra neexistuje.â€ś

ZatĂmco se Austin nad Donatelliho slovy zamĂ˝Ĺˇlel a pomalu dochĂˇzel k nĂˇzoru, Ĺľe mĂˇ asi pravdu, rozhlĂĹľel se po mĂstnosti.

â€žOd tĂ© doby, co jste se Ĺľivil jako ÄŤĂĹˇnĂk, jste urazil poĹ™ĂˇdnĂ˝ kus cesty,â€ś prohlĂˇsil pak s pohledem upĹ™enĂ˝m na luxusnĂ dĹ™evÄ›nĂ© obloĹľenĂ stÄ›n s mosaznĂ˝m kovĂˇnĂm.

â€žSĂˇm bych k tomu nepĹ™iĹˇel. KdyĹľ se Doria potopil, rozhodl jsem se, Ĺľe uĹľ v ĹľivotÄ› nevkroÄŤĂm na palubu ĹľĂˇdnĂ©ho plavidla,â€ś Ĺ™ekl a zasmĂˇl se. â€žNic vĂˇs nezbavĂ romantickĂ©ho vztahu k moĹ™i tak dokonale jako hrĹŻza proĹľitĂˇ

v podpalubĂ potĂˇpÄ›jĂcĂ se lodÄ›. Ĺ˝ena, kterĂ© jsem se pokusil pomoci, svĂ˝m zranÄ›nĂm nakonec bohuĹľel podlehla. KdyĹľ jsem pĹ™iĹˇel na pohĹ™eb, jejĂ manĹľel mi jeĹˇtÄ› jednou podÄ›koval a pak Ĺ™ekl, Ĺľe by chtÄ›l na oplĂˇtku udÄ›lat nÄ›co pro mÄ›.

OdpovÄ›dÄ›l jsem mu, Ĺľe jsem vĹľdycky chtÄ›l mĂt nÄ›jakou malou restauraci. Dal mi dost penÄ›z, abych si mohl poĹ™Ădit nÄ›co v New Yorku, ale s podmĂnkou, Ĺľe zaÄŤnu chodit do kurzĹŻ pro podnikatele a do angliÄŤtiny. Za to takĂ© zaplatil. Tu restauraci jsem pojmenoval Myra, tak se totiĹľ manĹľelka pana Careye jmenovala. PostupnÄ› jsem si poĹ™Ădil v nÄ›kolika dalĹˇĂch velkĂ˝ch mÄ›stech jeĹˇtÄ› Ĺˇest podnikĹŻ. UdÄ›laly ze mÄ›

milionĂˇĹ™e a umoĹľnily mi takhle si ĹľĂt. OĹľenil jsem se s bĂˇjeÄŤnou Ĺľenou. Dala mi ÄŤtyĹ™i syny a dceru, vĹˇichni dÄ›lajĂ v oboru. A mĂˇm spoustu vnouÄŤat.â€ś Dopil zbytek grappy a poloĹľil skleniÄŤku na stĹŻl. â€žTen dĹŻm jsem tady postavil pro svou rodinu, moĹľnĂˇ ale takĂ© proto, Ĺľe je to blĂzko mĂsta, kde se ta loÄŹ potopila. Za mlhavĂ˝ch nocĂ, jako je tato, se mi vracejĂ vzpomĂnky. VidĂte, pane Austine, ta srĂˇĹľka pĹ™inesla mnoha lidem neĹˇtÄ›stĂ, napĹ™Ăklad panu Careyovi, mĹŻj Ĺľivot ale zmÄ›nila k lepĹˇĂmu.â€ś

â€žProÄŤ mi to vĹˇechno Ĺ™ĂkĂˇte? KlidnÄ› jste mÄ› mohl vyhodit.â€ś

â€žMoje Ĺľena vloni zemĹ™ela. KdyĹľ jsem pĹ™eĹľil potopenĂ Andrea Dorii, myslel jsem si, Ĺľe budu ĹľĂt vÄ›ÄŤnÄ›. JejĂ smrt jsem pak chĂˇpal jako pĹ™ipomĂnku toho, Ĺľe jako ostatnĂ lidĂ© i jĂˇ jsem smrtelnĂ˝. Nejsem vÄ›Ĺ™ĂcĂ ÄŤlovÄ›k, zaÄŤal jsem ale vĂce myslet na to, Ĺľe bych mÄ›l dĂˇt svĂ© zĂˇleĹľitosti do poĹ™Ăˇdku. Ti muĹľi, co byli zabiti v podpalubĂ. MoĹľnĂˇ i ti dalĹˇĂ, o nichĹľ jste mi vyprĂˇvÄ›l. TĹ™eba potĹ™ebujĂ nÄ›koho, kdo by za nÄ›

promluvil.â€ś Rysy mu ztvrdly. â€žStanu se mluvÄŤĂm tÄ›ch mrtvĂ˝ch.â€ś Donatelli se podĂval na nĂˇstÄ›nnĂ© hodiny. â€žUĹľ se pĹ™ipozdĂvĂˇ, pane Austine. MĂˇte kde pĹ™espat?â€ś â€žĹ�Ăkal jsem si, Ĺľe si najdu nÄ›jakĂ˝ levnĂ˝ hotel se snĂdanĂ.â€ś

â€žTo nebude vĹŻbec nutnĂ©. StrĂˇvĂte tu noc jako mĹŻj host a snĂdani tady taky dostanete. RajÄŤata, cukety, vĹˇe ÄŤerstvĂ©, pĹ™Ămo ze zahrĂˇdky.â€ś

â€žTakovĂˇ nabĂdka se nedĂˇ odmĂtnout.â€ś â€žVĂ˝bornÄ›,â€ś Ĺ™ekl na to Donatelli, dolil obÄ›ma grappu a pak pozvedl svou skleniÄŤku. â€žTakĹľe aĹľ nÄ›co snĂme a vypijeme trochu vĂna, vymyslĂme zpĹŻsob, jak tÄ›m lidem ukĂˇzat, co to znamenĂˇ zahrĂˇvat si se SiciliĂˇnem.â€ś

32 KAPITOLA

San Antonio, Texas

Jako mexickĂ˝ ameriÄŤan mÄ›l Zavala ohlednÄ›

nejposvĂˇtnÄ›jĹˇĂ souÄŤĂˇsti texaskĂ˝ch dÄ›jin ponÄ›kud smĂĹˇenĂ©

pocity. Obdivoval stateÄŤnost obrĂˇncĹŻ Alama, muĹľe jako Buck Travis, Jim Bowie ÄŤi Davy Crockett, jejichĹľ jmĂ©na byla vytesĂˇna do pamĂˇtnĂku na ĂşstĹ™ednĂm nĂˇmÄ›stĂ. ZĂˇroveĹ�

mu ale bylo lĂto tÄ›ch patnĂˇcti set padesĂˇti mexickĂ˝ch vojĂˇkĹŻ, kteĹ™Ă pod vedenĂm neschopnĂ©ho Santa Anny v tomto boji padli. Texasani ztratili sto tĹ™iaosmdesĂˇt muĹľĹŻ. MexiÄŤani ztratili Texas.

Pomalu obeĹˇel kostelĂk, kterĂ˝ pĹ™edstavoval to jedinĂ©, co se z kdysi rozlehlĂ© pevnosti zachovalo do dneĹˇnĂch dnĹŻ, prohlĂ©dl si muzeum a zbytek odpoledne strĂˇvil v kavĂˇrnÄ›

pozorovĂˇnĂm lidĂ. O pĹŻl sedmĂ© uĹľ byl v podzemnĂch garĂˇĹľĂch, nad nimiĹľ se tyÄŤila budova Time-Questu, a hledal mĂsto, kam by zaparkoval vypĹŻjÄŤenĂ˝ vĹŻz. Nalezl parkovacĂ zĂłnu vyhrazenou pro zamÄ›stnance Halcon Industries, ale ĹľĂˇdnou plochu, kterĂˇ by byla urÄŤena pro samotnĂ©ho ĹˇĂ©fa.

PĹ™edpoklĂˇdal, Ĺľe vĹˇichni pracovnĂci spoleÄŤnosti to mĂsto znajĂ a vÄ›dĂ, Ĺľe se jednĂˇ o zakĂˇzanĂ© ĂşzemĂ a Ĺľe Halcon sĂˇm na sebe nechce upozorĹ�ovat.

Zavala zaparkoval tak blĂzko k prostorĂˇm pro auta HalconovĂ˝ch zamÄ›stnancĹŻ, jak to jen Ĺˇlo, vystoupil, proĹˇel kolem dvou vĂ˝tahovĂ˝ch dveĹ™Ă, jednÄ›ch urÄŤenĂ˝ch pro veĹ™ejnost a druhĂ˝ch s oznaÄŤenĂm, Ĺľe jde o soukromou zdviĹľ, a pak zaujal postavenĂ ve stĂnu za jednĂm nedalekĂ˝m sloupem. PÄ›t minut po sedmĂ© vyĹˇla z kabiny hlavnĂho vĂ˝tahu Melody a zamĂĹ™ila ke svĂ©mu autu. Zavala opÄ›t pocĂtil vĂ˝ÄŤitky, Ĺľe se na schĹŻzku s touto milou Ĺľenou nebude moci dostavit, pak ale takovĂ© myĹˇlenky zahnal. PĹ™i prvnĂm setkĂˇnĂ se seĹ�orem Halconem musĂ mĂt absolutnÄ› ÄŤistou hlavu.

Zavalovo hlĂdkovĂˇnĂ v podzemnĂ garĂˇĹľi brzy pĹ™ineslo ovoce. KrĂˇtce potĂ©, co odjela Melody, zastavil pĹ™ed soukromĂ˝m vĂ˝tahem neslyĹˇnÄ› ÄŤernĂ˝ lincoln. Skoro jako na povel se otevĹ™ely vĂ˝tahovĂ© dveĹ™e a objevil se nÄ›jakĂ˝ muĹľ.

Zavala zvedl svĹŻj Nikon a namĂĹ™il ho na snÄ›dĂ©ho dlouhĂˇna, kterĂ˝ s nedbalou elegancĂ vykroÄŤil k ÄŤekajĂcĂmu autu. Halcon. NeĹľ nastoupil do limuzĂny, stihnul ho Zavala nÄ›kolikrĂˇt vyfotit, pak najel hledĂˇÄŤkem na Ĺ™idiÄŤe, kterĂ˝

Halconovi ĂşsluĹľnÄ› drĹľel dveĹ™e. Na sobÄ› mÄ›l tmavĂ˝ oblek a na hlavÄ› vojensky na krĂˇtko ostĹ™ĂhanĂ© bĂlĂ© vlasy. Byl vysokĂ˝

a ramenatĂ˝, a tĹ™ebaĹľe mÄ›l minimĂˇlnÄ› ĹˇedesĂˇt, jeho atletickĂˇ

postava byla samĂ˝ sval. Sotva ho Zavala jednou vyfotografoval, rozhlĂ©dl se bÄ›lovlasĂ˝ muĹľ po garĂˇĹľi, jako by snad zaslechl tichĂ© cvaknutĂ spouĹˇtÄ› ÄŤi jemnĂ© pĹ™edenĂ motorku pro pĹ™evĂjenĂ filmu. Zavala se vmĂˇÄŤknul do stĂnu a radÄ›ji ani nedĂ˝chal. Pak se ozvalo bouchnutĂ dveĹ™Ă a limuzĂna odjela.

BÄ›hem onoho zlomku vteĹ™iny, po kterĂ˝ mÄ›l v hledĂˇÄŤku bÄ›lovlasĂ©ho muĹľe, si jeho podobu stihl vrĂ˝t do pamÄ›ti. TeÄŹ

se opĂral o chladivĂ˝ beton a snaĹľil se vzpamatovat. Nemohl uvÄ›Ĺ™it vlastnĂm oÄŤĂm. Toho muĹľe pĹ™ece pĹ™ednedĂˇvnem potkal v ArizonÄ›. Byl si tĂm jist, tĹ™ebaĹľe teÄŹ mÄ›l na sobÄ› na zakĂˇzku uĹˇitĂ˝ oblek a byl hladce oholen. TenkrĂˇt ho vidÄ›l v pracovnĂm odÄ›vu, mÄ›l dlouhĂ© vlasy a hustĂ© bĂlĂ© vousy. Byla s nĂm manĹľelka, dnes jiĹľ mrtvĂˇ. A Ĺ™Ăkal si George Wintage.

Rychle se ovlĂˇdl a rozbÄ›hl se k vypĹŻjÄŤenĂ©mu autu. KdyĹľ vyjel z garĂˇĹľĂ, vydal se za limuzĂnou, dbal ale na to, aby mezi obÄ›ma auty byl vĹľdy minimĂˇlnÄ› jeĹˇtÄ› jeden dalĹˇĂ vĹŻz.

Napojili se na dĂˇlnici a zamĂĹ™ili po nĂ ven z mÄ›sta, smÄ›rem na severozĂˇpad. OkolnĂ rovinu po ÄŤase vystĹ™Ădaly kopce a lesy.

KdyĹľ opustili hustÄ› zastavÄ›nou oblast, limuzĂna podstatnÄ› zrychlila. JejĂ Ĺ™idiÄŤ jakĂ©koli rychlostnĂ limity oÄŤividnÄ› ignoroval. Zavala takĂ© pĹ™idal plyn, ale jen tak, aby vĹŻz neztratil z dohledu. KdyĹľ uĹľ se zaÄŤalo ĹˇeĹ™it, opustili dĂˇlnici a napojili se na dvouproudou silnici s mnohem Ĺ™idĹˇĂm provozem. Zavala odstup pro jistotu jeĹˇtÄ› zvÄ›tĹˇil.

PĹ™ibliĹľnÄ› po hodinÄ› jĂzdy spatĹ™il brzdovĂˇ svÄ›tla a limuzĂna nÄ›kam zmizela. Zpomalil. Po chvĂli spatĹ™il umÄ›lohmotnĂ˝

reflektor pĹ™ibitĂ˝ na kmen jednoho stromu. OznaÄŤoval jakousi odboÄŤku s nezpevnÄ›nĂ˝m povrchem. PokraÄŤoval v jĂzdÄ› po silnici, aby tak vytvoĹ™il zdĂˇnĂ, Ĺľe jede nÄ›kam jinam, po nÄ›kolika stech yardech se ale otoÄŤil a vrĂˇtil se zpĂˇtky k svÄ›telnĂ©mu odrĂˇĹľeÄŤi.

KdyĹľ vypnul svÄ›tla, doĹˇel k nĂˇzoru, Ĺľe pokud bude dodrĹľovat rychlost trochu sviĹľnÄ›jĹˇĂ chĹŻze, bude po tĂ© praĹˇnĂ©

cestÄ› schopen jet. Divil se jen, co takovĂ© velkĂ© zvĂĹ™e jako Halcon dÄ›lĂˇ v tak odlehlĂ© divoÄŤinÄ›. TĹ™eba tu mĂˇ loveckou chatu. Brzy jej pohltil hlubokĂ˝ les. Ve chvĂlĂch, kdy se stromy ponÄ›kud rozestoupily, objevily se po obou stranĂˇch nĂzkĂ© kopce. PĹ™ed sebou ĹľĂˇdnĂˇ svÄ›tla nevidÄ›l, nijak ho to ale neudivovalo, protoĹľe cesta se neustĂˇle stĂˇÄŤela. ChtÄ›l se vyhnout nepĹ™ĂjemnĂ©mu pĹ™ekvapenĂ, a tak vĹľdy po nÄ›kolika minutĂˇch zastavil, vystoupil z auta a pokraÄŤoval kousek pÄ›Ĺˇky, aby se, jako pĹ™edsunutĂˇ hlĂdka nÄ›jakĂ© prĹŻzkumnĂ©

jednotky, zrakem i sluchem pĹ™esvÄ›dÄŤil, Ĺľe je ÄŤistĂ˝ vzduch.

PĹ™i jednĂ© takovĂ© zastĂˇvce pĹ™ed sebou spatĹ™il nÄ›jakĂ©

svÄ›tlo. OpatrnÄ› mu zamĂĹ™il vstĹ™Ăc. Zjistil, Ĺľe ho vrhĂˇ bodovĂ˝

reflektor namĂĹ™enĂ˝ na brĂˇnu ve vysokĂ©m drĂˇtÄ›nĂ©m plotu.

VrĂˇtil se k autu, vytlaÄŤil ho z cesty a ve skrytu stromĹŻ se vydal na prĹŻzkum. Stanul na okraji lesa. Mezi plotem a prvnĂmi stromy se tĂˇhl pruh zemÄ›, z nĂĹľ byly vĹˇechny dĹ™eviny odstranÄ›ny. Plot byl pĹ™ibliĹľnÄ› dvakrĂˇt vyĹˇĹˇĂ neĹľ on a nahoĹ™e zabezpeÄŤen spirĂˇlami ostnatĂ©ho drĂˇtu. Na vratech visela ÄŤernÄ› popsanĂˇ bĂlĂˇ cedule. Obsahovala varovĂˇnĂ, aby se cizĂ osoby drĹľely stranou. Objekt stĹ™eĹľen psy cviÄŤenĂ˝mi k okamĹľitĂ©mu Ăştoku. Instinkt ho opÄ›t jednou nezklamal. Nad cedulĂ totiĹľ uvidÄ›l malou skĹ™ĂĹ�ku, kterĂˇ nemohla bĂ˝t niÄŤĂm jinĂ˝m neĹľ bezpeÄŤnostnĂ kamerou.

Plot byl pĹ™ĂliĹˇ vysokĂ˝ na to, aby ho mohl pĹ™elĂ©zt, nemÄ›l nic, co by ho ochrĂˇnilo pĹ™ed ostnatĂ˝m drĂˇtem, nebo potĂ©

psy, a navĂc pĹ™edpoklĂˇdal, Ĺľe celĂˇ ochrannĂˇ bariĂ©ra je stejnÄ›

napojena na nÄ›jakĂ˝ poplaĹˇnĂ˝ systĂ©m. VzpomnÄ›l si, Ĺľe nedaleko odtud zahlĂ©dl jakĂ˝si nĂzkĂ˝ kopec, vrĂˇtil se k autu, nastartoval a zpĂˇteÄŤkou, aby mu nĂˇhodou nezasvĂtily odrazky, se zaÄŤal od plotu vzdalovat. Po chvĂli sjel z cesty a schoval auto do kĹ™ovĂ. Pak se pÄ›Ĺˇky vydal ke kopci a zaÄŤal na nÄ›j stoupat, coĹľ vzhledem k tomu, Ĺľe si nemÄ›l jak posvĂtit, rozhodnÄ› nebylo jednoduchĂ©. NesÄŤetnÄ›krĂˇt o nÄ›co klopĂ˝tl a mnohokrĂˇt musel vycouvat z hustĂ©ho kĹ™ovĂ, nakonec se ale bez vĂˇĹľnÄ›jĹˇĂ nehody dostal aĹľ na vrchol porostlĂ˝ pĹ™evĂˇĹľnÄ› mlĂˇzĂm. NaĹˇel si jeden ponÄ›kud mohutnÄ›jĹˇĂ strom a vyĹˇplhal na nÄ›j tak vysoko, jak to pevnost vÄ›tvĂ umoĹľĹ�ovala.

Ze svĂ©ho mĂsta sice vidÄ›l pĹ™es hornĂ okraj plotu, kromÄ›

brĂˇny ale nic dalĹˇĂho osvÄ›tleno nebylo. ProtoĹľe si uĹľ ale jeho oÄŤi zvykly na tmu, zaÄŤal postupnÄ› rozeznĂˇvat jakĂ©si obrysy. UvÄ›domil si, Ĺľe se dĂvĂˇ na rozsĂˇhlĂ˝ komplex budov.

NÄ›kterĂ© mÄ›ly obdĂ©lnĂkovĂ˝ ÄŤi ÄŤtvercovĂ˝ pĹŻdorys, jinĂ©

ovĂˇlnĂ˝, a vĹˇemu vĂ©vodila nÄ›jakĂˇ mohutnĂˇ pyramida s plochĂ˝m vrcholem. Budovy byly postaveny ze svÄ›tlĂ©ho kamene, kterĂ˝ jako by v mdlĂ©m mÄ›sĂÄŤnĂm svitu matnÄ› zĂˇĹ™il.

Asi nÄ›jakĂ˝ loveckĂ˝ zĂˇmeÄŤek, zamumlal si jen tak pro sebe. Ale to je pĹ™ece ĹˇĂlenĂ©! StarobylĂ© mÄ›sto uprostĹ™ed texaskĂ© divoÄŤiny! Pokusil se zavolat Austinovi, jeho mobilnĂ telefon ale nedokĂˇzal zachytit signĂˇl. Po nÄ›kolika minutĂˇch marnĂ© snahy postĹ™ehnout ve tmÄ› nÄ›jakĂ© detaily doĹˇel k nĂˇzoru, Ĺľe uĹľ stejnÄ› zjistil vĹˇe, co pĹŻvodnÄ› zjistit chtÄ›l, a Ĺľe je ÄŤas slĂ©zt se stromu a vydat se zpÄ›t, v tĂ© chvĂli se ale rozzĂˇĹ™ilo svÄ›tlo a jemu se naskytl zvlĂˇĹˇtnĂ pohled. Znova pevnÄ› sevĹ™el vÄ›tev a fascinovanÄ› se zadĂval na podivnou scĂ©nu, kterĂˇ se zaÄŤala odehrĂˇvat pĹ™ed jeho oÄŤima.

33 KAPITOLA

GonzĂˇles se ve tmÄ› chvÄ›l zimou. PĹ™Ăˇl si, aby se mu kulka, na kterou ÄŤekal, zaryla do zad dĹ™Ăv, neĹľ v tom ledovĂ©m noÄŤnĂm vzduchu zmrzne. Znovu proklel tu AmeriÄŤanku. To jĂ vdÄ›ÄŤĂ za to, Ĺľe je teÄŹ tady, to ona zhatila jeho marockĂ˝ Ăşkol. Jeho vzteklĂ© Ăşvahy byly nĂˇhle pĹ™eruĹˇeny. RozzĂˇĹ™ilo se bodovĂ© svÄ›tlo a on pĹ™ed sebou spatĹ™il jakĂ©hosi neskuteÄŤnĂ©ho tvora, napĹŻl ÄŤlovÄ›ka, napĹŻl zvĂĹ™e.

Od krku dolĹŻ to byl svalnatĂ˝ muĹľ s bronzovÄ› zbarvenou kĹŻĹľĂ. Kolem pasu mÄ›l uvĂˇzĂˇnu bedernĂ rouĹˇku, kterĂˇ hĂ˝Ĺ™ila jasnĂ˝mi barvami, zelenou, Ĺľlutou a rumÄ›lkovou. PodivnĂ©

vĂ˝rĹŻstky, kterĂ˝ch si vĹˇiml na jeho kyÄŤlĂch, byly, jak zjistil pĹ™i bliĹľĹˇĂm pohledu, jakĂ©si koĹľenĂ© chrĂˇniÄŤe. ObliÄŤej mu kryla maska vytvoĹ™enĂˇ zĹ™ejmÄ› nÄ›jakĂ˝m ĹˇĂlencem ve chvĂlĂch absolutnĂ nepĹ™ĂÄŤetnosti. NefritovÄ› zbarvenĂˇ tlama byla dlouhĂˇ, ĹˇupinatĂˇ, uvnitĹ™ plnĂˇ ĹˇpiÄŤatĂ˝ch a jako bĹ™itva ostrĂ˝ch zubĹŻ, z oÄŤĂ vyzaĹ™ovala krvelaÄŤnost. Vzadu hlavu pokrĂ˝valo dlouhĂ© peĹ™Ă z kvesala. Monstrum, s nahnÄ›dlĂ˝mi paĹľemi zkĹ™ĂĹľenĂ˝mi na hladkĂ˝ch a ĹˇirokĂ˝ch prsou, se pĹ™ed nĂm tyÄŤilo nehybnÄ› jako socha.

â€žMadre mia,â€ś ozvalo se zleva dÄ›sem naplnÄ›nĂ©

zakĹ�ourĂˇnĂ. â€žSilencio,â€ś zavrÄŤel GonzĂˇles na kapitĂˇna vznĂˇĹˇedla. DobĹ™e si pamatoval, co jim bylo Ĺ™eÄŤeno. MajĂ zĹŻstat zticha, nebo budou zastĹ™eleni. NezemĹ™e pĹ™ece jen proto, Ĺľe nÄ›jakĂ˝ ufĹ�ukanĂ˝ zbabÄ›lec nedokĂˇĹľe drĹľet hubu. To muĹľ po jeho pravici se mu lĂbil vĂc. Pohyboval se jistÄ› a tiĹˇe, pravĂ˝ zabijĂˇk, jako on sĂˇm. Za jinĂ˝ch okolnostĂ by se s nĂm rĂˇd pustil do Ĺ™eÄŤi o vraĹľednĂ˝ch dovednostech, jeĹľ si osvojil jako hubenĂ˝ a trudovitĂ˝ vĂ˝rostek ve ĹˇpinavĂ˝ch ulicĂch Buenos Aires, kdyĹľ se snaĹľil pĹ™eĹľĂt boj s likvidaÄŤnĂmi komandy najatĂ˝mi mĂstnĂmi podnikateli. Ti totiĹľ povaĹľovali pouliÄŤnĂ sebranku za Ĺˇkodnou. GonzĂˇlesovi sotva uschlo mlĂko na bradÄ› a uĹľ se nabĂdl majitelĹŻm obchodĹŻ, Ĺľe se dostane mezi tu lĹŻzu, kterou tak dobĹ™e znal, a noĹľem ÄŤi drĂˇtem ji bude ve spĂˇnku postupnÄ› likvidovat. KdyĹľ vyrostl, zaÄŤal dostĂˇvat sloĹľitÄ›jĹˇĂ Ăşkoly. Konkurenty. Politiky.

NevÄ›rnĂ© manĹľelky. PĹ™edÄŤasnÄ› je posĂlal na onen svÄ›t.

PistolĂ. NoĹľem. Trochou toho muÄŤenĂ. VyslouĹľil si povÄ›st ÄŤlovÄ›ka, kterĂ˝ do puntĂku provede, za co dostane zaplaceno.

Cvak.

RozzĂˇĹ™ilo se dalĹˇĂ svÄ›tlo. Odhalilo druhou svalnatou postavu, jen s jinou maskou. Tahle pĹ™edstavovala jaguĂˇĹ™i hlavu s vycenÄ›nĂ˝mi zuby a krvavÄ› rudĂ˝m jazykem.

GonzĂˇles opÄ›t v duchu zaklel. StojĂ tu v zimÄ› a nÄ›kdo na nÄ›j posĂlĂˇ maĹˇkary! To nenĂ fĂ©r. Jenom proto, Ĺľe se mu pĂˇrkrĂˇt trochu nevedlo. KdyĹľ ho zĂˇstupci bratrstva oslovili, prosazovali se uĹľ v oboru mladĹˇĂ. VĹŻbec netuĹˇil, Ĺľe nÄ›jakĂ˝

takovĂ˝ spolek existuje, oni ale vÄ›dÄ›li o nÄ›m. ĂšplnÄ› vĹˇechno.

ChtÄ›li, aby pro nÄ› plnil zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkoly. StĂˇrnoucĂ zabijĂˇk bez vĂˇhĂˇnĂ souhlasil. Platili dobĹ™e. A prĂˇce to nebyla tÄ›ĹľkĂˇ. Jako za starĂ˝ch ÄŤasĹŻ na ulici. ObÄŤas zazvonil telefon. NÄ›kam se vetĹ™el a kohosi zabil. Nic sloĹľitĂ©ho. Jako tĹ™eba ten Ăşkol v Maroku.

Maroko. PĹ™Ăˇl si, aby to slovo v ĹľivotÄ› neslyĹˇel.

PrĂ˝ to bude jednoduchĂˇ prĂˇce, Ĺ™ekl mu tenkrĂˇt do telefonu kdosi z Madridu. NeozbrojenĂ a nic zlĂ©ho netuĹˇĂcĂ vÄ›dci. VetĹ™Ăt se do expedice. PoÄŤkat na vhodnĂ˝ okamĹľik, vytĂˇhnout je z postele, zmasakrovat je jako dobytek a rychle se zbavit tÄ›l, aby po nich nezĹŻstala ani stopa. Kdyby jen nebylo tĂ© mrchy s ruskĂ˝m jmĂ©nem! Pane na nebi, jak krĂˇsnÄ›

by si s nĂ pohrĂˇl! KolikrĂˇt se oÄŤima popĂˇsl na tom jejĂm ĹˇtĂhlĂ©m tÄ›le, kdyĹľ sedÄ›la pĹ™ed stanem a ÄŤesala si vlasy. V

odpolednĂm slunci mÄ›ly barvu zralĂ© pĹˇenice. KdyĹľ spolu mluvili, byla sice sluĹˇnĂˇ, ale tak nepĹ™ĂjemnĂˇ! Chovala se, jako by byl jen mravenec, kterĂ©ho si mĂˇ smĂ©st ze svĂ˝ch ĹˇtĂhlĂ˝ch nohou. Hodlal si vychutnat, aĹľ bude Ĺˇkemrat o Ĺľivot a nabĂzet to jedinĂ©, co nabĂdnout mĹŻĹľe, to svĂ© boĹľskĂ© tÄ›lo.

KdyĹľ ale vtrhnul do jejĂho stanu, nebyla tam, a kdyĹľ ji spolu s ostatnĂmi zaÄŤal pronĂˇsledovat, bÄ›Ĺľela jako s vÄ›trem o zĂˇvod. TĹ™ikrĂˇt ji uĹľ bratrstvo mÄ›lo v rukou, nikdy se mu ale nepodaĹ™ilo zlikvidovat ji. VznĂˇĹˇedlo se ji marnÄ› pokouĹˇelo pĹ™evĂˇlcovat a utopit. ÄŚlenovĂ© komanda, kterĂ© mÄ›lo dokonÄŤit prĂˇci na tĂ© agenturnĂ lodi, byli postĹ™Ăleni nebo seĹľehnuti na popel. PĹ™eĹľil jen jeho tĂ˝m.

Rozkaz dostavit se do Texasu jej nepĹ™ekvapil.

PĹ™edpoklĂˇdal, Ĺľe bude ostĹ™e pokĂˇrĂˇn, dostane zaplaceno mĂ©nÄ›, neĹľ kolik bylo domluveno, a Ĺľe mu pak pĹ™idÄ›lĂ novĂ˝

Ăşkol. MĂsto toho na nÄ›j nÄ›jacĂ chlĂˇpci namĂĹ™ili pistole a zavĹ™eli ho k ostatnĂm neĹˇĹĄastnĂkĹŻm. A kdyĹľ se pak setmÄ›lo, odvezli je nÄ›kam do noci, kamsi je zavedli a pĹ™ikĂˇzali jim, aby zĹŻstali bez hnutĂ stĂˇt. Jestli se pohnou nebo tĹ™eba jen hlesnou, budou prĂ˝ zastĹ™eleni. A tak ÄŤekali a jen vystraĹˇenÄ›

poslouchali, jak se nocĂ nese vytĂ kojotĹŻ. AĹľ doteÄŹ.

Cvak. SvÄ›tlo zalilo tĹ™etĂ postavu. PrĂˇzdnĂ© oÄŤnĂ dĹŻlky, Ĺˇkleb nevyhnutelnosti osudu. Maska smrti.

Ze tmy zahĹ™mÄ›l z reproduktorĹŻ nÄ›jakĂ˝ hlas. â€žZdravĂm vĂˇs, bratĹ™i,â€ś udeĹ™ila je do uĹˇĂ aristokratickĂˇ kastilskĂˇ

ĹˇpanÄ›lĹˇtina.

â€žBuÄŹte pozdraven, lorde Halcone,â€ś odpovÄ›dÄ›ly mu sborem jakĂ©si hlasy.

â€žVĹˇichni vĂme, proÄŤ zde jsme. TĹ™i naĹˇi ÄŤlenovĂ© dostali Ăşkol, kterĂ˝m mÄ›li pĹ™ispÄ›t naĹˇĂ vzneĹˇenĂ© vÄ›ci, a zklamali naĹˇi dĹŻvÄ›ru.â€ś Hlas se na okamĹľik odmlÄŤel. â€žZa selhĂˇnĂ je jedinĂ˝

trest, smrt.â€ś A je to tady, pomyslel si GonzĂˇles. Ale co, vĹľdyĹĄ to nebyl zase tak ĹˇpatnĂ˝ Ĺľivot. Pokusil se pĹ™ipravit na krupobitĂ stĹ™el, kterĂ© kaĹľdou chvĂli pĹ™ilĂ©tnou a zaryjĂ se mu do tÄ›la. Doufal jen, Ĺľe to probÄ›hne rychle. Nohy, nezvyklĂ©

na tak dlouhĂ© postĂˇvĂˇnĂ, ho uĹľ bolely. Pak sebou pĹ™ekvapenÄ›

Ĺˇkubl. Odkudsi ze tmy pĹ™ilĂ©tl nÄ›jakĂ˝ kulatĂ˝ ÄŤerno-bĂlĂ˝

pĹ™edmÄ›t a s ĹľuchnutĂm dopadl na zem. GonzĂˇlez se nejprve domnĂval, Ĺľe je to snad fotbalovĂ˝ mĂÄŤ, kdyĹľ se ale po chvilce kutĂˇlenĂ zastavil pĹ™ibliĹľnÄ› uprostĹ™ed mezi nĂm a tĹ™emi muĹľi v maskĂˇch, zjistil, Ĺľe ony ÄŤernĂ© skvrny jsou ve skuteÄŤnosti namalovanĂ© lebky.

A pak se znovu ozval ten hlas. â€žDostanete Ĺˇanci vybojovat si Ĺľivot. O tom, jestli budete ĹľĂt, nebo zemĹ™ete, rozhodne hra.â€ś

Reflektory pohasly a tĹ™i podivnĂ© postavy zmizely. Ale jen na okamĹľik. RozzĂˇĹ™ila se totiĹľ ostrĂˇ svÄ›tla, kterĂˇ ozĂˇĹ™ila celĂ© okolĂ. Napravo i nalevo se tĂˇhly dvÄ› rovnobÄ›ĹľnĂ©

kamennĂ© zdi. ZĂˇhadnĂˇ trojice, nynĂ uĹľ bez masek, stĂˇla na opaÄŤnĂ©m konci takto vymezenĂ©ho prostoru. Na obou zdech se pĹ™ibliĹľnÄ› v polovinÄ› jejich vĂ˝Ĺˇky nachĂˇzel vĹľdy jeden kruh zdobenĂ˝ reliĂ©fem, kterĂ˝ na prvnĂ pohled pĹ™ipomĂnal hlavu papouĹˇka ara. NÄ›kde v Ĺˇeru nahoĹ™e na zdi byli lidĂ©.

JakĂ˝msi ĹˇestĂ˝m smyslem GonzĂˇles cĂtil jejich pohyb. Podle hlasĹŻ jich musely bĂ˝t snad stovky.

â€žTen

mĂÄŤ

pĹ™edstavuje

osud,â€ś

zahĹ™mÄ›ly

opÄ›t

reproduktory. â€žHĹ™iĹˇtÄ› je vesmĂrem. Hlavy kajmana, jaguĂˇra a smrti symbolizujĂ bohy podsvÄ›tĂ, vaĹˇe protivnĂky. Pravidla jsou uĹľ dva tisĂce let stejnĂˇ. BohovĂ© budou pouĹľĂvat nohy.

Vy mĹŻĹľete pouĹľĂt nohy i ruce. VaĹˇĂm Ăşkolem je dopravit mĂÄŤ na druhou stranu hĹ™iĹˇtÄ›. TĂ˝m, kterĂ©mu se podaĹ™Ă dostat mĂÄŤ skrz kruh, vyhrĂˇvĂˇ. Kdo prohraje, zemĹ™e.â€ś GonzĂˇlez byl ohromen. JeĹľĂĹˇi Kriste, fotbal. MajĂ si zahrĂˇt o vlastnĂ Ĺľivoty nÄ›jakou podivnou kopanou! Jako kluk ho hrĂˇval na ulici a pozdÄ›ji dokonce za jedno amatĂ©rskĂ© muĹľstvo, a to celkem dobĹ™e. Po vĹˇem tom chlastu, drogĂˇch a ĹľenskĂ˝ch to uĹľ ale urÄŤitÄ› nebude ono. Jeho snÄ›dĂ©

tÄ›lo bylo sice jeĹˇtÄ› stĂˇle plnĂ© sĂly, narostlo mu ale bĹ™icho a uĹľ nestaÄŤil s dechem.

â€žUĹľ jste nÄ›kdy hrĂˇli fotbal?â€ś procedil koutkem Ăşst.

â€žTrochu,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu druhĂ˝ zabijĂˇk. â€žV Ăştoku.â€ś â€žJĂˇ byl brankĂˇĹ™,â€ś prohlĂˇsil kapitĂˇn vznĂˇĹˇedla vyplaĹˇenÄ›.

â€žBude to hra o Ĺľivot,â€ś Ĺ™ekl varovnÄ› GonzĂˇles. â€žĹ˝ĂˇdnĂˇ

omezenĂ. VĹˇechno je dovoleno. ChĂˇpete?â€ś Oba muĹľi pĹ™ikĂ˝vli.

Trojice na druhĂ© stranÄ› hĹ™iĹˇtÄ› ÄŤekala na jejich prvnĂ pohyb.

â€žVykopnu,â€ś oznĂˇmil svĂ˝m druhĹŻm GonzĂˇles. S oÄŤima upĹ™enĂ˝ma na mĂÄŤ se prudce rozbÄ›hl, napĹ™Ăˇhl nohu a prudce jĂ Ĺˇvihnul dopĹ™edu. MĂÄŤ byl mnohem tÄ›ĹľĹˇĂ, neĹľ pĹ™edpoklĂˇdal.

Asi z gumy, ale plnĂ©. Dal sice do kopu veĹˇkerou sĂlu, jeho muĹˇka ale nestĂˇla za nic, takĹľe mĂÄŤ se jen odrazil od zdi a dopadl pĹ™Ămo pĹ™ed jejich soupeĹ™e.

ProstĹ™ednĂ hrĂˇÄŤ z druhĂ©ho muĹľstva byl u mĂÄŤe jako blesk.

Zpracoval ho a obratnÄ› s nĂm vyrazil do stĹ™edu hĹ™iĹˇtÄ›. Jeho spoluhrĂˇÄŤi ho kryli po obou stranĂˇch. Vypadali jako trojÄŤata.

VĹˇichni mÄ›li pevnĂˇ bronzovĂˇ tÄ›la, ÄŤernĂ© vlasy zastĹ™iĹľeny do ofiny, kterĂˇ jim konÄŤila jen tÄ›snÄ› nad tmavĂ˝ma neteÄŤnĂ˝ma oÄŤima.

MuĹľ s mĂÄŤem si vĹˇimnul, Ĺľe se GonzĂˇles pohnul jeho smÄ›rem, a tak balon pĹ™ihrĂˇl doleva. GonzĂˇlese ale mĂÄŤ

nezajĂmal. Hodlal mrzaÄŤit. Pro nÄ›j to byly jednoduchĂ© poÄŤty.

StaÄŤĂ zmrzaÄŤit jednoho muĹľe, a protivnĂk pĹ™ijde o tĹ™etinu muĹľstva. Sklonil hlavu a vyrazil proti muĹľi, kterĂ˝ prĂˇvÄ›

odehrĂˇl mĂÄŤ. Ten zĹŻstal chladnokrevnÄ› stĂˇt. PoÄŤkal si, aĹľ GonzĂˇles dobÄ›hne tĂ©mÄ›Ĺ™ k nÄ›mu, pak hbitÄ› uhnul do strany a nastavil mu nohu. GonzĂˇles se pokusil zastavit, bylo uĹľ ale pozdÄ›, o nastavenou nohu zakopnul a sloĹľil se na zem tak prudce, Ĺľe mu pĹ™i dopadu hlasitÄ› scvakly ÄŤelisti.

NaraĹľenĂˇ Ĺľebra ho sice bolela, ignoroval ale bolest, vydrĂˇpal se na nohy a pokusil se zapojit do rychle se odvĂjejĂcĂho stĹ™etnutĂ. Jeho kolega zabijĂˇk se neĂşspÄ›ĹˇnÄ›

pokusil zĂskat mĂÄŤ, vzĂˇpÄ›tĂ ale trefil svĂ©ho protivnĂka alespoĹ� loktem do hrudnĂku, za coĹľ byl odmÄ›nÄ›n bolestivĂ˝m heknutĂm.

GonzĂˇles nezĹŻstal pozadu. NamĂĹ™il si to pĹ™Ămo na tohoto muĹľe a tÄ›lem do nÄ›j zezadu vrazil. ProtivnĂk odlĂ©tl a padl na kolena, na rozdĂl od ostatnĂch lidĂ, kteĹ™Ă by se ocitli v podobnĂ© pozici, ale okamĹľitÄ› stĂˇl zase na nohou a hnal se za svĂ˝m spoluhrĂˇÄŤem, kterĂ˝ s mĂÄŤem mĂĹ™il ke konci hĹ™iĹˇtÄ›.

GonzĂˇles jen zdÄ›ĹˇenÄ› zĂral. Tak brzy. TĹ™i na jednoho.

V cestÄ› jim stĂˇl pouze kapitĂˇn vznĂˇĹˇedla. MuĹľ s mĂÄŤem protivnĂka sice vidÄ›l, ale podcenil ho. MĂsto toho, aby nahrĂˇl do boku lĂ©pe postavenĂ©mu spoluhrĂˇÄŤi, kterĂ˝ by pak mohl pohodlnÄ› vystĹ™elit, rozhodl se s balonem projĂt. BÄ›Ĺľel pĹ™ĂliĹˇ

rychle na to, aby mohl prudce zmÄ›nit smÄ›r, aniĹľ by ztratil mĂÄŤ, a tak se pokusil o fintu. PodĂval se doleva, ale vzĂˇpÄ›tĂ udÄ›lal kliÄŤku doprava.

KapitĂˇn vznĂˇĹˇedla lest prohlĂ©dl a s napĹ™aĹľenĂ˝m pĹ™edloktĂm vyrazil vpĹ™ed. KdyĹľ jeho loket narazil do muĹľovy ÄŤelisti, rychlosti obou muĹľĹŻ se seÄŤetly, ozvalo se hlasitĂ© kĹ™upnutĂ lĂˇmajĂcĂ se kosti a zasaĹľenĂ˝ soupeĹ™ vyletÄ›l do vzduchu. Po dopadu na zem zĹŻstal s krvĂˇcejĂcĂmi Ăşsty leĹľet. GonzĂˇles sice stÄ›ĹľĂ popadal dech, ĂşspÄ›ch spoluhrĂˇÄŤe mu ale vlil ÄŤerstvou krev do Ĺľil.

Nakopl mĂÄŤ, kterĂ˝ mu zĹŻstal leĹľet pĹ™Ămo u nohou, a poslal jej do mezery mezi obÄ›ma zbĂ˝vajĂcĂmi protihrĂˇÄŤi, kteĹ™Ă se k nÄ›mu vrhli, aniĹľ by svĂ©mu leĹľĂcĂmu druhovi vÄ›novali sebemenĹˇĂ pohled. Vyrazil ze sebe triumfĂˇlnĂ vĂ˝kĹ™ik a rozbÄ›hl se za mĂÄŤem. Ĺ�Ătil se proti obÄ›ma muĹľĹŻm jako bowlingovĂˇ koule. MÄ›l je v plĂˇnu jednoduĹˇe odmrĹˇtit do stran. Jeden z nich proti nÄ›mu vystĹ™elil rukou a moĹľnĂˇ by mu i zlomil hrtan, dlaĹ� se mu ale svezla po GonzĂˇlesovÄ›

masitĂ© bradÄ›. V tĂ© chvĂli GonzĂˇles pochopil, Ĺľe pravidlo, podle kterĂ©ho protivnĂk nesmĂ pouĹľĂvat ruce, se tĂ˝kĂˇ pouze mĂÄŤe.

K volnĂ©mu balonu se dostal jeho spoluhrĂˇÄŤ nĂˇjemnĂ˝

vrah, soupeĹ™ ho o nÄ›j ale rychle obral a teÄŹ se blĂĹľil ke GonzĂˇlesovi. ProtivnĂk si vĹˇiml, Ĺľe se k nÄ›mu Ĺľene kapitĂˇn vznĂˇĹˇedla, aby ho zastavil, a tak se rozhodl zmÄ›nit smÄ›r a pokusit se probÄ›hnout kolem pomalejĹˇĂho GonzĂˇlese. Ten opÄ›t ignoroval mĂÄŤ a na muĹˇku si vzal radÄ›ji protihrĂˇÄŤe.

RozmĂˇchl se a vymrĹˇtil ĹˇpiÄŤku boty proti jeho slabinĂˇm.

ProtivnĂk se ale v bÄ›hu vytoÄŤil, nastavil svĹŻj bok tak, aby kopnutĂ zasĂˇhlo jen koĹľenĂ© chrĂˇniÄŤe, a pak s mĂÄŤem pokraÄŤoval dĂˇle ke konci hĹ™iĹˇtÄ›. Z boku se v tĂ© chvĂli ale pĹ™ihnal zabijĂˇk, ukopl mu mĂÄŤ, pak balon dohnal a napĂˇlil ho ke stĹ™edu hracĂ plochy. NeĹľ ho mohl kdokoli zastavit, uchopil mĂÄŤ do rukou, zvedl ho nad hlavu a namĂĹ™il na kruh.

MoĹľnĂˇ by to byl pĹ™esnĂ˝ hod, jenĹľe tÄ›snÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ mĂÄŤ opustil jeho dlanÄ›, dostal Ăşder pĹ™Ămo mezi lopatky.

Balon opsal oblouk, dopadl shora na okraj kruhu a odrazil se od nÄ›j zpĂˇtky na zem.

DivĂˇci zĹ™ejmÄ› s napÄ›tĂm vĹˇe sledovali, neboĹĄ dav v Ĺˇeru pochvalnÄ› zamruÄŤel.

TeÄŹ to je uĹľ jinĂˇ hra. TĹ™i proti dvÄ›ma. GonzĂˇles sice funÄ›l jak lokomotiva, nÄ›kde hluboko v srdci ale cĂtil, Ĺľe zvĂtÄ›zĂ.

ProtivnĂci je pozornÄ› pozorovali, jejich ĹˇirokĂ© obliÄŤeje s vystouplĂ˝mi lĂcnĂmi kostmi ale neprozrazovaly ĹľĂˇdnĂ©

emoce, jako by byly vytesĂˇny z Ĺľuly. MĂÄŤ, jenĹľ mÄ›l pĹ™edstavovat osud, spoÄŤĂval uprostĹ™ed mezi obÄ›ma muĹľstvy.

GonzĂˇles uĹľ zaÄŤĂnal bĂ˝t vyÄŤerpanĂ˝. VÄ›dÄ›l, Ĺľe takovĂ© tempo uĹľ dĂ©le neĹľ pĂˇr minut nevydrĹľĂ.

â€žNa nÄ›!â€ś vyrazil ze sebe.

ZoufalstvĂ je opÄ›t stmelilo v tĂ˝m. Oba krajnĂ muĹľi vyrazili proti soupeĹ™ĹŻm, zatĂmco GonzĂˇlez postupoval uprostĹ™ed s mĂÄŤem. NepospĂchal. Ve vhodnĂ˝ okamĹľik napĹ™Ăˇhl nohu, aby prudkĂ˝m kopem poslal balon vysoko do vzduchu. RĂˇna mu sedla. KdyĹľ ucĂtil na nĂˇrtu pevnĂ˝ povrch mĂÄŤe, ovlĂˇdl ho uspokojivĂ˝ pocit. KulatĂˇ raka osudu se vznesla. ZdĂˇlo se, Ĺľe nenĂ nic, co by ji mohlo zastavit.

AvĹˇak v okamĹľiku, kdy mĂÄŤ zaÄŤal stoupat, se muĹľ, o kterĂ©ho se mÄ›l postarat zabijĂˇk, vyhnul obratnÄ› jeho Ăştoku a skoÄŤil do rĂˇny. Ve vzduchu se pĹ™etoÄŤil tak, Ĺľe ho mĂÄŤ udeĹ™il do koĹľenĂ©ho chrĂˇniÄŤe na boku. S hlasitĂ˝m plesknutĂm se od nÄ›j odrazil pĹ™Ămo do jeho spoluhrĂˇÄŤe, kterĂ˝ se skĂˇcel na zem.

GonzĂˇles si nejdĹ™Ăve myslel, Ĺľe zasaĹľenĂ˝ muĹľ byl sraĹľen, ten ale dobĹ™e vÄ›dÄ›l, co dÄ›lĂˇ. SevĹ™el mĂÄŤ mezi kotnĂky, rukama se zapĹ™el o zem, prohnul se, pak se prudce narovnal a vymrĹˇtil balon do vzduchu. Jeho spoluhrĂˇÄŤ mĂÄŤ nabral hlavou a ten zamĂĹ™il ke kruhu. Na okamĹľik to vypadalo, Ĺľe nemĂˇ dostateÄŤnou rychlost, aby dolĂ©tl aĹľ k nÄ›mu, ale byl to jen klam. MĂÄŤ proklouzl kruhem a dopadl na zem.

Bylo po hĹ™e.

Vzduch naplnil nadĹˇenĂ˝ ryk pĹ™ihlĂĹľejĂcĂch.

Pak se rozhostilo ticho.

GonzĂˇles a jeho druzi zĹŻstali vyÄŤerpanÄ› stĂˇt a jen tÄ›Ĺľce oddychovali. Ĺ aty, prosĂˇklĂ© potem, mÄ›li ĹˇpinavĂ© od hlĂny a trĂˇvy. Ten mĂÄŤ neprolĂ©tl kruhem nĂˇhodou. Bylo to cvikem.

Jen si s nimi pohrĂˇvali. Jejich protivnĂci skuteÄŤnÄ› hrĂˇli jako bozi. NemÄ›li nejmenĹˇĂ Ĺˇanci vyhrĂˇt.

ZeÄŹ, u kterĂ© stĂˇli, byla pokryta ÄŤetnĂ˝mi reliĂ©fy. GonzĂˇles jim pĹ™edtĂm nevÄ›noval valnou pozornost, teÄŹ se na nÄ› ale, po vzoru protihrĂˇÄŤĹŻ, zadĂval. SpatĹ™il nÄ›kolik vyobrazenĂ hrĂˇÄŤĹŻ vzĂˇjemnÄ› se pozorujĂcĂch pĹ™es mĂÄŤ zdobenĂ˝ kresbami lebek. Na jednom reliĂ©fu uĹľ bylo dobojovĂˇno. VĂtÄ›z drĹľel v jednĂ© ruce nĹŻĹľ a ve druhĂ© lidskou hlavu. JejĂ pĹŻvodnĂ majitel kleÄŤel pĹ™ed nĂm, z krku mu tryskala krev a v podobÄ› hadĹŻ

stĂ©kala na zem.

DivĂˇci seĹˇli dolĹŻ, pĹ™istoupili k poraĹľenĂ˝m a pĹ™inutili je pokleknout. NÄ›ÄŤĂ ruka popadla GonzĂˇlese za vlasy a Ĺˇkubla za nÄ› dozadu. Zaklonil hlavu a obnaĹľil tak hrdlo. VÄ›dÄ›l, co pĹ™ijde. Vzduchem se mihly tĹ™i velkĂ© noĹľe podobnĂ© meÄŤĹŻm a na zem padly tĂ©mÄ›Ĺ™ zĂˇroveĹ� tĹ™i hlavy s jiĹľ nevidomĂ˝ma, ale jeĹˇtÄ› stĂˇle hrĹŻzou vytĹ™eĹˇtÄ›nĂ˝ma oÄŤima. DokutĂˇlely se skoro aĹľ k mĂÄŤi, kterĂ˝ zpeÄŤetil jejich osud.

*****

â€žBoĹľe mĹŻj!â€ś zaĹˇeptal Ĺ okovanÄ› Zavala na svĂ©

pozorovatelnÄ› v korunÄ› stromu. Nemohl uvÄ›Ĺ™it vlastnĂm oÄŤĂm. VĂ˝voj utkĂˇnĂ sledoval se zĂˇjmem, ĹľĂˇdnĂ© znepokojenĂ nepociĹĄoval. Byla to vcelku pĹ™ĂjemnĂˇ podĂvanĂˇ. I na tu vzdĂˇlenost mu bylo jasnĂ©, Ĺľe jde o skuteÄŤnÄ› chlapskou hru.

Ale aĹľ v jejĂm samotnĂ©m zĂˇvÄ›ru pochopil, jak osudnĂˇ je pro poraĹľenĂ©. Slezl se stromu a rozbÄ›hl se porostem k autu.

*****

SĂˇl, kterĂ˝ se skrĂ˝val v nitru pyramidy, byl obrovskĂ˝.

PodĂ©l vnitĹ™nĂch stÄ›n z kamennĂ˝ch kvĂˇdrĹŻ stĂˇly sklenÄ›nĂ©

vitrĂny, kterĂ© obsahovaly celĂ© tucty nefritovĂ˝ch masek nevyÄŤĂslitelnĂ© ceny. Na jednĂ© zdi visela obrovskĂˇ

obrazovka. KdyĹľ GonzĂˇles a jeho druzi naposledy vydechli, Halcon se od nĂ odvrĂˇtil a pohlĂ©dl na ĹˇkaredÄ› zjizvenĂ©ho muĹľe, kterĂ˝ sedÄ›l v kĹ™esle vedle nÄ›j a kouĹ™il doutnĂk.

â€žChtÄ›l byste se na to podĂvat jeĹˇtÄ› jednou, Guzmane?â€ś â€žJestli by vĂˇm to nevadilo, pane, mrknul bych se aĹľ na sestĹ™ih toho nejzajĂmavÄ›jĹˇĂho,â€ś odpovÄ›dÄ›l muĹľ s jizvou.

Halcon mĂˇvnul rukou smÄ›rem k nÄ›jakĂ©mu skrytĂ©mu senzoru. Obrazovka potemnÄ›la.

â€žNesnaĹľte se mi namluvit, Ĺľe vĂˇs ta hra pĹ™estĂˇvĂˇ bavit.â€ś â€žJeĹˇtÄ› nejsem tak starĂ˝, abych se pĹ™eorientoval na kriket, pane,â€ś odvÄ›til Guzman a napil se ze skleniÄŤky. â€žTakovĂˇ

utkĂˇnĂ jsou ale pĹ™ĂliĹˇ krĂˇtkĂˇ a ÄŤlovÄ›k nemĂˇ moĹľnost vychutnat si obratnost hrĂˇÄŤĹŻ a jejich finesy.â€ś Halcon sĂˇhl do koĹľenĂ©ho a zlatem zdobenĂ©ho zvlhÄŤovaÄŤe doutnĂkĹŻ, jeden vytĂˇhl, zapĂˇlil si a zkoumavÄ› se pĹ™es kouĹ™ na Guzmana zahledÄ›l. Jeho pĹ™ĂmoÄŤarĂˇ odpovÄ›ÄŹ ho nepĹ™ekvapila. Znal Guzmana uĹľ od narozenĂ. HalconĹŻv otec tehdy svĂ©ho spolehlivĂ©ho poskoka povÄ›Ĺ™il Ăşkolem osobnÄ› se starat o synovu bezpeÄŤnost. V tom vysokĂ©m muĹľi nebyla ani Ĺˇpetka nÄ›jakĂ© lstivosti. Pro takovĂ©ho machiavelistickĂ©ho pletichĂˇĹ™e, jako byl Halcon, pĹ™edstavoval kontakt s nÄ›kĂ˝m takto zaloĹľenĂ˝m hotovĂ˝ balzĂˇm na duĹˇi. Znovu pohlĂ©dl na temnou obrazovku. â€žMĂˇte pravdu,â€ś pronesl znechucenÄ›.

â€žPodobnĂ© smÄ›ĹˇnĂ© ĹˇarvĂˇtky poĹˇkozujĂ samotnou podstatu tĂ©

hry, snahu nahnat lidem strach, vynutit si jejich posluĹˇnost a zĂˇroveĹ� jim poskytnout pocit pĂ˝chy na vlastnĂ kulturnĂ dÄ›dictvĂ.â€ś

SĂˇhl po telefonnĂm sluchĂˇtku. â€žAĹĄ se vĂtÄ›znĂ© druĹľstvo srovnĂˇ tak, abych na nÄ› vidÄ›l, a pĹ™ichystĂˇ k udĂlenĂ cen,â€ś rozkĂˇzal ĂşseÄŤnÄ› a pak pĹ™istoupil ke sklenÄ›nĂ© skĹ™ĂĹ�ce, ve kterĂ© se nachĂˇzelo nÄ›kolik puĹˇek a jednoruÄŤnĂch stĹ™elnĂ˝ch zbranĂ. Vyndal puĹˇku s teleskopickĂ˝m zamÄ›Ĺ™ovaÄŤem.

â€žPojÄŹte, Guzmane,â€ś Ĺ™ekl.

Halcon vyĹˇel na temnĂ˝ balkon, z nÄ›hoĹľ byl vidÄ›t celĂ˝

komplex. VĂtÄ›zovĂ© uĹľ stĂˇli seĹ™azeni na jasnÄ› zelenĂ©m travnatĂ©m povrchu hĹ™iĹˇtÄ›. ZapĹ™el si paĹľbu puĹˇky do ramene a zahledÄ›l se do zamÄ›Ĺ™ovaÄŤe. TĹ™ikrĂˇt plynule natĂˇhl zĂˇvÄ›r, tĹ™ikrĂˇt zmĂˇÄŤkl spouĹˇĹĄ a tĹ™ikrĂˇt zahĹ™mÄ›l do noci vĂ˝stĹ™el. KdyĹľ doznÄ›la ozvÄ›na, leĹľely na trĂˇvÄ› bez hnutĂ tĹ™i tÄ›la.

â€žJĂˇ vĂm, Ĺľe vy osobnÄ› dĂˇvĂˇte pĹ™ednost rakouskĂ˝m vĂ˝robkĹŻm,â€ś Ĺ™ekl Halcon, zatĂmco si s uspokojenĂm prohlĂĹľel vĂ˝sledek svĂ© prĂˇce, â€žmnÄ› se ale vĹľdycky daĹ™ilo s touhle anglickou L42A1.â€ś

Guzman se zadĂval na hĹ™iĹˇtÄ› a na tvĂˇĹ™i se mu objevil cynickĂ˝ ĂşsmÄ›v. â€žJestli tomu dobĹ™e rozumĂm, prĂˇvÄ› jste jim vypovÄ›dÄ›l smlouvu.â€ś

Halcon se zasmĂˇl, vrĂˇtil se dovnitĹ™, uloĹľil puĹˇku do stojanu ve sklenÄ›nĂ© skĹ™ĂĹ�ce a pak se opÄ›t obrĂˇtil k muĹľi s jizvou.

â€žOmlouvĂˇm se, Guzmane. MÄ›lo mi dojĂt, Ĺľe ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ vlastnĂma rukama poĹˇle ke dnu nejkrĂˇsnÄ›jĹˇĂ zaoceĂˇnskĂ˝ parnĂk na svÄ›tÄ›, nevyhnutelnÄ› ztratĂ zĂˇjem o krvavĂ© sporty. A omlouvĂˇm se takĂ© za to, Ĺľe jsem pĹ™ed vĂˇmi tak dlouho tajil svĂ© plĂˇny. Ale nepozval jsem vĂˇs dnes do svĂ© svatynÄ› jen proto, abychom se spolu dĂvali na tu ubohou fraĹˇku na hĹ™iĹˇti. Budete prvnĂ, komu svÄ›Ĺ™Ăm podrobnosti tĂ˝kajĂcĂ se mĂ© velkĂ© vize o budoucĂm uspoĹ™ĂˇdĂˇnĂ svÄ›ta.â€ś â€žJe to pro mÄ› ÄŤest, done Halcone,â€ś Ĺ™ekl na to Guzman s lehkou Ăşklonou.

Halcon pozvedl svou sklenku a pokynul s nĂ k zlatÄ›

orĂˇmovanĂ©mu obrazu, kterĂ˝ visel nad obrovitĂ˝m krbem.

â€žSvĹŻj nejvÄ›tĹˇĂ sen naplnĂm ve jmĂ©nu mĂ©ho ctihodnĂ©ho pĹ™edka, zakladatele bratrstva.â€ś

Obraz byl namalovĂˇn ve stylu El Greka, jen s tĂm rozdĂlem, Ĺľe podlouhlĂ˝ obliÄŤej a ĹˇpiÄŤatĂ© uĹˇi odpovĂdaly skuteÄŤnosti a neĹˇlo tedy o umÄ›lcĹŻv zĂˇmÄ›r tyto charakteristickĂ© rysy zvĂ˝raznit. ZachmuĹ™enĂ˝ muĹľ s vyholenou tonzurou na hlavÄ›, odÄ›nĂ˝ do prostĂ©, tmavÄ› hnÄ›dĂ©

sutany, mÄ›l tĂ©mÄ›Ĺ™ prĹŻsvitnou pokoĹľku, kterĂˇ znaÄŤnÄ›

kontrastovala s jeho rudĂ˝mi rozkoĹˇnickĂ˝mi rty. SvÄ›tle ĹˇedĂ©, jako kĂˇmen tvrdĂ© oÄŤi skoro svĂtily. Budily dojem, Ĺľe se v nich odrĂˇĹľejĂ plameny. TĂ©mÄ›Ĺ™ celĂ© pozadĂ bylo tmavĂ©, jen v jednom rohu hoĹ™ela hranice, na nĂĹľ se v pĹ™edsmrtnĂ˝ch bolestech svĂjel nÄ›jakĂ˝ muĹľ. Guzman tento portrĂ©t Hernanda Pereze poprvĂ© spatĹ™il, kdyĹľ ho jako mladĂ©ho zasvÄ›cence pĹ™ijĂmali do bratrstva. HalconĹŻv otec mu tenkrĂˇt s ironickĂ˝m ĂşsmÄ›vem Ĺ™ekl, Ĺľe kdyĹľ byl obraz hotov, nechal Perez malĂĹ™e poslat jako kacĂĹ™e na hranici, aby byl tento portrĂ©t poslednĂm, kterĂ˝ kdy udÄ›lal.

Guzman pĹ™edstavoval prvnĂho a zĂˇroveĹ� jedinĂ©ho ÄŤlena Ĺ™Ăˇdu,

kterĂ˝

nemÄ›l

latinskoamerickĂ˝

pĹŻvod.

Byl

nemanĹľelskĂ˝m synem jednoho nÄ›meckĂ©ho pilota, kterĂ˝ lĂ©tal ve Ĺ panÄ›lsku na stĹ™emhlavĂ˝ch bombardĂ©rech, a dĂˇnskĂ©

guvernantky na HalconovÄ› panstvĂ. Pilot bÄ›hem ĹˇpanÄ›lskĂ©

obÄŤanskĂ© vĂˇlky padl a jeho milĂˇ potĂ© spĂˇchala sebevraĹľdu.

StarĂ˝ velmistr se chlapce ujal a postaral se o jeho vĂ˝chovu.

NeudÄ›lal to ale z altruismu. DospÄ›l k nĂˇzoru, Ĺľe jeden absolutnÄ› dĹŻvÄ›ryhodnĂ˝ sluĹľebnĂk mĹŻĹľe znamenat vĂc neĹľ celĂˇ ÄŤeta pĹ™ĂvrĹľencĹŻ vedenĂ˝ch jen vlastnĂmi zĂˇjmy. Dal mu novĂ© jmĂ©no a poslal ho do tÄ›ch nejlepĹˇĂch Ĺˇkol, v nichĹľ se Guzman nauÄŤil Ĺ™adu jazykĹŻ, a pak k ponÄ›kud nezvykle zamÄ›Ĺ™enĂ˝m uÄŤitelĹŻm, kteĹ™Ă ho nauÄŤili bojovĂ©mu umÄ›nĂ a jak pouĹľĂvat rĹŻznĂ© zbranÄ›. PrvnĂho ÄŤlovÄ›ka zabil pĹ™i souboji na Ĺˇavle. Tehdy takĂ© pĹ™iĹˇel k tĂ© svĂ© odpornĂ© jizvÄ›. Velmistrova pĹ™edtucha se vyplnila. Z Guzmana vyrostl oddanĂ˝ sluĹľebnĂk, jehoĹľ schopnosti muÄŤit a vraĹľdit se ukĂˇzaly bĂ˝t velmi pĹ™ĂnosnĂ˝mi.

â€žPamatuji si, jak mi jednou vĂˇĹˇ otec Ĺ™ekl, Ĺľe Perez byl v podstatÄ› jednoduchĂ˝ ÄŤlovÄ›k,â€ś prohlĂˇsil Guzman.

â€žByl to fanatickĂ˝ nihilista. Ten dobrĂ˝ arcijĂˇhen zaloĹľil Bratrstvo svatĂ©ho meÄŤe pravdy, protoĹľe mÄ›l dojem, Ĺľe Torquemada je ke kacĂĹ™ĹŻm aĹľ moc hodnĂ˝. NaĹˇtÄ›stĂ,â€ś Ĺ™ekl s ĂşsmÄ›vem, â€žmu jeho Ĺ™eholnĂ slib nezabrĂˇnil uĹľĂvat si s novickami. Jinak by tu naĹˇe rodina nebyla. StejnÄ› tak mu nĂˇboĹľenskĂ© zanĂcenĂ nebrĂˇnilo, aby si pĹ™isvojoval majetek tÄ›ch, kterĂ© odsoudil k smrti. Z jeho vĂry takĂ© vzeĹˇlo zĂˇkladnĂ pravidlo bratrstva.â€ś

Guzman ono pravidlo automaticky odrecitoval: â€žZĂˇkladnĂ povinnostĂ bratrstva je odstraĹ�ovat vĹˇechny stopy po pĹ™edkolumbovskĂ©m kontaktu mezi StarĂ˝m a NovĂ˝m svÄ›tem.â€ś

â€žStĂˇle je to naĹˇe povinnost, hodlĂˇm ale zavĂ©st pĂˇr zmÄ›n.â€ś â€žPĂˇr zmÄ›n, pane?â€ś zeptal se pĹ™ekvapenÄ› Guzman. Tahle vÄ›ta pĹ™ece pro ÄŤleny bratrstva pĹ™edstavuje svatĂ© pĹ™ikĂˇzĂˇnĂ.

â€žNedivte se. Bratrstvo uĹľ nÄ›kolik pravidel zmÄ›nilo. Z

obyÄŤejnĂ©ho cĂrkevnĂho Ĺ™Ăˇdu jsme se pĹ™emÄ›nili v teroristickou organizaci na ochranu ĹˇpanÄ›lskĂ© koruny.

OdvĂˇdÄ›li jsme dobrou prĂˇci. Hned v zĂˇrodku jsme zarazili rozĹˇiĹ™ovĂˇnĂ myĹˇlenky o pĹ™edkolumbovskĂ˝ch kontaktech.

TakovĂ˝ nĂˇzor zpochybĹ�oval cĂrkevnĂ dogmata a tĂm i neomylnost rozhodnutĂ pĹ™ijĂmanĂ˝ch u dvora. ZachovĂˇnĂm obecnĂ©ho pĹ™esvÄ›dÄŤenĂ, Ĺľe Kolumbus byl prvnĂm Evropanem, kterĂ˝ stanul na pĹŻdÄ› NovĂ©ho svÄ›ta, jsme naĹˇi vlast ochrĂˇnili pĹ™ed ostatnĂmi stĂˇty a jejich pĹ™ĂpadnĂ˝mi nĂˇroky na naĹˇe novĂ© zdroje. PrĂˇvÄ› proto bylo jakĂ©koli znevaĹľovĂˇnĂ jeho ÄŤinĹŻ povaĹľovĂˇno za nejtÄ›ĹľĹˇĂ zloÄŤin.

VzpomĂnĂˇm si, Ĺľe jako mladĂk jsem se jednou otce zeptal -

Co na tom dnes zĂˇleĹľĂ? KrĂˇl Ferdinand a krĂˇlovna Isabela jsou po smrti. A Ĺ panÄ›lsko uĹľ nenĂ svÄ›tovou velmocĂ.â€ś â€žNejde o obsah tĂ© myĹˇlenky,â€ś zamumlal Guzman, â€žjde o jejĂ neposkvrnÄ›nost.â€ś

â€žVidĂm, Ĺľe mĹŻj otec nebyl ĹˇpatnĂ˝ uÄŤitel. Vtloukl mi do hlavy totĂ©Ĺľ. Jen tĂm, Ĺľe budeme posluĹˇni naĹˇĂ svatĂ© pĹ™Ăsaze pokraÄŤovat v plnÄ›nĂ pĹŻvodnĂho Ăşkolu, mĹŻĹľeme zĹŻstat elitnĂm Ĺ™Ăˇdem pevnÄ› stmelenĂ˝m vĂrou ve svatou vÄ›c. Pod zĂˇĹˇtitou bratrstva byl Kolumbus povaĹľovĂˇn tĂ©mÄ›Ĺ™ za svatĂ©ho. Dokonce i dneĹˇnĂ modernĂ uÄŤenci riskujĂ kariĂ©ru, pokud se odchĂ˝lĂ od premisy formulovanĂ© naĹˇimi stĹ™edovÄ›kĂ˝mi bratry. SvÄ›t se jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd divĂ, jak se mohl generĂˇl Franco aĹľ do konce Ĺľivota udrĹľet u moci. DĹŻvodem bylo spojenectvĂ, kterĂ© uzavĹ™el s naĹˇĂm bratrstvem. NejvÄ›tĹˇĂ hrozba, pĹ™ed jakou kdy nĂˇĹˇ Ĺ™Ăˇd stĂˇl, byla zaĹľehnĂˇna. DĂky vĂˇm.â€ś

â€žVĂˇĹˇ otec mi Ĺ™ekl, Ĺľe ten pĹ™edmÄ›t na palubÄ› by mohl bratrstvo zniÄŤit. TakĂ© ale chtÄ›l vĹˇem ÄŤlenĹŻm dokĂˇzat, Ĺľe je pro zachovĂˇnĂ smyslu existence Los Hermanos ochoten udÄ›lat cokoli.â€ś

â€žAno, pĹ™irovnĂˇval tu udĂˇlost k situaci, kdy Cortez zapĂˇlil svĂ© lodÄ›, aby jeho lidĂ© nemÄ›li na vybranou a museli zĹŻstat po jeho boku.â€ś

â€žVĂˇĹˇ otec byl vzdÄ›lanĂ˝ muĹľ.â€ś

â€žVzdÄ›lanĂ˝, to ano, jeho posedlost minulostĂ ale mohla vĂ©st k zĂˇniku bratrstva. KdyĹľ jsem se postavil do ÄŤela Ĺ™Ăˇdu, pomalu jsme se stĂˇvali jen jakousi ĹˇpanÄ›lskou mafiĂ. Jestli mĂˇ bratrstvo ve zdravĂ pĹ™eÄŤkat dalĹˇĂch pÄ›t set let, musĂme se zaÄŤĂt chovat jako Cortez. SpĂˇlit svĂ© lodÄ›. Nebudeme se snaĹľit chrĂˇnit neexistujĂcĂ ĹˇpanÄ›lskou svrchovanost, ale poloĹľĂme zĂˇklady zcela novĂ© Ĺ™ĂĹˇe. NaĹˇĂ inspiracĂ bude Quetzalcoatl, mayskĂ˝ opeĹ™enĂ˝ had, kterĂ˝ se vracĂ v rozliÄŤnĂ˝ch podobĂˇch, aby zahĂˇjil novou Ă©ru. TentokrĂˇt se Quetzalcoatl zrodĂ jako jestĹ™Ăˇb.â€ś

â€žTo nechĂˇpu.â€ś

â€žDĹŻvod, proÄŤ tajĂme pĹ™edkolumbovskĂ© kontakty, spoÄŤĂvĂˇ

ve snaze zabezpeÄŤit obyvatelĹŻm StĹ™ednĂ Ameriky pocit hrdosti na vlastnĂ minulost. Kdyby sdÄ›lovacĂ prostĹ™edky zaÄŤaly tvrdit, Ĺľe vĹˇechny ty skvÄ›lĂ© mezoamerickĂ© kultury majĂ svĂ© koĹ™eny v EvropÄ›, ÄŚĂnÄ› nebo Japonsku, znaÄŤnÄ› by to ovlivnilo morĂˇlku mĂ˝ch krajanĹŻ a oni by se z dravĂ©ho proudu historie dostali do jejĂch stojatĂ˝ch vod. DĂky jednomu z mĂ˝ch dalĹˇĂch prostopĂˇĹˇnĂ˝ch pĹ™edkĹŻ mĂˇm v ĹľilĂˇch i trochu mayskĂ© krve. Nejsem pĹŻvodem ÄŤistĂ˝ Ĺ panÄ›l, jsem Indio. Dostal jsem do vĂnku geny pĹ™ĂsluĹˇnĂkĹŻ dvou velkĂ˝ch civilizacĂ. MyĹˇlenka, Ĺľe naĹˇe skvostnĂˇ kultura k nĂˇm byla importovĂˇna, Ĺľe vlastnÄ› vznikla na opaÄŤnĂ©m konci oceĂˇnu, je nepĹ™ijatelnĂˇ. S tvrzenĂm, Ĺľe OlmĂ©kovĂ©, MayovĂ©

ÄŤi InkovĂ© byli jen o nÄ›co lepĹˇĂmi divochy, kteĹ™Ă sice vybudovali architektonickĂ© zĂˇzraky, pochopili mnohĂ© z astronomie a stvoĹ™ili ĂşchvatnĂ© umÄ›leckĂ© pĹ™edmÄ›ty, ale aĹľ potĂ©, co je vĹˇemu podstatnĂ©mu nauÄŤili evropĹˇtĂ ÄŤi asijĹˇtĂ vetĹ™elci, by se nikdo nesmĂĹ™il. DÄ›ti LatinskĂ© Ameriky a jejich dÄ›ti musĂ vÄ›Ĺ™it, Ĺľe jejich pĹ™edkovĂ© dosĂˇhli svĂ©

velikosti a proslulosti jen na zĂˇkladÄ› vlastnĂch schopnostĂ a vynalĂ©zavosti. Je ĹľivotnÄ› dĹŻleĹľitĂ©, abychom vzkĹ™Ăsili naĹˇi bĂ˝valou slĂˇvu a zaujali pozici nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ civilizace tohoto stoletĂ.â€ś

â€žTo je vskutku nelehkĂ˝ Ăşkol.â€ś

â€žDobĹ™e mÄ› poslouchejte,â€ś prohlĂˇsil Halcon. â€žDĹ™Ăve, neĹľ si to umĂte pĹ™edstavit, se jiĹľnĂ tĹ™etina SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ

odtrhne a stane se latinskoamerickou zemĂ.â€ś â€žPĹ™i vĹˇĂ ĂşctÄ›, done Halcone, kdyĹľ se v Americe naposledy zaÄŤalo mluvit o rozpadu, byla z toho obÄŤanskĂˇ

vĂˇlka.â€ś

â€žTeÄŹ je ĂşplnÄ› jinĂˇ situace,â€ś prohlĂˇsil Halcon kategoricky. â€žK tomu, o ÄŤem hovoĹ™Ăm, dojde v kaĹľdĂ©m pĹ™ĂpadÄ›, aĹĄ budu ĹľĂt, ÄŤi nikoli. Za padesĂˇt let budou NelatinoameriÄŤanĂ© tvoĹ™it ve SpojenĂ˝ch stĂˇtech menĹˇinu. V

pohraniÄŤnĂch stĂˇtech, jako tĹ™eba v NovĂ©m Mexiku, uĹľ je tomu tak dnes. JĂˇ mĂˇm pouze v plĂˇnu celĂ˝ proces urychlit tĂm, Ĺľe se postavĂm do ÄŤela rychle se ĹˇĂĹ™ĂcĂho hispĂˇnskĂ©ho hnutĂ za nezĂˇvislost. SpolĂ©hĂˇm se samozĹ™ejmÄ› na vaĹˇi pomoc.â€ś

â€žJako vĹľdy udÄ›lĂˇm vĹˇe, co bude v mĂ˝ch silĂˇch, done Halcone.â€ś

â€žNebude to tak obtĂĹľnĂ©, jak si moĹľnĂˇ myslĂte,â€ś Ĺ™ekl mu na to Halcon a roztoÄŤil rukou staroĹľitnĂ˝ globus. â€žJen se podĂvejte, jak se zemÄ›koule zmÄ›nila. SovÄ›tskĂ˝ svaz.

VĂ˝chodnĂ NÄ›mecko. Nic z toho uĹľ neexistuje.â€ś NatĂˇhl prst a otĂˇÄŤejĂcĂ se kouli zastavil. â€žNikoli jĂˇ, to geografovĂ© Ĺ™ĂkajĂ, Ĺľe se Belgie jednoho dne rozdÄ›lĂ na Flandry a Valonsko. Z

AustrĂˇlie vzniknou ÄŤtyĹ™i samostatnĂ© stĂˇty. ÄŚĂna se rozpadne na celou Ĺ™adu autonomnĂch oblastĂ ve stylu Hongkongu.

ProsperujĂcĂ severnĂ ÄŤĂˇst ItĂˇlie se odtrhne od chudĂ©ho jihu.

NejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ ale je to, co odbornĂci tvrdĂ o SevernĂ Americe.â€ś

Odvedl Guzmana k tÄ›ĹľkĂ©mu mahagonovĂ©mu stolu, na nÄ›mĹľ leĹľela velkĂˇ mapa, a poklepal prstem na slovo, kterĂ©

bylo napsĂˇno pĹ™es jihozĂˇpadnĂ ÄŤĂˇst SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ.

â€žAngelica?â€ś zeptal se GuzmĂˇn nechĂˇpavÄ›.

â€žZmÄ›na hranic je nevyhnutelnĂˇ. Dokonce i vlĂˇdy vÄ›dĂ, Ĺľe se SevernĂ Amerika musĂ zmÄ›nit. HraniÄŤnĂ ÄŤĂˇry jsou zakresleny v novĂ© podobÄ›. AĹľ Kanada ztratĂ Quebec, vnitrozemĂ se pĹ™ipojĂ ke SpojenĂ˝m stĂˇtĹŻm. AljaĹˇka se spojĂ s Britskou KolumbiĂ a americkĂ˝m severozĂˇpadem a vznikne Pacifika, Ăştvar, jehoĹľ nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ zĂˇjmy se budou tĂ˝kat vĂ˝hradnÄ› okraje Pacifiku. SevernĂ ÄŤĂˇst Mexika splyne s americkĂ˝m jihozĂˇpadem.â€ś MĂˇvnul rukou nad mapou.

â€žSjednotĂm zemÄ› s indiĂˇnskĂ˝m a ĹˇpanÄ›lskĂ˝m kulturnĂm odkazem a vytvoĹ™Ăm stĂˇt, kterĂ˝ se jako vlna pĹ™elije pĹ™es ĂşzemĂ, kterĂ© kdysi patĹ™ilo Mexiku.â€ś â€žJak byste si chtÄ›l poradit s ozbrojenĂ˝mi silami nejvÄ›tĹˇĂ svÄ›tovĂ© velmoci?â€ś

â€žStejnĂ˝m zpĹŻsobem, jakĂ˝m Cortez s hrstkou vÄ›rnĂ˝ch porazil slavnou aztĂ©ckou Ĺ™ĂĹˇi. VytvĂˇĹ™enĂm rĹŻznĂ˝ch aliancĂ a poĹˇtvĂˇvĂˇnĂm jednÄ›ch proti druhĂ˝m. UĹľ nynĂ vĹˇe spÄ›je k vojenskĂ© konfrontaci. PohraniÄŤnĂ mÄ›sta budou zaplavena krvĂ. NepĹ™eĹľije nikdo. ÄŚĂm vÄ›tĹˇĂ zvÄ›rstva budou spĂˇchĂˇna, o to pĂˇdnÄ›jĹˇĂ nastane reakce, tĂm rychleji se budou hranice posouvat. AĹľ se vzedme vlna nĂˇsilĂ, SpojenĂ© stĂˇty mÄ› budou prosit, abych ji zastavil. Vezmu na sebe odpovÄ›dnost vĹŻdce a spoleÄŤnÄ› vzkĹ™ĂsĂme pĹŻvodnĂ hodnoty a zvyklosti.â€ś Zachechtal se. â€žNaĹˇe mĂÄŤovĂˇ hra bude jednoho dne stejnÄ›

populĂˇrnĂ jako bĂ˝ÄŤĂ zĂˇpasy a fotbal. KrvavĂˇ rebelie, kterou jsme rozdmĂ˝chali v Chiapasu, dokazuje, Ĺľe se to mĹŻĹľe podaĹ™it.â€ś

GuzmĂˇn se usmĂˇl. â€žTo bylo jednoduchĂ©. Jako kdyĹľ ÄŤlovÄ›k hodĂ sirku do sudu s benzinem.â€ś â€žPĹ™esnÄ› tak. VlĂˇda odpovÄ›dÄ›la zmasakrovĂˇnĂm IndiĂˇnĹŻ.

KdyĹľ se mayĹˇtĂ vzbouĹ™enci z NĂˇrodnÄ› osvobozeneckĂ©

Zapatovy armĂˇdy postavili vlĂˇdnĂm jednotkĂˇm, aby si vynutili rozsĂˇhlĂ© reformy, bojovali se stejnou zuĹ™ivostĂ jako jejich pĹ™edkovĂ©. A SpojenĂ© stĂˇty? ObyvatelĂ© Kalifornie se vyzbrojujĂ, aby mohli zasĂˇhnout proti ilegĂˇlnĂmu pĹ™istÄ›hovalectvĂ, kterĂ© my podporujeme.â€ś â€žRanÄŤeĹ™i by zase chtÄ›li hrĂˇt dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ roli v boji proti drogovĂ˝m magnĂˇtĹŻm a paĹˇovĂˇnĂ narkotik, kterĂ© pod naĹˇĂm dohledem probĂhĂˇ podĂ©l pobĹ™eĹľĂ,â€ś dodal Guzman.

â€žVĹˇe se vyvĂjĂ podle plĂˇnu. SpojenĂ© stĂˇty ztratĂ trpÄ›livost. NĂˇsilĂ pak sjednotĂ vĹˇechny obÄŤany ĹˇpanÄ›lskĂ©ho a latinskoamerickĂ©ho pĹŻvodu na americkĂ©m jihozĂˇpadÄ›. A to je takĂ© dĹŻvod, proÄŤ nemĹŻĹľeme pĹ™ipustit, aby naĹˇe slavnĂ©

dÄ›jiny byly pĹ™epsĂˇny. VynaloĹľil jsem obrovskĂ© finanÄŤnĂ prostĹ™edky na nĂˇkup pozemkĹŻ, ovlivĹ�ovĂˇnĂ voleb a zĂskĂˇnĂ politickĂ©ho vlivu. Halcon Industries dÄ›lĂˇ maximum. Postavil jsem tuto novou ChichĂ©n ItzĂˇ, aby se stala hlavnĂm mÄ›stem stĂˇtu, kterĂ˝ brzy vznikne. Ale dokonce ani obrovskĂ© zdroje naĹˇeho kartelu nestaÄŤĂ na vybudovĂˇnĂ armĂˇdy, kterĂˇ by se dokĂˇzala ubrĂˇnit ozbrojenĂ˝m silĂˇm, kterĂ© by americkĂˇ vlĂˇda proti nĂˇm mohla nasadit v pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe nepochopĂ dÄ›jinnĂ˝

trend. Proto je takĂ© dĹŻleĹľitĂ©, abychom pro uskuteÄŤnÄ›nĂ tohoto plĂˇnu zĂskali adekvĂˇtnĂ finanÄŤnĂ prostĹ™edky. Bez toho pokladu se nĂˇm to nepodaĹ™Ă.â€ś

â€žUĹľ jsme blĂzko. Brzy budeme mĂt pohromadÄ› vĹˇechny dĂly sklĂˇdaÄŤky. NaĹˇi agenti pĹ™ece zĂskali ve Ĺ panÄ›lsku a mnoha dalĹˇĂch zemĂch celou Ĺ™adu dĹŻleĹľitĂ˝ch dokumentĹŻ.â€ś â€žDoĹˇlo k nÄ›jakĂ© neĹľĂˇdoucĂ reakci?â€ś â€žZatĂm ne. International Herald-Tribune se sice zmĂnil, Ĺľe v nÄ›kterĂ˝ch muzeĂch a aukÄŤnĂch sĂnĂch doĹˇlo k zĂˇhadnĂ˝m krĂˇdeĹľĂm vÄ›cĂ, kterĂ© majĂ vztah ke Kolumbovi, nikdo ale dosud nezjistil souvislost.â€ś

â€žTo se brzy zmÄ›nĂ,â€ś prohlĂˇsil s liĹˇĂˇckĂ˝m ĂşsmÄ›vem Halcon.

Guzman se na nÄ›j pĹ™ekvapenÄ› podĂval.

â€žNaĹˇi experti ty starĂ© dokumenty uĹľ prozkoumali,â€ś pokraÄŤoval Halcon. â€žPodaĹ™ilo se jim objevit mĂsto, kde se nachĂˇzĂ klĂÄŤ k tajemstvĂ, nad kterĂ˝m jsme si tak dlouho lĂˇmali hlavu.â€ś

â€žGratuluji, done Halcone. MĂˇm obrovskou radost.â€ś â€žTu ztratĂte, aĹľ uslyĹˇĂte podrobnosti. Ten klĂÄŤ totiĹľ spoÄŤĂvĂˇ na dnÄ› Atlantiku. V podpalubĂ Andrea Dorii.â€ś â€žSnad nemĂˇte na mysli ten artefakt?â€ś zeptal se ohromenÄ›

GuzmĂˇn. â€žTo pĹ™ece nemĹŻĹľe bĂ˝t pravda. VĹľdyĹĄ mi vĂˇĹˇ otec pĹ™ikĂˇzal, abych tu loÄŹ potopil.â€ś

â€žJak jsem Ĺ™ekl, ani mĹŻj otec nebyl neomylnĂ˝. DomnĂval se, Ĺľe by nĂˇs ten artefakt mohl zniÄŤit.â€ś â€žNemĹŻĹľe jĂt o omyl?â€ś

â€žDal jsem ty dokumenty prozkoumat jeĹˇtÄ› nÄ›kolikrĂˇt.

PĹ™eÄŤetl jsem si je dokonce i jĂˇ sĂˇm. Ne, pĹ™Ăteli, obĂˇvĂˇm se, Ĺľe nemĹŻĹľe bĂ˝t pochyb. Artefakt, o nÄ›mĹľ se mĹŻj otec domnĂval, Ĺľe by bratrstvu mohl pĹ™inĂ©st zkĂˇzu, nĂˇm ve skuteÄŤnosti ukĂˇĹľe cestu k jeĹˇtÄ› vÄ›tĹˇĂ slĂˇvÄ›. Chci po vĂˇs, abyste okamĹľitÄ› zahĂˇjil pĹ™Ăpravu projektu na jeho vyzdviĹľenĂ. VĹˇe, ÄŤĂm Halcon Industries disponuje, je vĂˇm plnÄ› k dispozici. MusĂ bĂ˝t vyzdviĹľen co nejdĹ™Ăve.â€ś â€žZaÄŤnu s tĂm, jen co tady skonÄŤĂme, pane.â€ś â€žVĂ˝bornÄ›. ExistujĂ podle vĂˇs nÄ›jakĂ© dalĹˇĂ archeologickĂ©

expedice, kterĂ© by mezitĂm mohly ohrozit naĹˇe plĂˇny?â€ś â€žVypadĂˇ to, jako by si vĹˇichni dali pauzu. VĂ˝jimku pĹ™edstavuje jen NUMA s tĂm svĂ˝m jepiÄŤĂm projektem v ArizonÄ›.â€ś

â€žObdivuji rychlost, s jakou jste proti tĂ© hrozbÄ› zasĂˇhl.

Jak velkĂ© nebezpeÄŤĂ pro nĂˇs NUMA pĹ™edstavuje?â€ś â€žNepodceĹ�oval bych je. VĹˇak vĂte, co se stalo v Maroku.â€ś

â€žSouhlasĂm s vĂˇmi. NejlepĹˇĂ bude, kdyĹľ na vĹˇechny operace, kterĂ© se tĂ© agentury nÄ›jak tĂ˝kajĂ, osobnÄ›

dohlĂ©dnete. MĹŻĹľete pouĹľĂt vĹˇechny dostupnĂ© prostĹ™edky.â€ś Zazvonil GuzmanĹŻv mobilnĂ telefon. Guzman se Halconovi omluvil za to pĹ™eruĹˇenĂ a pĹ™iloĹľil si telefon k uchu.

â€žAno. OkamĹľitÄ›. PusĹĄte to do ĹˇĂ©fova vnitĹ™nĂho televiznĂho okruhu.â€ś

KdyĹľ se za okamĹľik rozzĂˇĹ™ila obrazovka, spatĹ™ili na nĂ ÄŤernozelenou lesnatou krajinu.

â€žCo je to?â€ś vyĹˇtÄ›kl Halcon netrpÄ›livÄ›.

â€žTy zĂˇbÄ›ry poĹ™Ădila jedna bezpeÄŤnostnĂ kamera na malĂ©m kopci severnÄ› od komplexu.â€ś

ZatĂmco se dĂvali, najela kamera objektivem blĂĹľe a odhalila ÄŤlovÄ›ka bÄ›ĹľĂcĂho lesem. Po dalĹˇĂm zvÄ›tĹˇenĂ vyplnil jeho obliÄŤej celou obrazovku.

Guzman tiĹˇe zaklel.

â€žVy ho znĂˇte?â€ś zeptal se Halcon.

â€žAno. Jmenuje se Zavala. PatĹ™Ă k tĂ˝mu, kterĂ˝ NUMA nasadila na ten arizonskĂ˝ projekt.â€ś

â€žMÄ›l jste pravdu. NUMA nenĂ bezzubĂ˝ pes, kterĂ˝ sice ĹˇtÄ›kĂˇ, ale nekouĹˇe.â€ś ChvĂli zĂral na obrazovku a pĹ™emĂ˝Ĺˇlel.

â€žMluvil jste jeĹˇtÄ› o nÄ›kom. O muĹľi, kterĂ˝ ten tĂ˝m vede.â€ś â€žKurt Austin. CelĂ˝ projekt Ĺ™ĂdĂ.â€ś â€žPro zaÄŤĂˇtek se vypoĹ™ĂˇdĂˇme s nimi. Nechte je oba zabĂt.

Pokud to bude skuteÄŤnÄ› nutnĂ©, kdykoli projekt na vyzvednutĂ artefaktu zastavte.â€ś

â€žJak si pĹ™ejete, done Halcone.â€ś

Halcon dal Guzmanovi pokyn, Ĺľe se mĹŻĹľe vzdĂˇlit, a pak se vrĂˇtil zpĂˇtky k mapÄ›.

Guzman si o Halconovi ĹľĂˇdnĂ© iluze nedÄ›lal. Znal ho od doby, kdy byl Halcon jeĹˇtÄ› malĂ˝ kluk. Po celĂ˝ ÄŤas nad nĂm bdÄ›l jak andÄ›l strĂˇĹľnĂ˝. Podle jeho nĂˇzoru nemÄ›l HalconĹŻv megalomanskĂ˝ plĂˇn co dÄ›lat s pĹ™ĂˇnĂm obnovit velikost vlastnĂho nĂˇroda, ale spĂĹˇe s jeho sobeckou touhou po moci a majetku. Lidi s indiĂˇnskou krvĂ jen vyuĹľĂvĂˇ pro vlastnĂ zĂˇjmy. ZotroÄŤĂ je stejnÄ›, jako to kdysi udÄ›lali jeho pĹ™edkovĂ©

z Ĺ™ad conquistadorĹŻ.

DĹŻsledkem jeho vize by byla obÄŤanskĂˇ vĂˇlka, krveprolitĂ a smrt pro tisĂce lidĂ.

Guzman si tohle vĹˇechno sice uvÄ›domoval, ale nedbal na to. KdyĹľ si ho starĂ˝ velmistr vzal jako malĂ©ho chlapce pod svĂˇ ochrannĂˇ kĹ™Ădla, postaral se, aby z nÄ›j vyrostl absolutnÄ›

loajĂˇlnĂ sluĹľebnĂk. ZabĂt vysoce postavenĂ© pracovnĂky tĂ©

agentury by se mohlo vymstĂt, pomyslel si, kdyĹľ opouĹˇtÄ›l mĂstnost. V poslednĂch letech jej uĹľ jeho prĂˇce zaÄŤĂnala nudit. StĂˇle dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ se pro nÄ›j stĂˇvala hra, to nebezpeÄŤnĂ©

pokouĹˇenĂ osudu. NUMA zamÄ›stnĂˇvĂˇ muĹľe, kteĹ™Ă budou dĹŻstojnĂ˝mi protivnĂky. PĹ™estal teoretizovat a pustil se do uvaĹľovĂˇnĂ, jak je zlikviduje.

34 KAPITOLA

YucatĂˇn, Mexiko

VĂ˝robce tĂ© houpacĂ sĂtÄ› zĹ™ejmÄ› ani ve snu nenapadlo, Ĺľe by se do nĂ mohl nÄ›kdy chtĂt poloĹľit nÄ›kdo tak dlouhĂ˝ jako Paul Trout. Ten ruÄŤnÄ› tkanĂ˝ nesmysl byl oÄŤividnÄ› vytvoĹ™en jen pro ty pĹ™iÄŤaplĂ© Maye. Pokud se Trout zrovna nezabĂ˝val odhĂˇnÄ›nĂm komĂˇrĹŻ, pokouĹˇel se udÄ›lat nÄ›co s rukama a nohama, aby mu jen tak nekomĂhaly nad hlinÄ›nou podlahou indiĂˇnskĂ© chatrÄŤe. KdyĹľ na vĂ˝chodÄ› zaÄŤalo svĂtat, znamenalo to pro nÄ›j vysvobozenĂ. Vymotal se ze sĂtÄ›, alespoĹ� symbolicky si rukama uhladil zmaÄŤkanĂ˝ odÄ›v, rezignovanÄ›, protoĹľe se stejnÄ› nemÄ›l jak oholit, prozkoumal svĂ© strniĹˇtÄ›, vrhl znechucenĂ˝ pohled na Moralese chrĂˇpajĂcĂho ve vedlejĹˇĂ sĂti a vyĹˇel do rannĂho oparu. PĹ™eĹˇel pĹ™es kukuĹ™iÄŤnĂ© pole k okraji lesa, kde, podobna mrtvĂ© vĂˇĹľce, leĹľela na boku helikoptĂ©ra.

Pilot se pokusil pĹ™istĂˇt na kukuĹ™iÄŤnĂ©m poli, tÄ›snÄ› pĹ™ed nĂm ale spotĹ™ebovali i tu poslednĂ kapiÄŤku paliva a zaÄŤali padat do korun stromĹŻ, kterĂ© z vĂ˝Ĺˇky vypadaly tak mÄ›kce.

ZaboĹ™ili se do porostu a v ĂşdÄ›snĂ©m praskotu vÄ›tvĂ a nĂˇĹ™ku namĂˇhanĂ©ho kovu si razili cestu k zemi.

Trout mÄ›l vyraĹľenĂ˝ dech. Pilot se udeĹ™il do hlavy a ztratil vÄ›domĂ. Morales byl napĹŻl omrĂˇÄŤen. Ruiz, kterĂ©ho ten ĹˇĂlenĂ˝ lomoz probudil z dĹ™Ămoty, jen tak sedÄ›l, zmatenÄ›

zĂral a po zarostlĂ© bradÄ› mu stĂ©kaly sliny. Morales s Troutem popadli pilota a vytĂˇhli ho z vrtulnĂku. Na ÄŤerstvĂ©m vzduchu se rychle probral. VĹˇichni mÄ›li odĹ™enĂ© lokty a kolena, nikdo ale nebyl vĂˇĹľnÄ›ji zranÄ›n. Trout byl rĂˇd, Ĺľe Ruiz pĹ™eĹľil. Doufal, Ĺľe bude vÄ›dÄ›t nÄ›co, co by jim mohlo pĹ™i hledĂˇnĂ Gamay pomoci.

S rukama zaloĹľenĂ˝ma v bok se teÄŹ zadĂval na vrtulnĂk a nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› zakroutil hlavou. Stromy pĂˇd zmĂrnily. Z vrtulĂ zbyly trosky, v tahu byl rovnÄ›Ĺľ hlavnĂ i ocasnĂ rotor, trup ale nÄ›jakĂ˝m zĂˇzrakem zĹŻstal tĂ©mÄ›Ĺ™ neporuĹˇen. DoĹˇel aĹľ tÄ›snÄ› k vraku a zaklepal na pomaÄŤkanĂ˝ plech. UvnitĹ™ se ozval Ĺˇramot. Pilot, kterĂ˝ se rozhodl strĂˇvit noc ve svĂ©m stroji, se vysoukal ven, ospale se protĂˇhl a vyloudil zvuk, kterĂ˝ spĂĹˇ

neĹľ zĂvnutĂ pĹ™ipomĂnal Ĺ™ev tura. To vzbudilo Ruize, jenĹľ leĹľel na zemi s rukama pevnÄ› pĹ™ipoutanĂ˝ma k jiĹľ nepotĹ™ebnĂ˝m lyĹľinĂˇm. KdyĹľ spatĹ™il Trouta, ospale na nÄ›j zamĹľoural. KomĂˇry, jak se zdĂˇlo, nezajĂmal. JestliĹľe ÄŤlovÄ›k smrdĂ, jako kdyby se vyvĂˇlel v praseÄŤĂch sraÄŤkĂˇch, mĂˇ to svĂ©

vĂ˝hody, pomyslel si Trout a obeĹˇel helikoptĂ©ru. Znovu si uvÄ›domil, jakĂ˝ to byl zĂˇzrak, Ĺľe jejĂ zĹ™ĂcenĂ pĹ™eĹľili. PĹ™i peÄŤlivĂ© prohlĂdce zjistil, Ĺľe kromÄ› stĹ™ely, kterĂˇ nĂˇhodnÄ›

zasĂˇhla nĂˇdrĹľ, se do vrtulnĂku zarylo jeĹˇtÄ› Ĺˇest kulek.

PĂˇr minut potĂ©, co JetRanger dopadl na zem, zamĂĹ™il k nim pĹ™es kukuĹ™iÄŤnĂ© pole indiĂˇnskĂ˝ farmĂˇĹ™, kterĂ˝ Ĺľil poblĂĹľ a pĂˇd vrtulnĂku vidÄ›l. PodĂval se na nÄ› zpod slamÄ›nĂ©ho klobouku a vÄ›noval jim pĹ™ĂˇtelskĂ˝ ĂşsmÄ›v. NetvĂˇĹ™il se nikterak pĹ™ekvapenÄ›, jako by mu lidĂ© prĹˇeli pĹ™ed oÄŤima z oblohy kaĹľdĂ˝ den. Pilot rychle zjistil rozsah Ĺˇkod. UkĂˇzalo se, Ĺľe rĂˇdio nefunguje. Pak se spolu s farmĂˇĹ™em vydali k jeho obydlĂ, kde jim jeho Ĺľena, matka ÄŤtyĹ™ mrĹ�ouskĹŻ, kteĹ™Ă je zpovzdĂˇlĂ ostraĹľitÄ› pozorovali, nabĂdla nÄ›co k jĂdlu a pitĂ.

Morales se farmĂˇĹ™e zeptal, kde to vlastnÄ› jsou, a pak se obrĂˇtil k Troutovi.

â€žChtÄ›l jsem zjistit, jestli je nÄ›kde poblĂĹľ mÄ›sto nebo vesnice, kde mĂt telefon. TvrdĂ, Ĺľe v nedalekĂ© vesnici bydlĂ knÄ›z, kterĂ˝ mĂˇ rĂˇdio. On tam chtĂt zajĂt, povÄ›dÄ›t mu o nĂˇs a poĹľĂˇdat ho, aby pĹ™ivolal pomoc.â€ś

â€žJak je ta vesnice daleko?â€ś

â€žJe to poĹ™ĂˇdnĂ˝ kus cesty,â€ś odpovÄ›dÄ›l Morales a potĹ™Ăˇsl hlavou. â€žStrĂˇvĂ tam noc a vrĂˇtĂ se aĹľ zĂtra.â€ś Trout, kterĂ˝ v myĹˇlenkĂˇch dlel stĂˇle u Gamay, trpce takovĂ©ho zpoĹľdÄ›nĂ zalitoval, nedalo se ale nic dÄ›lat.

FarmĂˇĹ™ka strÄŤila do bavlnÄ›nĂ©ho vaku trochu jĂdla, jejĂ muĹľ se vydrĂˇpal na proĹˇedivÄ›lĂ©ho soumara, zamĂˇval rodinÄ› na rozlouÄŤenou a vydal se na svou velkou dobrodruĹľnou pouĹĄ.

Trout se pĹ™i pohledu na vrĂˇvorajĂcĂ a tÄ›Ĺľce pod farmĂˇĹ™ovou vahou supĂcĂ zvĂĹ™e jen modlil, aby cestu vĹŻbec pĹ™eĹľilo.

FarmĂˇĹ™ka jim potĂ© nabĂdla, aĹĄ se klidnÄ› ubytujĂ u nĂ doma, ona Ĺľe prĂ˝ strĂˇvĂ noc u pĹ™ĂbuznĂ˝ch. KdyĹľ se pak rĂˇno Trout a pilot vrĂˇtili do chatrÄŤe, aby zjistili, jestli uĹľ se Morales probudil, byla uĹľ zpĂˇtky a pilnÄ› se ohĂˇnÄ›la, aby pro vĹˇechny pĹ™ipravila fazole a kukuĹ™iÄŤnĂ© placky.

Trout posnĂdal, vzal nÄ›kolik placek a vydal se s nimi za Ruizem. Morales chiclerovi uvolnil ruce, nohy mu ale nechal pevnÄ› spoutĂˇny. KdyĹľ zajatĂ˝ lupiÄŤ hladovÄ› zhltnul placky, nabĂdnul mu Morales cigaretu. Ruiz ji s vdÄ›ÄŤnostĂ pĹ™ijal. Po havĂˇrii vrtulnĂku se uĹľ netvĂˇĹ™il tak nafoukanÄ› a na nĂˇslednĂ© Moralesovy otĂˇzky odpovĂdal vcelku ochotnÄ›.

â€žPro tu partu vykrĂˇdaÄŤĹŻ on zaÄŤal pracovat pĹ™ibliĹľnÄ› pĹ™ed Ĺˇest mÄ›sĂcĹŻ,â€ś pĹ™eloĹľil jeho slova Morales. â€žTvrdĂ, Ĺľe pĹ™edtĂm sbĂral chicle, jĂˇ mu ale nevÄ›Ĺ™Ăm.â€ś Uhodil na Ruize jeĹˇtÄ›

jednou, tentokrĂˇt ale s mnohem vÄ›tĹˇĂm dĹŻrazem. â€žSĂ,â€ś Ĺ™ekl pak se smĂchem. â€žJe to pĹ™esnÄ› tak, jak jĂˇ jsem si myslel. Je to zlodÄ›j. Ĺ˝ivil se okrĂˇdĂˇnĂm turistĹŻ v MeridÄ›. Pak mu pĹ™Ătel Ĺ™ekl, Ĺľe vydÄ›lat vĂce paĹˇovĂˇnĂm artefaktĹŻ. PrĂˇce to bĂ˝t sice vĂce tÄ›ĹľkĂˇ, pĹ™inĂˇĹˇĂ ale vÄ›tĹˇĂ zisk a menĹˇĂ riziko.â€ś â€žZeptejte se ho, pro koho pracuje,â€ś poĹľĂˇdal ho Trout.

Ruiz na otĂˇzku zareagoval nejprve pokrÄŤenĂm ramen.

â€žPrĂ˝ pracuje pro nÄ›jakĂ©ho muĹľe,â€ś Ĺ™ekl Morales, â€žkterĂ˝ jako policista kdysi hlĂdkoval u ruiny. Je to malĂ˝ gang, asi tucet lidĂ. Najdou si nÄ›jakĂ© slibnĂ© mĂsto a kopajĂ. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe nejlepĹˇĂ jsou nefritovĂ© figurky a ÄŤernÄ› poÄŤmĂˇranĂˇ keramika. Jeden takovĂ˝ dĹľbĂˇn hodĂ dvÄ› stÄ› aĹľ pÄ›t set dolarĹŻ. Jeho ĹˇĂ©f, kterĂ˝

pak zorganizovĂˇvĂˇ pĹ™epravu nalezenĂ˝ch vÄ›cĂ, si samozĹ™ejmÄ›

z kaĹľdĂ©ho prodeje ÄŤĂˇst penÄ›z ponechĂˇ pro sebe.â€ś â€žPĹ™epravu kam?â€ś zeptal se Trout.

â€žTo nevĂ pĹ™esnÄ›,â€ś tlumoÄŤil Morales. â€žMyslĂ si, Ĺľe jeho ĹˇĂ©f spolupracuje s lidmi mimo PĂ©tan, zĹ™ejmÄ› z Guatemaly.â€ś â€žJak tam zboĹľĂ dopravuje?â€ś

â€žĹ�ĂkĂˇ, Ĺľe ho pĹ™epravujĂ na ÄŤlunech aĹľ k mĂstu, kde na bĹ™ehu ÄŤekat auta. Pak zĹ™ejmÄ› pokraÄŤuje do Carmelity nebo pĹ™es hranice do Belize. UĹľ jsem nÄ›kde zaslechl, co se pak dĂt. Artefakty jsou naloĹľeny do letadla nebo na loÄŹ a pĹ™epraveny do Belgie ÄŤi SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ, kde jsou za nÄ› lidĂ©

ochotni zaplatit velkĂ© penĂze.â€ś TĂ©mÄ›Ĺ™ lĂtostivÄ› se zadĂval na Ruize. â€žKdyby jen tenhle bezzubovĂ˝ idiot vÄ›dÄ›l, Ĺľe zatĂmco jinĂ na tom vydÄ›lĂˇvajĂ statisĂce dolarĹŻ, on si pĹ™ijde jen na pĂˇr ĹˇupĹŻ a navĂc na sebe bere vĹˇechno riziko,â€ś prohlĂˇsil a zachechtal se. Ruiz, kterĂ˝ vycĂtil, Ĺľe Morales zĹ™ejmÄ› Ĺ™ekl nÄ›co vtipnĂ©ho, ale jemuĹľ chabĂˇ znalost angliÄŤtiny neumoĹľnila pochopit, Ĺľe terÄŤem poznĂˇmky se stal prĂˇvÄ› on, se pokusil o ĂşsmÄ›v, takĹľe kvalitu svĂ©ho chrupu jeĹˇtÄ›

zvĂ˝raznil. Trout se nad prĂˇvÄ› zĂskanĂ˝mi informacemi zamyslel. Gamay a Chi se museli pĹ™iplĂ©st k nÄ›jakĂ© paĹˇerĂˇckĂ©

operaci. Dostali se k Ĺ™ece a pokusili se po nĂ pĹ™ed paĹˇerĂˇky utĂ©ct. Do prĹŻbÄ›hu honiÄŤky pak zasĂˇhli oni se svou helikoptĂ©rou. PoĹľĂˇdal Moralese, aby se Ruize zeptal, jak daleko to je od peĹ™ejĂ k mĂstu, kde se zboĹľĂ pĹ™eklĂˇdĂˇ na nĂˇkladnĂ auta.

â€žPodle nÄ›j je to pĂˇr nocĂ plavby. Kolik je to v mĂlĂch, netuĹˇĂ. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe Ĺ™eka obÄŤas na nÄ›kterĂ˝ch mĂstech ĂşplnÄ› pryÄŤ, suchĂˇ, takĹľe ji pouĹľĂvajĂ jen po obdobĂ deĹˇĹĄĹŻ.â€ś Trout poprosil pilota, aby z vrtulnĂku pĹ™inesl mapu. Ruiz mÄ›l pravdu, ĹľĂˇdnĂˇ Ĺ™eka na nĂ zakreslena nebyla. Neexistoval zpĹŻsob, jak zjistit, kam vlastnÄ› Gamay smÄ›Ĺ™uje.

VĂ˝slech byl nĂˇhle pĹ™eruĹˇen. PĹ™es kukuĹ™iÄŤnĂ© pole bÄ›Ĺľel asi desetiletĂ˝ chlapec a pronikavÄ› cosi kĹ™iÄŤel. KdyĹľ se pĹ™iĹ™Ătil k helikoptĂ©Ĺ™e, tĂ©mÄ›Ĺ™ bez dechu ze sebe pĹ™erĂ˝vanÄ› vysypal, Ĺľe se tatĂnek vrĂˇtil. Znovu Ruize pĹ™ipoutali k vrtulnĂku a vydali se k chatrÄŤi.

FarmĂˇĹ™ jim Ĺ™ekl, Ĺľe by se vrĂˇtil dĹ™Ăve, Ĺľe ale vyuĹľil pĹ™ĂleĹľitost k nĂˇvĹˇtÄ›vÄ› bratra, kterĂ˝ bydlĂ blĂzko tĂ© vesnice. Ă“

ano, jistÄ›, prohlĂˇsil potĂ©, co nejprve podrobnÄ› vylĂÄŤil rodinnĂ© shledĂˇnĂ, s knÄ›zem mluvil, vysĂlaÄŤku uĹľ ale nemĂˇ.

KdyĹľ to Trout uslyĹˇel, skoro se mu zastavilo srdce. Ale jen na chvĂli. FarmĂˇĹ™ totiĹľ hned dodal, Ĺľe knÄ›z pouĹľil mobilnĂ telefon, kterĂ˝ si poĹ™Ădil pro pĹ™Ăpad nouze. VÄ›tĹˇinou jej pouĹľĂvĂˇ, kdyĹľ je tĹ™eba zajistit lĂ©kaĹ™skou pomoc. Zavolal nÄ›kam a pak prĂ˝ farmĂˇĹ™e poĹľĂˇdal, aby jim pĹ™edal vzkaz.

RadÄ›ji mu ho napsal na kus papĂru: â€žVyĹ™iÄŹ tÄ›m muĹľĹŻm z vrtulnĂku, Ĺľe nÄ›koho poĹˇlou, aby je vyhledal.â€ś TeÄŹ, kdyĹľ byla pomoc na cestÄ›, Troutova netrpÄ›livost dokonce jeĹˇtÄ› vzrostla. NedoÄŤkavÄ› pĹ™echĂˇzel tam a zpĂˇtky po okraji kukuĹ™iÄŤnĂ©ho pole a co chvĂli se pĂˇtravÄ› zahledÄ›l na bezoblaÄŤnĂ© modrĂ© nebe. KoneÄŤnÄ› uslyĹˇel nÄ›kde v dĂˇlce tichĂ© vrÄŤenĂ, kterĂ© se brzy zmÄ›nilo v charakteristickĂ˝ zvuk rotorĹŻ. Skoro cĂtil, jak vrtulemi biÄŤovanĂ˝ vzduch vibruje.

Nad vrcholky stromĹŻ se objevil zelenohnÄ›dĂ˝ huey a hned za nĂm i druhĂ˝. Trout na nÄ› zaÄŤal divoce mĂˇvat.

VrtulnĂky zakrouĹľily nad polem a pak se u jeho okraje snesly na zem. Rotory se jeĹˇtÄ› ani nezastavily a uĹľ se otevĹ™ela dvĂĹ™ka a z obou helikoptĂ©r vyskĂˇkali muĹľi v maskovacĂch uniformĂˇch. Morales, pilot a celĂˇ farmĂˇĹ™ova rodina se jim rovnÄ›Ĺľ vydali vstĹ™Ăc. ZĂˇchrannĂ˝ tĂ˝m tvoĹ™ilo celkem Ĺˇest muĹľĹŻ vÄŤetnÄ› velitele v hodnosti kapitĂˇna, kterĂ˝

pĹ™iletÄ›l v prvnĂm vrtulnĂku, a lĂ©kaĹ™e, jenĹľ vyskoÄŤil z druhĂ©ho. Doktor vĹˇechny prohlĂ©dl. KromÄ› povrchovĂ˝ch zranÄ›nĂ byli ĂşplnÄ› v poĹ™Ăˇdku.

Trout s Moralesem pak zamĂĹ™ili ke zĹ™ĂcenĂ©mu stroji, Ruize tam uĹľ ale nenaĹˇli. Chiclero se ze svĂ˝ch kvapnÄ› a nedostateÄŤnÄ› utaĹľenĂ˝ch pout dokĂˇzal vyprostit. KrĂˇtce se poradili a dospÄ›li k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe nebudou ztrĂˇcet ÄŤas jeho pronĂˇsledovĂˇnĂm. Trout by sice rĂˇd zjistil, jestli toho Ruiz nevĂ vĂce, z toho, co jim uĹľ ale vypovÄ›dÄ›l, jasnÄ› vysvĂtalo, Ĺľe v rĂˇmci paĹˇerĂˇckĂ© hierarchie stojĂ na ĹľebĹ™ĂÄŤku na nejspodnÄ›jĹˇĂ pĹ™ĂÄŤce. Na chiclerĹŻv ĂştÄ›k se takĂ© dalo pohlĂĹľet optimisticky - tĹ™eba ho seĹľere jaguĂˇr. Trout pĹ™i tĂ© pĹ™edstavÄ›

musel toho jaguĂˇra politovat. PodÄ›kovali farmĂˇĹ™i i jeho rodinÄ› za pohostinnost a nastoupili do hueyĹŻ. BÄ›hem nÄ›kolika minut si to uĹľ sviĹˇtÄ›li pĂˇr set yardĹŻ nad korunami stromĹŻ.

Po necelĂ© hodinÄ› pĹ™istĂˇli na nÄ›jakĂ© armĂˇdnĂ zĂˇkladnÄ›.

KapitĂˇn jim Ĺ™ekl, Ĺľe se nachĂˇzĂ poblĂĹľ Chiapasu a Ĺľe byla vybudovĂˇna pĹ™ed rokem bÄ›hem indiĂˇnskĂ©ho povstĂˇnĂ. Pak se jich zeptal, jestli by nechtÄ›li nÄ›co pojĂst, dĂˇt si koupel a pĹ™evlĂ©knout se. Sprcha mĹŻĹľe poÄŤkat, pomyslel si Trout, kterĂ˝ mÄ›l jinĂ© priority. PoĹľĂˇdal, aby ho zavedli k telefonu.

*****

KdyĹľ se ozvalo zazvonÄ›nĂ telefonnĂho pĹ™Ăstroje, Austin si prĂˇvÄ› ve svĂ© kancelĂˇĹ™i v sĂdle agentury prohlĂĹľel fotografie, kterĂ© Zavala poĹ™Ădil v HalconovÄ› podzemnĂ garĂˇĹľi. Joe teprve pĹ™ed chvĂlĂ skonÄŤil lĂÄŤenĂ cesty k HalconovÄ›

komplexu a Austin mu zrovna struÄŤnÄ› popisoval nantucketskĂ© setkĂˇnĂ s Angelo Donatellim. KdyĹľ ve sluchĂˇtku uslyĹˇel TroutĹŻv hlas, roztĂˇhla se mu Ăşsta do ĹˇirokĂ©ho ĂşsmÄ›vu. â€žPaule, rĂˇd tÄ› slyĹˇĂm. PĹ™ed nÄ›kolika minutami jsme o tobÄ› s Joem mluvili. NaĹˇel jsi Gamay?â€ś â€žAno i ne,â€ś odpovÄ›dÄ›l Trout a vylĂÄŤil Austinovi udĂˇlosti na Ĺ™ece, zĹ™ĂcenĂ vrtulnĂku i nĂˇslednou zĂˇchranu. â€žCo mĂˇĹˇ teÄŹ

v plĂˇnu, Paule?â€ś zeptal se ho Austin tiĹˇe. Na druhĂ© stranÄ› se ozvalo hlasitĂ© povzdechnutĂ. â€žStraĹˇnÄ› nerad bych ti dÄ›lal potĂĹľe, Kurte, ale nemĹŻĹľu se vrĂˇtit. Dokud nenajdu Gamay, nepĹ™ipadĂˇ to v Ăşvahu.â€ś

Austin uĹľ byl ale rozhodnut. â€žNenĂ nutnĂ©, aby ses vracel.

My pĹ™iletĂme za tebou.â€ś

â€žCo ta vÄ›c, na kterĂ© dÄ›lĂˇme? Ta archeologickĂˇ

zĂˇleĹľitost?â€ś â€žZatĂmco budeme pryÄŤ, Gunn s Yaegerem mohou vypracovat nÄ›jakĂ˝ operaÄŤnĂ plĂˇn. NeĹľ dorazĂme, zĹŻstaĹ�, kde jsi.â€ś

â€žA co admirĂˇl?â€ś

â€žNemÄ›j strach. Se Sandeckerem to zaĹ™ĂdĂm.â€ś â€žJsem ti vdÄ›ÄŤnĂ˝, Kurte. VĂc, neĹľ vĹŻbec tuĹˇĂĹˇ.â€ś VyjĂˇdĹ™it vdÄ›ÄŤnost nÄ›jak vĂ˝raznÄ›ji Troutovi jeho yankeeovskĂˇ

rezervovanost snad ani neumoĹľĹ�ovala.

Austin vytoÄŤil Sandeckerovo ÄŤĂslo a vĹˇe mu popsal.

Sandecker byl povÄ›stnĂ˝ tĂm, Ĺľe vĹľdy trval na dokonÄŤenĂ jiĹľ zahĂˇjenĂ©ho projektu, stejnÄ› legendĂˇrnĂ byla ale i jeho loajalita k podĹ™ĂzenĂ˝m. â€žDĂˇt dohromady skupinu pro zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkoly mi trvalo roky,â€ś prohlĂˇsil. â€žRozhodnÄ›

nepĹ™ipustĂm, aby tlupa vĹˇivĂ˝ch mexickĂ˝ch banditĹŻ drĹľela v zajetĂ jednoho z jejĂch nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂch ÄŤlenĹŻ. OsvoboÄŹte ji!

MĂˇte k dispozici vĹˇe, ÄŤĂm NUMA disponuje.â€ś PĹ™esnÄ› takovou reakci Austin sice oÄŤekĂˇval, ĂşplnÄ› klidnĂ˝

ale nebyl. AdmirĂˇl se totiĹľ obÄŤas choval nevypoÄŤitatelnĂ©.

â€žDÄ›kuji vĂˇm, pane. OkamĹľitÄ› zaÄŤnu organizovat pĹ™esun do Mexika.â€ś

â€žKdy hodlĂˇte vyrazit?â€ś

â€žRĂˇd bych nejdĹ™Ăve pĹ™ipravil pĂˇr uĹľiteÄŤnĂ˝ch vÄ›cĂ. Asi tak za dvÄ› hodiny?â€ś

â€žDobrĂˇ. Jestli se v tu dobu vy, Zavala a vaĹˇe zubnĂ kartĂˇÄŤky dostavĂte na Andrewsovu leteckou zĂˇkladnu, bude tam na vĂˇs ÄŤekat letadlo.â€ś

Austin zavÄ›sil. â€žGamay mĂˇ potĂĹľe, takĹľe Paul potĹ™ebuje naĹˇi pomoc,â€ś Ĺ™ekl a pak vĹˇe detailnÄ› vylĂÄŤil. â€žSandecker nĂˇm dĂˇvĂˇ volnou ruku. Asi tak za dvÄ› hodiny startujeme z Andrewsovy zĂˇkladny. ZvlĂˇdneĹˇ to?â€ś

â€žBez starosti,â€ś odpovÄ›dÄ›l Zavala cestou ke dveĹ™Ăm.

Za necelou minutu uĹľ Austin opÄ›t drĹľel v ruce telefonnĂ sluchĂˇtko. Po krĂˇtkĂ©m hovoru opustil kancelĂˇĹ™ i on a zamĂĹ™il domĹŻ, kde nahĂˇzel do pytle pĂˇr kouskĹŻ obleÄŤenĂ a nÄ›kolik potĹ™ebnĂ˝ch vÄ›cĂ, a pak se vydal na letiĹˇtÄ›. Sandecker dodrĹľel slovo. TyrkysovÄ› modrĂˇ proudovĂˇ Cessna Citation X s ĹˇĂpovitĂ˝mi kĹ™Ădly, kterou pouĹľĂvali vedoucĂ pracovnĂci agentury, uĹľ na rozjezdovĂ© drĂˇze zahĹ™Ăvala motory. PrĂˇvÄ› ve chvĂli, kdy Austin a Zavala podĂˇvali svĂ© vaky druhĂ©mu pilotovi, zastavila poblĂĹľ armĂˇdnĂ dodĂˇvka. Vystoupili z nĂ dva statnĂ muĹľi od speciĂˇlnĂch jednotek, pĹ™ivolali vysokozdviĹľnĂ˝ vozĂk, nechali z auta vyloĹľit obrovitou dĹ™evÄ›nou bednu a pak ji dali pĹ™evĂ©zt do nĂˇkladovĂ©ho prostoru letadla.

Jsem rĂˇd,â€ś prohlĂˇsil Zavala potÄ›ĹˇenÄ›, kdyĹľ bednu spatĹ™il, â€žĹľe jsi nezapomnÄ›l vzĂt na ten vĂ˝let pivo.â€ś â€žDomnĂval jsem se, Ĺľe by se mĂˇ slavnĂˇ souprava zĂˇkladnĂch zĂˇchrannĂ˝ch prostĹ™edkĹŻ mohla hodit,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Austin a podepsal jednomu ze speciĂˇlĹŻ pĹ™evzetĂ bedny.

Za pĂˇr minut uĹľ byli pohodlnÄ› usazeni v sedadlech luxusnÄ›

zaĹ™ĂzenĂ© ÄŤĂˇsti pro celkem dvanĂˇct cestujĂcĂch a utahovali si bezpeÄŤnostnĂ pĂˇsy. Letoun byl pĹ™ipraven ke startu.

Z reproduktoru se ozval hlas pilota.

â€žÄŚekĂˇme na pokyn z vÄ›Ĺľe. PoletĂme cestovnĂ rychlostĂ nula celĂˇ osmdesĂˇt osm machu, takĹľe na YucatĂˇnu budeme za necelĂ© dvÄ› hodiny. Dejte si pohov a klidnÄ› si vychutnejte let. V baru najdete skotskou a v ledniÄŤce sodu a led.â€ś Za okamĹľik uĹľ byl letoun ve vzduchu a rychlostĂ ÄŤtyĹ™

tisĂc vĂ˝ĹˇkovĂ˝ch stop za minutu stoupal na obvyklou letovou hladinu. OkamĹľitÄ› potĂ©, co se stroj v poĹľadovanĂ© vĂ˝Ĺˇce srovnal, byl Zavala zase na nohou. â€žPo Concordu je tohle druhĂ˝ nejrychlejĹˇĂ proudovĂ˝ dopravnĂ letoun,â€ś prohlĂˇsil zasnÄ›nÄ› s vĂ˝razem odbornĂka, kterĂ˝ uĹľ lĂ©tal snad na vĹˇem, co se mĹŻĹľe odlepit od zemÄ›. Jdu si pokecat do kokpitu.â€ś Austin proti tomu nic nenamĂtal. AlespoĹ� bude mĂt ÄŤas na pĹ™emĂ˝ĹˇlenĂ. Spustil dolĹŻ opÄ›radlo, zavĹ™el oÄŤi a pokusil se pĹ™edstavit si udĂˇlosti, kterĂ© mu do telefonu popsal Trout.

KdyĹľ se pak Zavala vrĂˇtil, aby mu oznĂˇmil pilotĹŻv vzkaz, Ĺľe budou co nevidÄ›t pĹ™istĂˇvat, AustinĹŻv mozek byl plnÄ›

pohrouĹľen do prĂˇce. SpĹ™Ăˇdal myĹˇlenky a navazoval je na sebe zpĹŻsobem, jakĂ˝m stavitel mostĹŻ postupnĂ˝m pĹ™idĂˇvĂˇnĂm dalĹˇĂch a dalĹˇĂch ocelovĂ˝ch nosnĂkĹŻ vytvĂˇĹ™Ă sloĹľitou konstrukci tĂˇhnoucĂ se aĹľ nÄ›kam do ztracena.

Trout, vykoupanĂ˝, oholenĂ˝ a majĂcĂ na sobÄ› zapĹŻjÄŤenou kamuflĂˇĹľnĂ uniformu, neboĹĄ jeho vlastnĂ vÄ›ci byly v prĂˇdelnÄ›, netrpÄ›livÄ› ÄŤekal, aĹľ cessna zaroluje ke stojĂˇnce. V

armĂˇdnĂm odÄ›vu, kterĂ˝ byl urÄŤen pro nÄ›jakĂ©ho tuctovĂ©ho malĂ©ho mexickĂ©ho vojĂˇka a jenĹľ proto jeĹˇtÄ› zvĂ˝razĹ�oval dĂ©lku jeho nohou a rukou, pĹŻsobil ponÄ›kud pavouÄŤĂm dojmem. â€žDĂky, Ĺľe jste dorazili tak rychle,â€ś Ĺ™ekl a potĹ™Ăˇsl jim rukama. â€žPĹ™ĂleĹľitost vidÄ›t tÄ› v tĂ©hle uniformÄ› bychom si nenechali ujĂt za nic na svÄ›tÄ›,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Austin s ĂşsmÄ›vem.

â€žĹ aty mĂˇm v praÄŤce,â€ś zareagoval na to Trout s nĂˇznakem nelibosti v hlase.

â€žV maskĂˇÄŤĂch vypadĂˇĹˇ celkem dobĹ™e,â€ś rĂ˝pnul si jeĹˇtÄ›

trochu Austin. â€žTakovĂ˝ troĹˇku elegantnÄ›jĹˇĂ Rambo, co Ĺ™ĂkĂˇĹˇ, Joe?â€ś

Zavala zavrtÄ›l zadumanÄ› hlavou. â€žNemyslĂm. Paul pĹŻsobĂ spĂĹˇ dojmem Stevena Seagala. Jean-Claude Van Damme je mu moĹľnĂˇ ale jeĹˇtÄ› podobnÄ›jĹˇĂ.â€ś â€žJak jsem rĂˇd, Ĺľe jste pĹ™iletÄ›li na agenturnĂ nĂˇklady aĹľ sem, abyste mi Ĺ™ekli, jak mi to sluĹˇĂ.â€ś â€žNemusĂĹˇ nĂˇm dÄ›kovat. To bylo to nejmenĹˇĂ, co jsme pro kamarĂˇda mohli udÄ›lat.â€ś

Trout zvĂˇĹľnÄ›l. â€žNechme ĹˇpiÄŤkovĂˇnĂ, kluci, vĂˇĹľnÄ› jsem rĂˇd, Ĺľe zas jednou mĹŻĹľu vidÄ›t ty vaĹˇe ohyzdnĂ© ksichty. JeĹˇtÄ›

jednou dĂky, Ĺľe jste to zvlĂˇdli tak rychle. Gamay potĹ™ebuje naĹˇi pomoc. Zoufale.â€ś

â€žNeboj se,â€ś Ĺ™ekl na to Austin. â€žUĹľ jsem vymyslel plĂˇn.â€ś â€žA kruci,â€ś vyklouzlo Zavalovi, kdyĹľ zvedl oÄŤi a zahlĂ©dl bedny, kterĂ© prĂˇvÄ› letiĹˇtnĂ personĂˇl vyklĂˇdal z letadla.

VĹˇechny nesly oznaÄŤenĂ speciĂˇlnĂch jednotek.

*****

To nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ, co OdstĹ™elovaÄŤ potĹ™ebuje, nenĂ dobrĂˇ

muĹˇka, ale trpÄ›livost, pomyslel si Guzman. SedÄ›l na dece v kĹ™ovĂ na bĹ™ehu Potomaku a jeho chladnĂ© oÄŤi byly upĹ™eny na bĂ˝valou Ăşschovnu lodÄ›k postavenou ve viktoriĂˇnskĂ©m slohu na protÄ›jĹˇĂ stranÄ› Ĺ™eky. ÄŚekal celĂ© hodiny. UĹľ dĂˇvno upadl do zvlĂˇĹˇtnĂho nepĹ™ĂtomnĂ©ho stavu, kterĂ˝ mu umoĹľĹ�oval zĹŻstat ve stĹ™ehu a pĹ™itom ignorovat protesty otlaÄŤenĂ©ho zadku a bodĂˇni hmyzu. Sledoval, jak pomalu zapadĂˇ slunce.

NÄ›kde hluboko uvnitĹ™ si uvÄ›domoval krĂˇsu Ĺ™eky, hra svÄ›tel na hladinÄ› a prodluĹľujĂcĂ se stĂny jej ale nechĂˇvaly zcela chladnĂ˝m.

KdyĹľ se uvnitĹ™ potemnÄ›lĂ©ho domu nĂˇhle v obĂ˝vacĂm pokoji rozsvĂtilo svÄ›tlo, nikterak ho to nevzruĹˇilo. VÄ›dÄ›l, Ĺľe se Austin nevrĂˇtil. Zvedl svou puĹˇku, rakouskĂ˝ Steyr SSG

69, a zadĂval se pĹ™es zamÄ›Ĺ™ovaÄŤ Kahles ZF69 na obraz lodÄ›, kterĂ˝ visel na zdi. LehkĂ˝m stisknutĂm spouĹˇtÄ› by mohl poslat kulku na druhou stranu Ĺ™eky rychlostĂ 2821 stop za minutu. Nebyl ale dĹŻvod. Pouze hlasitÄ› mlasknul, pak puĹˇku odloĹľil, uchopil mobilnĂ telefon a zavolal na jedno z ÄŤĂsel, kterĂˇ byla v telefonnĂm seznamu uvedena pod heslem NUMA.

ZĂˇznamnĂk mu sdÄ›lil, Ĺľe pan Austin bude pĂˇr dnĹŻ mimo kancelĂˇĹ™, a pak Guzmana poĹľĂˇdal, aby zanechal vzkaz.

UsmĂˇl se. To, co hodlal panu Austinovi pĹ™edat, bylo ponÄ›kud jinĂ©ho charakteru. VyĹĄukal dalĹˇĂ ÄŤĂslo. Telefon zazvonil v jednom autÄ› zaparkovanĂ©m poblĂĹľ Zavalova arlingtonskĂ©ho domu.

â€žKonÄŤĂm akci,â€ś Ĺ™ekl do telefonu Guzman a ukonÄŤil hovor. Dva muĹľi, kteĹ™Ă sedÄ›li v autÄ›, se na sebe podĂvali a jen pokrÄŤili rameny. Ĺ�idiÄŤ nastartoval a zamĂĹ™il pryÄŤ.

Guzman na bĹ™ehu Potomaku osamÄ›l. Zabalil puĹˇku do deky, na nĂĹľ dosud sedÄ›l, a pak se jako duch neslyĹˇnÄ› ztratil v lese.

35 KAPITOLA

LoÄŹka klouzala straĹˇidelnĂ˝m mlĹľnĂ˝m pĹ™Ăkrovem, kterĂ˝

jako by snad ani nebyl z tohoto svÄ›ta. VodnĂ pĂˇry stoupajĂcĂ z hladiny vytvĂˇĹ™ely ektoplazmatickĂ© zĂˇvoje, jeĹľ, podobny zĂˇhadnĂ˝m bytostem, na nÄ› svĂ˝mi nehmotnĂ˝mi paĹľemi varovnÄ› mĂˇvaly. VraĹĄte se.

ZatĂmco Gamay kormidlovala, Chi sedÄ›l nehybnÄ›, jako nÄ›jakĂˇ mahagonovĂˇ galeonovĂˇ figura ze stĹ™edovÄ›kĂ©

plachetnice, na pĹ™Ădi a ostĹ™ĂĹľĂm zrakem pĂˇtral v Ĺ™ĂdkĂ© mlze po jakĂ©koli pĹ™ekĂˇĹľce, aĹĄ uĹľ by byla lidskĂ©ho ÄŤi pĹ™ĂrodnĂho charakteru. Noc strĂˇvili na jednom malĂ©m ostrĹŻvku uprostĹ™ed Ĺ™eky a uĹľ od Ăşsvitu byli zase na cestÄ›. Chi se vyspal pĹ™Ămo na bĹ™ehu, coĹľ Gamay, kterĂˇ mÄ›la jeĹˇtÄ› stĂˇle v ĹľivĂ© pamÄ›ti nepĹ™ĂjemnĂ© setkĂˇnĂ s hadem, odmĂtla uÄŤinit. Chi ji sice ubezpeÄŤil, Ĺľe jĂ od hadĹŻ ĹľĂˇdnĂ© nebezpeÄŤĂ nehrozĂ, odpovÄ›dÄ›la mu ale, Ĺľe v souÄŤasnosti by pro ni pĹ™edstavovala nepĹ™Ăjemnou

spoleÄŤnost

i

ĹľĂĹľala.

Dala

pĹ™ednost

nepohodlnĂ©mu, ale relativnÄ› bezpeÄŤnĂ©mu dnu loÄŹky. RĂˇno ji probudilo jakĂ©si hlasitĂ© syÄŤenĂ, s Ăşlevou ale zjistila, Ĺľe je to jen vaĹ™iÄŤ, na nÄ›mĹľ Chi pĹ™ipravuje kĂˇvu. Lehce posnĂdali a po chvĂli se znovu vydali na pouĹĄ. SpiĹľĂrna chicleros jim poskytla tolik zĂˇsob, Ĺľe mohli plout celĂ© dny. ProtoĹľe na jejich loÄŹce uĹľ mnoho mĂsta nezbĂ˝valo, naplnili jĂdlem, balenou vodou a palivem druhou pramici a tĂˇhli ji na lanÄ› za sebou. DodateÄŤnĂ˝ nĂˇklad sice zpomaloval jejich plavbu, pokud ale chtÄ›li pĹ™eĹľĂt, mohly jim to tyto zĂˇsoby umoĹľnit.

Slunce ÄŤasem mlĹľnĂ© pĹ™ĂĹˇery zahnalo a vzduch nad Ĺ™ekou se opÄ›t proÄŤistil, o to tĂĹľivÄ›ji se ale potĂ© jejich plĂce potĂ˝kaly s jeho vlhkostĂ. Gamay si nasadila oĹˇuntÄ›lĂ˝ slamÄ›nĂ˝ klobouk, kterĂ˝ spolu s ostatnĂmi vÄ›cmi nalezli v paĹˇerĂˇckĂ©m skladiĹˇti.

AlespoĹ� nedostane Ăşpal a do oÄŤĂ jĂ nebudou praĹľit oslepujĂcĂ paprsky tropickĂ©ho slunce.

Ĺ�eka se neustĂˇle kroutila jako had. VĹľdy, kdyĹľ se pĹ™iblĂĹľili k nÄ›jakĂ©mu zĂˇkrutu, Chi zvedl vĂ˝straĹľnÄ› ruku a Gamay stĂˇhla plyn aĹľ na nulu. ChvĂli pak pluli hnĂˇni pouze proudem a pozornÄ› poslouchali, jestli neuslyĹˇĂ lidskĂ© hlasy ÄŤi zvuk lodnĂho motoru. Zezadu jim sice uĹľ Ăştok nehrozil, obĂˇvali se ale, Ĺľe by na nÄ› nÄ›jakĂ© pĹ™ekvapenĂ mohlo ÄŤekat vpĹ™edu. RozhodnÄ› nechtÄ›li jen tak bezstarostnÄ› vplout do zĂˇkrutu a narazit za nĂm na loÄŹku plnou banditĹŻ. Hlavou jim jeĹˇtÄ› stĂˇle vrtaly myĹˇlenky na tu helikoptĂ©ru. NedokĂˇzali dojĂt k zĂˇvÄ›ru, jestli jim chtÄ›la pomoci, ÄŤi naopak.

ZachrĂˇnila je sice pĹ™ed vtaĹľenĂm do peĹ™ejĂ, poĹ™Ăˇd ale jeĹˇtÄ›

nezapomnÄ›li, Ĺľe je pĹ™evrĂˇtila.

ÄŚas od ÄŤasu se z vody vymrĹˇtila nÄ›jakĂˇ ryba a dopadla zpÄ›t na hladinu s hlasitĂ˝m cĂˇknutĂm, kterĂ© pĹ™ipomĂnalo vĂ˝stĹ™el z puĹˇky. AvĹˇak kromÄ› toho a tupĂ˝ch, kovovÄ›

znÄ›jĂcĂch ĂşderĹŻ, kterĂ© co chvĂli vyloudil hlinĂkovĂ˝ trup razĂcĂ si cestu vodou, slyĹˇeli jen ĹˇtÄ›betĂˇnĂ ptĂˇkĹŻ ve vÄ›tvĂch stromĹŻ

a bzuÄŤenĂ hmyzu. Gamay byla jen rĂˇda, Ĺľe naĹˇli tolik repelentu. Ĺ�inoucĂ se pot a obÄŤasnĂ˝ dĂ©ĹˇĹĄ ho poĹ™Ăˇd smĂ˝valy, a tak se jĂm musela neustĂˇle znova a znova potĂrat. ZdĂˇlo se, Ĺľe profesorovi hmyz vĹŻbec nevadĂ. PĹ™irozenĂ˝ vĂ˝bÄ›r, blesklo hlavou Gamay. Ti MayovĂ©, kteĹ™Ă by nebyli imunnĂ vĹŻÄŤi malĂˇrii ÄŤi dalĹˇĂm hmyzem pĹ™enĂˇĹˇenĂ˝m nemocĂm, by si na svÄ›tÄ› dlouho nepobyli.

Charakter Ĺ™eky se ÄŤasem zmÄ›nil. JejĂ koryto se zĂşĹľilo pĹ™ibliĹľnÄ› na polovinu pĹŻvodnĂ ĹˇĂĹ™ky. ProtoĹľe voda mÄ›la najednou mnohem mĂ©nÄ› prostoru, hnala se dĂˇl podstatnÄ›

vÄ›tĹˇĂ rychlostĂ. OkolnĂ rovinu vystĹ™Ădal zvlnÄ›nĂ˝ terĂ©n, a takĂ©

Ĺ™ĂÄŤnĂ bĹ™eh, porostlĂ˝ neproniknutelnou vegetacĂ, byl mnohem prudĹˇĂ a vyĹˇĹˇĂ.

KdyĹľ se jejich loÄŹka pĹ™ed ÄŤasem pomalu a dĹŻstojnÄ› jako AfrickĂˇ krĂˇlovna sunula Ĺ™ekou, Gamay se to moc nelĂbilo, tenhle tobogan nebyl ale o nic lepĹˇĂ. PĹ™i tak velkĂ© rychlosti by se mohla vymstĂt i ta sebemenĹˇĂ chyba. â€žZajĂmalo by mÄ›, kde jsme,â€ś zamumlala s pohledem upĹ™enĂ˝m na popĂnavĂ˝mi rostlinami pokrytĂ© vĂˇpencovĂ© srĂˇzy, kterĂ© teÄŹ z obou stran svĂraly Ĺ™eku.

â€žPrĂˇvÄ› jsem myslel na totĂ©Ĺľ,â€ś odvÄ›til Chi a pĂˇtravÄ› se zadĂval na oblohu. â€žVĂme, Ĺľe tĂˇmhle musĂ bĂ˝t vĂ˝chod, protoĹľe prĂˇvÄ› tam vyĹˇlo slunce. VaĹˇe skautskĂ© zkuĹˇenosti se nĂˇm jeĹˇtÄ› budou hodit.â€ś

ZasmĂˇla se. â€žTo, co skuteÄŤnÄ› potĹ™ebujeme, je kapesnĂ GPS.â€ś

Chi sĂˇhl do svĂ©ho batohu a vyndal starobylĂ˝ pĹ™edmÄ›t, kterĂ˝ nalezli v podzemnĂm chrĂˇmu. Na hladkĂ©m kovu se zablesklo slunce. Podal onu podivnou vÄ›c Gamay. â€žMĂˇte pĹ™edstavu, jak se s tĂm asi zachĂˇzĂ?â€ś â€žJako podmoĹ™skĂˇ bioloĹľka se zabĂ˝vĂˇm spĂĹˇ tĂm, co je moĹľnĂ© nalĂ©zt pod vodou, neĹľ otĂˇzkou, jak se na danĂ© mĂsto dostanu. To nechĂˇvĂˇm na ostatnĂch. PĂˇr lekcĂ z navigace jsem ale absolvovala.â€ś

Chi od Gamay pĹ™evzal kormidelnĂ pĂˇku, aby se v klidu mohla vÄ›novat zkoumĂˇnĂ pĹ™edmÄ›tu. Od chvĂle, kdy ho naĹˇli, to bylo poprvĂ©, co mÄ›li trochu ÄŤasu blĂĹľe se na nÄ›j podĂvat.

DokonalĂ© Ĺ™emeslnĂ© zpracovĂˇnĂ dĹ™evÄ›nĂ© krabice a do sebe zapadajĂcĂch kovovĂ˝ch koleÄŤek v nĂ znovu vyvolalo Ăşdiv.

NĂˇpisy byly urÄŤitÄ› v Ĺ™eÄŤtinÄ›, Gamay dokonce identifikovala jmĂ©na nÄ›kterĂ˝ch bohĹŻ.

ZatlaÄŤila ukazovĂˇÄŤkem do jednoho koleÄŤka a pokusila se jĂm pohnout, koroze ale vĹˇe dĂˇvno zablokovala. Do povrchu nejvÄ›tĹˇĂho koleÄŤka byla vyryta nÄ›jakĂˇ zvĂĹ™ata. Beran.

Kozoroh. MedvÄ›d. Dokonce i lev. Z jejich polohy vyvodila, Ĺľe by mohlo jĂt o symboly souhvÄ›zdĂ. PĹ™ipomnÄ›lo jĂ to otĂˇÄŤivou kruhovou mapu hvÄ›zdnĂ© oblohy. JednoduchĂ˝m pohybem si ÄŤlovÄ›k mohl kartonovou mapku natoÄŤit tak, aby mu ukĂˇzala pĹ™esnĂ˝ vzhled oblohy kdykoli bÄ›hem roku.

ChytrĂ©.

â€žAĹĄ uĹľ tuhle vÄ›ciÄŤku sestavil kdokoli, byl to gĂ©nius,â€ś prohlĂˇsila. â€žPĹ™iĹˇla jsem jen na pĂˇr jejĂch funkcĂ. DokĂˇĹľe ÄŤlovÄ›ku Ĺ™Ăci, jak bude hvÄ›zdnĂˇ obloha vypadat v kteroukoli roÄŤnĂ dobu. A co je dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ, podle vzhledu oblohy vĂˇm sdÄ›lĂ pĹ™ibliĹľnĂ© datum.â€ś

â€žJinĂ˝mi slovy nebeskĂ˝ kalendĂˇĹ™, kterĂ˝ mĹŻĹľe poskytnout neocenitelnĂ© informace, jako tĹ™eba kdy nastane obdobĂ deĹˇĹĄĹŻ, kdy zasĂt a kdy zaÄŤĂt sklĂzet Ăşrodu.â€ś â€žA kdy vyplout na moĹ™e. A takĂ© kde jste. ZadnĂ stranu mĹŻĹľete pouĹľĂt jako sextant a zjistit pomÄ›rnÄ› pĹ™esnÄ› vĂ˝Ĺˇku slunce nad horizontem.â€ś

â€žK ÄŤemu jsou ta dalĹˇĂ koleÄŤka?â€ś

â€žNemĂˇm pĹ™edstavu. Co se mÄ› tĂ˝ÄŤe, mĹŻĹľou klidnÄ› slouĹľit na otvĂrĂˇnĂ konzerv. MusĂte se zeptat nÄ›jakĂ©ho technickĂ©ho experta,â€ś odvÄ›tila Gamay a bezradnÄ› zavrtÄ›la hlavou.

â€žĹ koda, Ĺľe je ten mechanismus zkorodovanĂ˝. Docela rĂˇda bych vÄ›dÄ›la, kde teÄŹ jsme.â€ś

Chi zalovil v batohu, vyndal mapu a roztĂˇhl ji na kolenou. â€žTahle Ĺ™eka v mapÄ› nenĂ zakreslena,â€ś prohlĂˇsil a pak alespoĹ� pĹ™ibliĹľnÄ› vyznaÄŤil prstem trasu, kterou do tĂ©

chvĂle absolvovali. â€žHĂˇdĂˇm, Ĺľe je tak velkĂˇ jen po obdobĂ deĹˇĹĄĹŻ. KdyĹľ vezmu v Ăşvahu smÄ›r, kterĂ˝m plujeme, a naĹˇi rychlost, pĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe jestli jsme jeĹˇtÄ› nepĹ™ekonali hranici s Guatemalou, tak od nĂ urÄŤitÄ› nebudeme daleko.

CoĹľ by dĂˇvalo smysl. UkradenĂ© artefakty se paĹˇujĂ do Belize a dalĹˇĂch zemĂ prĂˇvÄ› pĹ™es Guatemalu.â€ś â€žKdyĹľ mÄ› sem NUMA posĂlala, o ĹľĂˇdnĂ©m vĂ˝letu do Guatemaly se nemluvilo, tuĹˇĂm ale, Ĺľe nemĂˇme na vĂ˝bÄ›r.â€ś â€žPodĂvejte se na to z tĂ© lepĹˇĂ strĂˇnky,â€ś Ĺ™ekl jĂ na to Chi, â€žmĂˇme pĹ™ĂleĹľitost tuhle nechutnou zĂˇleĹľitost s paĹˇovĂˇnĂm artefaktĹŻ zarazit.â€ś

Zvedla pĹ™ekvapenÄ› oboÄŤĂ. Doufala, Ĺľe proĹľitĂ© Ăştrapy uĹľ aspoĹ� trochu profesorĹŻv optimismus nahlodaly. Ona sama se vzhledem k jejich nejistĂ© situaci, kdyĹľ vlastnÄ› ani netuĹˇĂ, jestli budou za minutu jeĹˇtÄ› vĹŻbec ĹľĂt, nedomnĂvala, Ĺľe by s profesorem pĹ™edstavovali ideĂˇlnĂ dvojku, kterĂˇ by mohla zatoÄŤit s paĹˇerĂˇky. Pro ni bylo hlavnĂm cĂlem pĹ™eĹľiti. Role Alenky v Ĺ™ĂĹˇi divĹŻ ji uĹľ ponÄ›kud unavovala. SkuteÄŤnost, Ĺľe uĹľ dĂˇvno nejsou po smrti, byla zĹ™ejmÄ› z valnĂ© ÄŤĂˇsti vĂ˝sledkem obyÄŤejnĂ©ho ĹˇtÄ›stĂ.

UkĂˇzala profesorovi v mapÄ› nÄ›kolik tuĹľkou nakreslenĂ˝ch kĹ™ĂĹľkĹŻ. â€žMĂˇte pĹ™edstavu, co by mohly oznaÄŤovat?â€ś

â€žMĹŻĹľe to bĂ˝t cokoli,â€ś odvÄ›til Chi po chvĂli.

â€žArcheologickĂˇ naleziĹˇtÄ›, mĂsta, kde skladujĂ artefakty nebo zĂˇsoby, pĹ™ekladiĹˇtÄ›.â€ś

â€žJo, a my i s touhle tajemnou vÄ›cĂ mĂĹ™Ăme pĹ™Ămo doprostĹ™ed toho ÄŤehokoli,â€ś Ĺ™ekla, uchopila znovu artefakt a vrĂˇtila ho profesorovi.

â€žZvlĂˇĹˇtnĂ,â€ś zamumlal Chi, zatĂmco pĹ™edmÄ›t opatrnÄ›

uklĂˇdal do batohu. â€žTak jsme se zabrali do snahy zjistit, k ÄŤemu by to mohlo slouĹľit, Ĺľe jsme ĂşplnÄ› zapomnÄ›li, jak je ta vÄ›c dĹŻleĹľitĂˇ z archeologickĂ©ho hlediska.â€ś â€žVyluĹˇtÄ›nĂ tĂ© hĂˇdanky pĹ™enechĂˇm jinĂ˝m. JĂˇ jsem podmoĹ™skĂˇ bioloĹľka.â€ś

â€žAle nemĹŻĹľete popĹ™Ăt, Ĺľe nĂˇlezem starobylĂ©ho Ĺ™eckĂ©ho artefaktu v mĂstÄ› pĹ™edkolumbovskĂ©ho osĂdlenĂ vyvstĂˇvĂˇ Ĺ™ada otĂˇzek.â€ś

â€žOtĂˇzek, na kterĂ© nejsem schopna odpovÄ›dÄ›t.â€ś â€žAni jĂˇ. AlespoĹ� zatĂm. Jsem si ale jist, Ĺľe v okamĹľiku, kdy se jen zmĂnĂm o moĹľnĂ©m pĹ™edkolumbovskĂ©m kontaktu s Evropou, pokusĂ se mÄ› odbornĂ© kruhy roztrhat na kusy.

Ten pĹ™edmÄ›t se sem nedostal sĂˇm od sebe. BuÄŹ ho pĹ™ivezli EvropanĂ©, nebo se s nĂm vrĂˇtili z Evropy AmeriÄŤanĂ©.â€ś â€žMoĹľnĂˇ je dobĹ™e, Ĺľe nenĂ nikdo, kdo by nĂˇm to mohl Ĺ™Ăci,â€ś pronesla Gamay.

StĂˇle sĂlĂcĂ proud jejich diskusi ukonÄŤil. Ĺ�eka se jeĹˇtÄ›

vĂce zĂşĹľila a jejĂ bĹ™ehy byly mnohem vyĹˇĹˇĂ a strmÄ›jĹˇĂ. Chi zaÄŤal mĂt s kormidlovĂˇnĂm problĂ©my, a tak ho Gamay na zĂˇdi vystĹ™Ădala. HĹ™mÄ›nĂ vody, kterĂ© by svÄ›dÄŤilo o blĂzkosti dalĹˇĂch peĹ™ejĂ, sice slyĹˇet nebylo, alespoĹ� zatĂm ne, Gamay ale pro jistotu dĂˇvala bedlivĂ˝ pozor.

â€žZrychlujeme,â€ś Ĺ™ekla profesorovi.

â€žMĹŻĹľete nĂˇs nÄ›jak zpomalit?â€ś

â€žStĂˇhla jsem plyn na minimum. PĹ™i menĹˇĂch otĂˇÄŤkĂˇch bych uĹľ nemohla smÄ›r plavby ovlivĹ�ovat. PozornÄ› se rozhlĂĹľejte a poslouchejte. Jestli budete mĂt pocit, Ĺľe se blĂĹľĂme k divokĂ© vodÄ›, zamĂĹ™Ăm ke bĹ™ehu. Pak se rozhodneme, co dĂˇl.â€ś

PodĂ©l Ĺ™eky se na ĂşpatĂ strmĂ©ho, vysokou stÄ›nu pĹ™ipomĂnajĂcĂho bĹ™ehu tĂˇhl nÄ›kolik yardĹŻ ĹˇirokĂ˝ pruh bahnitĂ© zemÄ›. V pĹ™ĂpadÄ› potĹ™eby by se tam dalo pĹ™istĂˇt.

UklidĹ�ovala ji ale i jinĂˇ skuteÄŤnost. Ĺ�eka pĹ™edstavovala jedinou cestu takĂ© pro chicleros. To znamenĂˇ, Ĺľe jejĂ proud nenĂ pro malĂ© ÄŤluny nebezpeÄŤnĂ˝. ÄŚĂm dĂˇl sloĹľitÄ›jĹˇĂ ale bylo tĂˇhnout za sebou druhou loÄŹku. Byl nejvyĹˇĹˇĂ ÄŤas pĹ™irazit ke bĹ™ehu, pĹ™eloĹľit zĂˇsoby a nechat ji napospas osudu. Ĺ�eka se nĂˇhle jeĹˇtÄ› vĂce zĂşĹľila a rychlost vody se zdvojnĂˇsobila.

Gamay si s profesorem vymÄ›nila udivenĂ˝ pohled. Ĺ˝ĂˇdnĂ©

peĹ™eje jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd neslyĹˇeli. KdyĹľ se dostali do nĂˇsledujĂcĂho pozvolnĂ©ho zĂˇkrutu, bĹ™ehy se tak pĹ™iblĂĹľily, aĹľ vzbuzovaly pocit, Ĺľe se jich mohou pĹ™Ămo dotknout. Gamay mÄ›la v plĂˇnu uĹľ na nic neÄŤekat a najet na bĹ™eh hned za zĂˇkrutem.

ÄŚlun se zĂˇsobami ale sebou nĂˇhle prudce trhnul a pak zamĂĹ™il jinĂ˝m smÄ›rem, neĹľ pluli oni. DalĹˇĂ snaha o kormidlovĂˇnĂ uĹľ byla zbyteÄŤnĂˇ. Gamay z vlastnĂ zkuĹˇenosti vÄ›dÄ›la, Ĺľe kdyĹľ ÄŤlovÄ›k dostane bÄ›hem plavby ve ÄŤlunu pocit, Ĺľe se vÄ›ci nevyvĂjejĂ zrovna nejlĂ©pe, pak mĂˇ skuteÄŤnÄ›

problĂ©m. OdvrĂˇtit v takovĂ© chvĂli pohromu mĹŻĹľe pouze razantnĂ a drastickĂˇ akce. â€žOdĹ™ĂznÄ›te druhĂ˝ ÄŤlun!â€ś vykĹ™ikla.

Chi se na ni nechĂˇpavÄ› zadĂval.

Zvedla ruku a prudce s nĂ mĂˇchla, jako kdyĹľ nÄ›co sekĂˇ.

â€žPĹ™eseknÄ›te lano, nebo se nĂˇm zamotĂˇ do lodnĂho Ĺˇroubu.â€ś Jakmile Chi pochopil, co po nÄ›m chce, okamĹľitÄ›

zareagoval. JedinĂ˝m ĹˇvihnutĂm maÄŤety lano pĹ™eĹĄal. ÄŚlun se zĂˇsobami se trochu pootoÄŤil a pak zamĂĹ™il pĹ™Ămo na nÄ›. Oba jej s ĂşzkostĂ sledovali a modlili se, aby je neĹˇkodnÄ› minul.

Kdyby do nich v tomhle ĂşzkĂ©m kaĹ�onu narazil, znamenalo by to katastrofu. Jak se Gamay s hlavou otoÄŤenou dozadu snaĹľila kormidlovĂˇnĂm zabrĂˇnit srĂˇĹľce, vĹŻbec si nevĹˇimla, Ĺľe se Ĺ™ĂtĂ pĹ™Ămo na vĂˇpencovou stÄ›nu. ZahlĂ©dla ji v poslednĂ vteĹ™inÄ›.

Jen tak tak se stihla pĹ™ikrÄŤit, aby si nerozbila hlavu, a loÄŹka vlĂ©tla do otvoru, kterĂ˝ zel v tĂ©to nenadĂˇlĂ© pĹ™ekĂˇĹľce.

Prudce uhĂˇnÄ›jĂcĂ Ĺ™ĂÄŤnĂ proud je bÄ›hem nÄ›kolika vteĹ™in vtĂˇhl kamsi hluboko do Ăştrob skĂˇly. DennĂ svÄ›tlo zmizelo.

â€žPotĹ™ebujeme baterku, profesore,â€ś Ĺ™ekla. JejĂ slova se v inkoustovÄ› ÄŤernĂ© prĂˇzdnotÄ› od ÄŤehosi odrazila a v tlumenĂ©

podobÄ› se vrĂˇtila zpÄ›t.

KdyĹľ profesor rozsvĂtil baterku, odhalil jim svÄ›telnĂ˝

kuĹľel jen pĂˇr yardĹŻ vzdĂˇlenou mokrou skĂˇlu. Prudce trhla kormidelnĂ pĂˇkou, aby zabrĂˇnila nĂˇrazu, otoÄŤila ÄŤlun ale pĹ™ĂliĹˇ do strany, ÄŤehoĹľ vyuĹľil proud, popadl je a kamsi je bokem tĂˇhl. Po nÄ›kolika nervy drĂˇsajĂcĂch vteĹ™inĂˇch se jĂ podaĹ™ilo dostat ÄŤlun opÄ›t pod kontrolu, a tak mohli pokraÄŤovat v plavbÄ› ponÄ›kud mĂ©nÄ› nebezpeÄŤnĂ˝m zpĹŻsobem.

Jak Chi baterku stĹ™ĂdavÄ› zvedal a zase ji sklĂˇpÄ›l k hladinÄ›, klouzalo jejĂ svÄ›tlo po vlhkĂ˝ch drsnĂ˝ch stÄ›nĂˇch a stropu. Plavba podzemnĂ Ĺ™ekou Gamay pĹ™ipomĂnala atrakci ze zĂˇbavnĂho parku, jen s tĂm rozdĂlem, Ĺľe tentokrĂˇt v tom ĹľĂˇdnou zĂˇbavu nespatĹ™ovala. ZvlĂˇĹˇtÄ› potĂ©, co svÄ›telnĂ˝ kuĹľel padl na nÄ›co, co vypadalo jako ÄŤernĂ© listĂ pokrĂ˝vajĂcĂ strop.

Ve svÄ›tle baterky se zatĹ™pytilo snad nÄ›kolik tisĂc rudÄ›

ĹľhnoucĂch bodĹŻ. ZadrĹľela dech. Ani ne tak ze strachu, jako spĂĹˇ proto, aby nemusela cĂtit ten odpornĂ˝ ÄŤpavkovĂ˝ zĂˇpach.

â€žNetopĂ˝ry nenĂˇvidĂm,â€ś zamumlala pĹ™es pevnÄ› stisknutĂ©

ÄŤelisti.

â€žKdyĹľ se nebudete hĂ˝bat, nic se vĂˇm nestane,â€ś pronesl varovnÄ› Chi.

To varovĂˇnĂ bylo zbyteÄŤnĂ©. PĹ™edstava koĹľovitĂ˝ch kĹ™Ădel a ostrĂ˝ch ĹˇpiÄŤatĂ˝ch zubĹŻ ji zcela ochromila.

ProbuzenĂˇ stvoĹ™enĂ ale zĹŻstala zavÄ›Ĺˇena pod stropem a celĂˇ netopĂ˝Ĺ™Ă kolonie jim brzy zmizela ve tmÄ› za zĂˇdy.

â€žFascinujĂcĂ,â€ś Ĺ™ekl Chi. â€žJeĹˇtÄ› nikdy jsem nevidÄ›l, aby Ĺ™eka tak nĂˇhle zmizela pod zem.â€ś

â€žPromiĹ�te mi, profesore, Ĺľe nÄ›co takovĂ©ho Ĺ™ĂkĂˇm, ale vaĹˇe zemÄ› mĂˇ na mĹŻj vkus pĹ™ĂliĹˇ mnoho dÄ›r a jeskynĂ.â€ś â€žSĂ, doktorko. ObĂˇvĂˇm se, Ĺľe vypadĂˇ tak trochu jako ementĂˇl.â€ś

Gamay se na celou vÄ›c pokusila podĂvat z tĂ© lepĹˇĂ strĂˇnky, zjistila ale, Ĺľe ĹľĂˇdnou nemĹŻĹľe najĂt. Byli vtĂˇhnuti do Ăştrob zemÄ›, a nic nepoukazovalo na to, Ĺľe by se jeĹˇtÄ›

nÄ›kdy mohli dostat ven. Byla to sice cesta, kterou pouĹľĂvajĂ chicleros, to ale zĂˇroveĹ� znamenalo, Ĺľe mohou padnout na dalĹˇĂ paĹˇerĂˇky. Gamay pĹ™eklopila pĹ™ĂvÄ›snĂ˝ motor do loÄŹky a oba se chopili pĂˇdel. KdyĹľ obÄŤas s tĹ™esknutĂm narazili do kamennĂ˝ch stÄ›n, museli odloĹľit i ta a odrazit se zpÄ›t do proudu pomocĂ rukou a nohou.

Gamay se jednou rukou zachytila za malĂ˝ stalagmit a druhou rukou kolem nÄ›j nÄ›kolikrĂˇt ovinula pĹ™eseknutĂ©

vleÄŤnĂ© lano. PĹ™ĂrodnĂ kotevnĂ rohatinka tah udrĹľela.

VydrĂˇpali se na skalnatou ploĹˇinu a rozsvĂtili lampu. Gamay ÄŤekala, Ĺľe kolem nich co nevidÄ›t propluje jejich zatoulanĂ˝

ÄŤlun se zĂˇsobami, musel se ale nÄ›kde zachytit. KdyĹľ Chi vyjĂˇdĹ™il lĂtost nad ztrĂˇtou masovĂ˝ch konzerv, odvÄ›tila, Ĺľe se snad s druhĂ˝m ÄŤlunem jeĹˇtÄ› shledajĂ. Osud konzervovanĂ©ho masa ji aĹľ tak nezajĂmal, zĂˇsoby paliva a balenĂ© vody by se ale mohly hodit.

BÄ›hem obÄ›da, kterĂ˝ sestĂˇval z nepĹ™ĂliĹˇ chutnĂ˝ch a studenĂ˝ch placek, probrali svĂ© moĹľnosti a dospÄ›li k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe majĂ jen jednu. MusĂ pokraÄŤovat dĂˇle. Ani jeden z nich slovnÄ› nevyjĂˇdĹ™il spoleÄŤnÄ› sdĂlenou obavu, Ĺľe by se mohli ocitnout ve slepĂ©m rameni. PĹ™ĂpadnÄ› Ĺľe by se Ĺ™eka na povrch uĹľ vĹŻbec nevrĂˇtila. NeĹ™ekli to, ta hrozba se ale nad nimi vznĂˇĹˇela jako ponurĂ˝ ÄŤernĂ˝ mrak.

VrĂˇtili se do ÄŤlunu, nastartovali motor, aby mohli plavbu vĂce ovlivĹ�ovat, a vydali se znovu na cestu. Pluli asi pĹŻl hodiny, pĹ™iÄŤemĹľ co chvĂli se oba kroutili v zĂˇchvatech kaĹˇle.

VlhkĂ˝ a zatuchlĂ˝ vzduch byl k nedĂ˝chĂˇni. Gamay se nemohla zbavit pocitu, Ĺľe se jĂ v plĂcĂch zaÄŤĂnĂˇ stejnÄ› jako vĹˇude jinde po tÄ›le rozlĂ©zat plĂseĹ�. ZdĂˇlo se, Ĺľe proud pomalu ochabuje. Chi, kterĂ˝ jim svĂtil na cestu, prohlĂˇsil, Ĺľe Ĺ™eka uĹľ mĂˇ tĂ©mÄ›Ĺ™ stejnou ĹˇĂĹ™ku jako nad peĹ™ejemi. Ve ĹľlutavĂ©m svÄ›tle lampy, kterĂˇ stĂˇla na plochĂ© pĹ™Ădi, spatĹ™ili, Ĺľe se ocitli ve velkĂ© jeskyni.

â€žStop!â€ś pokusil se Chi pĹ™ekĹ™iÄŤet nĂˇhle ozvÄ›nou vrĂˇcenĂ˝

zvuk jejich vlastnĂho lodnĂho motoru.

Gamay ubrala plyn a prudkĂ˝m vychĂ˝lenĂm kormidelnĂ pĂˇky na poslednĂ chvĂli odvrĂˇtila nĂˇraz do ÄŤernĂ© zdi, kterĂˇ

jim stĂˇla v cestÄ›. Ĺ�eka znovu zmizela. Asi se noĹ™Ă jeĹˇtÄ›

hloubÄ›ji, napadlo ji. NachĂˇzeli se na hladinÄ› obrovskĂ©ho podzemnĂho jezera. Do strany z nÄ›j vybĂhal jakĂ˝si ĂşzkĂ˝

tunel, kterĂ˝ vypadal, jako by jej do skĂˇly vysekali lidĂ©.

NemÄ›li moc na vĂ˝bÄ›r, a tak do nÄ›j Gamay zamĂĹ™ila.

Chi zhasnul lampu, naklonil se dopĹ™edu a zadĂval se pĹ™es pĹ™ĂÄŹ do tmy. V dĂˇlce matnÄ› zĂˇĹ™ilo jakĂ©si oranĹľovĂ© svÄ›tlo.

Jak se blĂĹľilo, postupnÄ› se zvÄ›tĹˇovalo a jasnÄ›lo, aĹľ na sebe nakonec nabralo podobu mihotavÄ› plĂˇpolajĂcĂ petrolejovĂ©

lampy stojĂcĂ na jakĂ©msi malĂ©m molu. Gamay pĹ™istĂˇla vedle dvou zcela identickĂ˝ch ÄŤlunĹŻ pĹ™ivĂˇzanĂ˝ch u bĹ™ehu a vypnula motor. ChvĂli ostraĹľitÄ› naslouchali, slyĹˇeli ale jen vlastnĂ, nervozitou zrychlenĂ˝ dech. â€žHĂˇdĂˇm, Ĺľe tady nĂˇĹˇ vĂ˝let po Ĺ™ece konÄŤĂ,â€ś odtuĹˇila Gamay. Nastrkali do profesorova batohu zbytek zĂˇsob a opatrnÄ› se vydali po molu ke bĹ™ehu, kde pak narazili na ĂşzkĂ˝ chodnĂÄŤek tĂˇhnoucĂ se podĂ©l vody.

Ten se po chvĂli rozĹˇĂĹ™il a drsnĂ˝ povrch skĂˇly vystĹ™Ădala hladce opracovanĂˇ stÄ›na jakĂ©si chodby. Vydali se za svÄ›tlem, postupnÄ› minuli nÄ›kolik dalĹˇĂch lamp, aĹľ nakonec stanuli ve velkĂ© jeskyni. JejĂ stÄ›ny i strop byly hladkĂ© a svĂraly navzĂˇjem pravĂ˝ Ăşhel.

â€žTohle byl kdysi lom,â€ś Ĺ™ekl Chi, kdyĹľ se rozhlĂ©dl kolem sebe. â€žLidĂ© ho zĹ™ejmÄ› pouĹľĂvali pro tÄ›Ĺľbu vĂˇpence na stavbu chrĂˇmĹŻ a obydlĂ. NachĂˇzĂme se pĹ™Ămo uprostĹ™ed pradĂˇvnĂ˝ch mayskĂ˝ch stavebnĂch aktivit.â€ś

â€žNedomnĂvĂˇm se, Ĺľe by vaĹˇi pĹ™edkovĂ© pouĹľĂvali petrolejovĂ© lampy.â€ś

â€žAni jĂˇ. Do naĹˇich karet ale hraje skuteÄŤnost, Ĺľe tady nÄ›kde musĂ bĂ˝t vĂ˝chod.â€ś

PĹ™i podrobnÄ›jĹˇĂ obhlĂdce okolĂ nalezli nÄ›kolik desĂtek dĹ™evÄ›nĂ˝ch beden uskladnÄ›nĂ˝ch na paletĂˇch. Chi k nim doĹˇel a do nÄ›kolika z nich se podĂval. â€žNeuvÄ›Ĺ™itelnĂ©,â€ś vyklouzlo z nÄ›j. â€žMusĂ tu bĂ˝t celĂ© stovky mayskĂ˝ch artefaktĹŻ. Oni ten bĂ˝valĂ˝ lom pouĹľĂvajĂ jako skladiĹˇtÄ› ukradenĂ˝ch pĹ™edmÄ›tĹŻ.â€ś â€žTo dĂˇvĂˇ smysl,â€ś Ĺ™ekla souhlasnÄ› Gamay. â€žDopravujĂ lup aĹľ sem a pak ho odtud expedujĂ dĂˇle.â€ś Pak se jĂ rozsvĂtilo. â€žK dalĹˇĂmu transportu ale potĹ™ebujĂ nÄ›jakĂ©

pozemnĂ dopravnĂ prostĹ™edky.â€ś

Chi ji vĹˇak neposlouchal. StĂˇl pĹ™ed Ĺ™adou ĹˇirokĂ˝ch polic tĂˇhnoucĂch se podĂ©l jednĂ© ze stÄ›n. SvÄ›tlo z jeho baterky pĹ™elĂ©talo sem a tam po mnoĹľstvĂ velkĂ˝ch kamennĂ˝ch blokĹŻ

nasklĂˇdanĂ˝ch do polic jako nĂˇhrobnĂ kameny ve skladu nÄ›jakĂ© kamenickĂ© dĂlny. â€žZase ty lodÄ›,â€ś pronesl Ĺˇeptem.

KdyĹľ Gamay pĹ™istoupila blĂĹľ, spatĹ™ila na kamenech reliĂ©fy. â€žVypadajĂ podobnÄ› jako ty, kterĂ© jsme vidÄ›li v ruinĂˇch.â€ś

â€žAno, zdĂˇ se, Ĺľe to kradenĂ artefaktĹŻ mĂˇ mnohem vÄ›tĹˇĂ rozsah, neĹľ jsem se domnĂval. To mĂsto, k nÄ›muĹľ jsem vĂˇs zavedl, evidentnÄ› nenĂ jedinĂ©. Museli najĂt jeĹˇtÄ› dalĹˇĂ lokality. K odĹ™ezĂˇvĂˇnĂ tÄ›ch kamennĂ˝ch blokĹŻ pouĹľĂvajĂ diamantovĂ© brusnĂ© kotouÄŤe.â€ś SmutnÄ› si povzdechl. â€žJe to tragĂ©die.â€ś

IntelektuĂˇlnĂ tĂ©ma hovoru na chvĂli zasunulo do pozadĂ zĂˇkladnĂ instinkty, kterĂ© jim aĹľ dosud pomĂˇhaly pĹ™eĹľĂt.

MoĹľnĂˇ by si vymÄ›Ĺ�ovali postĹ™ehy celĂ˝ den, Gamay si ale nĂˇhle vĹˇimla matnĂ© bĂlĂ© zĂˇĹ™e na vzdĂˇlenĂ©m konci lomu.

DennĂ svÄ›tlo. Tak nakonec z toho ĂşdÄ›snĂ©ho mĂsta pĹ™ece jen vede cesta ven. Od chvĂle, kdy vystoupili ze ÄŤlunu, se Gamay nemohla zbavit pocitu, Ĺľe nejsou sami. Rychle se ohlĂ©dla pĹ™es rameno, popadla profesora za paĹľi a doslova jej od kamennĂ˝ch artefaktĹŻ odtĂˇhla.

SvÄ›tlo pĹ™ichĂˇzelo otvorem velkĂ˝m asi jako vrata od garĂˇĹľe a zaklenutĂ˝m shora pro Maye tak typickou pĹ™eÄŤnÄ›lkovou klenbou. VyĹˇli ven. KdyĹľ opustili chladnĂ© a tmavĂ© podzemnĂ prostory a ocitli se pod ĹľhavĂ˝m oslepujĂcĂm sluncem, byl to pro nÄ› Ĺˇok a museli pĹ™ed bodajĂcĂmi paprsky pĹ™imhouĹ™it oÄŤi. PĹ™Ămo pĹ™ed otvorem se nachĂˇzela primitivnĂ naklĂˇdacĂ rampa a nad hlavami jim na lanÄ› visel jeĹ™ĂˇbovĂ˝

hĂˇk. PĹŻda kolem rampy byla nasĂˇklĂˇ motorovĂ˝m olejem a rozjeĹľdÄ›nĂˇ koly aut.

Gamay udÄ›lala nÄ›kolik krokĹŻ vpĹ™ed, aby si vĹˇe dĹŻkladnÄ›

prohlĂ©dla, vtom ale nÄ›co koutkem oka zahlĂ©dla. OtoÄŤila se doprava, pak doleva, pĹ™iÄŤemĹľ to, co spatĹ™ila, se jĂ pranic nelĂbilo. Na kaĹľdĂ© stranÄ› vstupnĂho otvoru vysekanĂ©ho do skalnatĂ©ho svahu stĂˇl muĹľ. Jeden z nich mĂĹ™il puĹˇkou na ni, druhĂ˝ svĂral v rukou brokovnici a tu mÄ›l namĂĹ™enu na profesora. ObÄ›ma visela u pasu takĂ© pistole. Gamay s profesorem si vymÄ›nili pohledy, kterĂ© Ĺ™Ăkaly pĹ™esnÄ› totĂ©Ĺľ -

jen ĹľĂˇdnĂ˝ ukvapenĂ˝ pohyb. Jedinou Ăşnikovou cestu pĹ™edstavoval vstup do podzemnĂho lomu, pouĹľĂt nemohli ale ani tu. Z tmavĂ©ho otvoru totiĹľ vystoupil tĹ™etĂ ozbrojenĂ˝ muĹľ.

Tak jsem mÄ›la pravdu, pomyslela si trpce Gamay, skuteÄŤnÄ›

nĂˇs nÄ›kdo celou dobu sledoval.

VĹˇichni tĹ™i vypadali pĹ™esnÄ› tak ĹˇpinavÄ› a zarostle jako vÄ›tĹˇina mĂstnĂch muĹľĹŻ, tĂm ji ostatnÄ› nikterak nepĹ™ekvapili, tihle chicleros ale zĂˇroveĹ� pĹŻsobili mnohem tvrdĹˇĂm a disciplinovanÄ›jĹˇĂm dojmem neĹľ ÄŤlenovĂ© bandy, kterĂˇ je pronĂˇsledovala na Ĺ™ece. To by mÄ›lo logiku. MuĹľi pracujĂcĂ pĹ™Ămo na naleziĹˇtĂch stojĂ na organizaÄŤnĂm ĹľebĹ™ĂÄŤku na nejniĹľĹˇĂm stupĂnku, jsou to jen kopĂˇÄŤi, kteĹ™Ă se hrabou v hlĂnÄ› a hledajĂ cennĂ© pĹ™edmÄ›ty, muly zajiĹˇĹĄujĂcĂ pĹ™epravu.

Tohle musĂ bĂ˝t strĂˇĹľnĂ. TĹ™etĂ muĹľ vydal ostatnĂm ĂşseÄŤnĂ˝

povel. MuĹľi stojĂcĂ po stranĂˇch pohybem zbranĂ Gamay a profesorovi naznaÄŤili, aby se vydali po praĹˇnĂ© cestÄ›, kterĂˇ

vedla od lomu kamsi do neznĂˇma.

Po nÄ›kolika minutĂˇch chĹŻze lesem doĹˇli na mĂsto, kde byly stromy i keĹ™e odstranÄ›ny a kde parkovala zablĂˇcenĂˇ a otluÄŤenĂˇ dodĂˇvka automobilky General Motors Corporation s nĂˇhonem na vĹˇechna ÄŤtyĹ™i kola. PoblĂĹľ stĂˇla malĂˇ kĹŻlna, jejĂmiĹľ otevĹ™enĂ˝mi dveĹ™mi bylo vidÄ›t mnoĹľstvĂ na stÄ›nÄ›

zavÄ›ĹˇenĂ˝ch umaĹˇtÄ›nĂ˝ch nĂˇstrojĹŻ. V motoru auta se hrabal dalĹˇĂ muĹľ. KdyĹľ je uslyĹˇel pĹ™ichĂˇzet, vzhlĂ©dl zpod otevĹ™enĂ©

kapoty a narovnal se. Byl hubenĂ˝, mÄ›l voskovÄ› bledou pleĹĄ

a jeho Ĺ™ĂdkĂ˝ ĂşzkĂ˝ knĂrek jen umocĹ�oval pocit, Ĺľe na svÄ›t vyĹˇel pĹ™Ămo z bran pekelnĂ˝ch. ZaÄŤal s jednĂm ze strĂˇĹľnĂ˝ch o nÄ›ÄŤem hovoĹ™it. Gamay i bez znalosti ĹˇpanÄ›lĹˇtiny pochopila, Ĺľe mechanik tu velĂ.

ObrĂˇtil se s otĂˇzkou na profesora, kterĂ˝ jiĹľ opÄ›t nasadil vĂ˝raz pokornĂ©ho sluĹľebnĂka. Asi minutu spolu rozmlouvali, pak se muĹľ zamraÄŤil a pokĂ˝val hlavou, jako by chtÄ›l naznaÄŤit, Ĺľe nic vĂc nepotĹ™ebuje vÄ›dÄ›t. Gamay s Ăşlevou zaznamenala, Ĺľe tentokrĂˇt je uĹˇetĹ™ena chtivĂ˝ch pohledĹŻ, kterĂ˝mi ji chicleros obĹˇĹĄastĹ�ovali pĹ™i pĹ™edchozĂch setkĂˇnĂch, pak si ale uvÄ›domila, Ĺľe muĹľ bÄ›hem celĂ©ho rozhovoru s profesorem nesundal ruku s pouzdra ukrĂ˝vajĂcĂho pistoli.

Ten pohled jĂ na klidu rozhodnÄ› nepĹ™idal. Po chvilce pĹ™emĂ˝ĹˇlenĂ se muĹľ vsoukal do kabiny auta, zapnul vysĂlaÄŤku a zaÄŤal s kĂ˝msi hlubokĂ˝m hlasem rozmlouvat. TĹ™ebaĹľe konverzace obÄŤas pĹ™eĹˇla do vzruĹˇenĂ© vĂ˝mÄ›ny nĂˇzorĹŻ, kdyĹľ muĹľ potĂ© vylezl z kabiny a vydal strĂˇĹľnĂ˝m nÄ›jakĂ˝ rozkaz, usmĂval se. Trojice strĂˇĹľnĂ˝ch je popadla, dovlekla za dodĂˇvku, tam je neĹˇetrnÄ› srazila na zem, svĂˇzala jim nohy a za ruce je pĹ™ivĂˇzala k nĂˇraznĂku.

â€žO ÄŤem jste si povĂdali?â€ś zaĹˇeptala Gamay, kdyĹľ osamÄ›li.

â€žVysvÄ›tlil jsem mu, Ĺľe jsme se ztratili, Ĺľe vy jste vÄ›dec a jĂˇ vĂˇĹˇ prĹŻvodce a Ĺľe jsme se do jeskynÄ› dostali nĂˇhodou.â€ś â€žUvÄ›Ĺ™il vĂˇm?â€ś

â€žTo nenĂ podstatnĂ©. ProhlĂˇsil, Ĺľe mĂˇ rozkaz zastĹ™elit kaĹľdĂ©ho, koho tu najde. Pak se ale rĂˇdiem spojil se svĂ˝mi ĹˇĂ©fy, a ti mu Ĺ™ekli, aĹĄ nĂˇs pĹ™iveze.â€ś â€žVypadal celkem potÄ›ĹˇenÄ›, Ĺľe naĹˇi popravu mĹŻĹľe pĹ™enechat jinĂ˝m. Kolik mĂˇme ÄŤasu?â€ś â€žTa dodĂˇvka mĂˇ nÄ›co s motorem. VyrazĂme, aĹľ to spravĂ.â€ś

Gamay si hluboce povzdechla. NebĂˇla se. Byla jen unavenĂˇ a ponÄ›kud znechucena, Ĺľe po ĂştÄ›ku a nÄ›kolika dnech strĂˇvenĂ˝ch na Ĺ™ece byli zajati, kdyĹľ uĹľ se zĂˇchrana zdĂˇla bĂ˝t tak blĂzko. Po vĹˇĂ tĂ© nĂˇmaze na tom teÄŹ nebyli lĂ©pe neĹľ tenkrĂˇt v tom podzemnĂm ĹľalĂˇĹ™i. AlespoĹ� Ĺľe si tihle chicleros chtivÄ› neprohlĂĹľejĂ jejĂ tÄ›lo a nevyhroĹľujĂ jejĂm znĂˇsilnÄ›nĂm. A Ĺľe nebudou muset jĂt pÄ›Ĺˇky. Pak se v myĹˇlenkĂˇch zamÄ›Ĺ™ila na auto. Mohlo by pro nÄ› znamenat spĂˇsu. StaÄŤĂ jen vymyslet, jak tÄ›m ÄŤtyĹ™em ozbrojenĂ˝m muĹľĹŻm ukradnout klĂÄŤky k zapalovĂˇnĂ. OpĹ™ela se hlavou o nĂˇraznĂk a zaÄŤala v duchu probĂrat vĹˇechny moĹľnosti.

Rychle pochopila, Ĺľe za tĂ©to situace je mĹŻĹľe zachrĂˇnit jen jedna vÄ›c. ZĂˇzrak. ZavĹ™ela oÄŤi. Bude to dlouhĂˇ noc.

36 KAPITOLA

KdyĹľ Zavala spatĹ™il lidskĂˇ tÄ›la, uĹľ svĂtalo. Plavala na vodÄ› v jednom ostrĂ©m Ĺ™ĂÄŤnĂm zĂˇkrutu. PoĹľĂˇdal pilota hueye, kterĂ˝ po celou dobu letÄ›l nad vrcholky stromĹŻ a sledoval dole se vinoucĂ Ĺ™eku, aby pĹ™ilĂ©tl blĂĹľ. Huey se nad Ĺ™ekou otoÄŤil a pak ve vzduchu znehybnÄ›l. Zavala se vyklonil z dveĹ™nĂho otvoru a prozkoumal pohledem nafouklĂ© mrtvoly.

Pak se vysĂlaÄŤkou spojil s druhĂ˝m vrtulnĂkem, kterĂ˝ mezitĂm pomalu krouĹľil nad nimi.

â€žPaule, Kurte, podle toho, co vidĂm, zatĂm nenĂ dĹŻvod k obavĂˇm. VypadĂˇ to, Ĺľe vĹˇechna tÄ›la jsou muĹľskĂˇ.â€ś CoĹľ jinĂ˝mi slovy znaÄŤilo, Ĺľe Gamay mezi mrtvĂ˝mi nenĂ. â€žVĂĹˇ to jistÄ›?â€ś zeptal se ho Trout. â€žNatolik jistÄ›, jak mi to pohled ze vzduchu umoĹľĹ�uje.â€ś â€žDĂky,â€ś ozval se AustinĹŻv hlas. â€žTohle je dobrĂ© mĂsto pro nĂˇĹˇ vĂ˝sadek. Je limuzĂna pĹ™ipravena?â€ś â€žNahuĹˇtÄ›nĂˇ a pĹ™ipravenĂˇ vyrazit.â€ś â€žDobrĂˇ. Tak se do toho pusĹĄme.â€ś

ObÄ› helikoptĂ©ry, kterĂ© jim dala k dispozici mexickĂˇ

armĂˇda, pĹ™elĂ©tly uĹľ za prvnĂho svÄ›tla nad ruinami, kde byla Gamay poprvĂ© zajata. Trout totiĹľ chtÄ›l, aby si jeho kolegovĂ©

z agentury udÄ›lali ĂşplnĂ˝ obrĂˇzek o trase, kterou musela Gamay s profesorem absolvovat. Pak s nimi Trout zaletÄ›l k peĹ™ejĂm a pokraÄŤoval dĂˇle nad Ĺ™ekou aĹľ do chvĂle, kdy zahlĂ©dl tÄ›la.

Zavala pĹ™edal pilotovi AustinĹŻv pokyn. Huey nalĂ©tl nad Ĺ™eku v mĂstech, kde byla nejĹˇirĹˇĂ, a pak pomalu klesal, dokud se velkĂ˝ pĹ™edmÄ›t zavÄ›ĹˇenĂ˝ pod jeho trupem nedotkl hladiny. KdyĹľ Zavala zmĂˇÄŤkl pojistku, nĂˇhle odlehÄŤenĂ˝

vrtulnĂk poskoÄŤil. Pak poodlĂ©tl stranou a na jeho mĂsto vklouzl huey s Austinem a Troutem na palubÄ›.

Jako prvnĂ se ve dvĂĹ™kĂˇch vrtulnĂku objevil Austin, uchopil lano a slanil po nÄ›m do ÄŤehosi, co na prvnĂ pohled vypadalo jako nÄ›jakĂˇ obrovitĂˇ vana pĹ™ibliĹľnÄ› ve tvaru banĂˇnu. Uvolnil lano, zmĂˇÄŤkl tlaÄŤĂtko startĂ©ru a pak podivnĂ˝m dopravnĂm prostĹ™edkem manĂ©vroval tak, aby jej udrĹľel pĹ™Ămo pod slaĹ�ujĂcĂm Troutem.

PotĂ© byl dolĹŻ spuĹˇtÄ›n nÄ›jakĂ˝ vak z impregnovanĂ© lĂˇtky.

SpouĹˇtÄ›nĂ Ĺ™Ădil zezdola Trout. Vak s ĹľivotnÄ› potĹ™ebnĂ˝mi vÄ›cmi sebou sice ve vzduchu proudĂcĂm od rotoru prudce hĂˇzel, Trout se ale natĂˇhl, chĹ�apnul po nÄ›m jako basketbalovĂ˝ podkoĹˇovĂ˝ hrĂˇÄŤ po mĂÄŤi a pevnÄ› jej uchopil.

TĹ™ebaĹľe jeho obvykle uhlazenĂ© zpĹŻsoby, prozrazujĂcĂ akademickĂ© vzdÄ›lĂˇnĂ, a hubenĂˇ postava budily dojem, Ĺľe nenĂ ĹľĂˇdnĂ˝ lamĹľelezo, jeho ramena a paĹľe byly samĂ˝ sval, kterĂ© si vypracoval jeĹˇtÄ› v dobĂˇch, kdy se Ĺľivil jako rybĂˇĹ™.

Bez problĂ©mĹŻ sundal zmĂtajĂcĂ se vak z hĂˇku a huey odletÄ›l.

â€žObvykle stopaĹ™e neberu, vy ale mĂˇte poctivĂ˝ obliÄŤej, pane,â€ś snaĹľil se Austin pĹ™ekĹ™iÄŤet hluk motoru.

Trout se usmĂˇl. TĹ™ebaĹľe jeho pĹ™evlĂˇdajĂcĂm pocitem byl strach o Gamay, byl rĂˇd, Ĺľe mĹŻĹľe koneÄŤnÄ› nÄ›co podniknout.

Odepjal si od opasku pĹ™ĂruÄŤnĂ vysĂlaÄŤku a promluvil do nĂ.

â€žDĂky, Ĺľe jsi vzal s sebou limuzĂnu, Joe.â€ś â€žTo nebyl ĹľĂˇdnĂ˝ problĂ©m. RadÄ›ji si ji ale nejdĹ™Ăve trochu osahejte, nebo z nĂ vylĂtnete jako z kolotoÄŤe.â€ś ,LimuzĂnouâ€™ nazĂ˝vali dvoumĂstnĂ˝ seal, jedno z nejmenĹˇĂch vyrĂˇbÄ›nĂ˝ch vznĂˇĹˇedel. Jeho na zĂˇdi zakulacenĂ˝

a na pĹ™Ădi ĹˇpiÄŤatĂ˝ zelenĂ˝ trup z pÄ›novĂ© gumy a laminĂˇtu mÄ›l na dĂ©lku pouhĂ˝ch patnĂˇct stop. Tento seal se mohl dĂky hnacĂ vrtuli a dmychadlu pohybovat, a to plnÄ› naloĹľenĂ˝, na vzduchovĂ©m polĹˇtĂˇĹ™i nad vodou ÄŤi pevnou zemĂ rychlostĂ aĹľ pÄ›tadvaceti mil za hodinu. KdyĹľ si Austin vzpomnÄ›l na nepĹ™ĂjemnĂ˝ zĂˇĹľitek, kterĂ˝ mÄ›la Nina KirovovĂˇ na moĹ™i s obrovskĂ˝m vznĂˇĹˇedlem, Ĺ™ekl si, Ĺľe tihle zlĂ hoĹˇi by nemÄ›li bĂ˝t jedinĂ, kdo do akce vyrazĂ s nÄ›ÄŤĂm neobvyklĂ˝m. MalĂ˝

seal byl zkonstruovĂˇn pro lovce a pozorovatele Ĺľivota ve volnĂ© pĹ™ĂrodÄ›, kteĹ™Ă se chtÄ›jĂ dostat do jinak nepĹ™ĂstupnĂ˝ch mĂst. SpeciĂˇlnĂ jednotky nechaly civilnĂ verzi upravit, a to pĹ™idĂˇnĂm konzol pro lehkĂ˝ kulomet, reflektor a infraÄŤervenĂ©

senzory.

Austin pĹ™idal motoru Briggs and Stratton o vĂ˝konu dvaceti koĹ�skĂ˝ch sil plyn a vznĂˇĹˇedlo se zvedlo nad hladinu.

VyzkouĹˇel si nÄ›kolik obratĹŻ a zatĂˇÄŤek, a to pĹ™i malĂ© i vÄ›tĹˇĂ rychlosti. Uspokojen zjiĹˇtÄ›nĂm, Ĺľe ho vznĂˇĹˇedlo poslouchĂˇ, pĹ™edal Ĺ™ĂzenĂ Troutovi. A zatĂmco se s vlastnostmi vznĂˇĹˇedla seznamoval Trout, zalovil Austin ve vaku a vytĂˇhl z nÄ›j svou pistoli a dvÄ› karabiny CAR-15, coĹľ byla kratĹˇĂ verze ĂştoÄŤnĂ© puĹˇky M-l6. Tato zbraĹ� dokĂˇzala stĹ™Ălet s kadencĂ 950 ran za minutu a navĂc mohla bĂ˝t pouĹľita i jako granĂˇtomet.

Austin by se vĹŻbec nezlobil, kdyby k ĹľĂˇdnĂ© stĹ™elbÄ›

nedoĹˇlo, pĹ™ĂliĹˇ velkĂ˝m optimismem ale nehĂ˝Ĺ™il. TroutovĂ˝m maskĂˇÄŤĹŻm se uĹľ nesmĂˇl, naopak, sĂˇm si jedny pĹŻjÄŤil a bĂlĂ©

vlasy si zakryl obnoĹˇenou pĹ™ilĂ©havou ÄŤapkou.

Na odpornĂ˝ zĂˇpach, kterĂ˝ je obklopil, kdyĹľ se pĹ™iblĂĹľili k plovoucĂm tÄ›lĹŻm, se ale nijak pĹ™ipravit nemohli. NamoÄŤili si proto alespoĹ� do vody ĹˇĂˇtky, uvĂˇzali si je kolem hlavy tak, aby jim zakrĂ˝valy nos, a teprve potom se vydali blĂĹľ.

Mrtvoly vypadaly, jako kdyby do nich nÄ›kdo napumpoval vzduch. KdyĹľ je Trout jednu po druhĂ© prohlĂĹľel, svĂral rty tak silnÄ›, Ĺľe mu z Ăşst zbyla jen sotva patrnĂˇ ÄŤĂˇrka.

Jakmile si ovÄ›Ĺ™il, Ĺľe jeho pĹŻvodnĂ dojem byl sprĂˇvnĂ˝, zapnul vysĂlaÄŤku.

â€žJe to v poĹ™Ăˇdku, Joe. Gamay tu nenĂ.â€ś â€žTo rĂˇd slyĹˇĂm, kĂˇmo.â€ś

â€žPĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe to jsou ti chlĂˇpci, co se nĂˇs pokouĹˇeli sundat z oblohy.â€ś Pak si uvÄ›domil, jak mĂˇlo chybÄ›lo, aby v peĹ™ejĂch skonÄŤila i Gamay, a zamrazilo ho.

â€žTrochu se proletĂme nad Ĺ™ekou. TĹ™eba sedĂ na bĹ™ehu jen kousek odtud a ÄŤekĂˇ, aĹľ ji s Kurtem zachrĂˇnĂte.â€ś â€žJeĹˇtÄ› jednou dĂky, Ĺľes mi pĹ™enechal svĂ© mĂsto.â€ś â€žNemĂˇĹˇ zaÄŤ, amigo.â€ś

BÄ›hem pĹ™edchozĂ noci krĂˇtce probrali, kdo bude dÄ›lat spoleÄŤnost Austinovi. Zavala by se toho velmi rĂˇd ujal, uvÄ›domoval si ale, Ĺľe aĹľ Gamay najdou, Ĺľivou ÄŤi mrtvou, mÄ›l by Trout bĂ˝t u toho. NavĂc tu byl i jeden praktickĂ˝

dĹŻvod. PotĹ™ebovali, aby na velitelskĂ©m stanoviĹˇti byl nÄ›kdo, kdo umĂ ĹˇpanÄ›lsky a mĹŻĹľe proto pĹ™i kontaktu s MexiÄŤany operovat jako styÄŤnĂ˝ dĹŻstojnĂk. Za okamĹľik uĹľ oba hueye zmizely za stromy. Austin obrĂˇtil seal po proudu a pĹ™idal plyn. VznĂˇĹˇedlo se zvedlo nad hladinu a vyrazilo vpĹ™ed jako vystĹ™elenĂ© z praku. KdyĹľ se Austin obrĂˇtil na svĂ© pĹ™Ăˇtele od speciĂˇlnĂch jednotek s otĂˇzkou, jestli by nemÄ›li k dispozici nÄ›co, ÄŤĂm by je vysadili a potĂ© zase vyzvedli z nepĹ™ĂstupnĂ˝ch mĂst, vÄ›dÄ›l sice, Ĺľe leteckĂ˝m prĹŻzkumem je moĹľno propĂˇtrat bÄ›hem krĂˇtkĂ© doby dost velkĂ˝ prostor, uvÄ›domoval si ale zĂˇroveĹ�, Ĺľe zahlĂ©dnout nÄ›co tak malĂ©ho, jako je ÄŤlovÄ›k, v nĂĹľinnĂ©m deĹˇtnĂ©m lese je ze vzduchu tĂ©mÄ›Ĺ™

nemoĹľnĂ©. UdrĹľovali rychlost dvaceti uzlĹŻ a postupnÄ› se u Ĺ™ĂzenĂ stĹ™Ădali. Gamay s profesorem od chvĂle, kdy za sebou zanechali peĹ™eje, urazili sotva padesĂˇt mil. Vzhledem k tomu, Ĺľe Austin s Troutem mÄ›li rychlĂ© vznĂˇĹˇedlo a Ĺľe se nemuseli zastavovat na noc, potĹ™ebovali na pĹ™ekonĂˇnĂ tĂ©Ĺľe vzdĂˇlenosti jen zlomek ÄŤasu. OstrozrakĂ˝ Trout si vĹˇiml, Ĺľe uprostĹ™ed Ĺ™eky se na slunci cosi leskne. ZamĂĹ™ili k malĂ©mu ostrĹŻvku, pĹ™istĂˇli a Trout vystoupil. Chi sice trval na tom, Ĺľe na ostrovÄ› ĹľĂˇdnĂ© odpadky nezanechajĂ, pĹ™ehlĂ©dl ale stopu v podobÄ› kousku celofĂˇnu. Trout beze slova opÄ›t nastoupil do vznĂˇĹˇedla a ukĂˇzal svĹŻj nĂˇlez Austinovi. Ten pĹ™ikĂ˝vl, pĹ™idal plyn a postupnÄ› zvyĹˇoval rychlost aĹľ na maximum. Hra pokraÄŤuje!

Ve vysĂlaÄŤce to zachrchlalo a ozval se z nĂ ZavalĹŻv hlas.

â€žKurte, to je ĹˇĂlenĂ©!â€ś

â€žSlyĹˇĂme tÄ›, Joe. Co se dÄ›je?â€ś

â€žNejsem si jist. LetÄ›li jsme nad Ĺ™ekou kus pĹ™ed vĂˇmi. Co chvĂli se prudce zatoÄŤila a pak se najednou zĂşĹľila a pokraÄŤovala dĂˇle jakĂ˝msi kaĹ�onem. Po Gamay a profesorovi ani vidu, letÄ›li jsme dĂˇle, ale Ĺ™eka z niÄŤeho nic zmizela.â€ś â€žĹ�ekni to jeĹˇtÄ› jednou!â€ś

â€žĹ�eka prostÄ› zmizela. V jednom okamĹľiku si klidnÄ› teÄŤe, a pak se najednou nÄ›kam vypaĹ™Ă.â€ś

â€žKde jste teÄŹ?â€ś

â€žPĂˇtrĂˇme po okolĂ a snaĹľĂme se ji zase najĂt. Jestli se nĂˇm to nepodaĹ™Ă, otoÄŤĂme to a poletĂme vĂˇm naproti.â€ś MiniaturnĂ vznĂˇĹˇedlo se hnalo dĂˇle. Brzy si i oni vĹˇimli, Ĺľe se Ĺ™eka zuĹľuje a Ĺľe jejĂ bĹ™ehy jsou stĂˇle prudĹˇĂ a vyĹˇĹˇĂ.

OpÄ›t se ozval vysĂlaÄŤkou Zavala. â€žNikde nic, Kurte.

Budeme se muset vydat zpĂˇtky. VrtulnĂkĹŻm uĹľ pomalu dochĂˇzĂ palivo.â€ś

Na problĂ©m s palivem mysleli. Vzali si ho do zĂˇsoby a nechali ho v ruinĂˇch. Vzhledem k rychlosti vrtulnĂkĹŻ jim zpĂˇteÄŤnĂ let, natankovĂˇnĂ a nĂˇvrat k Ĺ™ece nebude trvat dlouho. Austin mu Ĺ™ekl, Ĺľe bude s Troutem pokraÄŤovat tak daleko, jak jen to bude moĹľnĂ©, a s vrtulnĂky se setkajĂ pak.

KdyĹľ jim potĂ© cestou k ruinĂˇm pĹ™elĂ©tly nad hlavou, jen jim zamĂˇvali a pokraÄŤovali v prĹŻzkumu.

NachĂˇzeli se prĂˇvÄ› v nÄ›jakĂ© rokli a podporovĂˇni silnĂ˝m proudem se hnali vpĹ™ed dokonce jeĹˇtÄ› rychleji neĹľ za normĂˇlnĂch okolnostĂ, kdyĹľ tu pĹ™ed sebou nĂˇhle spatĹ™ili ÄŤlun.

Byl zaryt pĹ™ĂdĂ do bahna lemujĂcĂho bĹ™eh. Austin zastavil vznĂˇĹˇedlo vedle nÄ›j a Trout vyskoÄŤil. ÄŚlun, naloĹľenĂ˝

krabicemi aĹľ po okraj, musel bĂ˝t znaÄŤnÄ› tÄ›ĹľkĂ˝, jinak by ho Ĺ™ĂÄŤnĂ proud urÄŤitÄ› uĹľ dĂˇvno popadl a odnesl.

â€žCo si o tom myslĂĹˇ, Paule?â€ś

â€žĹ�ekl bych, Ĺľe v tom ÄŤlunu nebyli. DomnĂvĂˇm se, Ĺľe ho za sebou vlekli. PodĂvej, je tak plnĂ˝, Ĺľe uĹľ v nÄ›m pro ÄŤlovÄ›ka nenĂ mĂsto. PĹ™ĂvÄ›snĂ˝ motor nenĂ v pracovnĂ poloze.

A tohle lano nÄ›kdo pĹ™eseknul.â€ś

Austin zatahal za nÄ›jakou tenkou gumovou hadiÄŤku.

â€žMĂˇĹˇ fakt pravdu. PodĂvej se, pĹ™Ăvod paliva dokonce nenĂ ani pĹ™ipojen k nĂˇdrĹľi.â€ś

VytĂˇhli ÄŤlun jeĹˇtÄ› vĂce na bĹ™eh a opÄ›t se vydali na cestu.

Ĺ�eka po nÄ›kolika minutĂˇch ale najednou skonÄŤila. Austin pĹ™idal plyn, aby vznĂˇĹˇedlo udrĹľel nehybnÄ› na mĂstÄ›.

â€žTak tady mĂˇme odpovÄ›ÄŹ na Joeovu zĂˇhadu se zmizenĂm Ĺ™eky,â€ś prohlĂˇsil Trout. â€žĹ˝ĂˇdnĂˇ zĂˇhada to nenĂ. Jen dĂˇle teÄŤe pod zemĂ.â€ś Pokusil se navĂˇzat se Zavalou spojenĂ, odpovÄ›di se ale nedoÄŤkal. Asi uĹľ jsou mimo dosah vysĂlaÄŤky, nebo okolnĂ skalnatĂ© stÄ›ny signĂˇl blokujĂ. Bez velkĂ©ho vĂˇhĂˇnĂ se rozhodli pokraÄŤovat. Klesli na hladinu, Trout rozsvĂtil pĹ™enosnĂ˝ reflektor a pak se opatrnÄ› vydali spolu s Ĺ™ekou do podzemĂ.

Vibrace a hluk vrtule vyplaĹˇily netopĂ˝ry. Snesli se od stropu, jako by je od nÄ›j oderval nĂˇhlĂ˝ poryv vÄ›tru, a vytvoĹ™ili ve vzduchu zmÄ›ĹĄ pleskajĂcĂch blanitĂ˝ch kĹ™Ădel a ostrĂ˝ch zubĹŻ. Austin na nic neÄŤekal a rychlost vznĂˇĹˇedla zdvojnĂˇsobil. OpÄ›t se pohybovali na vzduchovĂ©m polĹˇtĂˇĹ™i.

Oba muĹľi se v otevĹ™enĂ©m kokpitu co nejvĂce pĹ™ikrÄŤili. PĹ™es divoce vĂĹ™ĂcĂ ÄŤernĂˇ tÄ›la tĂ©mÄ›Ĺ™ nevidÄ›li na cestu. VznĂˇĹˇedlo se sice nÄ›kolikrĂˇt otĹ™elo bokem o okolnĂ stÄ›ny, dokud ale mohl Austin pokraÄŤovat pĹ™Ămo vpĹ™ed, drĹľel plynovĂ˝ pedĂˇl na podlaze. Pak to bÄ›snÄ›nĂ koneÄŤnÄ› nechali za sebou. Austin ubral plyn a vznĂˇĹˇedlo pokraÄŤovalo dĂˇle hnĂˇno pouze Ĺ™ĂÄŤnĂm proudem. â€žJsi v poĹ™Ăˇdku?â€ś zeptal se Trouta.

â€žVlasy mi asi zbÄ›lely stejnÄ› jako tobÄ›, jinak to ale ujde.

MĹŻĹľeme pokraÄŤovat.â€ś

RachocenĂ znovu probuzenĂ©ho motoru, kterĂ© se opakovanÄ› odrĂˇĹľelo od blĂzkĂ˝ch rozeklanĂ˝ch stÄ›n, bylo nesnesitelnĂ©. Austin mohl pouze doufat, Ĺľe pĹ™ĂpadnĂ˝ nepĹ™Ătel je hluchĂ˝ jako paĹ™ez. Jejich pĹ™Ăjezd bude totiĹľ urÄŤitÄ› slyĹˇet na mĂle daleko. Pluli rovnomÄ›rnou rychlostĂ dĂˇle a pĹ™ĂdĂ vznĂˇĹˇedla posĂlali do stran tĂˇhlĂ© vlny. Zanedlouho se ocitli v jakĂ©si prostornĂ© jeskyni. KdyĹľ ji obepluli, aby se zorientovali, zjistili, Ĺľe tam Ĺ™eka sice konÄŤĂ, Ĺľe ale z jeskynÄ›

vede kamsi do boku nÄ›jakĂ˝ kanĂˇl.

Ten konÄŤil malĂ˝m molem osvÄ›tlenĂ˝m lampou. UvĂˇzali vznĂˇĹˇedlo vedle tĹ™Ă lodÄ›k a vystoupili. Se zbranÄ›mi pĹ™ipravenĂ˝mi k palbÄ› se vydali po stezce vedoucĂ do lomu.

V nÄ›m se na chvĂli zastavili, aby prozkoumali obsah beden, dlouho se ale nezdrĹľeli. V dĂˇlce matnÄ› zĂˇĹ™ilo dennĂ svÄ›tlo.

37 KAPITOLA

Austin se pod pĹ™eÄŤnÄ›lkovou klenbou zastavil a nastraĹľil uĹˇi. Odkudsi z dĂˇlky k nÄ›mu dolĂ©hala hudba.

LatinskoamerickĂ˝ bigbĂt. Se zĂˇdy chrĂˇnÄ›nĂ˝mi stÄ›nou, s odjiĹˇtÄ›nou karabinou CAR-15 v rukou a s prstem na spouĹˇti se zaÄŤal blĂĹľit k rohu. VyhlĂ©dl z jeskynÄ›, pĹ™eletÄ›l zrakem prostor kolem naklĂˇdacĂ ploĹˇiny, a kdyĹľ nikoho nespatĹ™il, opatrnÄ› vykroÄŤil do prostoru ozĂˇĹ™enĂ©ho sluncem. Pohybem raky Troutovi naznaÄŤil, aby ho nĂˇsledoval. TiĹˇe se vydali po ĂşzkĂ© praĹˇnĂ© cestÄ›, Austin vpĹ™edu, Trout s odstupem za nĂm, co nejblĂĹľe porostu, kterĂ˝ cestu po stranĂˇch lemoval.

BlĂzko mĂsta, kde vedly z cesty kamsi do lesa hlubokĂ©

vyjeĹľdÄ›nĂ© koleje, vklouzli do kĹ™ovĂ a spustili se na vĹˇechny ÄŤtyĹ™i. ChvĂli takto odboÄŤku sledovali, potĂ© zalehli a pĹ™iplĂĹľili se k okraji nÄ›jakĂ© mĂ˝tiny. Austin jeĹˇtÄ› kousek popolezl a pak se rozhlĂ©dl pĹ™es trs vysokĂ© trĂˇvy. Troutovy prsty mu varovnÄ› stiskly rameno, to uĹľ ale Austin spatĹ™il, co chtÄ›l -

postavu s vlasy v barvÄ› ÄŤervenĂ©ho vĂna. Gamay. Byla pĹ™ivĂˇzanĂˇ k zadnĂmu nĂˇraznĂku potluÄŤenĂ© dodĂˇvky od firmy GMC. JejĂ obliÄŤej mÄ›l barvu uvaĹ™enĂ©ho humra, na spĂˇlenĂ©m nose se jĂ loupala kĹŻĹľe a jejĂ nejvÄ›tĹˇĂ pĂ˝cha pĹ™ipomĂnala spĂĹˇe mastnĂ© vrabÄŤĂ hnĂzdo, jinak se ale zdĂˇla bĂ˝t v poĹ™Ăˇdku.

Vedle nĂ leĹľel nÄ›jakĂ˝ domorodec, zĹ™ejmÄ› profesor Chi.

Gamay mÄ›la zavĹ™enĂ© oÄŤi, nĂˇhle je ale otevĹ™ela, jako by nÄ›jakĂ˝m ĹˇestĂ˝m smyslem vycĂtila jejich pĹ™Ătomnost.

Austin rychle pĹ™eletÄ›l oÄŤima zbytek scĂ©ny. Zdrojem hudby byl pĹ™enosnĂ˝ radiomagnetofon stojĂcĂ na podlaze dodĂˇvky. Za autem sedÄ›li na zemi tĹ™i muĹľi a hrĂˇli karty.

ZbranÄ› mÄ›li na dosah ruky, navĂc mÄ›li vĹˇichni tĹ™i u pasu pistoli. AustinĹŻv zrak spoÄŤinul na pĹ™edku dodĂˇvky. SpatĹ™il ÄŤtvrtĂ©ho muĹľe, jak se hrabe v motoru. I on mÄ›l pistoli, vÄ›tĹˇĂ respekt ale vzbuzoval AK-47 opĹ™enĂ˝ o pneumatiku. Austin gestem ruky naznaÄŤil Troutovi, Ĺľe se musĂ stĂˇhnout. Paul pĹ™ikĂ˝vl. ChĂˇpal sice nutnost vĹˇe nejprve dĹŻkladnÄ›

prozkoumat, v obliÄŤeji se mu ale zraÄŤila nelibost.

O pĂˇr minut pozdÄ›ji uĹľ sedÄ›li opĹ™eni zĂˇdy o strom a probĂrali situaci.

â€žMĂˇme tu ÄŤtyĹ™i ozbrojenĂ© muĹľe, kteĹ™Ă by vzhledem k naĹˇim zbranĂm nemÄ›li pĹ™edstavovat problĂ©m,â€ś Ĺ™ekl Austin.

â€žAle Gamay a profesor Chi leĹľĂ pĹ™Ămo ve smÄ›ru pĹ™ĂpadnĂ©

palby. NelĂbĂ se mi, Ĺľe ten ÄŤtvrtĂ˝ muĹľ nenĂ s ostatnĂmi.

NavĂc mĂˇ po ruce jeden AK. Mohl by nÄ›komu ublĂĹľit. MĂˇĹˇ

nÄ›jakĂ˝ nĂˇvrh?â€ś

â€žMohli bychom zavolat posily,â€ś odpovÄ›dÄ›l Trout a poklepal si rukou na vysĂlaÄŤku zavÄ›Ĺˇenou na opasku. â€žAle i kdyby dorazily vÄŤas, znamenalo by to ve vĂ˝sledku jeĹˇtÄ› vĂce stĹ™ĂlenĂ, vÄ›tĹˇĂ riziko, Ĺľe se nÄ›komu nÄ›co stane.â€ś â€žMĂˇm stejnĂ˝ nĂˇzor,â€ś prohlĂˇsil Austin a poĹˇkrĂˇbal se na zarostlĂ© bradÄ›. â€žGamay i profesor vypadajĂ v poĹ™Ăˇdku, coĹľ znamenĂˇ, Ĺľe nÄ›kdo je chce ponechat naĹľivu, alespoĹ�

prozatĂm.â€ś

â€žHĂˇdĂˇm, Ĺľe jakmile to spravĂ, okamĹľitÄ› se vydajĂ na cestu.â€ś

â€žTehdy se takĂ© zmÄ›nĂ situace. StrĂˇĹľnĂ pĹ™estanou hrĂˇt karty a moĹľnĂˇ pĹ™ejdou nÄ›kam mimo tuhle nebezpeÄŤnou palebnou linii. Nebo se naskytne pĹ™ĂleĹľitost, aĹľ poĹˇlou Gamay a profesora do auta. KdyĹľ ti dva nastoupĂ, budeme mocĂ zaĂştoÄŤit.â€ś

â€žJe tu jeĹˇtÄ› jedna moĹľnost,â€ś Ĺ™ekl Trout. â€žMĹŻĹľe se jich objevit vĂc.â€ś

â€žUvÄ›domuji si, Ĺľe by to znamenalo vymÄ›nit znĂˇmou situaci za neznĂˇmou, a nelĂbĂ se mi to o nic vĂc neĹľ tobÄ›, nemĂˇm ale pocit, Ĺľe bychom mohli dÄ›lat cokoli jinĂ©ho neĹľ ÄŤekat.â€ś

Trout neochotnÄ› pĹ™isvÄ›dÄŤil. Odplazili se znovu na okraj mĂ˝tiny. StrĂˇĹľnĂ jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd hrĂˇli a ÄŤtvrtĂ˝ muĹľ se stĂˇle vrtal v motoru. Austin s potÄ›ĹˇenĂm zjistil, Ĺľe Gamay i profesor majĂ otevĹ™enĂ© oÄŤi. Tato pĹ™ĂjemnĂˇ skuteÄŤnost mu alespoĹ� trochu pomohla potlaÄŤit vztek, kterĂ˝ jej opÄ›t ovlĂˇdl.

Dlouho potĂ©, co Austin dospÄ›l k nĂˇzoru, Ĺľe uĹľ nikdy nechce slyĹˇet ĹľĂˇdnou latinskoamerickou muziku, se mechanik vynoĹ™il zpod kapoty, utĹ™el si ruce do ĹˇpinavĂ©ho hadru a vlezl do kabiny. Motor naskoÄŤil na prvnĂ pokus a vzduch se naplnil niÄŤĂm netlumenĂ˝m rachotem. Z vĂ˝fuku se vyvalilo mraÄŤno naÄŤervenalĂ©ho kouĹ™e a zahalilo Gamay s profesorem, kteĹ™Ă se sice pokusili dusivĂ©mu dĂ˝mu vyhnout, ale marnÄ›.

HrĂˇÄŤi nechali karet, posbĂrali penĂze, vydrĂˇpali se na nohy a s rukama pĹ™itisknutĂ˝ma k nosĹŻm a ĂşstĹŻm rychle opustili prostor za autem. A svĂ© zbranÄ›, jak s potÄ›ĹˇenĂm zjistil Austin. Pak se strĂˇĹľnĂ rozkĹ™iÄŤeli na mechanika, kterĂ˝

zrovna vyskoÄŤil z kabiny. KdyĹľ zjistil, Ĺľe ostatnĂ nad vĂ˝sledkem jeho snahy nevyjadĹ™ujĂ dostateÄŤnĂ© nadĹˇenĂ, popadl nejbliĹľĹˇĂho strĂˇĹľnĂ©ho za lĂmec, dovlekl ho k pĹ™edku auta a vyzval ho, aby se zaposlouchal do zvuku motoru.

OstatnĂ strĂˇĹľnĂ propukli v Ĺ™ehot a pak k tÄ›m dvÄ›ma pĹ™istoupili.

â€žNastal nĂˇĹˇ ÄŤas,â€ś prohlĂˇsil Austin.

ZĂˇkladnĂm pĹ™edpokladem ĂşspÄ›Ĺˇnosti Ăştoku je prvek pĹ™ekvapenĂ. Mohli by sice zneĹˇkodnit vĹˇechny chicleros nÄ›kolika vĂ˝stĹ™ely z karabin, Austin ale hodlal zachraĹ�ovat, ne zabĂjet. VztyÄŤil se a spolu s Troutem zamĂĹ™il tĂ©mÄ›Ĺ™

nedbalou chĹŻzĂ na mĂ˝tinu. ZatĂmco Austin drĹľel chicleros na muĹˇce, Trout vypĂˇlil dĂˇvku stĹ™el do vzduchu. Jejich zĂˇmÄ›rem bylo nepĹ™Ătele zastraĹˇit. StĹ™elba mÄ›la poĹľadovanĂ˝

ĂşÄŤinek. AspoĹ� ÄŤĂˇsteÄŤnÄ›. KdyĹľ trojice strĂˇĹľnĂ˝ch zahlĂ©dla dva blĂĹľĂcĂ se terminĂˇtory, pohlĂ©dla nejprve na svĂ© nepouĹľitelnĂ©

zbranÄ›, pak se znovu zadĂvala na nepĹ™ĂvÄ›tivÄ› se tvĂˇĹ™ĂcĂho bÄ›lovlasĂ©ho muĹľe a jeho spoleÄŤnĂka a potĂ© se dala na bezhlavĂ˝ ĂştÄ›k.

Mechanik skoÄŤil do kabiny, zaĹ™adil rychlost a dupnul na plynovĂ˝ pedĂˇl. Prudce roztoÄŤenĂ© pneumatiky se zakously do zemÄ› a do vzduchu se vznesly dva gejzĂry prachu a hlĂny.

DodĂˇvka vyrazila s divoce kvĂlejĂcĂm motorem pryÄŤ z mĂ˝tiny. Gamay a profesora pĹ™itom tĂˇhla za sebou jako plechovky na zaÄŤĂˇtku svatebnĂ cesty. A do toho vĹˇeho kvĂlel jeĹˇtÄ› stĂˇle zapnutĂ˝ radiomagnetofon.

Austin kĹ™ikl na Trouta, aby nespouĹˇtÄ›l oÄŤi z utĂkajĂcĂch chicleros, a s rychlostĂ pistolnĂka z Dodge City vytĂˇhl z pouzdra Bowen. SevĹ™el jeho paĹľbu obÄ›ma rukama a chladnokrevnÄ› zamĂĹ™il na kabinu. Z ĂşstĂ hlavnÄ› vylĂ©tlo pÄ›t kulek a zadnĂ okno dodĂˇvky se roztĹ™ĂĹˇtilo na kusy. PoslednĂ ÄŤtyĹ™i vĂ˝stĹ™ely ale byly zbyteÄŤnĂ©. Hned prvnĂ stĹ™ela se totiĹľ zaryla Ĺ™idiÄŤi do tĂ˝la.

DodĂˇvka jeĹˇtÄ› nÄ›kolik yardĹŻ popojela, jako by ji Ĺ™Ădil autopilot, pak jĂ ale zhasnul motor a ona se zastavila. Austin se k autu rozbÄ›hl. Trout byl ale rychlejĹˇĂ, loveckĂ˝m noĹľem pĹ™eĹ™Ăzl Gamayina pouta a sevĹ™el ji v nĂˇruÄŤi.

38 KAPITOLA

Cambridge, Massachusetts

O tĂ˝den pozdÄ›ji projelo okolo ÄŤernĂ©ho litinovĂ©ho plotu tĂˇhnoucĂho se podĂ©l komplexu HarvardskĂ© univerzity taxi, zahnulo do tichĂ©, trĂˇvnĂkem lemovanĂ© ulice a pak zamĂĹ™ilo k pÄ›tiposchoÄŹovĂ© cihlovĂ© budovÄ› postavenĂ© v georgiĂˇnskĂ©m stylu. Vzhledem k modernĂm stavbĂˇm, kterĂ© jĂ dÄ›laly spoleÄŤnost, vypadala, jako Ĺľe tam nepatĹ™Ă. Z auta vystoupil Zavala a upĹ™el oÄŤi na nĂˇpis hlĂˇsajĂcĂ, Ĺľe zde sĂdlĂ Peabodyho muzeum archeologie a etnografie. OtoÄŤil se k Austinovi a Gamay a tĂ©mÄ›Ĺ™ slavnostnÄ› prohlĂˇsil: â€žTohle je pro rod ZavalĹŻ velkĂ˝ den. Matka vĹľdycky doufala, Ĺľe jednou skonÄŤĂm na Harvardu.â€ś

â€žZa ĂşspÄ›ch svĂ©ho malĂ©ho kluÄŤiny by tvĂˇ matka mÄ›la podÄ›kovat mĂ©mu muĹľi,â€ś odvÄ›tila Gamay. â€žNicmĂ©nÄ›

gratuluji.â€ś

â€žDÄ›kuji. PodÄ›kovĂˇnĂ rovnÄ›Ĺľ od mĂ© matky. Tak co, vstoupĂme do toho svatostĂˇnku?â€ś Ĺ™ekl a galantnÄ›, jak to u nÄ›j bylo zvykem, jĂ dal pĹ™ednost.

Byl to skuteÄŤnÄ› Trout, kdo svĂ© kolegy z agentury na dneĹˇnĂ rĂˇno do Cambridge pozval. Trout mĂstnĂ muzeum navĹˇtĂvil bÄ›hem podivnÄ› zamotanĂ© pouti, kterĂˇ zaÄŤala v yucatĂˇnskĂ© dĹľungli. Po shledĂˇnĂ s manĹľelkou se spolu s ostatnĂmi domluvil, Ĺľe neĹľ pro nÄ› pĹ™iletĂ nÄ›jakĂ˝ mexickĂ˝

vrtulnĂk, aby je pĹ™epravil na palubu Nerea, podĂvajĂ se blĂĹľe na artefakty uskladnÄ›nĂ© v jeskyni.

Chi Ĺˇel jako prvnĂ. Pomalu krĂˇÄŤel podĂ©l beden a polic a smutnÄ› potĹ™Ăˇsaje hlavou jim vysvÄ›tloval, jak dĹŻleĹľitĂ© ty artefakty jsou a jakĂˇ Ĺˇkoda byla jejich nesystematickĂ˝m vyzvedĂˇvĂˇnĂm zpĹŻsobena. Pak se zastavil pĹ™ed kamennĂ˝mi bloky s reliĂ©fy. â€žVĂm, Ĺľe tyhle kameny vypovĂdajĂ nÄ›jakĂ˝

pĹ™ĂbÄ›h. DĹŻleĹľitĂ˝ pĹ™ĂbÄ›h. Ale protoĹľe byly tak neomalenÄ›

odĹ™Ăznuty a nahĂˇzeny sem, potrvĂˇ mÄ›sĂce, moĹľnĂˇ celĂ© roky, neĹľ zjistĂme jeho obsah.â€ś

KdyĹľ pak sedÄ›li ve vrtulnĂku a mĂĹ™ili k lodi, znÄ›la Troutovi tato profesorova slova jeĹˇtÄ› stĂˇle v uĹˇĂch. PĹ™i zdravotnĂ prohlĂdce bylo zjiĹˇtÄ›no, Ĺľe Gamay je v pomÄ›rnÄ›

dobrĂ©m stavu, jen znaÄŤnÄ› vyÄŤerpanĂˇ. ProtoĹľe uĹľ byla v bezpeÄŤĂ, mohla si odpoÄŤinout v poĹ™ĂˇdnĂ© posteli a vychutnat si kteroukoli z ÄŤetnĂ˝ch lahĹŻdek, kterĂ© nabĂzela lodnĂ kuchynÄ›, rozhodl se Trout, Ĺľe si sbalĂ fotografickĂ©

nĂˇdobĂÄŤko a nechĂˇ se vrtulnĂkem vysadit v tĂˇboĹ™e paĹˇerĂˇkĹŻ.

ArmĂˇda poblĂĹľ zbudovala tĂˇbor, aby mohla artefakty hlĂdat a pĹ™ĂpadnÄ› se vypoĹ™Ăˇdat se zbloudilĂ˝mi chicleros. Chi tam zĹŻstal, protoĹľe chtÄ›l vĹˇechny ukradenĂ© pĹ™edmÄ›ty sepsat.

KdyĹľ mu Trout Ĺ™ekl, co mĂˇ v plĂˇnu, profesor mu to rĂˇd dovolil. PoĹ™Ădil stovky digitĂˇlnĂch fotografiĂ kamenĹŻ a detailnĂch snĂmkĹŻ jednotlivĂ˝ch reliĂ©fĹŻ. Pak se sbalil a vrĂˇtil na vĂ˝zkumnĂ© plavidlo, kde se opÄ›t shledal s Gamay a odletÄ›l s nĂ domĹŻ. Ve Washingtonu pak vĹˇechna data nalĂˇdoval do poÄŤĂtaÄŤe.

Jako podmoĹ™skĂ˝ geolog zkoumajĂcĂ dna hlubokĂ˝ch oceĂˇnĹŻ pronikl Trout do tajĹŻ poÄŤĂtaÄŤovĂ© grafiky.

Nespokojoval se s tĂm, Ĺľe by dno pouze prozkoumal elektronickĂ˝ma oÄŤima a uĹˇima. Jeho podivuhodnĂˇ zjiĹˇtÄ›nĂ rĹŻznĂ˝ch geologickĂ˝ch a termĂˇlnĂch anomĂˇliĂ musela bĂ˝t prezentovĂˇna tak, aby jim ÄŤlovÄ›k porozumÄ›l i bez toho, Ĺľe by byl doktorem vÄ›d. Archeologie uĹľ poÄŤĂtaÄŤe pouĹľĂvala k pokusĹŻm rekonstruovat tĂ©mÄ›Ĺ™ cokoli, od podoby antickĂ˝ch mÄ›st z hromady kamenĂ aĹľ po vzhled konkrĂ©tnĂho ÄŤlovÄ›ka z kosternĂch pozĹŻstatkĹŻ. ÄŚasto volal profesoru Chi, kterĂ˝ se uĹľ vrĂˇtil do Mexico City. KdyĹľ analĂ˝zu dokonÄŤil, zatelefonoval Austinovi a Ĺ™ekl mu: â€žVĂm, Ĺľe to bude znĂt ĹˇĂlenÄ›, ale prĂˇce, kterou jsem prĂˇvÄ› dokonÄŤil pro profesora Chi, mĂˇ asi nÄ›jakou spojitost s Ăşkolem, na kterĂ©m dÄ›lĂˇme my.â€ś Austina nebylo tĹ™eba pĹ™emlouvat. Zavolal NinÄ›

KirovovĂ©, struÄŤnÄ› jĂ popsal vĂ˝sledky Troutova bĂˇdĂˇnĂ a zeptal se jĂ, jestli by Paula nemohla zkontaktovat s nÄ›jakĂ˝m specialistou z oblasti mayskĂ© kultury a historie. Nina mu bez vĂˇhĂˇnĂ doporuÄŤila doktora Orvilleho. Trout popadl disky s daty, odjel do Cambridge a zabydlel se v Peabodyho muzeu.

MalĂ© vstupnĂ hale muzea vĂ©vodil eskymĂˇckĂ˝ totem s grotesknĂmi obliÄŤeji, kterĂ© jako by jevily zĂˇjem o mladou Ĺľenu sedĂcĂ za stolem. KdyĹľ Austin sebe i svĂ© spoleÄŤnĂky pĹ™edstavil, Ĺľena se nahnula k telefonu a zmĂˇÄŤkla nÄ›jakĂ©

tlaÄŤĂtko. Objevila se nemĂ©nÄ› atraktivnĂ prĹŻvodkynÄ› a vydala se s nimi po kovovĂ©m schodiĹˇti, kterĂ© strĂˇĹľil sedĂcĂ a nepĹ™ĂvÄ›tivÄ› se tvĂˇĹ™ĂcĂ kamennĂ˝ mayskĂ˝ vĂˇleÄŤnĂk, do pĂˇtĂ©ho patra.

PrĹŻvodkynÄ› jim cestou poskytla letmĂ˝ komentĂˇĹ™.

â€žPeabodyho muzeum patĹ™Ă k nejstarĹˇĂm antropologii zasvÄ›cenĂ˝m muzeĂm na svÄ›tÄ›. Bylo zaloĹľeno v roce 1866

dĂky penÄ›ĹľnĂmu daru od George Peabodyho. VÄ›novanĂˇ

ÄŤĂˇstka ÄŤinila sto padesĂˇt tisĂc dolarĹŻ. Se stavbou tĂ©to pÄ›tiposchoÄŹovĂ© hlavnĂ budovy se zapoÄŤalo v roce 1877.

Muzeum vlastnĂ patnĂˇct milionĹŻ exponĂˇtĹŻ, mnohĂ© pĹ™edmÄ›ty ale posĂlĂˇme zpÄ›t, pĹ™evĂˇĹľnÄ› artefakty nalezenĂ© E. H.

Thompsonem pĹ™i prĹŻzkumu posvĂˇtnĂ©ho cenotu v ChichĂ©n ItzĂˇ, kde probĂhalo obÄ›tovĂˇnĂ pannen.â€ś â€žUmĂm si pĹ™edstavit lepĹˇĂ vÄ›ci, kterĂ© by se daly dÄ›lat s pannami,â€ś zamumlal Zavala.

PrĹŻvodkynÄ› naĹˇtÄ›stĂ jeho poznĂˇmku nezaslechla.

OtevĹ™ela jakĂ©si dveĹ™e a zavedla je do pĹ™ednĂˇĹˇkovĂ© mĂstnosti.

Vedle katedry stĂˇla Nina a hovoĹ™ila s nÄ›jakĂ˝m hubenĂ˝m muĹľem s rozcuchanĂ˝mi rudĂ˝mi vlasy. KdyĹľ novÄ› pĹ™ĂchozĂ zahlĂ©dla, mile se na nÄ› usmĂˇla, zvlĂˇĹˇtÄ› na Austina, coĹľ on s potÄ›ĹˇenĂm zaznamenal, a pak k nÄ›mu rychle zamĂĹ™ila, aby mu podala ruku. Kdykoli spoÄŤinul pohledem na jejĂch svÄ›ĹľĂch Ăşstech ÄŤi na nĂˇdhernĂ˝ch kĹ™ivkĂˇch jejĂho skvostnĂ©ho tÄ›la hodnĂ©ho modelky, pokaĹľdĂ© mu srdce zaÄŤalo bĂt jako splaĹˇenĂ©. SlĂbil sĂˇm sobÄ›, Ĺľe aĹľ to bude moĹľnĂ©, odvede ji nÄ›kam, kde se kolem nich nebudou poĹ™Ăˇd motat pĹ™ĂˇtelĂ© a kolegovĂ©.

Nina je pĹ™edstavila doktoru Orvillovi. Austin zjistil uĹľ dĂˇvno, Ĺľe na vzhledu nezĂˇleĹľĂ, v tomto pĹ™ĂpadÄ› si ale nebyl jist. TĹ™ebaĹľe bylo horko, tenhle odbornĂk na historii starĂ˝ch MayĹŻ mÄ›l na sobÄ› zmaÄŤkanĂ˝ a peÄŤlivÄ› zapnutĂ˝ tvĂdovĂ˝

oblek. Jeho zcela nemodernĂ boty, pochĂˇzejĂcĂ zĹ™ejmÄ› z vĂ˝prodeje, zdobily zbytky jĂdla. ManiakĂˇlnĂ tĹ™pyt svÄ›tle hnÄ›dĂ˝ch oÄŤĂ jeĹˇtÄ› umocĹ�ovala tlustĂˇ skla brĂ˝lĂ, jeho nepochybnĂˇ inteligence ale zĹ™ejmÄ› dokĂˇzala dĹ™ĂmajĂcĂ pĹ™Ăzraky nepĹ™ĂÄŤetnosti zatĂm drĹľet na uzdÄ›. Asi s vypÄ›tĂm vĹˇech sil. Austin ÄŤekal, Ĺľe se ty obĹ™Ă bulvy kaĹľdou chvĂli obrĂˇtĂ v sloup, jak to obÄŤas dÄ›lajĂ pomatenĂ© postaviÄŤky v kreslenĂ˝ch vtipech. Rozhodl se, Ĺľe si pĹ™esnÄ›jĹˇĂ urÄŤenĂ tenkĂ©

dÄ›lĂcĂ ÄŤĂˇry mezi jeho genialitou a poĹˇahanostĂ nechĂˇ na jindy.

â€žPaul dÄ›lĂˇ poslednĂ Ăşpravy na svĂ© pĹ™ednĂˇĹˇce. Bude tu za nÄ›kolik minut,â€ś oznĂˇmila jim Nina.

OtevĹ™ely se dveĹ™e. Gamay oÄŤekĂˇvala, Ĺľe do mĂstnosti s typickĂ˝m ohnutĂm hlavy vstoupĂ jejĂ muĹľ. PĹ™ekvapenĂm ale otevĹ™ela Ăşsta a pak se Ĺˇiroce usmĂˇla. S napĹ™aĹľenou pravicĂ se vydala vstĹ™Ăc malĂ©mu ĹˇtĂhlĂ©mu muĹľi. â€žBez tĂ© vaĹˇĂ maÄŤety jsem vĂˇs jen stÄ›ĹľĂ poznala, profesore,â€ś Ĺ™ekla mu na uvĂtanou.

ZmÄ›na profesorova zjevu se netĂ˝kala pouze nĂˇstroje na sekĂˇnĂ cukrovĂ© tĹ™tiny. V ĹˇedĂ©m, na zakĂˇzku ĹˇitĂ©m obleku od Armaniho a ĹľlutĂ© vĂˇzance vypadal stejnÄ› pĹ™irozenÄ› jako pĹ™edtĂm v rolnickĂ©m odÄ›vu.

ProfesorĹŻv typicky indiĂˇnskĂ˝ obliÄŤej byl stejnÄ› nehybnĂ˝

jako kamennĂ˝ chrliÄŤ pod stĹ™echou, z tmavĂ˝ch oÄŤĂ mu ale vyzaĹ™ovala radost.

â€žPĹ™i cestĂˇch do Ĺ�Ăma…,â€ś odpovÄ›dÄ›l s pokrÄŤenĂm ramen Chi.

â€žTo je ale bĂˇjeÄŤnĂ© pĹ™ekvapenĂ, profesore. VypadĂˇte skvÄ›le,â€ś Ĺ™ekla mu.

â€žVy takĂ©, doktorko.â€ś

KdyĹľ profesora vidÄ›la naposledy, mĂˇval jĂ ze zemÄ›, zatĂmco s nĂ na oblohu stoupal vrtulnĂk. NezdĂˇlo se, Ĺľe by na nÄ›m dobrodruĹľstvĂ proĹľitĂ© na Ĺ™ece zanechalo nÄ›jakou stopu.

To Gamay se necĂtila bĂ˝t ve svĂ© kĹŻĹľi aĹľ do nĂˇvratu do Washingtonu. Ĺ˝hnoucĂ yucatĂˇnskĂ© slunce si vybralo svou daĹ� na jejĂ citlivĂ© pokoĹľce. PlackovĂˇ dieta a noci s minimem spĂˇnku, zato plnĂ© snĹŻ o hadech, jĂ rozhodnÄ› nepĹ™idaly.

KdyĹľ koneÄŤnÄ› vstoupil dovnitĹ™ i Trout, zaÄŤal se pĹ™ednĂˇĹˇkovĂ˝ sĂˇl podobat pĹ™ehlĂdkovĂ©mu molu. Trout svĂ˝m obleÄŤenĂm do tĂ©hle univerzitnĂ mĂłdnĂ kolekce dokonale zapadal. Dal pĹ™ednost jakĂ©musi pseudoanglickĂ©mu stylu - na sobÄ› mÄ›l kostkovanĂ© sako, kterĂ© si nechal uĹˇĂt na mĂru v LondĂ˝nÄ›, protoĹľe normĂˇlnĂ konfekce na nÄ›m ponÄ›kud plandala, dokonale vyĹľehlenĂ© kalhoty olivovĂ© barvy a samozĹ™ejmÄ› nezbytnou Ĺˇirokou vĂˇzanku. Omluvil se za zdrĹľenĂ, pokynul profesorovi, aby zamĂĹ™il na stupĂnek, a sĂˇm doĹˇel ke stolu a vsunul disketu do pĹ™enosnĂ©ho poÄŤĂtaÄŤe, kterĂ˝ byl pĹ™ipojen k projekÄŤnĂ obrazovce. Byl to podobnĂ˝

systĂ©m, jakĂ˝ v sĂdle agentury pouĹľĂval Hiram Yaeger. Nina se posadila ke stolu a zbĂ˝vajĂcĂ ÄŤlenovĂ© agenturnĂ skupiny se usadili do prvnĂ Ĺ™ady sedadel, takĹľe vypadali jako nedoÄŤkavĂ prvĹ�ĂˇÄŤci prvnĂ den ve Ĺˇkole.

SchĹŻzku zahĂˇjil Orville. â€žDÄ›kuji vĂˇm, Ĺľe jste pĹ™iĹˇli. Nina vĂˇs urÄŤitÄ› seznĂˇmĂ s tĂm, Ĺľe jsem proslulĂ˝ ponÄ›kud divokĂ˝mi vĂ˝roky pro mĂstnĂ tisk,â€ś Ĺ™ekl a roztĂˇhl Ăşsta do trochu pokĹ™ivenĂ©ho ĂşsmÄ›vu. â€žMusĂm ale pĹ™iznat, Ĺľe dokonce ani mĂˇ bujnĂˇ pĹ™edstavivost by nedokĂˇzala pĹ™ijĂt s nÄ›ÄŤĂm tak ĹˇĂlenĂ˝m, jako bude pĹ™ĂbÄ›h, kterĂ˝ prĂˇvÄ› uslyĹˇĂte.

Nebudu to protahovat a pĹ™edĂˇm slovo svĂ©mu vĂˇĹľenĂ©mu kolegovi a drahĂ©mu pĹ™Ăteli, profesoru JosĂ©mu Chi.â€ś Jak tam tak profesor stĂˇl s rukama za zĂˇdy, vypadal za katedrou jeĹˇtÄ› menĹˇĂ neĹľ ve skuteÄŤnosti.

â€žRĂˇd bych podÄ›koval doktoru Orvillemu, Ĺľe zorganizoval tohle setkĂˇnĂ a Ĺľe nĂˇm umoĹľnil vyuĹľĂt prostory instituce, ve kterĂ© jsem jako student strĂˇvil mnoho krĂˇsnĂ˝ch chvil,â€ś promluvil Chi hlasem, kterĂ˝ znÄ›l, jako kdyĹľ nÄ›kdo krĂˇÄŤĂ suchĂ˝m listĂm. Jak vĂte, doktorka TroutovĂˇ a jĂˇ jsme nalezli celĂ© stovky ukradenĂ˝ch starobylĂ˝ch pĹ™edmÄ›tĹŻ. Mezi tÄ›mito artefakty bylo i mnoĹľstvĂ ĂşchvatnĂ˝ch kamennĂ˝ch blokĹŻ s reliĂ©fy a stĂ©l odĹ™ĂznutĂ˝ch se zdĂ chrĂˇmĹŻ a rĹŻznĂ˝ch budov. Byly uskladnÄ›ny bez ohledu na mĂsto nĂˇlezu a mnohdy i poĹˇkozeny. I kdyĹľ jĂˇ osobnÄ› bych dal pĹ™ednost tomu, kdyby mohly zĹŻstat neporuĹˇenĂ© na pĹŻvodnĂm mĂstÄ›, a nĂˇslednĂ© katalogizaci in situ, lidĂ©, kteĹ™Ă je pĹ™evezli, moĹľnĂˇ

nevÄ›domky pomohli vyĹ™eĹˇit situaci, kterĂˇ je, jak jsem pochopil ze slov svĂ˝ch pĹ™Ăˇtel z agentury, ponÄ›kud urgentnĂ.â€ś Chi vztyÄŤil ukazovĂˇÄŤek a Trout se nahnul nad klĂˇvesnici.

Na obrazovce se objevila leteckĂˇ fotografie.

â€žTohle je snĂmek toho vykradenĂ©ho naleziĹˇtÄ›,â€ś pokraÄŤoval Chi. â€žHomole, kterĂ© vidĂte, pĹ™edstavujĂ zbytky budov stojĂcĂch podĂ©l ÄŤehosi, co kdysi bĂ˝valo centrĂˇlnĂm nĂˇmÄ›stĂm nÄ›jakĂ©ho mayskĂ©ho mÄ›sta. DalĹˇĂ zĂˇbÄ›r, prosĂm.â€ś Na obrazovce se objevila novĂˇ fotografie. â€žTohle je observatoĹ™. PovĹˇimnÄ›te si prosĂm detailĹŻ na vlysu. DalĹˇĂ stavba nenavazovala na okolnĂ terĂ©n. Ĺ lo o podzemnĂ chrĂˇm.

A to je jen jeden z mnoha aspektĹŻ, kterĂ© z tohoto mĂsta dÄ›lajĂ zcela neobvyklĂ© archeologickĂ© naleziĹˇtÄ›.â€ś Austin se naklonil dopĹ™edu, jako by se do promĂtanĂ©

scenerie chtÄ›l pĹ™enĂ©st. â€žNeobvyklĂ© z jakĂ©ho jinĂ©ho dĹŻvodu, profesore Chi?â€ś

â€žVÄ›tĹˇina mayskĂ˝ch mÄ›st,â€ś Ĺ™ekl Chi, ukazuje na obrazovku za svĂ˝mi zĂˇdy, â€žpĹ™edstavuje kombinaci administrativnĂch, nĂˇboĹľenskĂ˝ch a obytnĂ˝ch funkcĂ. Toto stĹ™edisko bylo zasvÄ›ceno pouze vÄ›dÄ›. ZejmĂ©na studiu ÄŤasovĂ˝ch zĂˇkonitostĂ a astronomie. MayskĂˇ vÄ›da byla svĂˇzĂˇna s nĂˇboĹľenstvĂm ĂşplnÄ› stejnĂ˝m zpĹŻsobem, jako bylo nĂˇboĹľenstvĂ zase spojeno s politickou mocĂ. JĂˇ mĂˇm ale pocit, Ĺľe tady byla pÄ›stovĂˇna ÄŤistĹˇĂ a ryzejĹˇĂ vÄ›da neĹľ jinde.

MayskĂ© jmĂ©no pro tuto lokalitu v pĹ™ekladu znĂ NebeskĂ©

mĂsto. Pro naĹˇe ĂşÄŤely pouĹľĂvĂˇm nĂˇzev MIT.â€ś â€žJako MassachusettskĂ˝ institut technologie?â€ś zeptal se Zavala. ZmĂnÄ›nĂ© svÄ›toznĂˇmĂ© vĂ˝zkumnĂ© a vĂ˝ukovĂ©

stĹ™edisko se nachĂˇzelo jen pĂˇr mil od mĂsta, kde sedÄ›li.

â€žAno,â€ś odpovÄ›dÄ›l Chi, â€žv tomto pĹ™ĂpadÄ› ale MIT

znamenĂˇ zkratku MayskĂ©ho institutu technologie.â€ś Chi si jako nÄ›jakĂ˝ sezonnĂ komik v nÄ›kterĂ©m z hotelĹŻ

spoleÄŤnosti Borscht Belt poÄŤkal, aĹľ utichne smĂch, pak pĹ™edal slovo Troutovi a sedl si za stĹŻl na jeho mĂsto.

Trout mÄ›l s katedrou zcela opaÄŤnĂ˝ problĂ©m. Aby ji mohl pouĹľĂt, musel se ohnout.

â€žProfesor Chi byl od zaÄŤĂˇtku pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe ty plastiky a rytĂ© piktografy popisujĂ nÄ›jakou udĂˇlost,â€ś Ĺ™ekl na Ăşvod.

â€žNĂˇĹˇ problĂ©m spoÄŤĂval v tom, Ĺľe vĹˇechno bylo zpĹ™ehĂˇzeno.

PĹ™irovnal bych to ke knize, z nĂĹľ vytrhĂˇte vĹˇechny strĂˇnky a pak je promĂchĂˇte. VlastnÄ› k nÄ›kolika knihĂˇm. Ty kameny totiĹľ pochĂˇzejĂ z nÄ›kolika rĹŻznĂ˝ch mĂst. NĂˇĹˇ Ăşkol byl o to tÄ›ĹľĹˇĂ, Ĺľe tyhle ,strĂˇnkyâ€™ nebyly papĂrovĂ©. PoĹ™Ădili jsme proto desĂtky fotografiĂ a zĂskanĂ˝mi daty nakrmili poÄŤĂtaÄŤ, takĹľe jsme si pak mohli sednout k monitoru a obrĂˇzky rĹŻznĂ˝m zpĹŻsobem Ĺ™adit. NaĹˇĂm vodĂtkem byl selskĂ˝ rozum a informace zĂskanĂ© z jednotlivĂ˝ch mayskĂ˝ch nĂˇpisĹŻ, kterĂ©

pĹ™eloĹľili profesor Chi a doktor Orville. SeĹ™adili jsme snĂmky kamenĹŻ za sebe, jako kdyĹľ soutÄ›ĹľĂcĂ v televiznĂm poĹ™adu doplĹ�ujĂ jednotlivĂˇ pĂsmenka do tajenky. Tahle tajenka je ale, jak to jiĹľ doktor Orville pĹ™edeslal, opravdu podivnĂˇ a neuvÄ›Ĺ™itelnĂˇ.â€ś

Trout se pĹ™esunul k ovlĂˇdacĂmu panelu projekÄŤnĂho zaĹ™ĂzenĂ a jeho mĂsto zaujal Orville. â€žVytvoĹ™enĂ posloupnosti bylo docela snadnĂ©. JednoduĹˇe jsme se zamÄ›Ĺ™ili na vyobrazenĂ lodĂ, takovĂ˝ch, jakĂ© jsme pĹ™ed chvĂli vidÄ›li na snĂmku z observatoĹ™e, a zaÄŤali prĂˇvÄ› s nimi. NĂˇsledujĂcĂm vyobrazenĂm pĹ™ĂbÄ›h zaÄŤĂnĂˇ.â€ś

Austin se na ruĹˇnou scĂ©nu na okamĹľik pozornÄ› zadĂval a pak ji okomentoval. â€žPĹ™ipomĂnĂˇ to ĹˇpanÄ›lskou ArmĂˇdu chystajĂcĂ se vyplout na moĹ™e.â€ś

â€žAno, z mnoĹľstvĂ lodĂ lze soudit, Ĺľe nejde o obyÄŤejnou pĹ™ĂstavnĂ ÄŤinnost. Tohle je celĂˇ flotila. PrĂˇce je sice frenetickĂˇ, ale organizovanĂˇ. Tady se jednotlivĂˇ plavidla Ĺ™adĂ pĹ™ed molem, tady probĂhĂˇ naklĂˇdĂˇnĂ a tady naloĹľenĂ©

lodÄ› ÄŤekajĂ na ostatnĂ.â€ś

SnĂmek zmizel a mĂsto nÄ›j se objevila Ĺ™ada obrĂˇzkĹŻ

znĂˇzorĹ�ujĂcĂ flotilu na moĹ™i.

â€žTady mĂˇme pravdÄ›podobnÄ› smyĹˇlenĂ˝ popis plavby vÄŤetnÄ› vĹˇech moĹľnĂ˝ch moĹ™skĂ˝ch pĹ™ĂĹˇer,â€ś pokraÄŤoval Orville. â€žMnohĂˇ vyobrazenĂ se liĹˇĂ jen v detailech. ZĹ™ejmÄ›

Ĺˇlo o umÄ›leckĂ˝ prostĹ™edek pro navozenĂ pocitu plynoucĂho ÄŤasu.â€ś

â€žTuĹˇĂte, jak dlouhĂ©ho ÄŤasu?â€ś zeptala se Gamay. â€žPodle mayskĂ©ho textu trvala plavba jeden mÄ›sĂÄŤnĂ cyklus.

PĹ™ibliĹľnÄ› tĹ™icet dnĹŻ. MayovĂ© byli jako ÄŤasomÄ›Ĺ™iÄŤi velmi pĹ™esnĂ. Toto je poslednĂ obrĂˇzek z tĂ©to sĂ©rie. LodÄ› dorazily na mĂsto urÄŤenĂ. KaĹľdou vyklĂˇdku provĂˇzĂ uvĂtĂˇnĂ.

Vzhledem k pĹ™ĂˇtelskĂ©mu ovzduĹˇĂ je moĹľno soudit, Ĺľe domorodci tyto moĹ™eplavce nevidÄ›li poprvĂ©.â€ś Pak se obrĂˇtil na Trouta. â€žNastal ÄŤas, pĹ™Ăteli, abyste nĂˇm pĹ™edvedl ta svĂˇ

poÄŤĂtaÄŤovĂˇ kouzla.â€ś

Trout pĹ™isvÄ›dÄŤil. BlikajĂcĂm kurzorem si na zobrazenĂ©

scĂ©nÄ› vybral tĹ™i postavy, orĂˇmoval jejich obliÄŤeje tlustĂ˝mi bĂlĂ˝mi linkami a pak je zvÄ›tĹˇil. Jeden obliÄŤej patĹ™il nÄ›jakĂ©mu vousatĂ©mu muĹľi s orlĂm nosem a kĂłnickĂ˝m kloboukem.

DruhĂ˝ muĹľ mÄ›l obliÄŤej kulatĂ˝, s tlustĂ˝mi rty, a na hlavÄ› mÄ›l tÄ›snÄ› pĹ™ilĂ©havou ÄŤapku nebo pĹ™ilbu, tĹ™etĂho muĹľe charakterizovaly vystouplĂ© lĂcnĂ kosti a pokrĂ˝vka hlavy vytvoĹ™enĂˇ z ptaÄŤĂho peĹ™Ă.

Trout vĹˇechny tĹ™i vĂ˝Ĺ™ezy pĹ™esunul do levĂ© poloviny obrazovky a srovnal je pod sebou. V pravĂ© pĹŻlce se objevily dalĹˇĂ tĹ™i hlavy.

â€žVypadajĂ jako dvojÄŤata odlouÄŤenĂˇ hned po narozenĂ,â€ś vyjĂˇdĹ™il svĹŻj nĂˇzor Zavala, kdyĹľ obÄ› trojice snĂmkĹŻ

porovnal.

â€žTa podoba je aĹľ zarĂˇĹľejĂcĂ, Ĺľe?â€ś ozval se Orville. â€žTeÄŹ

se ale vraĹĄme k pĹŻvodnĂ scĂ©nÄ›. Nino, rĂˇdi bychom znali nĂˇzor podmoĹ™skĂ© archeoloĹľky.â€ś

Nina uchopila svÄ›telnĂ© ukazovĂˇtko a postupnÄ› ho namĂĹ™ila na dvÄ› plavidla. â€žTo, co tu vidĂme, jsou v podstatÄ›

totoĹľnĂ© lodÄ›, jen pouĹľĂvanĂ© k jinĂ˝m ĂşÄŤelĹŻm. ZĂˇkladnĂ konstrukÄŤnĂ prvky jsou identickĂ©. DlouhĂ˝ a rovnĂ˝ trup s plochĂ˝m dnem. Absence spodnĂho rĂˇhna, z hornĂho pevnĂ©ho rĂˇhna visĂ kasalky a lana k vytahovĂˇnĂ a spouĹˇtÄ›nĂ plachty.

Nad vodu pĹ™eÄŤnĂvajĂcĂ zĂˇÄŹ. TĹ™i paluby. PĹ™ednĂ a zadnĂ stÄ›h.

PĹ™ĂÄŹ zdobenĂˇ dĹ™evoĹ™ezbou.â€ś ÄŚervenĂ˝ svÄ›telnĂ˝ bod na vteĹ™inu zavĂˇhal. â€žTady vidĂte dvojitĂ© kormidelnĂ veslo.

VĂ˝ÄŤnÄ›lek na opaÄŤnĂ© stranÄ› je kloun. PodĂ©l paluby se vine Ĺ™ada ĹˇtĂtĹŻ.â€ś

â€žTakĹľe je to vĂˇleÄŤnĂˇ loÄŹ?â€ś zeptal se Zavala. â€žAno i ne,â€ś odvÄ›tila Nina. â€žNa hornĂ palubÄ› jednĂ© z lodĂ stojĂ muĹľi s kopĂmi. UrÄŤitÄ› vojĂˇci nebo profesionĂˇlnĂ nĂˇmoĹ™nĂci. Na pĹ™ĂdĂch jsou pozorovatelny a v lodĂch je spousta mĂsta pro veslaĹ™e.â€ś SvÄ›tlo se mihlo a zastavilo se na dalĹˇĂm plavidle.

â€žTady je ale paluba vyhrazena pro nÄ›jakou vysoce postavenou osobu.

VĹˇimnÄ›te si tĂ© postavy pokojnÄ› se vyhĹ™ĂvajĂcĂ na slunci.

Na Ĺľerdi vlaje vlajka s pĹŻlmÄ›sĂcem, oznaÄŤujĂcĂ admirĂˇlskou vlajkovou loÄŹ. A tahle vÄ›c visĂcĂ na zĂˇdi mĹŻĹľe bĂ˝t nÄ›jakĂˇ

dekorace, snad umnÄ› tkanĂ˝ gobelĂn, kterĂ˝ znamenĂˇ, Ĺľe admirĂˇl na tĂ©hle lodi tomu vĹˇemu velĂ.â€ś â€žJak dlouhĂˇ ta loÄŹ mĹŻĹľe bĂ˝t?â€ś chtÄ›l vÄ›dÄ›t Austin.

â€žOdhaduji, Ĺľe sto aĹľ dvÄ› stÄ› stop. MoĹľnĂˇ i vĂc. CoĹľ by odpovĂdalo vĂ˝tlaku tak tisĂc tun.â€ś

â€žNino,â€ś pĹ™eruĹˇil ji Orville, â€žmohla bys to s nÄ›ÄŤĂm srovnat, aby si udÄ›laly pĹ™edstavu i pĹ™ĂtomnĂ© suchozemskĂ©

krysy?â€ś

â€žS radostĂ. Tahle loÄŹ je mnohem delĹˇĂ neĹľ plavidla pouĹľĂvanĂˇ v sedmnĂˇctĂ©m stoletĂ AngliÄŤany. NapĹ™Ăklad Mayflower mÄ›la pouze sto osmdesĂˇt tun.â€ś â€žTakĹľe na co se to, Nino, podle tvĂ©ho nĂˇzoru vlastnÄ›

dĂvĂˇme?â€ś zeptal se Orville..

Nina se na chvĂli mlÄŤky zahledÄ›la na obrazovku, jako by vĂˇhala, jestli mĂˇ vĹŻbec slovnÄ› vyjĂˇdĹ™it, co se jĂ odehrĂˇvĂˇ v hlavÄ›. JejĂ vÄ›deckĂˇ podstata nicmĂ©nÄ› nakonec zvĂtÄ›zila.

â€žJako podmoĹ™skĂˇ archeoloĹľka se domnĂvĂˇm,â€ś pronesla pomalu, â€žĹľe vyobrazenĂˇ plavidla vykazujĂ znaky charakteristickĂ© pro fĂ©nickĂ© nĂˇmoĹ™nĂ lodÄ›. Jestli vĂˇm to pĹ™ipadĂˇ trochu vĂˇgnĂ, ano, mĂˇte pravdu, ale kategoriÄŤtÄ›jĹˇĂ soud bych si rĂˇda nechala na dobu, kdy budu mĂt k dispozici vĂce dĹŻkazĹŻ.â€ś

â€žJakĂ˝ druh dĹŻkazĹŻ bys potĹ™ebovala, Nino?â€ś ozval se Austin.

â€žSkuteÄŤnou loÄŹ, napĹ™Ăklad. VĹˇe, co o fĂ©nickĂ˝ch lodĂch vĂme, znĂˇme jen z vyobrazenĂ na mincĂch. Vyskytly se urÄŤitĂ© informace, Ĺľe ĂşdajnÄ› mÄ›Ĺ™ily aĹľ tĹ™i sta stop, jĂˇ osobnÄ›

tomu vĹˇak moc nevÄ›Ĺ™Ăm. Ale i kdybyste tenhle rozmÄ›r vydÄ›lili dvÄ›ma, poĹ™Ăˇd by to na tehdejĹˇĂ dobu bylo bytelnĂ©

plavidlo.â€ś

â€žDost bytelnĂ© na cestu pĹ™es Atlantik?â€ś â€žNepochybnÄ›,â€ś odpovÄ›dÄ›la. â€žJejich lodÄ› byly mnohem vÄ›tĹˇĂ a spolehlivÄ›jĹˇĂ neĹľ mnohĂ© pofidĂ©rnĂ plachetnice, kterĂ©

to dokĂˇzaly pozdÄ›ji. Proboha, vĹľdyĹĄ lidĂ© ho uĹľ ĂşspÄ›ĹˇnÄ›

pĹ™eveslovali dokonce i v prĹĄavĂ©m rybĂˇĹ™skĂ©m ÄŤlunu pĹ™ipomĂnajĂcĂm necky. TakovĂ© fĂ©nickĂ© plavidlo by bylo ideĂˇlnĂ. Pro pĹ™eplavbu oceĂˇnu nenĂ nic lepĹˇĂho neĹľ ÄŤtvercovĂˇ

plachta. S oplachtÄ›nĂm v podĂ©lnĂ© ose lodÄ› vĂˇm vĹľdycky hrozĂ riziko, Ĺľe vĂtr neÄŤekanÄ› foukne z druhĂ© strany a rĂˇhno nÄ›komu urazĂ hlavu. PĹ™i silnÄ›jĹˇĂm vÄ›tru mohli pomocĂ kasalek plachtu zrefovat. S tak malĂ˝m kĂ˝lem by se na rozbouĹ™enĂ©m moĹ™i sice mohli pĹ™evrhnout, s udrĹľovĂˇnĂm stability by ale vypomohli veslaĹ™i, pĹ™ispÄ›la by k nĂ i dĂ©lka lodÄ›. TakovĂˇto triĂ©ra by za ideĂˇlnĂch podmĂnek mohla dennÄ›

uplout vĂce neĹľ sto mil.â€ś

â€žKdyĹľ tedy nemĂˇme skuteÄŤnou loÄŹ, co jinĂ©ho by vĂˇs mohlo pĹ™esvÄ›dÄŤit, Ĺľe ta loÄŹ je fĂ©nickĂˇ?â€ś â€žNemluvĂm o nutnosti pĹ™esvÄ›dÄŤovat mÄ›,â€ś Ĺ™ekla na to Nina. â€žJĂˇ uĹľ jsem o tom pĹ™esvÄ›dÄŤena. MĹŻĹľeme se vrĂˇtit k tÄ›m obliÄŤejĹŻm, Paule?â€ś Na obrazovce se znovu objevila Ĺˇestice do kamene vytesanĂ˝ch hlav. ÄŚervenĂ˝ bod na chvĂli spoÄŤinul na vousatĂ©m muĹľi a pak se pĹ™esunul na jeho dvojÄŤe. â€žĹ piÄŤatĂ˝ klobouk tohohle dĹľentlmena se shoduje s tÄ›mi, kterĂ© nosili fĂ©niÄŤtĂ nĂˇmoĹ™nĂci.â€ś â€žCoĹľ by nĂˇs nemÄ›lo pĹ™ekvapovat,â€ś skoÄŤil jĂ do Ĺ™eÄŤi Orville, â€žneboĹĄ snĂmek na pravĂ© stranÄ› zachycuje ÄŤĂˇst fĂ©nickĂ© stĂ©ly nalezenĂ© blĂzko Tunisu. MuĹľ pod nĂm vykazuje tutĂ©Ĺľ africkou fyziognomii jako kamennĂ© hlavy objevenĂ© v mexickĂ© La VentÄ›. TĹ™etĂ typ pochĂˇzĂ z mayskĂ˝ch ruin v Uxmalu.â€ś

â€žTuĹˇĂm, Ĺľe se tady rĂ˝suje nÄ›jakĂ˝ zĂˇvÄ›r,â€ś Ĺ™ekl Austin.

Orville se pohodlnÄ› opĹ™el a spojil pĹ™ed sebou ukazovĂˇÄŤky tak, Ĺľe pĹ™ipomĂnaly stĹ™echu stanu. â€žVytvoĹ™it nÄ›jakĂ˝ zĂˇvÄ›r jen na zĂˇkladÄ› vyhodnocenĂ obrĂˇzkĹŻ mĹŻĹľete, pokud jste pseudovÄ›dec snaĹľĂcĂ se prodat svou knihu, s poctivou archeologiĂ to ale nemĂˇ nic spoleÄŤnĂ©ho,â€ś prohlĂˇsil a zhluboka se nadechl. â€žKdyby mÄ› mĂ kolegovĂ© slyĹˇeli nÄ›co takovĂ©ho Ĺ™Ăkat, vrhli by se na mÄ›, a to, co zbylo z mĂ© jiĹľ beztak dost chatrnĂ© reputace, by rozcupovali a roznesli po vĹˇech koutech univerzity. Tento druh archeologie nenĂ mou silnou strĂˇnkou, takĹľe Nininy vĂ˝roky nebudu hodnotit. VĂm ale jistÄ›, Ĺľe tyhle kameny ukazujĂ FĂ©niÄŤany, AfriÄŤany a Maye spolu na jednom mĂstÄ›. A co vĂc, s profesorem Chi jsme text na vlysech pĹ™eloĹľili spoleÄŤnĂ˝mi silami i kaĹľdĂ˝

zvlĂˇĹˇĹĄ a pokaĹľdĂ© jsme dospÄ›li k tĂ©muĹľ zĂˇvÄ›ru. Ty Ĺˇutry tvrdĂ, Ĺľe tihle nĂˇmoĹ™nĂci dorazili k zemi MayĹŻ po ĂştÄ›ku pĹ™ed nÄ›jakou pohromou, kterĂˇ postihla jejich vlast. NavĂc nebyli pĹ™ivĂtĂˇni jako cizinci, ale staĹ™Ă znĂˇmĂ.â€ś â€žJe na vlysech uvedeno nÄ›jakĂ© datum?â€ś â€žVzhledem k tomu, Ĺľe vĂm, jak byli MayovĂ© mÄ›Ĺ™enĂm ÄŤasu posedlĂ, divil bych se, kdyby tam nebylo. Ty lodÄ›

pĹ™ipluly v dobÄ›, kterĂˇ by podle naĹˇeho kalendĂˇĹ™e odpovĂdala roku sto ÄŤtyĹ™icet Ĺˇest pĹ™ed Kristem.â€ś Nina za zadĂvala na obrazovku a nÄ›co latinsky zaĹˇeptala.

KdyĹľ zjistila, Ĺľe se na ni upĂrajĂ oÄŤi vĹˇech pĹ™ĂtomnĂ˝ch, Ĺ™ekla: â€žTo je citĂˇt, kterĂ˝ se kaĹľdĂ˝ nauÄŤĂ uĹľ bÄ›hem prvnĂho roku studia latiny. Delenda est Carthago. KartĂˇgo musĂ bĂ˝t zniÄŤeno! Cato StarĹˇĂ tÄ›mito slovy konÄŤil kaĹľdou Ĺ™eÄŤ, kterou pronesl pĹ™ed Ĺ™ĂmskĂ˝m senĂˇtem. Jeho snahou bylo pĹ™esvÄ›dÄŤit veĹ™ejnost o nutnosti vĂ©st vĂˇlku proti fĂ©nickĂ©mu mÄ›stu KartĂˇgu.â€ś

â€žCoĹľ se mu, pokud si vzpomĂnĂˇm, nakonec podaĹ™ilo.

KartĂˇgo bylo zniÄŤeno,â€ś vloĹľil se do rozhovoru Austin.

â€žAno. V roce sto ÄŤtyĹ™icet Ĺˇest pĹ™ed Kristem.â€ś â€žTo znamenĂˇ, Ĺľe tyhle lodÄ› mohly bĂ˝t na ĂştÄ›ku pĹ™ed Ĺ�Ămany.â€ś

â€žDatum je jen datum,â€ś Ĺ™ekla na to Nina opatrnÄ› ve snaze nenechat se do Austinovy teorie vtĂˇhnout pĹ™ĂliĹˇ daleko.

â€žPouze poukazuji na souvislosti. Ĺ˝ĂˇdnĂ© zĂˇvÄ›ry nedÄ›lĂˇm.

Jako vÄ›dec bych pĹ™i vyslovenĂ takovĂ©ho nĂˇzoru prokĂˇzala nezodpovÄ›dnost,â€ś dodala, ale vzruĹˇenĂ, kterĂ© se jĂ zraÄŤilo v ĹˇedĂ˝ch oÄŤĂch, zakrĂ˝t nemohla.

â€žChĂˇpu,â€ś promluvil opÄ›t Austin, â€žproÄŤ jako vÄ›dec nemĹŻĹľeĹˇ bez pĂˇdnÄ›jĹˇĂch dĹŻkazĹŻ Ĺ™Ăci, co si myslĂĹˇ. Ale to, co jsem tu dneska vidÄ›l jĂˇ, mne osobnÄ› pĹ™esvÄ›dÄŤilo, Ĺľe nĂˇpisy a reliĂ©fy na tÄ›chto kamenech naznaÄŤujĂ, Ĺľe nÄ›jacĂ starodĂˇvnĂ cestovatelĂ© dorazili do Ameriky dlouho pĹ™ed Kolumbem.

Sama jsi Ĺ™Ăkala, Ĺľe FĂ©niÄŤanĂ© by takovou plavbu byli schopni uskuteÄŤnit.â€ś

â€žVĂm, Ĺľe aĹľ do patnĂˇctĂ©ho ÄŤi ĹˇestnĂˇctĂ©ho stoletĂ se nenaĹˇel nikdo, kdo by je v objevitelskĂ˝ch plavbĂˇch pĹ™ekonal. Obepluli Afriku a na severu se dostali aĹľ ke Cornwallu na anglickĂ©m pobĹ™eĹľĂ. Na jednu plavbu se ĂşdajnÄ›

vydalo nÄ›kolik tisĂc lidĂ na ĹˇedesĂˇti lodĂch.â€ś â€žPro mÄ› je to jasnĂ©,â€ś prohlĂˇsil s pĹ™edstĂranou domĂ˝ĹˇlivostĂ Austin.

â€žNe tak rychle, Perry Masone. PochybovaÄŤi Ĺ™eknou, Ĺľe ta vyobrazenĂ jsou sice zajĂmavĂˇ, hned se ale zeptajĂ, kdo ovÄ›Ĺ™il jejich autentiÄŤnost. PĹ™ed lety byly v BrazĂlii nalezeny kamennĂ© reliĂ©fy ĂşdajnÄ› popisujĂcĂ fĂ©nickou expedici z roku pÄ›t set tĹ™icet jedna pĹ™ed Kristem. VĹˇichni se shodli, Ĺľe je to podvrh. ZnĂ to ĹˇĂlenÄ›, ale narazĂĹˇ na lidi, kteĹ™Ă budou tvrdit, Ĺľe zlodÄ›ji artefaktĹŻ to vĹˇechno vytesali sami, aby to pak mohli prodat pĹ™ehnanÄ› dĹŻvÄ›Ĺ™ivĂ˝m sbÄ›ratelĹŻm. JistÄ›, mĹŻĹľeĹˇ

hlĂˇsat, Ĺľe tartĂ©skĂ© lodÄ› nÄ›kolikrĂˇt pĹ™epluly Atlantik, ale k pĹ™esvÄ›dÄŤenĂ kohokoli z vÄ›deckĂ˝ch kruhĹŻ, aby nÄ›co takovĂ©ho akceptoval, budeĹˇ potĹ™ebovat mnohem hmatatelnÄ›jĹˇĂ dĹŻkaz.â€ś â€žA co ten astrolĂˇb, kterĂ˝ jste naĹˇli s profesorem?â€ś â€žAni ten by nestaÄŤil, Kurte. Ĺ�ekli by, Ĺľe nÄ›kdo z Cortezovy druĹľiny nebo nÄ›jakĂ˝ ĹˇpanÄ›lskĂ˝ hidalgo tu vÄ›c pĹ™ivezl s sebou, pak Ĺľe ji nÄ›jakĂ˝ domorodec ukradl a umĂstil do starĂ©ho chrĂˇmu. ZapĂˇlit si na oslavu doutnĂk budeĹˇ moci aĹľ potĂ©, co zjistĂĹˇ, jak se sem ten astrolĂˇb skuteÄŤnÄ› dostal.â€ś â€žJe z tÄ›ch textĹŻ moĹľnĂ© vyÄŤĂst, co lodÄ› vezly?â€ś â€žTo jsme si nechali na konec,â€ś Ĺ™ekl Orville a zahihĹ�al se jako malĂ˝ kluk.

â€žĂ“ ano. VĂme, co tvoĹ™ilo nĂˇklad,â€ś vzal si slovo Chi.

â€žPodle tÄ›ch mayskĂ˝ch nĂˇpisĹŻ se jednalo pĹ™evĂˇĹľnÄ› o mÄ›ÄŹ, klenoty, zlato a stĹ™Ăbro.â€ś

Austin se na nÄ›j zadĂval jako nÄ›kdo, kdo prĂˇvÄ› dostal rĂˇnu pÄ›stĂ. â€žTvrdĂte, Ĺľe ty lodÄ› pĹ™evĂˇĹľely poklad?â€ś Chi pĹ™isvÄ›dÄŤil.

â€žNeĹˇlo o obyÄŤejnou obchodnĂ vĂ˝pravu,â€ś prohlĂˇsil Austin, jehoĹľ zelenĂ© oÄŤi se leskly vzruĹˇenĂm. â€žKartĂˇgo bylo obleĹľeno Ĺ�Ămany. Kartaginci by urÄŤitÄ› podnikli cokoli, aby se jejich krĂˇlovskĂ˝ poklad nedostal do Ĺ™ĂmskĂ˝ch rukou.â€ś â€žMĂˇte nÄ›jakou pĹ™edstavu o tom, co se s tĂm pokladem mohlo stĂˇt?â€ś zeptal se Zavala.

â€žĹ˝ĂˇdnĂ˝ kĂˇmen bohuĹľel nepopisuje nic z toho, co se udĂˇlo po vyloĹľenĂ lodĂ,â€ś odvÄ›til Chi.

Nina se zamraÄŤila. â€žVĹˇechny ty Ĺ™eÄŤi o pokladu jsou zajĂmavĂ©,â€ś Ĺ™ekla netrpÄ›livÄ›, â€žvĂˇbivĂ˝ tĹ™pyt zlata a stĹ™Ăbra by nĂˇs ale nemÄ›l odvĂ©st od snahy nalĂ©zt odpovÄ›ÄŹ na otĂˇzku, proÄŤ byla moje marockĂˇ expedice vyvraĹľdÄ›na.â€ś â€žNina mĂˇ pravdu,â€ś Ĺ™ekl Austin. â€žSoustĹ™eÄŹme se na to, co spojuje tyhle kameny s dalĹˇĂmi zĂˇmoĹ™skĂ˝mi objevy. KryĹˇtof Kolumbus. VĂme, Ĺľe stovky let potĂ©, co byly vytesĂˇny tyto reliĂ©fy, se Kolumbus doslechl o nÄ›jakĂ©m ĂşĹľasnĂ©m pokladu.â€ś UkĂˇzal na obrazovku. â€žMĹŻĹľe to bĂ˝t tohle, co hledĂˇme?â€ś â€žNerad bych vĂˇm bral iluze,â€ś prohlĂˇsil Orville, â€žale vyprĂˇvÄ›nĂ, kterĂ© Kolumba pĹ™inutilo znovu vyplout, mohlo mĂt koĹ™eny ve skuteÄŤnĂ˝ch pokladech, v bohatstvĂ AztĂ©kĹŻ.

Jak vĂme, Ĺ panÄ›lĂ© se skuteÄŤnÄ› pozdÄ›ji napakovali.â€ś Na chvĂli se odmlÄŤel. â€žĹ�ĂkĂˇte, Ĺľe Kolumbus se plavil podle nÄ›jakĂ©ho konkrĂ©tnĂho kurzu. MĂˇm to chĂˇpat tak, Ĺľe plul podle mapy?â€ś

â€žTo nenĂ pĹ™esnĂ©,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Austin. â€žVzpomĂnĂˇte si na ten novinovĂ˝ vĂ˝stĹ™iĹľek, kterĂ˝ jste NinÄ› na jejĂ ĹľĂˇdost poslal?â€ś

â€žAno, byl to ÄŤlĂˇnek z mĂ©ho Fortova souboru. Psalo se v nÄ›m o jednom kamennĂ©m artefaktu.â€ś

â€žKolumbus se zmĂnil, Ĺľe se pĹ™i plavbÄ› Ĺ™ĂdĂ â€�mluvĂcĂm kamenemâ€™.â€ś

â€žUĹľ si vzpomĂnĂˇm. Ten zdobenĂ˝ monolit nalezenĂ˝ v ItĂˇlii. PĹ™epravovali ho lodĂ a byl uloĹľen v pancĂ©Ĺ™ovĂ©m voze.

MÄ›l namĂĹ™eno pĹ™Ămo sem, do Peabodyho muzea.â€ś â€žTen kĂˇmen by celou tu naĹˇi hĂˇdanku s pokladem i vraĹľdami mohl vyĹ™eĹˇit,â€ś vyslovil svou teorii Austin.

â€žJakĂˇ Ĺˇkoda, Ĺľe si ho nemĹŻĹľeme prohlĂ©dnout.â€ś â€žA kdo tvrdĂ, Ĺľe nemĹŻĹľeme? NUMA se uĹľ vypoĹ™Ăˇdala se sloĹľitÄ›jĹˇĂmi Ăşkoly.â€ś

â€žBrzdÄ›te, nejsem si jist, jestli vĂˇm dobĹ™e rozumĂm,â€ś Ĺ™ekl nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› Orville. â€žMĂˇte skuteÄŤnÄ› v plĂˇnu potopit se vĂce neĹľ dvÄ› stÄ› stop pod hladinu, dostat se do vraku zaoceĂˇnskĂ©ho parnĂku, kterĂ˝ je v bĹŻhvĂjakĂ©m stavu, otevĹ™Ăt uzamÄŤenĂ˝ pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz a vyndat z nÄ›j masivnĂ kamennĂ˝

artefakt?â€ś

Zavala mrknul na Austina a pobavenÄ› prohlĂˇsil: â€žS

trochou ĹˇtÄ›stĂ bychom to mohli zvlĂˇdnout mezi snĂdanĂ a obÄ›dem a u veÄŤeĹ™e to pak oslavit.â€ś

â€žHm,â€ś zamruÄŤel Orville s ĂşsmÄ›vem, pak se nahnul dopĹ™edu a na oba sebevÄ›domĂ© potĂˇpÄ›ÄŤe ukĂˇzal prstem. â€žA pak prĂ˝, Ĺľe jsem blĂˇzen jĂˇ.â€ś

39 KAPITOLA

NantucketskĂ© mÄ›lÄŤiny

Miniponorka se zatĂm ponoĹ™ila jen nÄ›kolik sĂˇhĹŻ pod hladinu modrozelenĂ˝ch vod NantucketskĂ©ho prĹŻlivu a Austin se uĹľ podruhĂ© vĂˇĹľnÄ› zamyslel nad Zavalou. Jeho obavy nemÄ›ly co dÄ›lat se ZavalovĂ˝mi schopnostmi tuhle ponorku Ĺ™Ădit. Asi by se pod vodou, nad nĂ ÄŤi pĹ™Ămo na hladinÄ› jen tÄ›Ĺľko naĹˇel nÄ›jakĂ˝ dopravnĂ prostĹ™edek, kterĂ˝ by nedokĂˇzal zkrotit. DĹŻvodem byl jeho faleĹˇnĂ˝ zpÄ›v. KdyĹľ palubnĂ jeĹ™Ăˇb dvoumĂstnou ponorku nadzvedl a zaÄŤal ji spouĹˇtÄ›t do vody, spustil i Zavala, a to ĹˇpanÄ›lskou verzi â€žYellow Submarineâ€ś.

â€žCopak neznĂˇĹˇ ĹľĂˇdnou jinou pĂsniÄŤku?â€ś ĹˇtÄ›kl do mikrofonu. â€žA co tĹ™eba ,Far Far Awayâ€™?â€ś Ze sluchĂˇtek se ozval smĂch. â€žJĂ©je, tu jsem slyĹˇel naposledy jako muchacho.â€ś

â€žZoufalĂˇ doba chce zoufalĂ© prostĹ™edky.â€ś â€žNo problema. S kytarou to znĂ ale lĂp. Tak kam se chceĹˇ

vydat, amigo?â€ś

â€žCo takhle dolĹŻ, aspoĹ� pro zaÄŤĂˇtek?â€ś Zavala za vydutĂ˝m pozorovacĂm prĹŻzorem souhlasnÄ›

pĹ™ikĂ˝vl. Byl tak blĂzko, Ĺľe nebĂ˝t plexiskla, mohl by Austin natĂˇhnout ruku a poklepat svĂ©mu kolegovi na rameno. ObÄ›

pĹ™ĂÄŹovĂ© kupole vyÄŤnĂvaly nad plochĂ˝, zelenÄ› zbarvenĂ˝

keramickĂ˝ povrch miniponorky pod takovĂ˝m Ăşhlem, Ĺľe pĹ™ipomĂnaly vypouklĂ© ĹľabĂ oÄŤi.

HlubinnĂˇ stĹ™ela II se od vÄ›tĹˇiny podobnĂ˝ch ponorek a batyskafĹŻ,

pĹ™ipomĂnajĂcĂch

obvykle

nemotornĂ©ho

koupajĂcĂho se tlusĹĄocha, podstatnÄ› liĹˇila. Nevypadala jako podmoĹ™skĂ˝ dopravnĂ prostĹ™edek, ale spĂĹˇe jako futuristickĂ˝

stĂhacĂ letoun. JejĂ rovnĂ˝ trup se na pĹ™Ădi a zĂˇdi zuĹľoval, takĹľe nĂˇbÄ›ĹľnĂˇ i odtokovĂˇ hrana pĹ™ipomĂnaly pracovnĂ ÄŤĂˇst dlĂˇta. Boky na plochou hornĂ ÄŤĂˇst a dno navazovaly pod pravĂ˝m Ăşhlem, a to s tak ostrĂ˝m pĹ™echodem, jako by nÄ›kdo pĹ™etĂˇhl pĹ™es kovovĂ˝ rĂˇm plĂˇtno. KrĂˇtkĂ© stabilizaÄŤnĂ plochy mÄ›ly ÄŤtvercovĂ˝ tvar a byly vybaveny stacionĂˇrnĂmi reflektory. Za tÄ›mito plochami a za pozorovacĂmi kupolemi se nachĂˇzely vrtule umoĹľĹ�ujĂcĂ pohyb do vĹˇech stran. DvÄ›

manipulaÄŤnĂ ruce na pĹ™Ădi doplĹ�oval jeden pohyblivĂ˝

reflektor. Austin se Zavalou na rozdĂl od osĂˇdek jinĂ˝ch ponorek, kterĂ© vÄ›tĹˇinou vzpĹ™ĂmenÄ› sedÄ›ly jako za pracovnĂm stolem, tĂ©mÄ›Ĺ™ leĹľeli - spoÄŤĂvali v poloze Sfingy, s obliÄŤeji zvednutĂ˝mi, pĹ™ipoutĂˇni popruhy ke speciĂˇlnĂm lĹŻĹľkĹŻm tvarovanĂ˝m podle jejich tÄ›l a s lokty zasunutĂ˝mi do polstrovanĂ˝ch ĹľlĂˇbkĹŻ. VĹˇechny ovlĂˇdacĂ prvky byly v ponorce dvakrĂˇt vÄŤetnÄ› pĂˇk pro Ĺ™ĂzenĂ pohybu a rychlosti.

ZatĂmco se Zavala vÄ›noval sestupu ponorky, Austin se zamÄ›Ĺ™il na ostatnĂ systĂ©my, tedy reflektory, video a manipulaÄŤnĂ paĹľe. PrĹŻbÄ›ĹľnÄ› musel rovnÄ›Ĺľ sledovat displej kompasu, rychlomÄ›ru, tachometru a hloubkomÄ›ru, stejnÄ›

jako Ăşdaje o teplotÄ› a stavu vnitĹ™nĂ atmosfĂ©ry, napĂˇjenĂ bleskovĂ©ho svÄ›tla a sonar. Ponorka sama o sobÄ› mÄ›la tendenci stoupat, takĹľe ke dnu musela sestupovat pomocĂ vrtulĂ a kormidel na zĂˇdi. Od letadla se vlastnÄ› liĹˇila jen okolnĂm prostĹ™edĂm.

Jejich

tÄ›la

svĂrala

s

myĹˇlenĂ˝m

horizontem

tĹ™icetistupĹ�ovĂ˝ Ăşhel, aby tak bylo docĂleno pĹ™irozenĂ© polohy plavajĂcĂho ÄŤlovÄ›ka. TakovĂˇto poloha rovnÄ›Ĺľ umoĹľĹ�ovala absolvovat rychlĂ© ponoĹ™enĂ a nĂˇslednĂ© vynoĹ™enĂ v mnohem vÄ›tĹˇĂ psychickĂ© pohodÄ›. Ĺ est stop a jeden palec dlouhĂ©mu Austinovi vnitĹ™nĂ uspoĹ™ĂˇdĂˇnĂ vyhovovalo, jen kolem ramen mohl mĂt mĂsta vĂce. Ale i tak musel uznat, Ĺľe tahle cesta k vraku zaoceĂˇnskĂ©ho parnĂku je docela pĹ™Ăjemnou zĂˇleĹľitostĂ.

Dokonce i s tou Zavalovou serenĂˇdou.

Vrak byl oznaÄŤen ÄŤervenou kulovitou bĂłjĂ. Zavala s ponorkou pomalu sestupoval ve spirĂˇle, jejĂmĹľ stĹ™edem smÄ›Ĺ™ovalo dolĹŻ od bĂłje lano. To konÄŤilo sto osmdesĂˇt stop pod hladinou, navĂˇzĂˇno na Ĺ™etÄ›z tĹ™etĂho ÄŤlunovĂ©ho jeĹ™Ăˇbu na levoboku parnĂku. NormĂˇlnĂ sestup k nejvyĹˇĹˇĂ ÄŤĂˇsti vraku by trval tĹ™i aĹľ ÄŤtyĹ™i minuty. Miniponorka to sice dĂky svĂ©

rychlosti pÄ›ti uzlĹŻ mohla dokĂˇzat podstatnÄ› rychleji, Austin ale chtÄ›l mĂt moĹľnost zvyknout si na prostĹ™edĂ, ve kterĂ©m budou pracovat, a tak poĹľĂˇdal Zavalu, aby klesal co nejpomaleji.

Jak s pĹ™ibĂ˝vajĂcĂ hloubkou slĂˇblo svÄ›tlo, postupnÄ› se vytrĂˇcely i jednotlivĂ© barvy. Jako prvnĂ to vzdaly odstĂny ÄŤervenĂ©, ostatnĂ uÄŤinily brzy totĂ©Ĺľ. V hloubce pÄ›ti sĂˇhĹŻ jiĹľ zbyla jen chladnĂˇ namodralĂˇ zeleĹ�. KdyĹľ ponorka pronikla teplejĹˇĂmi skoÄŤnĂ˝mi vrstvami plnĂ˝mi drobnĂ˝ch kouskĹŻ

vegetace, bylo toto vyumÄ›lkovanĂ© Ĺˇero vykompenzovĂˇno aĹľ krystalickou ÄŤistotou vody. KrouĹľila pomalu kolem lana a jako vĂ˝vrtka se noĹ™ila hloubÄ›ji a hloubÄ›ji. Pak se pod nimi objevilo svÄ›tlĂ© pĂsÄŤitĂ© dno a na nÄ›m tmavĂˇ kovovĂˇ masa, kterĂˇ brzy vyplnila celĂ˝ prostor za prĹŻzory.

Viditelnost byla tak dokonalĂˇ, Ĺľe ponorka dlouho klesala bez nutnosti zapnout svÄ›tla. V hloubce sto dvaceti stop Zavala zmenĹˇil Ăşhel klesĂˇnĂ, snĂĹľil rychlost na minimum a rozsvĂtil reflektor zabudovanĂ˝ do dna. ParnĂk leĹľel na boku.

KdyĹľ na jeho trup dopadl svÄ›telnĂ˝ kuĹľel, ÄŤernĂˇ barva ustoupila mrtvolnÄ› naĹˇedlĂ© zeleni pĹ™eruĹˇovanĂ© tu a tam leprĂłznĂmĂ ĹľlutĂ˝mi skvrnami pĹŻvodnĂho nĂˇtÄ›ru a kolĂˇÄŤi rzi, kterĂ© budily dojem zaschlĂ© krve. VĹˇe navĂc pokrĂ˝vala tenkĂˇ

vrstva na lodi jiĹľ dĂˇvno usazenĂ˝ch ĹľivoÄŤichĹŻ, pĹ™evĂˇĹľnÄ›

moĹ™skĂ˝ch sasanek, jejichĹľ poÄŤetnĂ© kolonie se tĂˇhly kamsi do Ĺˇera mimo dosah reflektoru.

Pro Austina nebylo jednoduchĂ© pĹ™edstavit si, Ĺľe tenhle mrtvĂ˝ kolos bĂ˝val kdysi jednou z nejrychlejĹˇĂch a nejkrĂˇsnÄ›jĹˇĂch lodĂ na svÄ›tÄ›. Bylo by moĹľnĂ© postavit se pĹ™ed nÄ›jakou budovu, kterĂˇ by mÄ›la na vĂ˝Ĺˇku tolik co Doria na dĂ©lku, a nebĂ˝t jejĂ velikostĂ nikterak dojat. KdyĹľ ale tutĂ©Ĺľ sedmisetstopou vÄ›Ĺľ pĹ™etoÄŤĂte do horizontĂˇlnĂ polohy a poloĹľĂte ji, jen ji, na rovnou a jinak ĂşplnÄ› prĂˇzdnou plochu, jejĂ obrovitost vĂˇm vyrazĂ dech.

Jak tak Doria leĹľel na pravĂ©m boku, s osudnou rĂˇnou od ostrĂ© pĹ™ĂdÄ› Stockholmu skrytou pĹ™ed pohledem kohokoli, vypadal jako nÄ›jakĂˇ moĹ™skĂˇ obluda, kterĂˇ se jen na chvĂli natĂˇhla na dno, aby si odpoÄŤinula, brzy usnula, a zatĂmco teÄŹ snĂ, moĹ™e jĂ vracĂ sĂly. Austin zapnul videokameru a miniponorka zaÄŤala nad Ĺ™adou lodnĂch okĂ©nek pomalu klouzat smÄ›rem k zĂˇdi. Nad mohutnĂ˝m lodnĂm trupem vypadala tak malĂˇ, Ĺľe spĂĹˇ pĹ™ipomĂnala nÄ›jakĂ©ho miniaturnĂho korĂ˝Ĺˇe s vypouklĂ˝ma oÄŤima, kterĂ˝ se vydal na prohlĂdku

tÄ›la

mrtvĂ©

velryby.

Zavala

poblĂĹľ

ĹˇestnĂˇctitunovĂ©ho levĂ©ho lodnĂho Ĺˇroubu prudce zatoÄŤil a pak zamĂĹ™il nad ÄŤernĂ˝mi pravoĂşhlĂ˝mi otvory, kterĂ© kdysi bĂ˝valy okny, k promenĂˇdnĂ palubÄ›. KdyĹľ se pod nimi otevĹ™el volnĂ˝ prostor, klesl s ponorkou do hloubky dvou set stop a vydal se opaÄŤnĂ˝m smÄ›rem neĹľ pĹŻvodnÄ›, tedy k pĹ™Ădi.

Nalevo od nich se do vĂ˝Ĺˇky devadesĂˇti stop tyÄŤila stÄ›na tvoĹ™enĂˇ ÄŤetnĂ˝mi, nynĂ svislĂ˝mi palubami. Minuli tĹ™i bazĂ©ny, v nichĹľ se kdysi za horkĂ˝ch dnĹŻ osvÄ›Ĺľovali cestujĂcĂ jednotlivĂ˝ch tĹ™Ăd, a prohlĂ©dli si pĹ™itom ÄŤlunovou palubu s vĂ˝loĹľnĂky, kterĂ© nynĂ urÄŤitÄ› nefungovaly o nic lĂp, neĹľ tomu bylo v roce 1956.

Na hĂˇkovitÄ› zahnutĂ˝ch vĂ˝loĹľnĂcĂch se bÄ›hem let zachytily celĂ© tucty rybĂˇĹ™skĂ˝ch sĂtĂ. Halily paluby jako nÄ›jakĂ© obrovitĂ© pohĹ™ebnĂ rubĂˇĹˇe pĹ™ehozenĂ© pĹ™es gigantickĂ©

mĂˇry a jejich oky prorĹŻstaly podmoĹ™skĂ© organismy. NÄ›kterĂ©

sĂtÄ› ale nespoÄŤĂvaly v klidu. ZĹŻstaly jim bĂłjky, a tak, na jednĂ© stranÄ› zachyceny a na druhĂ© stĂˇle nadnĂˇĹˇeny, jeĹˇtÄ›

poĹ™Ăˇd lapaly z hejn tresky, kterĂ© se odvĂˇĹľily pĹ™iplout pĹ™ĂliĹˇ

blĂzko. KdyĹľ si Zavala vĹˇiml, Ĺľe se v jednĂ© sĂti nachĂˇzejĂ nÄ›jakĂ© kosti, odplul radÄ›ji kousek dĂˇl a potĂ© udrĹľoval od poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› nebezpeÄŤnĂ˝ch nĂˇstrah bezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ vzdĂˇlenost.

ObrovskĂ˝ ÄŤerveno-bĂlĂ˝ komĂn uĹľ upadl a zĹŻstala po nÄ›m jen ÄŤtvercovĂˇ Ĺˇachta vedoucĂ do strojovny. DalĹˇĂ otvory pĹ™edstavovala dnes jiĹľ niÄŤĂm nekrytĂˇ schodiĹˇtÄ›. Stropy i stÄ›ny, kterĂ© je kdysi chrĂˇnily pĹ™ed nepĹ™ĂznivĂ˝m poÄŤasĂm, leĹľely v hromadĂˇch rĹŻznĂ˝ch trosek na moĹ™skĂ©m dnÄ›. Bez hrdÄ› se tyÄŤĂcĂho komĂnu

a vÄ›tĹˇiny palubnĂch nĂˇstaveb vypadal Andrea Doria spĂĹˇ

jako pĹ™erostlĂ˝ nĂˇkladnĂ ÄŤlun. Pocit, Ĺľe pĹ™ed sebou majĂ vrak velkĂ©ho zaoceĂˇnskĂ©ho parnĂku, dostali aĹľ potĂ©, co propluli kolem zbytkĹŻ kormidelny, a kdyĹľ pak na pĹ™ednĂ palubÄ›

spatĹ™ili neporuĹˇenĂ© masivnĂ vĂ˝loĹľnĂky, bubny navijĂˇkĹŻ a pacholata. Dalo se jen tÄ›Ĺľko uvÄ›Ĺ™it, Ĺľe by se tak velkĂ©

plavidlo mohlo vĹŻbec potopit. PĹ™esnÄ› to ale kdysi Ĺ™Ăkali i o Titaniku, blesklo hlavou Austinovi. UctivĂ© ticho, kterĂ©

dosud zachovĂˇvali jako truchlĂcĂ na pohĹ™bu, pĹ™eruĹˇil prĂˇvÄ›

Austin. â€žTak takhle vypadĂˇ tĹ™icet milionĹŻ dolarĹŻ po nÄ›kolika desĂtkĂˇch let pobytu na moĹ™skĂ©m dnÄ›,â€ś Ĺ™ekl.

â€žPonÄ›kud nĂˇkladnĂ˝ zpĹŻsob lovenĂ ryb,â€ś pĹ™idal svĹŻj komentĂˇĹ™ Zavala.

â€žA to mluvĂm jen o holĂ© lodi. NepoÄŤĂtĂˇm miliony za nĂˇbytek a umÄ›leckou vĂ˝zdobu a cenu ÄŤtyĹ™ set tun nĂˇkladu.

PĂ˝cha italskĂ©ho nĂˇmoĹ™nictva.â€ś

â€žNedokĂˇĹľu to pochopit,â€ś prohlĂˇsil Zavala. â€žVĂm o tĂ©

hustĂ© mlze, ale obÄ› lodÄ› mÄ›ly radar a pozorovatele. Jak se mohlo stĂˇt, Ĺľe se na tak obrovskĂ© vodnĂ ploĹˇe ocitly ve stejnou chvĂli na stejnĂ©m mĂstÄ›?â€ś

â€žAsi mÄ›ly prostÄ› smĹŻlu.â€ś

â€žKdyby si srĂˇĹľku naplĂˇnovaly dopĹ™edu, jen tÄ›Ĺľko by to provedly lĂ©pe.â€ś

â€žDvaapadesĂˇt mrtvĂ˝ch. ZaoceĂˇnskĂ˝ parnĂk o vĂ˝tlaku devÄ›tadvaceti tisĂc tun na dnÄ› oceĂˇnu. Stockholm vĂˇĹľnÄ›

poĹˇkozenĂ˝. NĂˇklad za miliony v tahu. NÄ›jakĂ˝ zĂˇmÄ›r v tom moĹľnĂˇ byl.â€ś

â€žSnaĹľĂĹˇ se mi asi Ĺ™Ăct, Ĺľe jde o dalĹˇĂ z nevysvÄ›tlitelnĂ˝ch zĂˇhad na moĹ™i.â€ś

â€žMĂˇĹˇ lepĹˇĂ odpovÄ›ÄŹ?â€ś

â€žĹ˝Ăˇdnou, kterĂˇ by dĂˇvala nÄ›jakĂ˝ smysl,â€ś odpovÄ›dÄ›l s povzdechem, kterĂ˝ byl ve sluchĂˇtkĂˇch docela dobĹ™e slyĹˇet.

â€žKam teÄŹ?â€ś

â€žAsi nahoru ke GimbelovÄ› dĂĹ™e, trochu se porozhlĂ©dnout,â€ś Ĺ™ekl mu na to Austin.

Miniponorka se s ladnostĂ manty otoÄŤila a zamĂĹ™ila zpĂˇtky k pĹ™Ădi. KdyĹľ poklidnÄ› doplula pĹ™ibliĹľnÄ› ke stĹ™edu levĂ© ÄŤĂˇsti trupu, zastavila se u zubatĂ©ho ÄŤtyĹ™strannĂ©ho otvoru.

Gimbelova dĂra.

Osm stop ĹˇirokĂ˝ a dvacet stop dlouhĂ˝ otvor pĹ™edstavoval odkaz Petra Gimbela. NecelĂ˝ch osmadvacet hodin potĂ©, co Ĺˇel Doria ke dnu, se k parnĂku potopil a spolu s Josephem Foxem, dalĹˇĂm fotografem, ho tĹ™inĂˇct minut zkoumal. Tak zaÄŤala jeho posedlost tĂmto vrakem. V roce 1981

zorganizoval expedici, kterĂˇ disponovala potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝m zvonem a dĂ˝chacĂmi pĹ™Ăstroji pouĹľĂvajĂcĂmi vzduch s vÄ›tĹˇĂm mnoĹľstvĂm kyslĂku. PotĂˇpÄ›ÄŤi vyĹ™Ăzli otvor do vstupnĂ ÄŤĂˇsti spoleÄŤenskĂ© mĂstnosti pro cestujĂcĂ prvnĂ tĹ™Ădy, aby se tak dostali k trezoru, kterĂ˝ mÄ›l ĂşdajnÄ› obsahovat cennosti za milion dolarĹŻ. KdyĹľ pak byl za velkĂ©ho humbuku pĹ™ed televiznĂmi kamerami otevĹ™en, nalezli v nÄ›m vÄ›ci jen za pĂˇr stovek.

â€žPĹ™ipomĂnĂˇ mi to vrata do stodoly,â€ś utrousil Zavala.

â€žAkorĂˇt Ĺľe k jejich otevĹ™enĂ potĹ™ebovali dva tĂ˝dny prĂˇce s magnĂ©ziovĂ˝mi tyÄŤemi,â€ś Ĺ™ekl mu na to Austin. â€žMy tolik ÄŤasu nemĂˇme.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ by bylo jednoduĹˇĹˇĂ vyzvednout celou loÄŹ. KdyĹľ mohla NUMA vyzvednout Titanic, s Doriou by to byla hraÄŤka.â€ś

â€žNejsi prvnĂ, koho to napadlo. Vznikla uĹľ celĂˇ Ĺ™ada nĂˇvrhĹŻ, jak ho dostat nahoru. StlaÄŤenĂ˝m vzduchem. Balony plnÄ›nĂ˝mi heliem. PomocĂ kesonu. PlastikovĂ˝ch mĂÄŤkĹŻ.

Dokonce i pingpongovĂ˝ch.â€ś

â€žChlĂˇpek, co navrhnul ty pingpongovĂ© mĂÄŤky, to musel bĂ˝t ale inteligent,â€ś prohlĂˇsil Zavala.

Austin si nad tÄ›mi nĂˇpady povzdechl a pak zmÄ›nil tĂ©ma: JakĂ˝ z toho vĹˇeho, co jsme vidÄ›li, mĂˇĹˇ pocit?â€ś â€žDomnĂvĂˇm se, Ĺľe by nĂˇm mÄ›l nÄ›kdo pĹ™ipravit vstupnĂ otvor.â€ś

â€žSouhlasĂm. TakĹľe se vrĂˇtĂme nahoru a zjistĂme, co na to ostatnĂ.â€ś

Zavala naznaÄŤil gestem souhlas, popohnal motor a nasmÄ›roval pĹ™ĂÄŹ ponorky k hladinÄ›. ZatĂmco dĂky ÄŤtyĹ™em rychle vĂĹ™ĂcĂm vrtulĂm sviĹľnÄ› stoupali, pohlĂ©dl Austin jeĹˇtÄ›

jednou na ĹˇedĂ˝ pĹ™Ăzrak ztrĂˇcejĂcĂ se ve tmÄ›. NÄ›kde uvnitĹ™

tohohle obrovskĂ©ho trupu se nachĂˇzĂ klĂÄŤ k bizarnĂ sĂ©rii vraĹľd, pomyslel si, pochmurnĂ˝ch Ăşvah na toto tĂ©ma ale brzy zanechal, neboĹĄ Zavala si opÄ›t vzpomnÄ›l na Beatles a spustil â€žOctopusâ€™s Gardenâ€ś, samozĹ™ejmÄ› ĹˇpanÄ›lsky. Austin mohl jen dÄ›kovat osudu, Ĺľe tenhle vĂ˝let nebude delĹˇĂ.

*****

KdyĹľ HlubinnĂˇ stĹ™ela II rozrazila hladinu, chvĂli to trvalo, neĹľ se zpÄ›nÄ›nĂˇ a rozvĂĹ™enĂˇ voda zase uklidnila. Za zastĹ™ĂkanĂ˝mi pozorovacĂmi prĹŻzory spatĹ™ili ve vzdĂˇlenosti asi sto padesĂˇti stop loÄŹ s ĹˇedĂ˝m trupem a bĂlĂ˝mi palubnĂmi nĂˇstavbami. Pod vodou se miniponorka dokĂˇzala pohybovat s hbitostĂ stĹ™evle, pĹ™ĂpadnÄ› se ani nehnula, na povrchu byla ale zcela vydĂˇna napospas vlnĂˇm. I teÄŹ, pĹ™estoĹľe jinak osvÄ›ĹľujĂcĂ vĂˇnek zvedal pouze malĂ© vlnky, se divoce kymĂˇcela. Austin byl obvykle vĹŻÄŤi moĹ™skĂ© nemoci odolnĂ˝, po chvĂli se mu ale zaÄŤal zvedat Ĺľaludek, a tak byl docela rĂˇd, kdyĹľ loÄŹ nahodila motory a zaÄŤala se k nim pĹ™ibliĹľovat.

Od vÄ›tĹˇiny vyproĹˇĹĄovacĂch lodĂ, jejichĹľ hlavnĂ funkce spoÄŤĂvala v tom, Ĺľe slouĹľily jako rampa ÄŤi ploĹˇina pro spouĹˇtÄ›nĂ, vytahovĂˇnĂ a vleÄŤenĂ ÄŤetnĂ˝ch pĹ™ĂstrojĹŻ, pracovnĂch pomĹŻcek a dopravnĂch prostĹ™edkĹŻ, se plavidlo pĹ™ĂliĹˇ neliĹˇilo. MÄ›lo tupou pĹ™ĂÄŹ jako remorkĂ©r a vysokou pĹ™ĂÄŹovou nĂˇstavbu, jinak ale byla jeho ĹˇedesĂˇt pÄ›t stop dlouhĂˇ paluba z vÄ›tĹˇĂ ÄŤĂˇsti holĂˇ. Na obou bocĂch se nachĂˇzela zalomenĂˇ jeĹ™ĂˇbovĂˇ ramena. TĂ©mÄ›Ĺ™ nad celou dvaadvacet stop Ĺˇirokou zĂˇdĂ se tyÄŤila ocelovĂˇ konstrukce ve tvaru obrĂˇcenĂ©ho vĂ© a ze zĂˇdÄ› ÄŤnÄ›la nad vodu rampa. Dva muĹľi v gumovĂ˝ch kombinĂ©zĂˇch vyvlekli na rampu nafukovacĂ ÄŤlun, spustili ho do vody, naskĂˇkali do nÄ›j a vyrazili skĂˇkavÄ› po mĂrnÄ› rozvlnÄ›nĂ© hladinÄ› k miniponorce.

KdyĹľ k nĂ dorazili, jeden z nich zĹŻstal u pĹ™ĂvÄ›snĂ©ho motoru, aby udrĹľoval ÄŤlun na mĂstÄ›, a druhĂ˝ zvedl mohutnĂ˝ hĂˇk upevnÄ›nĂ˝ na konci lana a zaklesl jej za lanovou smyÄŤku na pĹ™Ădi ponorky.

KdyĹľ se lano zaÄŤalo navĂjet na buben palubnĂho vrĂˇtku, ponorka sebou Ĺˇkubla a pak se pomalu vydala vstĹ™Ăc lodi. Ta pĹ™itom obratnÄ› manĂ©vrovala tak, aby si ji pĹ™itĂˇhla pĹ™Ămo k pravoboku. PotĂ© se nad vodu natoÄŤil jeden z jeĹ™ĂˇbĹŻ a spustil dolĹŻ kladku s kratĹˇĂmi lany, kterĂˇ muĹľi z nafukovacĂho ÄŤlunu pĹ™ipevnili k manipulaÄŤnĂm okĹŻm na povrchu ponorky.

Lana se napjala, ponorka se i s posĂˇdkou odlepila od hladiny a po vytaĹľenĂ na palubu spoÄŤinula v ocelovĂ© kolĂ©bce.

VyzdviĹľenĂ probÄ›hlo s pĹ™esnostĂ, s jakou odmÄ›Ĺ™ujĂ ÄŤas ĹˇvĂ˝carskĂ© hodinky. Od plavidla, kterĂ© patĹ™ilo firmÄ› jeho otce, by Austin nic jinĂ©ho ani neoÄŤekĂˇval.

KdyĹľ skonÄŤila schĹŻzka v Peabodyho muzeu, zavolal Austin Rudimu Gunnovi, aby ho o vĹˇem informoval a aby jej poĹľĂˇdal o zajiĹˇtÄ›nĂ nÄ›jakĂ© vyproĹˇĹĄovacĂ lodÄ›. NUMA sice mÄ›la k dispozici celĂ© tucty lodĂ, ty ale podle Gunna operovaly vĹˇemoĹľnÄ› po svÄ›tÄ›. Na palubĂˇch vÄ›tĹˇiny z nich byli navĂc vÄ›dci, kteĹ™Ă se pĹ™Ămo drali o tu ÄŤest mĂt moĹľnost nÄ›jakĂ© plavby se zĂşÄŤastnit. NejbliĹľĹˇĂ lodĂ byl Nereus, kterĂ˝

ale jeĹˇtÄ› stĂˇle kotvil u mexickĂ˝ch bĹ™ehĹŻ. KdyĹľ mu Austin odvÄ›til, Ĺľe nepotĹ™ebujĂ ĹľĂˇdnou supermodernĂ loÄŹ, Gunn prohlĂˇsil, Ĺľe nejdĹ™Ăve by pro nÄ›j mohl nÄ›co sehnat tak asi za tĂ˝den. Austin mu Ĺ™ekl, aĹĄ tedy nÄ›jakou loÄŹ zamluvĂ, a pak zavÄ›sil. Po chvilce pĹ™emĂ˝ĹˇlenĂ vyĹĄukal dalĹˇĂ ÄŤĂslo.

Ze sluchĂˇtka se ozval hlas, kterĂ˝ pĹ™ipomĂnal pokaĹˇlĂˇvajĂcĂho medvÄ›da. Austin svĂ©mu otci vysvÄ›tlil, co potĹ™ebuje.

â€žAle, co to slyĹˇĂm?â€ś zareagoval Austin starĹˇĂ a zachechtal se. â€žA jĂˇ si myslel, Ĺľe NUMA mĂˇ vĂce lodĂ neĹľ americkĂ© vĂˇleÄŤnĂ© nĂˇmoĹ™nictvo. To admirĂˇl nemĹŻĹľe z celĂ©

svĂ© flotily uvolnit ani jednu kocĂˇbku?â€ś Austin jej nechal, aĹĄ si klidnÄ› ĹˇkodolibÄ› rĂ˝pne. â€žV

souÄŤasnĂ© dobÄ› ne. PotĹ™eboval bych pĂchnout, tati.â€ś â€žHm. KaĹľdĂˇ pomoc nÄ›co stojĂ, hochu,â€ś zaznÄ›la mazanĂˇ

odpovÄ›ÄŹ.

â€žNUMA uhradĂ veĹˇkerĂ© nĂˇklady.â€ś

â€žNa penĂze ti kaĹˇlu,â€ś zavrÄŤel starĂ˝ pĂˇn. â€žMĹŻj ĂşÄŤetnĂ najde zpĹŻsob, jak to vykĂˇzat jako vydĂˇnĂ na charitu. Jestli ho ale jeĹˇtÄ› pĹ™edtĂm nepoĹˇlou na Alcatraz. Ale pokud ti poskytnu nÄ›co, co se udrĹľĂ na hladinÄ›, bude to znamenat, Ĺľe aĹĄ uĹľ tÄ› Sandecker navezl do jakĂ©hokoli nesmyslu, tak si najdeĹˇ ÄŤas a pĹ™ijedeĹˇ se na mÄ› kouknout, neĹľ budu tak senilnĂ, Ĺľe uĹľ tÄ› ani nepoznĂˇm?â€ś

â€žNemĹŻĹľu ti nic slĂbit. Ale jistĂˇ Ĺˇance by tu byla.â€ś â€žTak jo. UvidĂme, co se dĂˇ dÄ›lat. To vĂĹˇ, splaĹˇit loÄŹ, to nenĂ tak lehkĂ© jako si zavolat taxĂk,â€ś Ĺ™ekl a zavÄ›sil.

Austin se musel usmĂˇt. Jeho otec vÄ›dÄ›l naprosto pĹ™esnÄ›, kde se kterĂˇkoli z jeho lodĂ nachĂˇzĂ a co zrovna dÄ›lĂˇ. I ta nejmenĹˇĂ. ChtÄ›l ho jen slyĹˇet Ĺˇkemrat, vidÄ›t, jak se pĹ™ed nĂm svĂjĂ jako ÄŤerv na rybĂˇĹ™skĂ©m hĂˇÄŤku. KdyĹľ telefon zazvonil uĹľ po nÄ›kolika minutĂˇch, nebyl proto pĹ™ekvapen.

â€žMĂˇĹˇ ĹˇtÄ›stĂ,â€ś ozval se opÄ›t drsnĂ˝ hlas. â€žJedny starĂ©

necky jsem pro tebe sehnal. Jedna naĹˇe vyproĹˇĹĄovacĂ loÄŹ je v New Jersey. DÄ›lĂˇ nÄ›co pro vĂˇleÄŤnĂ© nĂˇmoĹ™nictvo poblĂĹľ Sandy Hooku. NenĂ tak velkĂˇ jako ty vaĹˇe vĂ˝zkumnĂ© lodÄ›, bude ale staÄŤit. ZĂtra dorazĂ do nantucketskĂ©ho pĹ™Ăstavu a poÄŤkĂˇ tam na vĂˇs.â€ś

â€žDĂky, tati, jsem ti vdÄ›ÄŤnĂ˝.â€ś

â€žKapitĂˇnovi jsem musel zkroutit ruku, aby souhlasil, a na celĂ© tĂ© vÄ›ci pÄ›knÄ› prodÄ›lĂˇm,â€ś Ĺ™ekl uĹľ ponÄ›kud pĹ™ĂvÄ›tivÄ›jĹˇĂm tĂłnem, â€žpoÄŤĂtĂˇm vĹˇak, Ĺľe za to, abych na sklonku Ĺľivota jeĹˇtÄ› jednou vidÄ›l svĂ©ho syna, to stojĂ.â€ś To je ale herec, Ĺ™ekl si v duchu Austin. KdyĹľ chce, dokĂˇĹľe to jeĹˇtÄ› pÄ›knÄ› roztoÄŤit.

Austin starĹˇĂ dodrĹľel slovo a slĂbenĂˇ loÄŹ dorazila pĹ™ĂĹˇtĂho dne k Nantucketu. Monkfish by se dal termĂnem necky oznaÄŤit jen tÄ›Ĺľko. Ve skuteÄŤnosti to bylo stĹ™ednÄ› velkĂ©, tĂ©mÄ›Ĺ™ umÄ›lecky pojatĂ© vyproĹˇĹĄovacĂ plavidlo, a to necelĂ©

dva roky starĂ©. ZvlĂˇĹˇtnĂ prĂ©mii pĹ™edstavoval kapitĂˇn John McGinty, podsaditĂ˝ rudolĂcĂ Ir z JiĹľnĂho Bostonu. UĹľ se k vraku Andrea Dorii v pĹ™edchozĂch letech nÄ›kolikrĂˇt vypravil, a byl jen rĂˇd, Ĺľe se k nÄ›mu mĹŻĹľe potopit znova.

Austin zrovna vytahoval z videokamery kazetu, kdyĹľ se ozval McGintyho hlas. â€žTak mÄ› nenapĂnejte,â€ś Ĺ™ekl vzruĹˇenÄ›.

â€žJak se mĂˇ ta naĹˇe holka?â€ś

â€žUĹľ jsou na nĂ vidÄ›t roky. VĹˇak se mĹŻĹľete podĂvat sĂˇm,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin a podal mu kazetu. KapitĂˇn ji vzal, zadĂval se na miniponorku a do tvĂˇĹ™e se mu vloudil ĂşsmÄ›v.

â€žTo je mi ale Ĺľihadlo,â€ś Ĺ™ekl a pak oba muĹľe zavedl do svĂ©

kajuty. Pokynul jim, aby se usadili do mÄ›kkĂ˝ch kĹ™esel, nalil jim nÄ›co ostĹ™ejĹˇĂho a pak vloĹľil kazetu do videorekordĂ©ru.

McGinty sedÄ›l aĹľ neobvykle tiĹˇe, pozornÄ› sledoval zĂˇbÄ›ry trupu s koloniemi na lodi zabydlenĂ˝ch organismĹŻ a oÄŤima hltal kaĹľdiÄŤkĂ˝ detail. KdyĹľ kazeta dohrĂˇla, vstal a zmĂˇÄŤknul tlaÄŤĂtko pĹ™evĂjenĂ.

â€žDobrĂˇ prĂˇce, hoĹˇi. VypadĂˇ skoro stejnÄ›, jako kdyĹľ jsem se k nĂ v sedmaosmdesĂˇtĂ©m naposledy potopil. Jen tÄ›ch vleÄŤnĂ˝ch sĂtĂ je tam vĂc. A jak Ĺ™ĂkĂˇte,â€ś Ĺ™ekl s povzdechem, â€žuĹľ se jĂ dÄ›lajĂ trochu vrĂˇsky. ProblĂ©m je, Ĺľe na pohled to nenĂ moc vidÄ›t. SlyĹˇel jsem ale, jak se uvnitĹ™ bortĂ pĹ™epĂˇĹľky.

Nebude to dlouho trvat a celĂˇ se sama od sebe zbortĂ.â€ś â€žMĹŻĹľete nĂˇm alespoĹ� trochu nastĂnit, co nĂˇs ÄŤekĂˇ, aĹľ budeme uvnitĹ™?â€ś

â€žUdÄ›lĂˇm, co bude v mĂ˝ch silĂˇch. Chcete dolĂt?â€ś AniĹľ poÄŤkal na odpovÄ›ÄŹ, nalil jim do skleniÄŤek ekvivalent dvojitĂ©ho panĂˇka Jacka Danielse a pĹ™ihodil tam i trochu nasekanĂ©ho ledu. S pohledem upĹ™enĂ˝m na tmavou obrazovku si usrkl a spustil: â€žNa jednu vÄ›c nesmĂte zapomenout. Doria mĹŻĹľe vypadat dobĹ™e, dokonce i s tĂm pĹ™ichycenĂ˝m svinstvem, je to ale zabijĂˇk. TĂ©hle lodi se neĹ™ĂkĂˇ Mount Everest potĂˇpÄ›ÄŤĹŻ jen tak pro nic za nic.

NemĂˇ na svÄ›domĂ tolik ĹľivotĹŻ jako ta hora, jen asi deset, alespoĹ� pokud vĂm, ale lidem, kteĹ™Ă se k nĂ potĂˇpÄ›jĂ a lezou i dovnitĹ™, poskytuje ĂşplnÄ› stejnĂ© adrenalinovĂ© opojenĂ jako Everest horolezcĹŻm.â€ś

â€žKaĹľdĂ˝ vrak nÄ›co skrĂ˝vĂˇ a nÄ›ÄŤĂm hrozĂ,â€ś Ĺ™ekl na to Austin. â€žJakĂ© nejvÄ›tĹˇĂ nebezpeÄŤĂ ÄŤĂhĂˇ v tĂ©hle lodi?â€ś â€žNo, znĂˇ celou Ĺ™adu trikĹŻ. Za prvĂ© je to hloubka.

DvouhodinovĂˇ dekomprese. Je tam zima, a tak potĹ™ebujete gumovĂ˝ oblek. ObÄŤas se pĹ™iplujĂ naĹľrat Ĺľraloci. VÄ›tĹˇinou Ĺľralouni modravĂ. Nejsou povaĹľovĂˇni za nebezpeÄŤnĂ©, kdyĹľ ale pĹ™i dekompresnĂ zastĂˇvce visĂte na lanÄ› a oni se objevĂ, mĹŻĹľete se akorĂˇt modlit, aby si vĂˇs nespletli s nÄ›jakou tuÄŤnou treskou.â€ś

â€žKdyĹľ jsem se poprvĂ© chystal pod vodu, otec mÄ›

varoval, abych nezapomnÄ›l, Ĺľe pod hladinou mĂˇm v potravinovĂ©m Ĺ™etÄ›zci zcela jinĂ© postavenĂ,â€ś poznamenal Austin.

McGinty souhlasnÄ› zabruÄŤel. â€žNic z toho, co jsem jmenoval, nebude ale tak hroznĂ© jako dalĹˇĂ vÄ›ci. MusĂte poÄŤĂtat se silnĂ˝m proudem. MĹŻĹľe vĂˇs strhĂˇvat nejen cestou ke dnu, ale i v samotnĂ©m vraku. PĂˇrkrĂˇt jsem mÄ›l pocit, Ĺľe mÄ› od lana snad odtrhne.â€ś

â€žDo ponorky se taky pÄ›knÄ› opĂral,â€ś Ĺ™ekl Zavala.

McGinty pĹ™isvÄ›dÄŤil. â€žS viditelnostĂ jste se uĹľ seznĂˇmili.â€ś â€žDneska byla docela dobrĂˇ. Vrak jsme naĹˇli i bez svÄ›tel,â€ś okomentoval svou zkuĹˇenost Austin.

â€žMÄ›li jste ĹˇtÄ›stĂ. Slunce svĂtilo a moĹ™e bylo pomÄ›rnÄ›

klidnĂ©. BÄ›hem zamraÄŤenĂ˝ch a mlhavĂ˝ch dnĹŻ to bude jinĂ©.

PotopĂte se aĹľ tÄ›snÄ› k vraku a vĹŻbec ho nespatĹ™Ăte. A to nebude nic ve srovnĂˇnĂ s podmĂnkami uvnitĹ™. Tma jak v hrobÄ›, vĹˇude spousta bahna. Dotknete se ho, a v tu rĂˇnu budete obklopeni mrakem tak hustĂ˝m, Ĺľe jĂm svÄ›tlo reflektoru vĹŻbec nepronikne. Lehce se pak ztratĂte. Ale nejvÄ›tĹˇĂ problĂ©m nastane, jestli se zamotĂˇte. Se vĹˇemi tÄ›mi lany a kabely visĂcĂmi od stropĹŻ se to mĹŻĹľe pĹ™ihodit lehce.

Ale nejenom uvnitĹ™. MĹŻĹľete se totiĹľ zamotat uĹľ do rybĂˇĹ™skĂ˝ch sĂtĂ a lan, kterĂ© pokrĂ˝vajĂ celĂ˝ povrch lodÄ›, a do pevnĂ˝ch silonovĂ˝ch sĂtĂ, co je pouĹľĂvajĂ ze ÄŤlunĹŻ lidĂ©, kteĹ™Ă si chtÄ›jĂ vylovit nÄ›co na pamĂˇtku. Tohle nebezpeÄŤĂ je neviditelnĂ©. AĹľ do okamĹľiku, kdy se vĂˇm zamotĂˇ okolo bomby se vzduchem, si jich vĹŻbec nevĹˇimnete. KdyĹľ se potĂˇpĂte s lahvemi, mĂˇte na vĹˇechny pokusy o vyproĹˇtÄ›nĂ maximĂˇlnÄ› dvacet minut.â€ś

â€žTo na prozkoumĂˇnĂ tak velkĂ© lodÄ› nenĂ mnoho.â€ś â€žA to je takĂ© jeden z dĹŻvodĹŻ, proÄŤ je to tak zatracenÄ›

nebezpeÄŤnĂ©. Kdekdo chce najĂt nÄ›co z toho porcelĂˇnu s italskĂ˝m znakem. Jen si pĹ™edstavte, kolik ÄŤasu a penÄ›z je stĂˇl trĂ©nink a doprava na mĂsto. Na vĹˇechno ostatnĂ brzy zapomenou. A rychle se unavĂ, zvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ musĂ bojovat s proudem a dĂ˝chajĂ smÄ›sku. ZaÄŤnou dÄ›lat chyby. ZabloudĂ.

Zapomenou vĹˇechno to, co jim tak dlouho vĹˇtÄ›povali instruktoĹ™i. Na vĂ˝stroj musĂ bĂ˝t stoprocentnĂ spolehnutĂ.

Jeden chlĂˇpek zahynul, protoĹľe mÄ›l v lĂˇhvĂch Ĺˇpatnou smÄ›s.

KdyĹľ jsem tam byl naposledy, mÄ›l jsem pÄ›t flaĹˇek, zĂˇtÄ›ĹľovĂ˝

pĂˇs, reflektory, noĹľe. Celkem to dÄ›lalo dvÄ› stÄ› dvacet osm liber. ZĂskat dostatek zkuĹˇenostĂ, aby se ÄŤlovÄ›k mohl pustit do prĹŻzkumĹŻ vrakĹŻ, trvĂˇ dlouhĂ© roky. Ale i kdyĹľ je mĂˇte, stejnÄ› lehce ztratĂte orientaci. KdyĹľ tĹ™eba vrak leĹľĂ na boku, paluba a podlahy jsou po stranĂˇch, ale pĹ™epĂˇĹľky v horizontĂˇlnĂ poloze, stejnÄ› jako dĹ™Ăv.â€ś â€žAndrea Doria bude tedy to pravĂ© mĂsto pro nĂˇs, co myslĂĹˇ, Joe?â€ś

â€žJenom jestli v baru bude jeĹˇtÄ› tequila.â€ś McGinty svraĹˇtil zamyĹˇlenÄ› ÄŤelo. Obvykle by takovĂ©

vtipkovĂˇnĂ pĹ™ed ponorem k Doriovi znamenalo pĹ™edplatnĂ©

na cĂnovou rakev. V pĹ™ĂpadÄ› tÄ›ch dvou si ale nebyl jist. Z

toho obra s vlasy, kterĂ© k jeho hladkĂ© tvĂˇĹ™i vĹŻbec nepasovaly, a toho tiĹˇe hovoĹ™ĂcĂho snÄ›dĂ©ho chlĂˇpka s lascivnĂma oÄŤima vyzaĹ™ovala nevĂdanĂˇ sebedĹŻvÄ›ra.

KapitĂˇnĹŻv starostlivĂ˝ vĂ˝raz zmizel a on se bezdÄ›ÄŤnÄ› usmĂˇl.

Ne, asi by ho nepĹ™ekvapilo, kdyby je v Doriovi naÄŤapal, jak se tisknou bĹ™ichem k baru pro cestujĂcĂ prvnĂ tĹ™Ădy a gestikulujĂ na ducha dĂˇvno mrtvĂ©ho barmana, aĹĄ jim nÄ›co nalije.

â€žJak to vypadĂˇ s poÄŤasĂm, kapitĂˇne?â€ś zeptal se Austin.

â€žTo je tady na mÄ›lÄŤinĂˇch absolutnÄ› nevypoÄŤitatelnĂ©.

Jeden den je klid, druhĂ˝ den se pĹ™iĹľene bouĹ™e. Skoro poĹ™Ăˇd mlha. Lidi, co byli na palubÄ› Dorii a Stockholmu, by vĂˇm mohli vyprĂˇvÄ›t, jak mĹŻĹľe bĂ˝t hustĂˇ. VĂtr teÄŹ foukĂˇ na jihovĂ˝chod, stoÄŤĂ se ale vĂc k zĂˇpadu. PoÄŤĂtĂˇm, Ĺľe moĹ™e bude celkem klidnĂ©. Ale netuĹˇĂm, kolik dnĹŻ. Tady ÄŤlovÄ›k nikdy nevĂ.â€ś

â€žTo by nevadilo, tak trochu totiĹľ spÄ›chĂˇme,â€ś Ĺ™ekl mu na to Austin. â€žRozhodnÄ› na to nemĂˇme dny.â€ś McGinty se usmĂˇl. ZatracenĂ nĂˇfukovĂ©. â€žUvidĂme. Ale musĂm pĹ™iznat, Ĺľe mĂˇte tu sprĂˇvnou drzost. Po ÄŤem to pasete? PancĂ©Ĺ™ovĂ©m voze v garĂˇĹľi? To bude pÄ›knĂˇ fuĹˇka.

ZvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ se ve vraku nevyznĂˇte,â€ś prohlĂˇsil a potĹ™Ăˇsl hlavou. â€žRĂˇd bych vĂˇm pomohl, mĂ© vĂ˝pravy pod vodu uĹľ jsou ale minulostĂ. Mohli byste si ale s sebou vzĂt prĹŻvodce.â€ś

Austin v tĂ© chvĂli okĂ˝nkem zahlĂ©dl modrĂ˝ trup nÄ›jakĂ©

lodÄ›. PĂsmena na pĹ™Ădi hlĂˇsala, Ĺľe se jmenuje Myra.

â€žPromiĹ�te, kapitĂˇne,â€ś Ĺ™ekl, â€žmyslĂm ale, Ĺľe nĂˇĹˇ prĹŻvodce prĂˇvÄ› dorazil.â€ś

40 KAPITOLA

Georgetown, Washington, D.C.

â€žGamay, mÄ›la bys minutku?â€ś Ozval se ze svĂ© pracovny Trout. NaklĂˇnÄ›l se nad stolem a pozornÄ› se dĂval na rozmÄ›rnĂ˝ monitor, kterĂ˝ pouĹľĂval pĹ™i grafickĂ©m ztvĂˇrĹ�ovĂˇnĂ vĂ˝sledkĹŻ svĂ˝ch ÄŤetnĂ˝ch podmoĹ™skĂ˝ch projektĹŻ.

â€žHned,â€ś dolehla k nÄ›mu z vedlejĹˇĂho pokoje Gamayina nepĹ™ĂliĹˇ nadĹˇenĂˇ odpovÄ›ÄŹ. Spolu s Paulem neustĂˇle na interiĂ©ru svĂ©ho cihlovĂ©ho domu v Georgetownu nÄ›co vylepĹˇovala, a ani tento den v tomto ohledu nebyl vĂ˝jimkou.

Gamay leĹľela na zĂˇdech na ĂşzkĂ© desce podepĹ™enĂ© na obou koncĂch ĹľebĹ™Ăky. PĹ™i pohledu od podlahy vypadala tak trochu jako jogĂn v transu. Rudi Gunn jĂ sice pĹ™ikĂˇzal, aby se v sĂdle agentury nehlĂˇsila dĹ™Ăve, neĹľ si poĹ™ĂˇdnÄ› nÄ›kolik dnĹŻ

odpoÄŤine, ona se ale okamĹľitÄ› po nĂˇvratu domĹŻ pustila do jednoho zĂˇmÄ›ru, kterĂ˝ uĹľ dlouho hodlala uskuteÄŤnit, do malovĂˇnĂ kvÄ›tinovĂ˝ch girland na strop zimnĂ zahrady.

Slezla a cestou do pracovny si aspoĹ� trochu utĹ™ela ruce do hadru. Na sobÄ› mÄ›la starĂ© dĹľĂny a pruhovanĂ© pracovnĂ triÄŤko. RudĂ© vlasy jĂ zakrĂ˝vala bĂlĂˇ ÄŤepice s emblĂ©mem firmy, jejĂĹľ nĂˇtÄ›rovĂ© hmoty, alespoĹ� tak to tvrdil doprovodnĂ˝ text, obstĂˇly i v tÄ›ch nejpĹ™ĂsnÄ›jĹˇĂch testech. JejĂ obliÄŤej pokrĂ˝valy zelenĂ© a ÄŤervenĂ© skvrny, pĹ™iÄŤemĹľ vĂ˝jimku pĹ™edstavovala jen oblast kolem oÄŤĂ, kterĂ© si pĹ™i malovĂˇnĂ chrĂˇnila brĂ˝lemi.

â€žVypadĂˇĹˇ jako obraz od Jacksona Pollocka,â€ś ohodnotil jejĂ zjev Trout.

â€žNechĂˇpu,â€ś Ĺ™ekla, kdyĹľ si ze rtu odstranila trochu zaschlĂ© karmĂnovĂ© barvy, â€žjak mohl Michelangelo pomalovat strop celĂ© SixtinskĂ© kaple. DÄ›lĂˇm na tom zatĂm jenom hodinu, a uĹľ z toho mĂˇm malĂĹ™skĂ˝ loket.â€ś Trout se na ni zadĂval jakoby pĹ™es brĂ˝le a na Ăşstech se mu objevil nĂˇznak ĂşsmÄ›vu.

â€žMĂˇ tenhle Ĺˇkleb znamenat nÄ›co konkrĂ©tnĂho?â€ś zeptala se vĂ˝hruĹľnÄ›.

Uchopil ji rukou kolem ĹˇtĂhlĂ©ho pasu a pĹ™itĂˇhl si ji k sobÄ›. Od chvĂle, co se vrĂˇtili domĹŻ, se jĂ dotĂ˝kal pĹ™i kaĹľdĂ©

pĹ™ĂleĹľitosti, jako by se bĂˇl, Ĺľe se mu opÄ›t ztratĂ v nÄ›jakĂ©

dĹľungli. Dny, kdy byla nezvÄ›stnĂˇ, pro nÄ›j znamenaly noÄŤnĂ mĹŻru, jeho yankeeovskĂˇ vĂ˝chova mu ale nikdy nedovolila Ĺ™Ăci to nahlas.

â€žJen jsem si uvÄ›domil, jak sexy s tÄ›mi barevnĂ˝mi stĹ™Ăkanci na tvĂˇĹ™i vypadĂˇĹˇ.â€ś

Gamay mu rukou prohrĂˇbla vlasy a pĹ™esunula mu pĂˇr pramenĹŻ do ÄŤela. â€žVy zvrhlĂci opravdu vĂte, jak ukecat holku.â€ś Pak jĂ zrak padl na monitor. â€žProto jsi mÄ› volal?â€ś â€žVidĂm, Ĺľe romantickou chvilku uĹľ mĂˇme za sebou,â€ś Ĺ™ekl, pak si ale vĹˇimnul, kam se dĂvĂˇ. â€žAno. Ĺ�ekni mi, co vidĂĹˇ.â€ś

OpĹ™ela se o Paulovo rameno a pozornÄ› zaÄŤala obrazovku studovat. â€žNic geniĂˇlnĂho mÄ› nenapadĂˇ. VidĂm krĂˇsnÄ›

propracovanĂ© kresby osmi nĂˇdhernÄ› vypadajĂcĂch hlav.â€ś Jak hovoĹ™ila, hlas jĂ postupnÄ› pĹ™echĂˇzel do typicky vÄ›deckĂ©, myĹˇlenkami podbarvenĂˇ tĂłniny, tak monotĂłnnĂ, jako kdyĹľ patolog diktuje zjiĹˇtÄ›nĂ uÄŤinÄ›nĂˇ pĹ™i pitvÄ›. â€žNa prvnĂ pohled ty profily vypadajĂ identicky, pĹ™i podrobnÄ›jĹˇĂm zkoumĂˇnĂ ale nachĂˇzĂm drobnĂ© rozdĂly, pĹ™evĂˇĹľnÄ› kolem Ăşst a ÄŤelistĂ vĹŻbec, ale na lebkĂˇch takĂ©. Jak si vedu, Sherlocku?â€ś â€žVy se nejen dĂvĂˇte, vy i vidĂte, drahĂ˝ Watsone.â€ś â€žJe to prostĂ©, mĹŻj milĂ˝ pĹ™Ăteli. Kdo je autorem tÄ›ch kreseb? Jsou to hotovĂˇ umÄ›leckĂˇ dĂla.â€ś â€žCtihodnĂ˝ profesor Chi. MuĹľ s talentem snad pro vĹˇechno.â€ś

â€žStrĂˇvila jsem s naĹˇĂm dobrĂ˝m profesorem tolik ÄŤasu, Ĺľe mÄ› nic z toho, co dÄ›lĂˇ, nepĹ™ekvapĂ. Jak jsi k nim pĹ™iĹˇel?â€ś â€žChi mi je ukĂˇzal, kdyĹľ jsem se stavil na Harvardu.

PoĹľĂˇdal mÄ›, aĹĄ ti je pĹ™edĂˇm. Pamatoval si, Ĺľe pĹ™ed biologiĂ ses zabĂ˝vala archeologiĂ. HlavnÄ› ale chtÄ›l, aby si je prohlĂ©dl nÄ›kdo dalĹˇĂ, vÄ›cĂ znalĂ˝, ale nezaujatĂ˝.â€ś NatĂˇhl se v kĹ™esle a zaloĹľil si ruce za hlavou. â€žJĂˇ jsem podmoĹ™skĂ˝ biolog. MĹŻĹľu pouĹľĂt vĹˇechno tohle harampĂˇdĂ a udÄ›lat si tolik hezkĂ˝ch obrĂˇzkĹŻ, kolik budu chtĂt, v niÄŤem mi to ale nepomĹŻĹľe.â€ś Gamay popadla druhĂ© kĹ™eslo a pĹ™itĂˇhla si ho k manĹľelovi.

â€žPodĂvej se na to takhle, Paule. Je to totĂ©Ĺľ, jako kdyĹľ ti nÄ›kdo pĹ™inese ze dna oceĂˇnu kĂˇmen. Co bude prvnĂ vÄ›c, na kterou se ho zeptĂˇĹˇ?â€ś

â€žTo je jasnĂ©. Odkud ho mĂˇ.â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›,â€ś Ĺ™ekla a polĂbila ho na tvĂˇĹ™. â€žV archeologii je tomu stejnÄ›. NeĹľ jsem se dala na studium podmoĹ™skĂ©ho Ĺľivota, nikterak jsem se na Maye nezamÄ›Ĺ™ovala, ale i kdyby ano, stejnÄ› bych si musela poloĹľit stejnou otĂˇzku. TakĹľe se tĂˇĹľi: Odkud ty reliĂ©fy pochĂˇzejĂ?â€ś Trout poklepal prstem na obrazovku. â€žTenhle je z mĂsta, kterĂ© profesor Chi nazĂ˝vĂˇ MIT. Kde jste poprvĂ© narazili na chicleros.â€ś PĹ™i pĹ™ipomĂnce spalujĂcĂho slunce, hnilobnĂ©ho zĂˇpachu dĹľungle a zarostlĂ˝ch nepĹ™ĂˇtelskĂ˝ch muĹľĹŻ jĂ pĹ™ebÄ›hl po zĂˇdech mrĂˇz. â€žA ty ostatnĂ?â€ś

â€žZ dalĹˇĂch mĂst, kterĂˇ Chi navĹˇtĂvil.â€ś â€žCo ho vedlo k tomu, Ĺľe vybral zrovna tyhle, tedy kromÄ›

toho, Ĺľe vypadajĂ skoro stejnÄ›?â€ś

â€žMĂsto nĂˇlezu. VĹľdy to byla nÄ›jakĂˇ observatoĹ™ s vlysy znĂˇzorĹ�ujĂcĂmi lodÄ›, kterĂ© mohly, ale takĂ© nemusely, bĂ˝t fĂ©nickĂ©.â€ś

â€žPĹ™ĂliĹˇ vykonstruovanĂ©.â€ś

â€žProfesor si to taky myslĂ. Motivy lodĂ je ale pojĂ dohromady.â€ś â€žCo by to ale mohlo znamenat?â€ś â€žNevĂm,â€ś odpovÄ›dÄ›la s pokrÄŤenĂm ramen. â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe to pĹ™esahuje horizont mĂ˝ch znalostĂ o Mezoamerice. ProÄŤ

profesorovi nezavolĂˇme?â€ś

â€žPĹ™ed chvĂlĂ jsem to zkusil. Ve svĂ© kancelĂˇĹ™i v Mexico City nenĂ. PrĂ˝ tam byl, uĹľ ale odeĹˇel a nebude asi k sehnĂˇnĂ.â€ś

â€žNemusĂĹˇ pokraÄŤovat. Dodali, Ĺľe je v terĂ©nu.â€ś Trout pĹ™ikĂ˝vl. â€žNechal jsem mu vzkaz.â€ś

â€žVsadila bych se, Ĺľe mĂˇ znovu svĹŻj HumVee. A co Orville?â€ś

â€žĹ ĂlenĂ˝ profesor? Na toho jsem si samozĹ™ejmÄ› taky vzpomnÄ›l. ChtÄ›l jsem ale, aby sis to nejprve prohlĂ©dla ty.

Doufal jsem, Ĺľe by tÄ› mohlo nÄ›co napadnout.â€ś â€žNapadĂˇ mÄ› Linus Orville. Zavolej mu.â€ś Trout zalistoval vizitkami a pak vyĹĄukal ÄŤĂslo. KdyĹľ se Orville ohlĂˇsil, aktivoval Trout funkci hlasitĂ©ho telefonu.

â€žAh, Mulder a ScullyovĂˇ,â€ś oslovil je Orville jmĂ©ny televiznĂch agentĹŻ FBI. â€žCo je novĂ©ho s Akty X?â€ś â€žPodaĹ™ilo se nĂˇm zĂskat hodnovÄ›rnĂ˝ dĹŻkaz,â€ś pronesl Trout s co moĹľnĂˇ nejvĂˇĹľnÄ›jĹˇĂm tĂłnem, â€žĹľe lodÄ› na tÄ›ch zĂˇhadnĂ˝ch reliĂ©fech pochĂˇzely ze ztracenĂ©ho kontinentu Mu.â€ś

â€žDÄ›lĂˇte si srandu?!â€ś vypadlo z pĹ™ekvapenĂ©ho Orvilleho.

â€žJo, dÄ›lĂˇm si srandu. Jen se mi lĂbĂ slovo Mu.â€ś â€žMĂş, mu, mĂş, krĂˇva jde domĹŻ… DobrĂˇ, Muldere, dostal jste mÄ›, taky bych vĂˇs nejradÄ›ji nÄ›kam poslal. TeÄŹ mi ale Ĺ™eknÄ›te, jakĂ˝ je skuteÄŤnĂ˝ dĹŻvod vaĹˇeho telefonĂˇtu.â€ś â€žPotĹ™ebujeme znĂˇt vĂˇĹˇ nĂˇzor na ty kresby, kterĂ© profesor Chi pĹ™edal Paulovi,â€ś vloĹľila se do hovoru Gamay.

â€žAha, VenuĹˇiny reliĂ©fy.â€ś

â€žVenuĹˇiny?â€ś

â€žAno, ta sĂ©rie osmi postav. KaĹľdĂˇ pĹ™edstavuje jedno z vtÄ›lenĂ bohynÄ› VenuĹˇe.â€ś

Gamay se pĹ™ekvapenÄ› zadĂvala na grotesknĂ profily s neobvykle vyÄŤnĂvajĂcĂmi ÄŤelistmi a ÄŤely. â€žUf, vĹľdycky jsem si bohyni lĂˇsky pĹ™edstavovala jako kĹ™ehkou dĂvku, kterak se na lastuĹ™e pomalu vynoĹ™uje z moĹ™skĂ© pÄ›ny.â€ś â€žTo proto, Ĺľe neĹľ jsi zaÄŤala bojovat v mayskĂ˝ch ruinĂˇch o Ĺľivot, nechĂˇvala sis mozek vymĂ˝vat Botticelliho pĹ™edstavou a ztrĂˇcelas ÄŤas studiem antiky. MayskĂˇ VenuĹˇe byla muĹľskĂ©ho pohlavĂ.â€ś

â€žJak ĹˇovinistickĂ©.â€ś

â€žJen do urÄŤitĂ© mĂry. KdyĹľ nastal ÄŤas nÄ›koho obÄ›tovat, dĂˇvali MayovĂ© pĹ™ĂleĹľitost obÄ›ma pohlavĂm. VenuĹˇe symbolizovala Quetzalcoatla ÄŤi Kukulcana. OpeĹ™enĂ©ho hada. Je v tom propojeno vĹˇe. Analogie narozenĂ a opÄ›tovnĂ©ho zrodu. VenuĹˇe se stejnÄ› jako Quetzalcoatl bÄ›hem svĂ©ho cyklu na urÄŤitou dobu ztrĂˇcĂ, pak se ale objevuje znovu.â€ś

â€žChĂˇpu,â€ś prohlĂˇsil Trout. â€žMayovĂ© svĂ© chrĂˇmy zdobili pĹ™edstaviteli ÄŤi symboly tohoto boha, aby si jej naklonili a on se vrĂˇtil.â€ś

â€žNÄ›co podobnĂ©ho v tom bylo, ano. Snaha zĂskat si jeho pĹ™ĂzeĹ�. MusĂte ale chĂˇpat, jak byla architektura zakomponovĂˇna do jejich nĂˇboĹľenstvĂ. MayskĂ© budovy byly ÄŤasto stavÄ›ny tak, aby svĂ˝mi konstrukÄŤnĂmi prvky mĂĹ™ily na urÄŤitĂ© dĹŻleĹľitĂ© body. Mohla to bĂ˝t poloha slunce pĹ™i slunovratu ÄŤi jarnĂ nebo podzimnĂ rovnodennosti, takĂ© ale tĹ™eba mĂsto, kde se objevuje nebo mizĂ VenuĹˇe. JinĂ˝mi slovy, byl to jakĂ˝si nebeskĂ˝ ukazatel.â€ś â€žProfesor Chi pĹ™irovnal observatoĹ™ z lokality MIT,â€ś Ĺ™ekla Gamay, â€žk poÄŤĂtaÄŤovĂ©mu hardwaru a jejĂ vnitĹ™nĂ vĂ˝zdobu k softwaru. MÄ›l pocit, Ĺľe to je ale jen ÄŤĂˇst vÄ›tĹˇĂho celku, jako jeden obvod je jen souÄŤĂˇstĂ poÄŤĂtaÄŤe.â€ś â€žAno, tuhle teorii mi vyloĹľil, tahle observatoĹ™ mĂˇ ale k dĂtku IBM dost daleko.â€ś

â€žAle stejnÄ›, bylo by moĹľnĂ©, Ĺľe by ta observatoĹ™ a dalĹˇĂ podobnĂ© stavby tvoĹ™ily souÄŤĂˇst nÄ›jakĂ©ho unifikovanĂ©ho systĂ©mu?â€ś trvala na svĂ©m Gamay.

â€žChĂˇpejte mÄ› sprĂˇvnÄ›. MayovĂ© byli neuvÄ›Ĺ™itelnÄ›

vzdÄ›lanĂ a schopni kdykoli pĹ™ekvapit. ÄŚasto orientovali vstupy do palĂˇcĹŻ i celĂ© ulice tak, Ĺľe v urÄŤitĂ©m ÄŤase mĂĹ™ily na slunce ÄŤi nÄ›kterĂ© hvÄ›zdy. Schopnost vypoÄŤĂtat dopĹ™edu polohu VenuĹˇe dĂˇvala knÄ›ĹľĂm neuvÄ›Ĺ™itelnou moc. VenuĹˇe, tedy bĹŻh, rolnĂky informovala o dĹŻleĹľitĂ˝ch dnech. Kdy zasĂt, kdy zaÄŤĂt sklĂzet, kdy pĹ™ijdou deĹˇtÄ›. Caracol v ChichĂ©n ItzĂˇ

mĂˇ okna orientovĂˇna tak, Ĺľe smÄ›Ĺ™ujĂ k rĹŻznĂ˝m mĂstĹŻm na horizontu, vĹľdy se tam ale v nÄ›kterĂ© fĂˇzi roku nachĂˇzĂ prĂˇvÄ›

VenuĹˇe.â€ś

â€žPokud vĂm, do zdĂ Caracolu ale ĹľĂˇdnĂ© lodÄ› vytesĂˇny nejsou,â€ś prohlĂˇsila Gamay.

â€žTy jsou jen na stÄ›nĂˇch budov, z nichĹľ pochĂˇzĂ tÄ›chto osm reliĂ©fĹŻ. VenuĹˇe bÄ›hem svĂ©ho cyklu mizĂ na osm dnĹŻ.

ĂšdÄ›snĂˇ vÄ›c, kdyĹľ jste na tĂ©hle planetÄ› zĂˇvislĂ pĹ™i pĹ™ijĂmĂˇnĂ dĹŻleĹľitĂ˝ch rozhodnutĂ. KnÄ›ĹľĂ proto hodili do obÄ›tnĂ studny pĂˇr pannen, teatrĂˇlnÄ› nÄ›kolik lidĂ odkrvili a vĹˇechno zase bylo v poĹ™Ăˇdku. KdyĹľ uĹľ mluvĂme o vraĹľdÄ›nĂ neviĹ�Ăˇtek, prĂˇvÄ› jsem si uvÄ›domil, Ĺľe mi za pÄ›t minut zaÄŤĂnĂˇ

pĹ™ednĂˇĹˇka. MĹŻĹľeme v tĂ© fascinujĂcĂ diskusi pokraÄŤovat pozdÄ›ji?â€ś

Gamay ale jeĹˇtÄ› nehodlala skonÄŤit. â€žĹ�ĂkĂˇte, Ĺľe VenuĹˇe na osm dnĹŻ mizĂ a Ĺľe vĂme o osmi chrĂˇmech s vyobrazenĂm lodĂ. SouvisĂ to?â€ś

â€žChi si to nemyslĂ. MusĂm jĂt. UĹľ se nemĹŻĹľu doÄŤkat, aĹľ studentĹŻm Ĺ™eknu, jakĂˇ slĂˇva Muzeum ÄŤekĂˇ.â€ś Ozvalo se cvaknutĂ a telefon se odmlÄŤel. Paul uchopil ĹľlutĂ˝ poznĂˇmkovĂ˝ blok a vzal si opÄ›t slovo. â€žTo bylo pouÄŤnĂ©. Tak si to shrĹ�me. MĂˇme tady osm chrĂˇmovĂ˝ch observatoĹ™Ă. KaĹľdĂˇ byla postavena tak, aby jejĂ orientace odpovĂdala urÄŤitĂ©mu postavenĂ VenuĹˇe vĹŻÄŤi zemÄ›kouli,â€ś Ĺ™ekl a nÄ›co si zapsal. â€žTyto budovy byly svou vĂ˝zdobou spjaty s jednou konkrĂ©tnĂ udĂˇlostĂ, pĹ™iplutĂm lodĂ, kterĂ©

mohly bĂ˝t fĂ©nickĂ© a moĹľnĂˇ vezly obrovskĂ˝ poklad. A vyslovili jsme divokou teorii, Ĺľe ty observatoĹ™e a VenuĹˇe majĂ s tĂm pokladem nÄ›co spoleÄŤnĂ©ho.â€ś Gamay s nĂm souhlasila. PĹ™itĂˇhla si poznĂˇmkovĂ˝ blok k sobÄ› a nakreslila do nÄ›j osm kruhĹŻ. â€žĹ�eknÄ›me, Ĺľe tohle jsou chrĂˇmy.â€ś Pak kruhy spojila ÄŤarami a na chvĂli se na tu ÄŤmĂˇranici zahledÄ›la. â€žNÄ›co na tom je,â€ś Ĺ™ekla.

Paul se na to jejĂ dĂlko podĂval a zavrtÄ›l hlavou. â€žVypadĂˇ

to jako rozĹˇlĂˇpnutĂ˝ pavouk.â€ś

â€žTo protoĹľe uvaĹľujeme pĹ™ĂliĹˇ suchopĂˇrnÄ›. PodĂvej,â€ś dodala a nakreslila poblĂĹľ okraje papĂru dvÄ› hvÄ›zdy. â€žMysli kreativnÄ›. Odlep se od matiÄŤky ZemÄ›. Ĺ�eknÄ›me, Ĺľe tohle je VenuĹˇe ve dvou krajnĂch polohĂˇch nad horizontem. ChrĂˇm, kterĂ˝ jsem vidÄ›la v lokalitÄ› MIT, mÄ›l dva ĂşzkĂ© otvory, asi takovĂ©, jakĂ© se kdysi budovaly na hradech pro luÄŤiĹˇtnĂky. A tohle vznikne, kdyĹľ budeĹˇ uvnitĹ™ a namalujeĹˇ ÄŤĂˇru spojujĂcĂ tvĂ© okno s jednou z krajnĂch poloh VenuĹˇe. TeÄŹ udÄ›lĂˇm totĂ©Ĺľ z dalĹˇĂm oknem.â€ś Uspokojena svĂ˝m vĂ˝tvorem namalovala postupnÄ› dalĹˇĂ ÄŤĂˇry, spojnice jednotlivĂ˝ch observatoĹ™Ă s obÄ›ma krajnĂmi pozicemi VenuĹˇe.

SkonÄŤila a celĂ˝ ten propletenec strÄŤila Paulovi pod nos.

â€žTak teÄŹ to vypadĂˇ jako tlama aligĂˇtora pĹ™ipravenĂ©ho zhltnout veÄŤeĹ™i,â€ś Ĺ™ekl po chvilce uvaĹľovĂˇnĂ.

â€žMoĹľnĂˇ. Nebo hladovĂ©ho hada.â€ś

â€žPoĹ™Ăˇd na ten zĂˇĹľitek nemĹŻĹľeĹˇ zapomenout?â€ś â€žAno i ne. Profesor Chi nosil na krku amulet. Ĺ�Ăkal mu opeĹ™enĂ˝ had. PrĂˇvÄ› tohle mi to pĹ™ipomĂnĂˇ, ÄŤelisti Kukulcana.â€ś

â€žKdyĹľ pĹ™ipustĂm, Ĺľe by to urÄŤitĂ˝ smysl mohlo mĂt, stejnÄ›

bys potĹ™ebovala znĂˇt pĹ™esnou polohu tÄ›ch observatoĹ™Ă.

Ĺ koda, Ĺľe tu nenĂ profesor Chi.â€ś

Gamay ho ale poslouchala jen napĹŻl ucha. â€žPrĂˇvÄ› mÄ›

nÄ›co napadlo. VzpomnÄ›la jsem si na ten kĂˇmen, pro kterĂ˝ se vypravili Kurt a Joe. NemĂˇ na nÄ›m nĂˇhodou bĂ˝t nÄ›jakĂ˝

souĹ™adnicovĂ˝ systĂ©m nebo nÄ›co podobnĂ©ho?â€ś â€žMĂˇĹˇ pravdu. ZajĂmalo by mÄ›, jestli s tĂm ten Ĺˇutr nÄ›jak souvisĂ.â€ś

Trout znovu zvedl sluchĂˇtko. â€žZavolĂˇm jeĹˇtÄ› jednou do Mexika a nechĂˇm profesorovi vzkaz, aby se s nĂˇmi okamĹľitÄ›

spojil. A pak bychom mohli zavolat Kurtovi a Ĺ™Ăct mu, Ĺľe jsme moĹľnĂˇ na nÄ›co kĂˇpli.â€ś

Gamay se jeĹˇtÄ› jednou zadĂvala pozornÄ› na svou malĹŻvku. â€žAno, ale na co?â€ś

41 KAPITOLA

NantucketskĂ© mÄ›lÄŤiny

KajutovĂˇ jachta, kterĂˇ se nĂˇhle zjevila u vyproĹˇĹĄovacĂho plavidla, pĹ™iplula blĂĹľ a citelnÄ› zpomalila. Pod americkou vlajkou se na signĂˇlnĂm stoĹľĂˇru tĹ™epotala jeĹˇtÄ› jedna, italskĂˇ

trikolora s ÄŤervenĂ˝m, bĂlĂ˝m a zelenĂ˝m pruhem. Z

kormidelny se vynoĹ™ila ĹˇtĂhlĂˇ postava se stĹ™ĂbrnĂ˝mi vlasy a zamĂˇvala na pozdrav. Angelo Donatelli.

â€žZdravĂm vĂˇs, pane Austine. PĹ™ipluli jsme vĂˇs zachrĂˇnit.

Jak jsem se totiĹľ doslechl, dochĂˇzĂ vĂˇm grappa. MĹŻĹľeme vĂˇm nÄ›jakou doruÄŤit?â€ś

â€žVĂtejte, pane Donatelli,â€ś zakĹ™iÄŤel Austin. â€žPĹ™edem velikĂ© dĂky za doplnÄ›nĂ zĂˇsob. AĹľ doteÄŹ jsme si museli vystaÄŤit s kyselinou z bateriĂ.â€ś

KapitĂˇn McGinty si pĹ™iloĹľil dlanÄ› k ĂşstĹŻm, coĹľ bylo zcela zbyteÄŤnĂ©, neboĹĄ jeho normĂˇlnĂ hlas tak jako tak pĹ™ipomĂnal Ĺ™ev tura. â€žKapitĂˇn vĂˇm dÄ›kuje takĂ© a zve vĂˇs na palubu, ĹˇlechetnĂ zachrĂˇnci.â€ś

Donatelli na znamenĂ souhlasu zasalutoval a znovu zmizel v kormidelnÄ›. Hladinu prorazila s hlasitĂ˝m ĹˇplouchnutĂm a rachotem kotva a motor jachty utichl. Pak Donatelli spolu se svĂ˝m bratrancem Antoniem sestoupil do ÄŤlunu, kterĂ˝ za sebou jachta tĂˇhla, pĹ™iplul k vyproĹˇĹĄovacĂmu plavidlu a vylezl na palubu.

Donatelli nejprve pĹ™edal kapitĂˇnovi lĂˇhev silnĂ© italskĂ©

pĂˇlenky. â€žUctivĂ˝ sluĹľebnĂk,â€ś Ĺ™ekl a pak se obrĂˇtil k Austinovi a mĂˇchl rukou smÄ›rem ke svĂ© jachtÄ›.

â€žTak co Ĺ™ĂkĂˇte mĂ© modrĂ© krĂˇsce, pane Austine?â€ś AĹĄ uĹľ bylo Donatelliho vyjadĹ™ovĂˇnĂ hluboko zakoĹ™enÄ›nĂ˝m zvykem z dĂˇvno opuĹˇtÄ›nĂ©ho StarĂ©ho svÄ›ta nebo jen projevem sluĹˇnosti restauratĂ©ra navyklĂ©ho jednat s prvotĹ™ĂdnĂ klientelou, v kaĹľdĂ©m pĹ™ĂpadÄ› Austina potÄ›Ĺˇilo.

ZahledÄ›l se na jachtu, pĹ™elĂ©tl ji oÄŤima od pĹ™ĂdÄ› k zĂˇdi a pak se dlouze mlÄŤky zadĂval na jejĂ elegantnĂ trup natĹ™enĂ˝

nĂˇmoĹ™nickou modĹ™Ă a smetanovÄ› bĂlĂ© nĂˇstavby, jako by studoval kĹ™ivky nÄ›jakĂ© krĂˇsnĂ© Ĺľeny. â€žMĂˇ nĂˇdhernĂ© klasickĂ©

linie,â€ś Ĺ™ekl potĂ©. â€žJak se chovĂˇ bÄ›hem plavby?â€ś â€žJako berĂˇnek. KdyĹľ jsem ji spatĹ™il opuĹˇtÄ›nou v bristolskĂ©m pĹ™ĂstaviĹˇti, byla to lĂˇska na prvnĂ pohled. JejĂ oprava stĂˇla tisĂce dolarĹŻ. MĂˇ pÄ›taÄŤtyĹ™icet stop, protĂˇhlĂˇ

pĹ™ĂÄŹ ji ale dÄ›lĂˇ opticky jeĹˇtÄ› delĹˇĂ. Je velmi stabilnĂ, ideĂˇlnĂ loÄŹ pro vĂ˝lety s vnouÄŤaty,â€ś Ĺ™ekl se smĂchem. â€žA pro ĂştÄ›k pĹ™ed rodinou, kdyĹľ potĹ™ebuji trochu soukromĂ a klidu. MĹŻj chytrĂ˝ ĂşÄŤetnĂ ji nÄ›jak propaĹˇoval do mĂ˝ch podnikatelskĂ˝ch aktivit, takĹľe musĂm pro svĂ© zĂˇkaznĂky obÄŤas chytit nÄ›jakou tu rybu.â€ś OdmlÄŤel se a s ponÄ›kud zvlhlĂ˝ma oÄŤima se zahledÄ›l do mĂst, kde nad tmavou hladinou poletovalo hejno bĂlĂ˝ch rackĹŻ. Z dĂˇlky vypadali jako snÄ›hovĂ© vloÄŤky. â€žTakĹľe tady se to stalo.â€ś

Austin ukĂˇzal na ÄŤervenou plastikovou kouli houpajĂcĂ se na lehce zvlnÄ›nĂ© hladinÄ›. â€žLeĹľĂ tĹ™icet sĂˇhĹŻ pod tou bĂłjkou.

Jsme pĹ™Ămo nad nĂ.â€ś Nebylo nutnĂ© nazĂ˝vat ji jmĂ©nem. Oba vÄ›dÄ›li, o jakĂ© lodi hovoĹ™Ă.

â€žTenhle ostrov jsem uĹľ obeplul mnohokrĂˇt,â€ś prohlĂˇsil Donatelli, â€žale nikdy, nikdy jsem nebyl tady.â€ś Na vĂˇĹľnĂ©

tvĂˇĹ™i se mu na chvĂli objevil ĂşsmÄ›v. â€žMy SicilanĂ© jsme povÄ›rÄŤivĂ a vÄ›Ĺ™Ăme na duchy.â€ś

â€žTĂm spĂĹˇ vĂˇm musĂm podÄ›kovat za vaĹˇi pomoc s tĂmto projektem.â€ś

Donatelli na Austina upĹ™el hluboko posazenĂ© pronikavĂ©

oÄŤi. â€žNÄ›co takovĂ©ho bych si nenechal ujĂt ani za nic na svÄ›tÄ›. S ÄŤĂm zaÄŤneme?â€ś

â€žV kapitĂˇnovÄ› kajutÄ› je sada plĂˇnĹŻ.â€ś â€žJime. Jdeme, Antonio,â€ś Ĺ™ekl svĂ©mu bratranci, kterĂ˝

svĂ˝m nehybnĂ˝m vyÄŤkĂˇvĂˇnĂm a celkovĂ˝m vzhledem pĹ™ipomĂnal poĹľĂˇrnĂ hydrant. â€žZjistĂme, jak by se tÄ›mto dĹľentlmenĹŻm dalo pomoci.â€ś

KapitĂˇn McGinty se ve svĂ© kajutÄ› sklonil nad stĹŻl a rozvinul na nÄ›m jakĂ˝si papĂrovĂ˝ svitek. Na hornĂm okraji archu s logem dopravnĂ spoleÄŤnosti Italian Line byla slova â€žplano delle sistemazioni passeggeriâ€ś. UmĂstÄ›nĂ kajut pro cestujĂcĂ. Pod tĂmto nĂˇpisem se nachĂˇzela fotografie parnĂku, jak si za svĂ˝ch ponÄ›kud ĹˇĹĄastnÄ›jĹˇĂch dnĹŻ razĂ cestu vlnami.

Zbytek plochy pokrĂ˝valy plĂˇny vĹˇech devĂti palub.

Donatelli ukĂˇzal prstem jedno mĂsto, salonek Belvedere v pĹ™ednĂ ÄŤĂˇsti ÄŤlunovĂ© paluby. â€žKdyĹľ do nĂˇs Stockholm narazil, pracoval jsem zrovna tady. Ozvala se rĂˇna, a jĂˇ

skonÄŤil na podlaze.â€ś PĹ™esunul prst na promenĂˇdnĂ palubu.

â€žVĹˇichni cestujĂcĂ se shromĂˇĹľdili tady. Byl tam pÄ›knĂ˝

zmatek,â€ś Ĺ™ekl a potĹ™Ăˇsl znechucenÄ› hlavou. â€žTam mÄ› taky naĹˇel pan Carey a pak mÄ› odvedl do svĂ© kabiny. Ta byla tady. Na pravĂ© stranÄ› hornĂ paluby. UbohĂˇ panĂ CareyovĂˇ se nemohla ani pohnout. Vydal jsem se pro zvedĂˇk, roztĹ™esenĂ˝

jako vydÄ›ĹˇenĂ˝ krĂˇlĂk. Ĺ el jsem tudy.â€ś Prstem jim ukĂˇzal trasu svĂ© noÄŤnĂ vĂ˝pravy. â€žChtÄ›l jsem projĂt kolem obchodĹŻ

na spoleÄŤenskĂ© palubÄ›, chodba byla ale zatarasenĂˇ, takĹľe jsem se vydal na zĂˇÄŹ a pak tudy dolĹŻ na palubu A.â€ś Donatelli si znovu vybavil strach, kterĂ˝ ho pĹ™epadl, kdyĹľ sestupoval do temnĂ˝ch Ăştrob lodÄ›, a musel se na chvĂli odmlÄŤet. â€žPromiĹ�te,â€ś Ĺ™ekl pak chvÄ›jĂcĂm se hlasem, â€žale jeĹˇtÄ› teÄŹ, po vĹˇech tÄ›ch letech…â€ś Nabral do plic vzduch a hlasitÄ› vydechl. â€žTĂ© noci jsem pochopil, jak vypadala Danteho pouĹĄ zĂˇhrobĂm.â€ś JeĹˇtÄ› jednou se zhluboka nadechl a pak pokraÄŤoval dĂˇle. â€žNakonec jsem se dostal na palubu B, kde se nachĂˇzela ta garĂˇĹľ. Zbytek pĹ™ĂbÄ›hu znajĂ vĹˇichni?â€ś OdpovÄ›dĂ mu bylo pĹ™ikĂ˝vnutĂ vĹˇech pĹ™ĂtomnĂ˝ch. â€žDobrĂˇ,â€ś pronesl Donatelli s oÄŤividnou Ăşlevou. TĹ™ebaĹľe uvnitĹ™

kapitĂˇnovy kajuty panoval chlad, bylo jeho ÄŤelo pokryto potem. O jeho tepovĂ© frekvenci svÄ›dÄŤila i vystouplĂˇ ĹľĂla, kterĂˇ se mu nynĂ klikatila na pravĂ©m spĂˇnku.

â€žMĹŻĹľete nĂˇm ukĂˇzat mĂsto, kde stĂˇl ten pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz?â€ś poĹľĂˇdal ho Austin.

â€žJistÄ›, tady v tom rohu.â€ś PĹŻjÄŤil si tuĹľku a nakreslil do plĂˇnku kĹ™ĂĹľek. â€žPodle toho, co jsem slyĹˇel, mÄ›lo bĂ˝t v garĂˇĹľi celkem devÄ›t aut vÄŤetnÄ› toho ĂşĹľasnĂ©ho Ĺľihadla, kterĂ© ItalovĂ©

vyrobili pro Chryslera.â€ś Se sevĹ™enĂ˝mi rty se trochu smutnÄ›

usmĂˇl a pak dodal: â€žTakĹľe na ten zvedĂˇk, pro kterĂ˝ jsem se tam vlastnÄ› vypravil, na ten jsem musel zapomenout a vrĂˇtit se bez nÄ›j.â€ś

â€žHodlĂˇme se tam dostat pĹ™es garĂˇĹľovĂˇ vrata,â€ś oznĂˇmil mu Austin.

Donatelli pĹ™ikĂ˝vl. â€žAuta mohla do garĂˇĹľe vjĂĹľdÄ›t rovnou z mola. DomnĂvĂˇm se, Ĺľe je to dobrĂ˝ plĂˇn, o podobnĂ˝ch vÄ›cech toho ale moc nevĂm,â€ś Ĺ™ekl a pokrÄŤil rameny.

Reakce kapitĂˇna McGintyho, kterĂ˝ pĹ™ed nÄ›kolika minutami musel na chvĂli odejĂt k lodnĂmu telefonu, byla mnohem jednoznaÄŤnÄ›jĹˇĂ. ZavrtÄ›l hlavou a prohlĂˇsil: â€žDoufĂˇm, hoĹˇi, Ĺľe to neberete na lehkou vĂˇhu. TuĹˇĂm totiĹľ velkĂ˝ problĂ©m.â€ś

â€žV tom se zĹ™ejmÄ› shodneme. Divil bych se, kdyby k ĹľĂˇdnĂ˝m nemÄ›lo dojĂt. Asi se s nÄ›jakĂ˝mi budeme potĂ˝kat od zaÄŤĂˇtku aĹľ do konce,â€ś odvÄ›til Austin.

â€žTenhle problĂ©m bude poĹ™ĂˇdnĂ˝. ZnĂˇm lidi, kteĹ™Ă se tam dostali pĹ™es paluby,â€ś Ĺ™ekl a pak ukĂˇzal na pravou stÄ›nu garĂˇĹľe. â€žVĹˇechno - osobnĂ auta, dodĂˇvky, nĂˇklad - spadlo na tuhle stranu, tedy na pravobok, na kterĂ©m loÄŹ leĹľĂ. VĂˇĹˇ

pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz mĹŻĹľe bĂ˝t pohĹ™ben pod tunami Ĺľeleza.

PotĂˇpÄ›ÄŤi, kteĹ™Ă se do garĂˇĹľe dostali, to futuristickĂ© auto pro Chryslera naĹˇli, nemohli ho ale vytĂˇhnout, protoĹľe celĂ˝ ten prostor je plnĂ˝ pokroucenĂ˝ch nosnĂkĹŻ a zhroucenĂ˝ch pĹ™epĂˇĹľek. Jestli se tam vydĂˇte ve cviÄŤebnĂm Ăşboru, jak mĂˇte v plĂˇnu bude vĂˇm hrozit, Ĺľe se nÄ›kde zachytĂte.â€ś Austin si plnÄ› uvÄ›domoval, Ĺľe tohle mĹŻĹľe bĂ˝t jeden z nejsloĹľitÄ›jĹˇĂch ĂşkolĹŻ celĂ© jeho bohatĂ© kariĂ©ry. SvĂ˝m zpĹŻsobem mnohem tÄ›ĹľĹˇĂ neĹľ vyzvedĂˇvĂˇnĂ tĂ© ĂrĂˇnskĂ©

kontejnerovĂ© lodÄ› nebo tĂ© ruskĂ© ponorky.

â€žDÄ›kujeme za varovĂˇnĂ, kapitĂˇne. JĂˇ osobnÄ› k tomu hodlĂˇm pĹ™istupovat stejnÄ›, jako bych nÄ›co hledal na odpadky zaneĹ™ĂˇdÄ›nĂ©m dnu, takovĂ©m, jakĂ© mĂˇ napĹ™Ăklad East River. MoĹľnĂˇ mĂˇte pravdu a ten Ăşkol bude nad naĹˇe sĂly.

DomnĂvĂˇm se ale, Ĺľe stojĂ za to alespoĹ� se tam podĂvat.â€ś Na tvĂˇĹ™i se mu objevil ĂşsmÄ›v. â€žTĹ™eba najdeme zvedĂˇk pana Donatelliho.â€ś

McGinty se rozchechtal. â€žDobrĂˇ, bude to moĹľnĂˇ ĹˇĂlenĂ˝

podnik, vy jste ale ĹˇĂlenci zcela podle mĂ©ho gusta. Tak co abychom si pĹ™ipili na nĂˇĹˇ ĂşspÄ›ch?â€ś Donatelli otevĹ™el lĂˇhev s grappou a s ÄŤĂĹˇnickou grĂˇciĂ, kterĂˇ ho jeĹˇtÄ› neopustila, vĹˇem okolo nalil.

â€žMimochodem, to volali hoĹˇi zezdola ze zvonu,â€ś Ĺ™ekl McGinty, â€žĹľe prĂˇvÄ› skonÄŤili s Ĺ™ezĂˇnĂm. Ĺ�ekl jsem jim, aĹĄ na rĂˇno vĹˇe pĹ™ipravĂ a pak si odpoÄŤinou. TakĹľe hned jak se vyspĂte, budete moci zaÄŤĂt.â€ś

Austin pozvedl skleniÄŤku. â€žPĹ™ipĂjĂm na beznadÄ›jnĂ©

pĹ™Ăpady a neuskuteÄŤnitelnĂ© akce.â€ś

KdyĹľ slavnostnÄ› zvedl ruku se skleniÄŤkou Donatelli, smĂch se okamĹľitÄ› utiĹˇil. â€žJĂˇ pĹ™ipĂjĂm na Andrea Doriu a duĹˇe tÄ›ch, kteĹ™Ă na nÄ›m zahynuli.â€ś KdyĹľ pak skleniÄŤky zase poklĂˇdali na stĹŻl, ÄŤinili tak v naprostĂ©m tichu.

42 KAPITOLA

Pro hejna stĹ™ĂbĹ™itĂ˝ch ryb, kterĂˇ si nĂˇrokovala domovskĂ©

prĂˇvo na luxusnĂ kabiny, za nÄ›Ĺľ jejich bĂ˝valĂ obyvatelĂ©

kdysi platili tisĂce lir, nebyl Ĺľivot ve vraku Andrea Dorii nikdy nudnĂ˝. Nic ale nemohlo souÄŤasnĂ© osazenstvo tohoto ĹˇedomodrĂ©ho svÄ›ta pĹ™ipravit na nĂˇhlĂ© zjevenĂ se dvou bytostĂ, kterĂ© svou bizarnostĂ pĹ™edÄŤily kterĂ©hokoli obyvatele moĹ™skĂ˝ch hlubin. Jejich baculatĂˇ tÄ›la pokrĂ˝vala lesklĂˇ ĹľlutĂˇ

kĹŻĹľe a na zĂˇdech je chrĂˇnil podivnĂ˝ ÄŤernĂ˝ krunĂ˝Ĺ™. UprostĹ™ed kulatĂ˝ch hlav mÄ›ly jen jedno oko. Ze spodnĂ ÄŤĂˇsti jejich ovĂˇlnĂ˝ch tÄ›l vyrĹŻstaly jakĂ©si tlustĂ© tyÄŤe. PoblĂĹľ hornĂho konce mÄ›la kaĹľdĂˇ z nich podobnĂ© vĂ˝ÄŤnÄ›lky, jen kratĹˇĂ a zakonÄŤenĂ© vĹľdy jednĂm klepetem. NejpodivnÄ›jĹˇĂ ze vĹˇeho byly ale zĂˇhadnĂ© otĂˇÄŤejĂcĂ se ploutve, kterĂ© mÄ›ly po stranĂˇch.

Bytosti visely ve vodÄ› jako balonky nad slavnostnĂm prĹŻvodem na Den dĂkĹŻvzdĂˇnĂ. UvnitĹ™ Austinovy helmy se z reproduktoru ozval ZavalĹŻv smĂch.

â€žUĹľ jsem ti nÄ›kdy Ĺ™ekl, jak moc mi pĹ™ipomĂnĂˇĹˇ toho nafukovacĂho panĂˇka firmy Michelin?â€ś â€žPo tĂ© vÄŤerejĹˇĂ McGintyho veÄŤeĹ™i bych se vĹŻbec nedivil.

Ten apartnĂ obleÄŤek je mi trochu tÄ›snĂ˝ v pase.â€ś ÄŚlovÄ›k, kterĂ˝ jejich â€žobleÄŤkuâ€ś dal pĹ™ezdĂvku cviÄŤebnĂ Ăşbor, musel mĂt asi nÄ›jakĂ© problĂ©my se zrakem. Ve skuteÄŤnosti to totiĹľ byla k tÄ›lu pĹ™ilĂ©hajĂcĂ ponorka.

Technicky vzato pĹ™edstavovala jejich ochrana z tvarovanĂ©ho hlinĂku nÄ›co na zpĹŻsob trupu plavidla. Jen trysky pro vertikĂˇlnĂ a boÄŤnĂ pohyb se ovlĂˇdaly pomocĂ chodidel.

Vzhledem ke svĂ© schopnosti odstraĹ�ovat vydechovanĂ˝

kysliÄŤnĂk uhliÄŤitĂ˝ a dodĂˇvat potĂˇpÄ›ÄŤĹŻm do smÄ›si kyslĂk umoĹľĹ�oval tento oblek Ĺˇesti-aĹľ osmihodinovĂ˝ ponor, celĂ˝ch osmaÄŤtyĹ™icet hodin jim byl ale zĂˇroveĹ� schopen zajiĹˇĹĄovat zĂˇkladnĂ ĹľivotnĂ funkce. Na suchu sice vĂˇĹľil tĂ©mÄ›Ĺ™ pĹŻl tuny, ve vodÄ› ale necelĂ˝ch osm liber. UmoĹľĹ�oval potĂˇpÄ›ÄŤi pohyb a dlouhĂ˝ pobyt pod hladinou, a to bez dekomprese. MÄ›l ale i svĂ© nevĂ˝hody. Tou nejvÄ›tĹˇĂ byl rozmÄ›r. Vydat se do nitra lodÄ› Donatelliho cestou by znamenalo sebevraĹľdu. BÄ›hem nÄ›kolika minut by se nÄ›kde zachytili.

KdyĹľ Austin pĹ™ipravoval plĂˇn ponoru, promĂtal si v hlavÄ› vĹˇechny pĹ™edchozĂ vĂ˝pravy k Doriovi, aĹĄ uĹľ byly jakkoli ĂşspÄ›ĹˇnĂ©. Byl pĹ™esvÄ›dÄŤen, Ĺľe Gimbelova expedice mÄ›la dobrĂ˝ nĂˇpad. V roce 1975 pouĹľila k pĹ™edbÄ›ĹľnĂ©mu prĹŻzkumu rovnÄ›Ĺľ ponorku, ta ale silnĂ˝ proud nezvlĂˇdla.

PotĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝ zvon, kterĂ˝ tenkrĂˇt hodlali pouĹľĂt jako vĂ˝tah a pracovnĂ stanici, byl nedostateÄŤnÄ› zatĂĹľenĂ˝ a ĹˇpatnÄ›

vyvĂˇĹľenĂ˝, a tak se zaÄŤal nebezpeÄŤnÄ› vymykat kontrole.

PĹ™ekvapil ho ale ĂşspÄ›ch, jakĂ©ho pĹ™i vĹˇech tÄ›ch tÄ›Ĺľkostech dosĂˇhli potĂˇpÄ›ÄŤi dĂ˝chajĂcĂ vzduch pĹ™ivĂˇdÄ›nĂ˝ z povrchu hadicemi. Dostali se dokonce i do lodnĂ garĂˇĹľe. V roce 1981

uĹľ byla Gimbelova expedice pĹ™ipravena lĂ©pe. Zvon se tentokrĂˇt osvÄ›dÄŤil. TĹ™ebaĹľe expedici pronĂˇsledovaly vĹˇemoĹľnĂ© problĂ©my vÄŤetnÄ› nepĹ™ĂznÄ› poÄŤasĂ a proudu, kterĂ˝

zaĹˇmodrchĂˇval lana i hadice, podaĹ™ilo se potĂˇpÄ›ÄŤĹŻm najĂt trezor a pĹ™ipoutat ho k jeĹ™ĂˇbovĂ©mu lanu.

Austin se nakonec rozhodl pro kombinaci cviÄŤebnĂho Ăşboru s obohacenou dĂ˝chacĂ smÄ›sĂ. Zorganizoval pro tento Ăşkol pomÄ›rnÄ› sluĹˇnÄ› vybavenou expedici. Otec mu sehnal Monkfishe a poskytl mu ho i s posĂˇdkou. Gunn si prostudoval expediÄŤnĂ plĂˇn a pak sehnal potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝ zvon a dekompresnĂ komoru, kterĂˇ mÄ›la kromÄ› nÄ›kolika postelĂ dokonce i sprchu. NeoÄŤekĂˇvanĂ˝, ale velmi milĂ˝ pĹ™ĂspÄ›vek pĹ™edstavovala zapĹŻjÄŤenĂˇ, pro podmoĹ™skĂ˝ prĹŻzkum zcela ideĂˇlnĂ miniponorka. NejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ ale byla Ĺˇestice hlubinnĂ˝ch potĂˇpÄ›ÄŤĹŻ, kterĂˇ pĹ™ilĂ©tla z Virginie. Od chvĂle, kdy dorazili na Monkfish, se stĹ™Ădali v pobytu pod vodou a proĹ™ezĂˇvali se do trupu parnĂku.

PoÄŤasĂ v oblasti NantucketskĂ˝ch mÄ›lÄŤin nezĹŻstalo nic dluĹľno svĂ© povÄ›sti a neustĂˇle se mÄ›nilo. KdyĹľ se Austin a Zavala vyhrabali rĂˇno z postele, byla viditelnost tĂ©mÄ›Ĺ™

dokonalĂˇ. Vlny zmizely a hladina oceĂˇnu se ani nehnula, jen znudÄ›nÄ› odrĂˇĹľela obraz plujĂcĂch moĹ™skĂ˝ch ptĂˇkĹŻ. Vodu proĹ™Ăzla dvojice ÄŤernĂ˝ch ploutvĂ. DelfĂni. McGinty prohlĂˇsil, Ĺľe je to dobrĂ© znamenĂ a Ĺľe se Ĺľraloci neodvĂˇĹľĂ pĹ™iblĂĹľit.

Rychlost proudu ÄŤinila podle nÄ›j pĹ™ibliĹľnÄ› jeden uzel. Ĺ�ekl, Ĺľe se nad mÄ›lÄŤinami pozdÄ›ji asi vytvoĹ™Ă hustĂˇ mlha a proud moĹľnĂˇ zesĂlĂ, s tĂm Ĺľe si oni ale poradĂ.

Austin a Zavala, jiĹľ uzavĹ™eni do svĂ˝ch tÄ›ĹľkĂ˝ch kovovĂ˝ch odÄ›vĹŻ, byli vyzdviĹľeni jeĹ™Ăˇbem a pak spuĹˇtÄ›ni do vody. PĂˇr minut strĂˇvili jen kousek pod hladinou, a zatĂmco svou podmoĹ™skou vĂ˝stroj kontrolovali a zvykali si na ni, otoÄŤilo se rameno jeĹ™Ăˇbu jeĹˇtÄ› jednou nad vodu a spustilo do nĂ kevlarovĂ© lano, kterĂ© pĹ™echĂˇzelo do ÄŤtyĹ™ krĂˇtkĂ˝ch ĂşvazĹŻ

zakonÄŤenĂ˝ch robustnĂmi kovovĂ˝mi hĂˇky. MechanickĂ˝mi klepety se za lano zachytili a za ĹˇumÄ›nĂ trysek pro vertikĂˇlnĂ pohyb zamĂĹ™ili do indigovÄ› zabarvenĂ˝ch hlubin. Monkfish stĂˇl nehybnÄ› na hladinÄ› pĹ™Ămo nad vrakem, zafixovĂˇn pomocĂ ÄŤtyĹ™ stometrovĂ˝ch kotevnĂch lan, dvou spuĹˇtÄ›nĂ˝ch z pĹ™ĂdÄ› a dvou ze zĂˇdÄ›. Stabilita byla bezpodmĂneÄŤnÄ› nutnĂˇ.

Jinak by se totiĹľ pod lodĂ zavÄ›ĹˇenĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝ zvon houpal jako kyvadlo.

TĹ™ebaĹľe byly jejich obleky vybaveny svÄ›tly a navĂc mÄ›li s sebou pĹ™enosnĂ© svĂtilny, ĹľĂˇdnĂ© dodateÄŤnĂ© osvÄ›tlenĂ nepotĹ™ebovali. VidÄ›t bylo minimĂˇlnÄ› na tĹ™icet stop a ĹˇedivĂˇ

kovovĂˇ masa vraku se na svÄ›tlejĹˇĂm pozadĂ docela zĹ™etelnÄ›

rĂ˝sovala. ZamĂĹ™ili k mĂstu, kde u lodnĂho trupu pulzovalo jakĂ©si chladnĂ© svÄ›tlo.

UprostĹ™ed namodralĂ© svÄ›telnĂ© korĂłny zĂˇĹ™ĂcĂ nad pĹ™etoÄŤenĂ˝m levobokem lodÄ› spatĹ™ili dva potĂˇpÄ›ÄŤe. Z dĂˇlky na obrovskĂ© lodi vypadali jen jako drobnĂ˝ hmyz na tÄ›le velkĂ©ho zvĂĹ™ete. Jeden z nich kleÄŤel a v ruce chrĂˇnÄ›nĂ©

rukavicĂ drĹľel Ĺ™ezacĂ pistoli, druhĂ˝ dĂˇval pozor na hadici s kyslĂkem a vĹŻbec vĹˇe kolem. Byli dopraveni dolĹŻ jiĹľ dĹ™Ăve potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝m zvonem, kterĂ˝ slouĹľil jako vĂ˝tah a podmoĹ™skĂ˝

pĹ™Ăbytek pro potĂˇpÄ›ÄŤe.

Zvon, zavÄ›ĹˇenĂ˝ na mohutnĂ©m lanÄ›, kterĂ© bylo na opaÄŤnĂ©m konci namotĂˇno na jednom z vrĂˇtkĹŻ na palubÄ›

Monkfishe, se vznĂˇĹˇel jen pĂˇr metrĹŻ nad vrakem. Tvarem pĹ™ipomĂnal obĹ™Ă plynovou lampu pro tĂˇboĹ™enĂ v pĹ™ĂrodÄ›. Jeho rovnĂ© stÄ›ny byly v mĂstech svĂ©ho styku lehce zakulacenĂ©, hornĂ ĹˇikmĂˇ ÄŤĂˇst pĹ™echĂˇzela v oko pro uchycenĂ nosnĂ©ho lana. O kousek nĂĹľ byl napojen kabel, pomocĂ nÄ›hoĹľ se uskuteÄŤĹ�ovalo telefonnĂ spojenĂ s lodĂ a kterĂ˝ do zvonu pĹ™ivĂˇdÄ›l elektrickou energii. Ke stÄ›nĂˇm byly zvenku pĹ™ichyceny nĂˇdrĹľe s dĂ˝chacĂ smÄ›sĂ a palivem pro hoĹ™Ăˇky.

Dno zvon samozĹ™ejmÄ› nemÄ›l, nebo alespoĹ� ne po celĂ©

spodnĂ ploĹˇe - moĹ™skou vodu dovnitĹ™ nevpustil tlak vzduchu ve zvonu. Od otvoru ve spodnĂ ÄŤĂˇsti zvonu se k potĂˇpÄ›ÄŤĹŻm jako hadi vinuly hadice s dĂ˝chacĂ smÄ›sĂ a horkou vodou, jeĹľ dodĂˇvala ĹľivotodĂˇrnĂ© teplo do vyhĹ™ĂvacĂho systĂ©mu uvnitĹ™

jejich oblekĹŻ znaÄŤky Divex Armadillo. KaĹľdĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤ mÄ›l navĂc na zĂˇdech lĂˇhev se stlaÄŤenĂ˝m vzduchem pro pĹ™Ăpad nouze.

ÄŚĂˇst lodnĂho trupu, na nĂĹľ potĂˇpÄ›ÄŤi pracovali, byla uĹľ dĹ™Ăve oÄŤiĹˇtÄ›na od vĹˇech ĹľivoÄŤichĹŻ, takĹľe byl vidÄ›t ÄŤernĂ˝

nĂˇtÄ›r. Ĺ˝Ăˇr, kterĂ˝ se pĹ™i rozpalovĂˇnĂ lodnĂch plechĹŻ ĹˇĂĹ™il od magnĂ©ziovĂ˝ch tyÄŤĂ kyslĂko-obloukovĂ©ho Ĺ™ezacĂho hoĹ™Ăˇku do stran, zmÄ›nil barvu povrchu trupu v bezprostĹ™ednĂm okolĂ a vytvoĹ™il po obvodu obdĂ©lnĂkovĂ˝ch garĂˇĹľovĂ˝ch vrat ÄŤtyĹ™i dobĹ™e viditelnĂ© pruhy. PotĂˇpÄ›ÄŤ, kterĂ˝ dĂˇval pozor na svĂ©ho pracujĂcĂho druha, jiĹľ dvÄ› blĂĹľĂcĂ se ĹľlutĂ© pĹ™ĂĹˇery zaregistroval. Pomalu, neboĹĄ jinak se v takovĂ© hloubce ani pohybovat nedĂˇ, natĂˇhl ruku a pĹ™evzal od Austina a Zavaly lano. Oba muĹľi od skupiny pro zvlĂˇĹˇtnĂ Ăşkoly se spolu mohli dorozumĂvat pĹ™Ămo a mÄ›li pĹ™ĂmĂ© spojenĂ i s vyproĹˇĹĄovacĂm plavidlem, s potĂˇpÄ›ÄŤi ale, s vĂ˝jimkou zvonu, hovoĹ™it nemohli. Austinovi to ale starosti nedÄ›lalo, protoĹľe si vĹˇichni plĂˇn mnohokrĂˇt proĹˇli a ruÄŤnĂ signalizace mÄ›la na bÄ›Ĺľnou domluvu bohatÄ› staÄŤit.

KdyĹľ si jich vĹˇiml i kleÄŤĂcĂ potĂˇpÄ›ÄŤ, odloĹľil hoĹ™Ăˇk.

UkĂˇzal rukou na dvojice otvorĹŻ, kterĂ© vypĂˇlil ve vĹˇech rozĂch garĂˇĹľovĂ˝ch vrat, a mĂˇchnul smÄ›rem k hladinÄ›. PotĂ©

oba potĂˇpÄ›ÄŤi zaklesli do otvorĹŻ prĂˇvÄ› doruÄŤenĂ© hĂˇky, ustoupili stranou a jeden z nich zvedl ruku a uÄŤinil pohyb, jako kdyĹľ chce strojvĹŻdce na lokomotivÄ› zatĂˇhnutĂm za rukojeĹĄ pĂĹˇĹĄaly oznĂˇmit odjezd vlaku.

Austin se spojil s vyproĹˇĹĄovacĂm plavidlem. â€žVĹˇe pĹ™ipraveno. ZaÄŤnÄ›te navĂjet.â€ś

Na lodi pĹ™edali jeho pokyn muĹľi obsluhujĂcĂmu palubnĂ jeĹ™Ăˇb a kevlarovĂ© lano se napjalo jako tÄ›tiva luku. MĂjely vteĹ™iny a nic se nedÄ›lo. Vrata, po jejichĹľ obvodu vytvoĹ™il hoĹ™Ăˇk podobnou pĹ™eruĹˇovanou ÄŤĂˇru, jakĂˇ bĂ˝vĂˇ v rozĂch kartonovĂ˝ch krabic s mlĂ©kem, vzdorovala. Austin uĹľ pomalu dochĂˇzel k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe asi bude tĹ™eba Ĺ™ezat dĂˇl, pak se ale ozvala tlumenĂˇ rĂˇna, z lodnĂho trupu vylĂ©tlo mraÄŤno vzduchovĂ˝ch bublin a ocelovĂ˝ obdĂ©lnĂk zaÄŤal stoupat.

Obsluha jeĹ™Ăˇbu vrata podle AustinovĂ˝ch pokynĹŻ pĹ™esunula bokem a zase spustila.

ObdĂ©lnĂkovĂ˝ otvor se nachĂˇzel na Ăşrovni paluby B.

Kabiny turistickĂ© tĹ™Ădy byly umĂstÄ›ny v pĹ™ĂÄŹovĂ© a zĂˇÄŹovĂ©

sekci tĂ©to paluby a paluby C, tedy o jedno patro nĂĹľ. PrĂˇvÄ› v tÄ›chto mĂstech byla ale mezi pĹ™ednĂ kabiny obou zmĂnÄ›nĂ˝ch palub vklĂnÄ›na autorimessa, lodnĂ prostor, kterĂ˝ mÄ›l poslouĹľit jako doÄŤasnĂ© ĂştoÄŤiĹˇtÄ› pro devÄ›t aut a jeden pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz.

Zavala se pĹ™esunul pĹ™Ămo nad tmavĂ˝ jĂcen.

â€žKlidnÄ› bys tam mohl vjet i s hummerem.â€ś â€žProÄŤ dÄ›lat vÄ›ci jen napĹŻl? Zamysli se a nÄ›jakĂ˝ si seĹľeĹ�.

KaĹľdĂ˝, kdo se pak k vraku potopĂ, o tom bude mluvit jako o ZavalovÄ› dĂĹ™e.â€ś

â€žTuhle poctu pĹ™enechĂˇm tobÄ›. CoĹľ takhle Austinova dvĂĹ™ka?â€ś

â€žCoĹľ takhle podĂvat se dovnitĹ™?â€ś

â€žNeexistuje vhodnÄ›jĹˇĂ chvĂle.â€ś

â€žTakĹľe jeĹˇtÄ› jednou. Budeme se pohybovat pomalu a opatrnÄ›. Dej si pozor na stropnĂ drĂˇty a zhroucenĂ© pĹ™ĂÄŤky.

DrĹľ se od nich v uctivĂ© vzdĂˇlenosti.â€ś Zavala ĹľĂˇdnĂ© varovĂˇnĂ nepotĹ™eboval. Jejich potĂˇpÄ›ÄŤskĂ©

obleky pĹ™ipomĂnajĂcĂ kosmickĂ© skafandry nebyly to jedinĂ©, co mÄ›li s kosmonauty vznĂˇĹˇejĂcĂmi se ve stavu beztĂĹľe spoleÄŤnĂ©ho. I oni se museli vyvarovat jakĂ˝chkoli neuvĂˇĹľenĂ˝ch a prudkĂ˝ch pohybĹŻ. Kdyby v tÄ›chto tÄ›ĹľkĂ˝ch oblecĂch tĹ™eba i v malĂ© rychlosti narazili do nÄ›jakĂ© pĹ™ekĂˇĹľky, mohli by si zaÄŤĂt pĹ™epoÄŤĂtĂˇvat zuby. Austin se nahnul a posvĂtil si do nitra lodÄ›. SvÄ›telnĂ˝ kuĹľel se ztrĂˇcel nÄ›kde ve tmÄ› pod jeho nohama. Aktivoval krĂˇtce trysky pro vertikĂˇlnĂ pohyb, nohama napĹ™ed se vnoĹ™il do garĂˇĹľovĂ©ho prostoru, pak se zastavil a zvolna se otoÄŤil o tĹ™i sta ĹˇedesĂˇt stupĹ�ĹŻ.

Nikde ĹľĂˇdnĂˇ volnÄ› visĂcĂ lana ÄŤi drĂˇty, ĹľĂˇdnĂ© nosnĂky.

Gestem dal Zavalovi vÄ›dÄ›t, Ĺľe vĹˇechno je v poĹ™Ăˇdku, a pak uĹľ jen sledoval, jak obĹ™Ă ĹľlutĂ© monstrum proplouvĂˇ

modrozelenĂ˝m otvorem a snĂˇĹˇĂ se k nÄ›mu.

â€žPĹ™ipomĂnĂˇ mi to jednu hospodu v TijuanÄ›,â€ś prohodil Zavala, kdyĹľ se ocitl po jeho boku. â€žTam ale nebyla takovĂˇ

tma.â€ś

â€žJestli chceĹˇ udÄ›lat nÄ›jakĂ© fotky, mohli bychom se na zpĂˇteÄŤnĂ cestÄ› zastavit v Cuervu,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Austin.

â€žLoÄŹ mĂˇ na ĹˇĂĹ™ku devadesĂˇt stop. NĂˇklad se asi svezl na stranu, jak Ĺ™Ăkal kapitĂˇn McGinty. VĹˇechno je teÄŹ otoÄŤeno o devadesĂˇt stupĹ�ĹŻ, takĹľe tĂˇmhleta zeÄŹ je vlastnÄ› bĂ˝valĂˇ

podlaha. Budeme se drĹľet blĂzko nĂ, abychom neztratili orientaci.â€ś

ZatĂmco klesali, Austin si v duchu pĹ™edstavoval, na co vĹˇechno mohou narazit, a hned pro tyto hypotetickĂ© situace hledal vhodnĂˇ Ĺ™eĹˇenĂ. PraktickĂ˝mi problĂ©my se ale zaobĂrala jen jedna ÄŤĂˇst jeho mozku. DruhĂˇ byla pohrouĹľena do zcela iracionĂˇlnĂch Ăşvah. Bylo to samovolnĂ©, nÄ›co na zpĹŻsob probuzenĂ©ho pudu sebezĂˇchovy, ovlĂˇdly ho tytĂ©Ĺľ pocity, pĹ™i kterĂ˝ch se vzadu na krku jeĹľily chlupy uĹľ jeho pradĂˇvnĂ˝m pĹ™edkĹŻm. V uĹˇĂch mu znÄ›la Donatelliho slova popisujĂcĂ jeho cestu do nitra lodÄ›. StarĂ˝ pĂˇn se mĂ˝lil, blesklo mu hlavou. Tohle je horĹˇĂ neĹľ cokoli, co mohlo napadnout Danteho. Austin by se do sirnĂ©ho zĂˇpachu a plamenĹŻ pekla vydal kdykoli. Dante mÄ›l moĹľnost alespoĹ� vidÄ›t, co ho obklopuje. I kdyĹľ to byli dĂ©moni a lidĂ©, co peklu propadli.

Dalo se jen tÄ›Ĺľko uvÄ›Ĺ™it, Ĺľe se palubami tĂ©hle obrovskĂ©

pustĂ© lodÄ› kdysi ĹˇĂĹ™ily vibrace od motorĹŻ o vĂ˝konu padesĂˇti tisĂc koĹ�skĂ˝ch sil a Ĺľe si jejĂ smyslnou krĂˇsu vychutnĂˇvalo vĂce neĹľ dvanĂˇct set cestujĂcĂch obsluhovanĂ˝ch tĂ©mÄ›Ĺ™ Ĺˇesti sty ÄŤleny lodnĂ posĂˇdky. PrvnĂ ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ se k Andrea Doriovi potopil potĂ©, co loÄŹ navĹľdy zmizela z hladiny Atlantiku, prohlĂˇsil, Ĺľe Doria budĂ dojem, jako by stĂˇle jeĹˇtÄ›

Ĺľil. Vyluzoval ĂşdÄ›snou kakofonii stenĹŻ a skĹ™ĂpĂˇnĂ, z jeho Ăştrob se ozĂ˝valy rĂˇny padajĂcĂch uvolnÄ›nĂ˝ch trosek, dveĹ™nĂmi otvory proudila dovnitĹ™ i ven voda. Austin vidÄ›l jen rozklad, zmar, prĂˇzdnotu a slyĹˇel pouze vlastnĂ dech. Ta gigantickĂˇ kovovĂˇ hora se zmÄ›nila v dÄ›suplnĂ© mĂsto, kterĂ©

ÄŤlovÄ›ka, pokud co nejdĹ™Ăve nevypadne, s nejvÄ›tĹˇĂ pravdÄ›podobnostĂ pĹ™ipravĂ o rozum.

ZaÄŤal jimi prostupovat pocit, Ĺľe se na nÄ› okolnĂ stÄ›ny hroutĂ. Austin se zadĂval na hloubkomÄ›r. TĹ™ebaĹľe se nachĂˇzeli jen asi dvÄ› stÄ› stop pod hladinou, tma jako by hloubku jeĹˇtÄ› zvÄ›tĹˇovala. PodĂval se nahoru. ModrozelenĂˇ

obdĂ©lnĂkovĂˇ plocha, kterĂˇ je pojila s vnÄ›jĹˇĂm svÄ›tem, se uĹľ tĂ©mÄ›Ĺ™ ztrĂˇcela v Ĺˇeru, a kdyby potĂˇpÄ›ÄŤi na okraj otvoru nezavÄ›sili pĹ™enosnou lampu s ostrĂ˝m svÄ›tlem, uĹľ by moĹľnĂˇ

zmizela docela. Austin se na malou svÄ›tlou teÄŤku na chvĂli upĹ™enÄ› zahledÄ›l, a kdyĹľ se ponÄ›kud uklidnil, obrĂˇtil zrak opÄ›t dolĹŻ.

V mĂstech, kde tma ustoupila pĹ™ed zĂˇĹ™Ă jejich svĂtilen, pod svĂ˝ma nohama spatĹ™ili jakĂ©si pĹ™edmÄ›ty. RovnĂ© linie a hrany. ZĂˇhadnĂ© obliny. VertikĂˇlnÄ› orientovanĂ˝ prostor, kterĂ˝ kdysi pĹ™edstavoval jedno z paĹľenĂ na pravoboku, byl pokryt hromadou trosek. V dobĂˇch, kdy se loÄŹ jeĹˇtÄ› hrdÄ›

plavila, vedly prostorami garĂˇĹľe vysoko nad podlahou ĂşzkĂ©

lĂˇvky pro strojnĂky a pod nimi byla nataĹľena velkĂˇ kovovĂˇ

sĂĹĄ. To vĹˇe nynĂ rovnÄ›Ĺľ zaujĂmalo vertikĂˇlnĂ polohu. Austin a Zavala zaÄŤali s prĹŻzkumem. Pohybovali se paralelnÄ› sem a tam mezi dvÄ›ma svislĂ˝mi stÄ›nami, bĂ˝valou podlahou a stropem. StejnĂ˝m zpĹŻsobem by postupovali na hladinÄ›, kdyby hledali nÄ›jakĂ˝ lodnĂ vrak. ObÄŤas se pĹ™ed nimi objevily drĂˇty stropnĂho osvÄ›tlenĂ, nebylo jich ale dost na to, aby pĹ™edstavovaly nÄ›jakou hrozbu, a oni se jim snadno vyhnuli.

Ve svÄ›tle se zatĹ™pytilo sklo a nÄ›jakĂ˝ kov a ze tmy se vynoĹ™il jakĂ˝si pĹ™edmÄ›t, jehoĹľ tvary byly Zavalovi, alespoĹ�

mĂsty, povÄ›domĂ©.

â€žHej, Kurte, nenĂ tĂˇmhleto nĂˇhodou Rolls-Royce?â€ś Austin namĂĹ™il svĂtilnu na masivnĂ ozdobnou mĹ™ĂĹľku, kterĂˇ

trÄŤela z trosek.

â€žPravdÄ›podobnÄ› ano. Podle seznamu lodnĂho nĂˇkladu by tu jeden mÄ›l bĂ˝t. NÄ›jakĂ˝ chlĂˇpek z Miami se s nĂm vracel z Evropy.â€ś

â€žJak vidno, lepĹˇĂ je mĂt po jednom rollsu na kaĹľdĂ©m kontinentu.â€ś

KdyĹľ Austin Rolls-Royce minul, spatĹ™il dalĹˇĂ auto, tohle ale mÄ›lo ponÄ›kud neobvyklĂ© tvary.

â€žTohle vypadĂˇ jako to experimentĂˇlnĂ auto, kterĂ© Ghia postavila pro Chryslera. Ĺ koda, Ĺľe tu nenĂ Pitt. Ten by proĹˇel tĹ™eba i peklem, jen aby mohl nÄ›co takovĂ©ho pĹ™idat do svĂ©

sbĂrky.â€ś

â€žV tomto pĹ™ĂpadÄ› spĂĹˇe bahnem.â€ś Auta na sebe popadala, vytvoĹ™ila jednu velkou hromadu, a tu teÄŹ navĂc z valnĂ© ÄŤĂˇsti jeĹˇtÄ› pokrĂ˝valy rĹŻznĂ© trosky a bahnitĂ© usazeniny. Austin chvĂli zvaĹľoval moĹľnost, Ĺľe by trosky odstranili, bral to ale spĂĹˇe jen jako intelektuĂˇlnĂ rozcviÄŤku. VÄ›dÄ›l, Ĺľe by to bylo pĹ™ĂliĹˇ nebezpeÄŤnĂ©, obtĂĹľnĂ© a nĂˇroÄŤnĂ© na ÄŤas. NavĂc jakĂ˝koli pokus o proniknutĂ usazeninami by rozvĂĹ™il bahno a vytvoĹ™il mrak tak hustĂ˝, Ĺľe by se usazoval celĂ© dny.

Podle toho, co jim Donatelli Ĺ™ekl o poloze pancĂ©Ĺ™ovĂ©ho vozu, usuzovali, Ĺľe hledanĂ˝ automobil spadl na ostatnĂ auta.

MÄ›l by bĂ˝t vidÄ›t. Nemohl se starĂ˝ pĂˇn zmĂ˝lit? TĂ© noci byl ve znaÄŤnĂ©m stresu. MoĹľnĂˇ byl vĹŻz uskladnÄ›n v ĂşplnÄ› jinĂ©m lodnĂm prostoru. Austin si povzdechl. OtevĹ™Ăt garĂˇĹľ si vyĹľĂˇdalo znaÄŤnĂ© ĂşsilĂ. NemajĂ ani ÄŤas, ani prostĹ™edky, aby se o to pokusili jeĹˇtÄ› jednou. VybavenĂ, kterĂ˝m jeho miniaturnĂ expediÄŤnĂ sbor disponoval, bylo zapĹŻjÄŤeno jen na nÄ›kolik dnĹŻ.

ÄŚĂm dĂ©le hledali, tĂm vÄ›tĹˇĂ mÄ›li pochybnosti. UĹľ prozkoumali kaĹľdou ÄŤtvereÄŤnĂ stopu povrchu hromady trosek.

â€žJak to nakonec dopadlo s tĂm plĂˇnem na vyzvednutĂ vraku pomocĂ pingpongovĂ˝ch mĂÄŤkĹŻ?â€ś zeptal se Zavala.

â€žNo jak asi. Podle mĂ©ho by se potĹ™ebnĂ© mnoĹľstvĂ mĂÄŤkĹŻ

nenaĹˇlo ani v celĂ© ÄŚĂnÄ›. JakĂ˝ mĂˇĹˇ na to vĹˇechno nĂˇzor?â€ś â€žMyslĂm si, Ĺľe Angelo Donatelli musel mĂt obrovskou odvahu. Tohle je ta nejvÄ›tĹˇĂ pokusnĂˇ laboratoĹ™ na zbavovĂˇnĂ rozumu na svÄ›tÄ›. Ani se mi nechce vÄ›Ĺ™it, Ĺľe jsme jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd na matiÄŤce zemi. CĂtĂm se jako moucha v lĂˇhvi se sirupem.â€ś â€žZaÄŤĂnĂˇm pochybovat, jestli tady to auto vĹŻbec je.â€ś â€žA kde jinde by mÄ›lo bĂ˝t?â€ś

â€žTo bych rĂˇd vÄ›dÄ›l,â€ś Ĺ™ekl na to Austin.

â€žNina bude ĹˇtÄ›stĂm bez sebe.â€ś

â€žJĂˇ vĂm. Tak co kdybychom se vrĂˇtili nahoru a doruÄŤili ostatnĂm tu Ĺˇpatnou zprĂˇvu?â€ś

â€žJsem pro. MoÄŤovĂ˝ mÄ›chĂ˝Ĺ™ se mi uĹľ stejnÄ› snaĹľĂ Ĺ™Ăct, Ĺľe tĂ© kĂˇvy dneska rĂˇno bylo trochu moc.â€ś Aktivovali trysky pro vertikĂˇlnĂ pohyb a zaÄŤali pomalu stoupat k matnÄ› zĂˇĹ™ĂcĂmu svÄ›tlu. BÄ›hem vĂ˝stupu neustĂˇle svĂtili nad sebe i do stran, aby se ubezpeÄŤili, Ĺľe v cestÄ› nenĂ ĹľĂˇdnĂˇ neoÄŤekĂˇvanĂˇ pĹ™ekĂˇĹľka. SvÄ›telnĂ˝ kuĹľel vrhanĂ˝

Zavalovou svĂtilnou proĹ™Ăzl tmu v jednom z rohĹŻ garĂˇĹľe, pokraÄŤoval dĂˇle, pak se ale zastavil a vrĂˇtil zpÄ›t.

â€žKurte,â€ś Ĺ™ekl Zavala vzruĹˇenÄ›, â€žtĂˇmhle v rohu nÄ›co je.â€ś PĹ™eruĹˇili vĂ˝stup. Austin se podĂval udanĂ˝m smÄ›rem a spatĹ™il dvojici ÄŤervenĂ˝ch oÄŤĂ svĂtĂcĂch v temnotÄ›.

Po vĂce neĹľ hodinÄ› strĂˇvenĂ© v prostĹ™edĂ jakoby z jinĂ©ho svÄ›ta byla jeho prvnĂ reakcĂ neodbytnĂˇ pĹ™edstava, Ĺľe hledĂ na nÄ›jakou obrovskou moĹ™skou pĹ™ĂĹˇeru, kterĂˇ vrak pouĹľĂvĂˇ jako svĂ© doupÄ›. KdyĹľ zamĂĹ™il na obÄ› bulvy svĂtilnu, jeho tepovĂˇ

frekvence vzrostla. To pĹ™ece nenĂ moĹľnĂ©. ZvĂ˝Ĺˇili intenzitu svÄ›tla na maximum a pomalu se zaÄŤali sunout vodou do rohu, aby si tu podivnost prohlĂ©dli zblĂzka.

â€žAĹĄ se propadnu,â€ś pronesli unisono.

43 KAPITOLA

DesĂtky let pĹ™ed tĂm, neĹľ Austin a Zavala pronikli do nitra garĂˇĹľe v podpalubĂ Andrea Dorii, si jeden z lodnĂch dĹŻstojnĂkĹŻ pĹ™edstavil, k jak neblahĂ˝m nĂˇsledkĹŻm by mohlo dojĂt, kdyby nÄ›kolikatunovĂ˝ pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz zaÄŤal bÄ›hem bouĹ™e do vĹˇeho kolem vrĂˇĹľet. Aby toto riziko vylouÄŤil, dal nÄ›kolika lidem rozkaz, aby pĹ™es vĹŻz pĹ™ehodili lana a pevnÄ›

je pĹ™ivĂˇzali k podlaze. Od tĂ© doby uĹľ uplynulo vĂce neĹľ padesĂˇt let, a lana jeĹˇtÄ› stĂˇle plnila svou funkci a poutala pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz ke svislĂ© stÄ›nÄ›, kterĂˇ kdysi dĂˇvno bĂ˝vala podlahou garĂˇĹľe.

ÄŚernou karoserii pokrĂ˝vala rez a splasklĂ© pneumatiky pĹ™ipomĂnaly uĹľ jen jakousi podivnou kaĹˇi. PochromovanĂ©

ÄŤĂˇsti se ale jeĹˇtÄ› stĂˇle matnÄ› leskly a vĹŻz sĂˇm vĹˇe pĹ™eÄŤkal v celistvĂ©m stavu. Austin a Zavala ho v rĂˇmci moĹľnostĂ co nejpeÄŤlivÄ›ji zvenku prozkoumali a pak garĂˇĹľ opustili.

PotĂˇpÄ›ÄŤi se mezitĂm pĹ™emĂstili do zvonu, aby si uĹľili alespoĹ�

trochu sucha. Austin jim to nemÄ›l za zlĂ©. NasĂˇvat do plic dĂ˝chacĂ smÄ›s bylo osmkrĂˇt obtĂĹľnÄ›jĹˇĂ neĹľ dĂ˝chat obyÄŤejnĂ˝

stlaÄŤenĂ˝ vzduch z lahvĂ.

Austin se spojil s McGintym. â€žĹ�eknÄ›te Donatellimu,â€ś poĹľĂˇdal ho, â€žĹľe jsme to auto naĹˇli.â€ś â€žA sakra! JĂˇ vÄ›dÄ›l, Ĺľe to dokĂˇĹľete. Bude ho moĹľnĂ©

vytĂˇhnout?â€ś â€žS trochou ĹˇtÄ›stĂ a tou sprĂˇvnou vĂ˝bavou. MĂˇm uĹľ v hlavÄ› sepsanĂ˝ nĂˇkupnĂ seznam.â€ś Austin krĂˇtce popsal, co budou potĹ™ebovat. â€žTo nebude problĂ©m. Za chvĂli se dolĹŻ

vydĂˇ ÄŤerstvĂˇ dvojice. Vezmou vĹˇechno s sebou.â€ś PotĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝ zvon se vynoĹ™il z vody, dva muĹľi, kteĹ™Ă dosud pracovali pod hladinou, pĹ™estoupili na loÄŹ a jejich mĂsto zaujala novĂˇ dvojice, ĹľijĂcĂ jinak na lodi v dekompresnĂ komoĹ™e. KdyĹľ zvon opÄ›t klesl k vraku, naĹˇel Austin na jeho vnÄ›jĹˇĂch stÄ›nĂˇch pĹ™ipoutĂˇno vĹˇe, co poĹľadoval. S prĂˇvÄ› dorazivĹˇĂmi potĂˇpÄ›ÄŤi se spojil jeĹˇtÄ› v dobÄ›, kdy byli na lodi, a struÄŤnÄ› jim vysvÄ›tlil svĹŻj plĂˇn. Ti proto nynĂ okamĹľitĂ© vklouzli do vody a zamĂĹ™ili rovnou k otvoru v trupu parnĂku. Austin se Zavalou se do lodÄ› vnoĹ™ili jako prvnĂ. Oba potĂˇpÄ›ÄŤi je i s hadicemi, kterĂ© je zĂˇsobovaly dĂ˝chacĂ smÄ›sĂ, nĂˇsledovali. Jeden z nich mÄ›l navĂc kyslĂkovĂ˝ Ĺ™ezacĂ hoĹ™Ăˇk.

Austin poprvĂ© zalitoval, Ĺľe s potĂˇpÄ›ÄŤi nemĹŻĹľe komunikovat pĹ™Ămo. StraĹˇnÄ› rĂˇd by totiĹľ slyĹˇel jejich prvnĂ slovnĂ reakci na trochu netypicky zaparkovanĂ˝ pancĂ©Ĺ™ovĂ˝

vĹŻz. Pohled na jejich udivenou gestikulaci ale stĂˇl rovnÄ›Ĺľ za to. KdyĹľ se vzpamatovali, zamĂĹ™ili k autu, aby se pustili do prĂˇce na zadnĂch dveĹ™Ăch. VĹˇichni doufali, Ĺľe sochoru a mechanickĂ˝m klepetĹŻm nebudou vzdorovat dlouho.

Donatelli pĹ™edchozĂho veÄŤera prohlĂˇsil, Ĺľe neznĂˇmĂ ĂştoÄŤnĂci, kteĹ™Ă zabili muĹľe strĂˇĹľĂcĂ automobil, dveĹ™e jednoduĹˇe zabouchli. TakĹľe ty by nemÄ›ly bĂ˝t zamknutĂ©, jen zarezlĂ©, Ĺ™ekl si v duchu Austin. HoĹ™Ăˇk oĹľil a jako skalpel se zaĹ™Ăznul do pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ch plĂˇtĹŻ v okolĂ zĂˇmku a pantĹŻ. Rez pod plamenem explodovala mnoĹľstvĂm rychle chladnoucĂch jisker. PouĹľili znovu sochor. KdyĹľ se do nÄ›j oba potĂˇpÄ›ÄŤi opĹ™eli souÄŤasnÄ›, dveĹ™e se vyvrĂˇtily a na ÄŤtveĹ™ici muĹľĹŻ se vyvalila nahnÄ›dlĂˇ masa jakĂ˝chsi podivnĂ˝ch zetlelĂ˝ch zbytkĹŻ

pochybnĂ©ho pĹŻvodu. KdyĹľ se voda po chvĂli alespoĹ� trochu proÄŤistila, namĂĹ™il Austin do Ăştrob vozu svĂtilnu a pĂˇtravÄ› se dovnitĹ™ zadĂval.

Ve voze se vĂˇlelo mnoĹľstvĂ bezpeÄŤnostnĂch schrĂˇnek, za normĂˇlnĂch okolnostĂ spoÄŤĂvajĂcĂch v regĂˇlech na protÄ›jĹˇĂ stÄ›nÄ›. Voda, kterĂˇ pĹ™i otevĹ™enĂ dveĹ™Ă pronikla do vozu, odplavila pryÄŤ vlasy i zbytky tkĂˇnĂ, takĹľe lidskĂ© lebky se v ostrĂ©m svÄ›tle leskly, jako kdyby je nÄ›kdo prĂˇvÄ› vyleĹˇtil. Ani na kostech nebyl obvyklĂ˝ zelenĂ˝ povlak, kterĂ˝ by za jinĂ©

situace Ĺ™asy pomÄ›rnÄ› zĂˇhy vytvoĹ™ily. KosternĂ pozĹŻstatky leĹľely na jednĂ© hromadÄ› spolu s dalĹˇĂmi pĹ™edmÄ›ty. Austin se trochu posunul, aby udÄ›lal mĂsto pro svĂ©ho kolegu.

Zavala promluvil aĹľ po chvĂli. â€žVypadĂˇ to tu jako v kostnici pod nÄ›jakĂ˝m mexickĂ˝m nebo ĹˇpanÄ›lskĂ˝m kostelem.â€ś

â€žMnÄ› to spĂĹˇ pĹ™ipomĂnĂˇ jatka,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu pochmurnÄ› Austin. â€žAngelo Donatelli mĂˇ dobrou pamÄ›ĹĄ.

Tyhle bezpeÄŤnostnĂ schrĂˇnky zĹ™ejmÄ› slouĹľily pro uschovĂˇvĂˇnĂ klenotĹŻ.â€ś StĂˇlo jej hodnÄ› ĂşsilĂ pĹ™inutit se, aby na schrĂˇnky pĹ™ihlouple nezĂral. â€žO tyhle krĂˇmy se postarĂˇme pozdÄ›ji.â€ś

Pokynul obÄ›ma potĂˇpÄ›ÄŤĹŻm a ti pĹ™ipluli blĂĹľ, aby vnitĹ™ek vozu prozkoumali. KdyĹľ jim na lodi o kamennĂ© desce Ĺ™Ăkal, varoval je: â€žNarazĂte taky na lidskĂ© kosti. Jak se tam mrtvoly dostaly, to vĂˇm povĂm pozdÄ›ji. DoufĂˇm, Ĺľe nejste povÄ›rÄŤivĂ.â€ś

Oba potĂˇpÄ›ÄŤi pĹ™i pohledu do auta zakroutili nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ›

hlavou, jejich poÄŤĂˇteÄŤnĂ pĹ™ekvapenĂ ale rychle pominulo.

Byli to profĂci s hroĹˇĂ kĹŻĹľĂ. Bez vĂˇhĂˇnĂ vpluli dovnitĹ™ vozu a zaÄŤali dĂˇvat kosti a bezpeÄŤnostnĂ schrĂˇnky stranou. BÄ›hem nÄ›kolika minut narazili na roh nÄ›jakĂ©ho masivnÄ›

vypadajĂcĂho tmavÄ› ĹˇedĂ©ho pĹ™edmÄ›tu.

Dlouho ztracenĂ˝ mluvĂcĂ kĂˇmen.

ZatĂmco potĂˇpÄ›ÄŤi dÄ›lali mĂsto uvnitĹ™ auta, Austin a Zavala zamĂĹ™ili ke zvonu a vrĂˇtili se zpĂˇtky s kladkostrojem upevnÄ›nĂ˝m na konci kevlarovĂ©ho lana spuĹˇtÄ›nĂ©ho z vyproĹˇĹĄovacĂho plavidla. Kosti uĹľ byly posbĂrĂˇny a nasklĂˇdĂˇny na jedno mĂsto, bezpeÄŤnostnĂ schrĂˇnky potĂˇpÄ›ÄŤi aĹľ na jednu nahĂˇzeli o kus dĂˇl. Tu zbĂ˝vajĂcĂ teÄŹ jeden z nich obĹ™adnÄ› otevĹ™el. PĹ™ed oÄŤima se jim zatĹ™pytily diamanty, safĂry a mnoho dalĹˇĂch drahĂ˝ch kamenĹŻ, tak krĂˇsnĂ˝ch, aĹľ se jim tajil dech.

Austin nejprve zaslechl, jak Zavala lapĂˇ po dechu, potĂ©

se ozval i jeho komentĂˇĹ™: â€žTy kameny musĂ mĂt cenu milionĹŻ.â€ś

â€žJestli je obsah ostatnĂch schrĂˇnek podobnĂ˝, tak moĹľnĂˇ

miliard. To je dĹŻkaz, Ĺľe zĂˇmÄ›rem nebylo krĂˇst, ale zabĂjet.â€ś KĂ˝vl na potĂˇpÄ›ÄŤe, aby dal schrĂˇnku na bok, a pak kladkostroj, kterĂ˝ k autu dopravil, poloĹľil dovnitĹ™. Zavala uÄŤinil totĂ©Ĺľ s drĂˇtÄ›nou smyÄŤkou. PotĂˇpÄ›ÄŤi smyÄŤku navlĂ©kli na vyÄŤnĂvajĂcĂ konec kamennĂ© desky a pak ji zachytili za kladku.

Austin vÄ›dÄ›l, Ĺľe jakĂ˝koli zvedanĂ˝ pĹ™edmÄ›t by mÄ›l bĂ˝t zavÄ›Ĺˇen tak, aby se hĂˇk nachĂˇzel pĹ™Ămo nad jeho tÄ›ĹľiĹˇtÄ›m.

TakĂ© ale vÄ›dÄ›l, Ĺľe nÄ›co takovĂ©ho se podaĹ™Ă dodrĹľet jen mĂˇlokdy. TakovĂˇ pravidla jsou dobrĂˇ, ale v pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe se danĂ˝ pĹ™edmÄ›t nachĂˇzĂ tĹ™eba v zadnĂ ÄŤĂˇsti ĹˇatnĂku nebo ve sklepÄ› pod schody, moc uĹľitku nepĹ™inesou. Ale aĹľ se kevlarovĂ© lano, smÄ›Ĺ™ujĂcĂ od lodÄ› zcela svisle aĹľ tĂ©mÄ›Ĺ™ k autu a teprve potĂ© pĹ™echĂˇzejĂcĂ do oblouku, zaÄŤne napĂnat, tÄ›ĹľkĂ˝ kladkostroj vyvĂjenou taĹľnou sĂlu odklonĂ trochu do boku, takĹľe vyproĹˇtÄ›nĂ desky bude o nÄ›co snadnÄ›jĹˇĂ. Austin se v myĹˇlenkĂˇch potĂ˝kal s mnoĹľstvĂm neznĂˇmĂ˝ch faktorĹŻ.

JednĂm z nich byla hmotnost desky. TÄ›leso ponoĹ™enĂ© do kapaliny je nadlehÄŤovĂˇno silou rovnajĂcĂ se vĂˇze kapaliny tÄ›lesem vytlaÄŤenĂ©. UvÄ›domoval si, Ĺľe deska ve vodÄ› vĂˇĹľĂ mĂ©nÄ›, protoĹľe ale mohl jejĂ hmotnost na zemskĂ©m povrchu pouze odhadnout, nebyla mu znalost ArchimĂ©dova zĂˇkona moc platnĂˇ. PoĹľĂˇdal proto jiĹľ dĹ™Ăve McGintyho, aby mu poslal jeĹˇtÄ› dvÄ› lanem propojenĂ© kladky, kterĂ© teÄŹ zavÄ›sil na pravoĂşhlou konzolu poblĂĹľ dveĹ™Ă. UdÄ›lali uĹľ zĹ™ejmÄ› vĹˇe, co bylo v jejich silĂˇch, aby taĹľnou sĂlu kevlarovĂ©ho lana co nejvĂc vykompenzovali.

DalĹˇĂ problĂ©m nastane, aĹľ se jim podaĹ™Ă desku - tak jako zubaĹ™i zub - vytĂˇhnout. Budou totiĹľ muset zabrĂˇnit jejĂmu pĹ™ĂpadnĂ©mu vysmeknutĂ a nĂˇslednĂ©mu pĂˇdu dolĹŻ. Ĺ�eĹˇenĂ spoÄŤĂvalo v pouĹľitĂ speciĂˇlnĂch vakĹŻ uĹľĂvanĂ˝ch osĂˇdkami vyproĹˇĹĄovacĂch plavidel k vyzvedĂˇvĂˇnĂ pĹ™edmÄ›tĹŻ ze dna.

Tyto podlouhlĂ© pytle z nylonovĂ˝ch vlĂˇken byly na trh uvedeny teprve nedĂˇvno. Vzhledem k tomu, Ĺľe kaĹľdĂ˝ byl schopen vyzvednout nĂˇklad o vĂˇze jednĂ© a pĹŻl tuny, mohli by s jejich pomocĂ, kdyby jich pouĹľili dostateÄŤnĂ© mnoĹľstvĂ, vynĂ©st k hladinÄ› celĂ˝ pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz.

PotĂˇpÄ›ÄŤi pĹ™esunuli kamennou desku kladkostrojem na mĂsto, kde k nĂ na kaĹľdĂ© stranÄ› mohli pĹ™ivĂˇzat zatĂm prĂˇzdnĂ©

vaky. Austin celĂ˝ ten ĹˇĂlenĂ˝ propletenec zkontroloval, jeĹˇtÄ›

jednou prozkoumal stav na prvnĂ pohled nepĹ™ĂliĹˇ pevnĂ˝ch lan, kterĂˇ vĹŻz poutala ke stÄ›nÄ›, a pak dal potĂˇpÄ›ÄŤĹŻm znamenĂ. Ti zaÄŤali pomocĂ jednĂ© z hadic vedoucĂch od zvonu vaky nafukovat. StlaÄŤenĂ˝ vzduch mÄ›nil vzhled a objem vakĹŻ stejnÄ› rychle, jako to rozpĂˇlenĂ˝ tuk dokĂˇĹľe s klobĂˇsami. PotĂˇpÄ›ÄŤi vaky hustili tak dlouho, aĹľ vznosnĂˇ sĂla pĹ™ekonala pĹ™itaĹľlivou. Deska se vznesla jako eskamotĂ©rova asistentka pĹ™i kouzelnickĂ© produkci. PotĂˇpÄ›ÄŤi pak desku, pĹ™ivĂˇzanou pro jistotu i ke kevlarovĂ©mu lanu, nÄ›kolika ĹˇĹĄouchanci dostali ven z auta.

Austin si byl jist, Ĺľe mnoho takto podivnĂ˝ch pohledĹŻ se mu zatĂm v ĹľivotÄ› nenaskytlo. ScĂ©na, kterĂˇ se mu odehrĂˇvala pĹ™ed oÄŤima, mu pĹ™ipomĂnala nÄ›jakĂ˝ obraz od DalĂho. TmavĂˇ kamennĂˇ deska vznĂˇĹˇejĂcĂ se nad propastĂ jako pohĂˇdkovĂ˝ lĂ©tajĂcĂ koberec v obrovskĂ© inkoustovÄ›

ÄŤernĂ© jeskyni. PotĂˇpÄ›ÄŤi visĂcĂ na hadicĂch jako novorozeĹ�ata na pupeÄŤnĂch ĹˇĹ�ĹŻrĂˇch, jen s tĂm rozdĂlem, Ĺľe tahle novorozeĹ�ata se podobala spĂĹˇe mlokĹŻm. MoĹ™em poznamenanĂ˝ pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz zavÄ›ĹˇenĂ˝ na zdi.

PotĂˇpÄ›ÄŤi znova pevnÄ› uchopili desku, poÄŤkali, aĹľ se k nim pĹ™ipojĂ Austin se Zavalou, aby jim svĂtili na cestu, a pak se vydali vzhĹŻru. VĂ˝stup nebyl jednoduchĂ˝, zvlĂˇĹˇtÄ› s ohledem na silnĂ˝ proud, kterĂ˝ si naĹˇel cestu i do nitra vraku, nakonec se ale v poĹ™Ăˇdku dostali aĹľ k vyĹ™ĂznutĂ©mu otvoru.

â€žKdybych tak tÄ›m klukĹŻm mohl Ĺ™Ăct, jak bezvadnÄ› si vedou,â€ś prohlĂˇsil smutnÄ› Zavala. Pokusil se alespoĹ� o pochvalnĂ© gesto, mechanickĂˇ klepeta ale k nÄ›ÄŤemu takovĂ©mu evidentnÄ› nebyla konstruovĂˇna. â€žPotĹ™ĂˇsĂˇnĂ rukama bychom mÄ›li radÄ›ji odloĹľit na dobu, aĹľ na sobÄ›

nebudeme mĂt tyhle obleky. CoĹľ, jak doufĂˇm, bude co nevidÄ›t.â€ś

â€žZa pĂˇr minut uĹľ budeme moci pĹ™enechat zbytek tĂ©hle prĂˇce McGintymu. SlyĹˇĂte, kapitĂˇne?â€ś VĹˇe, co si Austin se Zavalou Ĺ™Ăkali, se pĹ™enĂˇĹˇelo i na palubu, takĹľe osĂˇdka vyproĹˇĹĄovacĂho plavidla mÄ›la pomÄ›rnÄ›

dost jasnou pĹ™edstavu o tom, co se dole dÄ›je.

â€žTo si piĹˇte,â€ś vyĹˇtÄ›kl McGinty. â€žSlyĹˇel jsem ĂşplnÄ›

vĹˇechno. UĹľ jsem hodil do ledniÄŤky pĂˇr piv. DostaĹ�te tu vÄ›c z vraku, a my to dodÄ›lĂˇme.â€ś

PotĂˇpÄ›ÄŤi museli zĹŻstat v hloubce, jinak by si totiĹľ pĹ™ivodili kesonovou nemoc. AĹľ desku dostanou z vraku, Austin se Zavalou ji od nich pĹ™evezmou a dopravĂ ji k hladinÄ› sami. Zbytek uĹľ bude na obsluze jeĹ™Ăˇbu.

â€žJak to nahoĹ™e vypadĂˇ s poÄŤasĂm?â€ś zeptal se Austin.

â€žMoĹ™e je poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› klidnĂ©, nantucketskĂˇ velkovĂ˝robna mlhy uĹľ ale jede na plnĂ˝ vĂ˝kon. ValĂ se sem clona tak hustĂˇ, Ĺľe ji budeme moci krĂˇjet.â€ś

Austin i kapitĂˇn by si asi s blĂĹľĂcĂm se mlĹľnĂ˝m pĹ™Ăkrovem dÄ›lali vÄ›tĹˇĂ starosti, kdyby tuĹˇili, co halĂ. ZatĂmco se Austin spolu se svĂ˝mi kolegy snaĹľil dostat kamennou desku z pancĂ©Ĺ™ovĂ©ho vozu a pak ji vyzvednout k hladinÄ›, k Monkfishi se blĂĹľila jakĂˇsi velkĂˇ loÄŹ, kterĂˇ byla vzhledem ke svĂ©mu ĹˇedivĂ©mu nĂˇtÄ›ru v mlze takĹ™ka neviditelnĂˇ. Plula takovou rychlostĂ, aby s postupujĂcĂ mlhou drĹľela krok.

PodivnÄ› tvarovanĂ© plavidlo mÄ›Ĺ™ilo Ĺˇest set stop, mÄ›lo protĂˇhlou ostrou pĹ™ĂÄŹ a oblou zĂˇÄŹ a pohybovalo se pomocĂ Ĺˇesti propulznĂch vodometnĂ˝ch trysek schopnĂ˝ch hnĂˇt ho vpĹ™ed rychlostĂ aĹľ pÄ›taÄŤtyĹ™iceti uzlĹŻ, coĹľ na tak velkou loÄŹ

byla obdivuhodnĂˇ rychlost.

â€žTak mi taky ukrojte, kapitĂˇne. NÄ›jakĂ˝ pÄ›knĂ˝ kousek,â€ś odpovÄ›dÄ›l McGintymu na jeho hlĂˇĹˇenĂ o vĂ˝voji poÄŤasĂ jednĂm z mnoha vĂ˝razĹŻ, kterĂ© si v dobĂˇch svĂ©ho aktivnĂho rybaĹ™enĂ navykl uĹľĂvat, Trout. Pak dal potĂˇpÄ›ÄŤĹŻm znamenĂ, aby do vakĹŻ pĹ™idali vzduch. Deska zaÄŤala zvolna proplouvat otvorem. PotĂˇpÄ›ÄŤi se od nĂ zatĂm nevzdalovali, protoĹľe hrozilo nebezpeÄŤĂ, Ĺľe pĹ™i kontaktu se silnĂ˝m proudem zaÄŤne rotovat. Austin a Zavala zĹŻstali tÄ›snÄ› pod otvorem, jen se pĹ™esunuli trochu stranou pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by se deska vysmekla. DobĹ™e na oba potĂˇpÄ›ÄŤe ze svĂ©ho mĂsta vidÄ›li.

Bylo pĹ™ĂjemnĂ© sledovat, jak elegantnĂm plynulĂ˝m pohybem ploutvĂ spolu s deskou stoupajĂ. Operace zatĂm probĂhala perfektnÄ›. ZaslouĹľila by si zmĂnku v uÄŤebnicĂch. A pak se nÄ›co zvrtlo.

Jeden z potĂˇpÄ›ÄŤĹŻ sebou nĂˇhle zaÄŤal prudce Ĺˇkubat. Ruce i nohy mu vĂĹ™ily vodou jako pĹ™i epileptickĂ©m zĂˇchvatu. Pak se svinul do klubka a s rukou bezmocnÄ› svĂrajĂcĂ hadici zĹŻstal nehnutÄ› viset ve vodÄ›. To ale trvalo jen okamĹľik.

Rychle nad situacĂ i svĂ˝m tÄ›lem zĂskal zase kontrolu, obrĂˇtil se hlavou dolĹŻ a nÄ›kolika prudkĂ˝mi pohyby ploutvĂ se opÄ›t vnoĹ™il do vraku.

CelĂ© to hrĹŻzyplnĂ© divadlo trvalo jen nÄ›kolik vteĹ™in.

Austin nemÄ›l ÄŤas reagovat. KdyĹľ pak potĂˇpÄ›ÄŤ pĹ™iplul blĂĹľ, koneÄŤnÄ› mohl zjistit, co se vlastnÄ› stalo. Z dlouhĂ© spojovacĂ hadice zbyl jen krĂˇtkĂ˝ pahĂ˝l. PotĂˇpÄ›ÄŤ proto pĹ™eĹˇel na dĂ˝chĂˇnĂ stlaÄŤenĂ©ho vzduchu ze zĂˇloĹľnĂ lĂˇhve. Sakra, k ÄŤemu tam nahoĹ™e vlastnÄ› doĹˇlo? Ta hadice se pĹ™ece nemohla pĹ™edĹ™Ăt o hranu otvoru. VĹľdyĹĄ celou dobu vĹˇechny bedlivÄ›

hlĂdal. KdyĹľ potĂˇpÄ›ÄŤ pĹ™iplul tÄ›snÄ› k nÄ›mu, vĹˇiml si Austin barvy jeho obliÄŤeje. Byl bĂlĂ˝ jako kĹ™Ăda. ZaÄŤal se proklĂnat, Ĺľe netrval na tom, aby byli vybaveni komunikaÄŤnĂmi prostĹ™edky ĂşplnÄ› vĹˇichni. MuĹľ ukĂˇzal prstem nad sebe.

â€žCo se dÄ›je, Kurte?â€ś zeptal se Zavala, kterĂ˝ je mezitĂm v pomalĂ˝ch kruzĂch obeplouval.

â€žAĹĄ se propadnu, jestli to tuĹˇĂm,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Austin.

ZvrĂˇtil hlavu a zahledÄ›l se na kamennou desku visĂcĂ nad otvorem. â€žMusĂme toho chlapa dostat do zvonu. PouĹľĂvĂˇ

sice zĂˇloĹľnĂ lĂˇhev, bez horkĂ© vody ale brzy zmrzne.

DopravĂm ho tam a cestou se porozhlĂ©dnu.â€ś Austin napĹ™Ăˇhl svou kovovou paĹľi, jako kdyby dĂˇmÄ›

nabĂzel rĂˇmÄ›. MuĹľ gesto pochopil a zaklesl se za ni loktem.

Trysky pro vertikĂˇlnĂ pohyb oĹľily a oni se vynoĹ™ili z vraku.

DruhĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤ nebyl nikde vidÄ›t.

Jak se tak Austin rozhlĂĹľel kolem sebe, spatĹ™il v Ĺˇeru nÄ›jakĂ˝ pohyb. Do svÄ›tla zĂˇĹ™ĂcĂho ze dna potĂˇpÄ›ÄŤskĂ©ho zvonu vplula jakĂˇsi podivnĂˇ postava. Na sobÄ› mÄ›la lesklĂ˝

kovovĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝ oblek pro prĂˇci ve velkĂ˝ch hloubkĂˇch, kterĂ˝ Austinovi pĹ™ipomĂnal obrovskĂ© brnÄ›nĂ tlustĂ©ho JindĹ™icha VIII.

Austin si okamĹľitÄ› pomyslel, Ĺľe cizĂ muĹľ je zĹ™ejmÄ›

odpovÄ›dnĂ˝ za problĂ©my, kterĂ© postihly jeho kolegu. Toto podezĹ™enĂ se za okamĹľik potvrdilo. MuĹľ totiĹľ zvedl ruku s nÄ›jakĂ˝m pĹ™edmÄ›tem, objevilo se mnoĹľstvĂ bublin a ve vodÄ›

se nÄ›co kovovÄ› zalesklo. Cosi jen tÄ›snÄ› minulo Austinovo pravĂ© rameno.

PotĂˇpÄ›ÄŤ, kterĂ©ho Austin doprovĂˇzel, se ho pustil a zaÄŤal divoce mĂˇvat ploutvemi. Co nejrychleji smÄ›Ĺ™oval ke zvonu.

KdyĹľ zmizel uvnitĹ™, obrĂˇtil Austin pozornost k dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂm vÄ›cem.

Ze tmy se totiĹľ vylouply dalĹˇĂ stĹ™ĂbĹ™itĂ© postavy a zamĂĹ™ily jeho smÄ›rem. Austin jich napoÄŤĂtal celkem pÄ›t, pak uĹľ ale na nic neÄŤekal, zapnul trysky pro pohyb smÄ›rem dolĹŻ a zmizel ve vraku.

44 KAPITOLA

â€žCo se to tam dole, k ÄŤertu, dÄ›je?â€ś KĹ™iÄŤel McGinty znepokojenÄ› do rĂˇdia. â€žJestli se hned nÄ›kdo nevynoĹ™Ă, tak si to zjistĂm sĂˇm!â€ś

â€žTo bych vĂˇm nedoporuÄŤoval,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Austin.

â€žObjevilo se tu Ĺˇest podobnÄ› oplechovanĂ˝ch chlapĹŻ a nechovajĂ se zrovna pĹ™Ăˇtelsky. Jeden se mÄ› prĂˇvÄ› pokusil zabĂt.â€ś McGinty explodoval jako sopka. â€žJeĹľĂĹˇi Kriste, to snad ne!â€ś Ozval se dalĹˇĂ hlas. ZnÄ›l tĂ©mÄ›Ĺ™ hystericky. â€žTy svinÄ› pĹ™eĹ™Ăzly Jackovu hadici!â€ś Byl to dosud nezvÄ›stnĂ˝

potĂˇpÄ›ÄŤ. HovoĹ™il ze zvonu. Austin ho okamĹľitÄ› poznal podle texasky protahovanĂ˝ch samohlĂˇsek. â€žJe v poĹ™Ăˇdku?â€ś â€žJo. Je tu se mnou. Je k smrti vydÄ›ĹˇenĂ˝, ale jinak mu nic nenĂ.â€ś â€žZĹŻstaĹ�te oba, kde jste,â€ś doporuÄŤil mu Austin.

â€žMcGinty, za jak dlouho mĹŻĹľete zvon vytĂˇhnout?â€ś â€žUĹľ mĂˇm ruku na spĂnaÄŤi.â€ś

â€žTak na nic neÄŤekejte a zaÄŤnÄ›te.â€ś â€žUĹľ je na cestÄ›. MĂˇm se spojit s pobĹ™eĹľnĂ strĂˇĹľĂ?â€ś â€žÄŚeta chlĂˇpkĹŻ od speciĂˇlnĂch jednotek by se sice hodila, kdybyste ale povolal bengĂˇlskĂ© kopinĂky, mÄ›lo by to stejnĂ˝

efekt. NeĹľ dorazĂ pomoc, bude po vĹˇem. Budeme se s tĂm muset vypoĹ™Ăˇdat sami.â€ś

â€žAustine, buÄŹte opatrnĂ˝. V poĹ™ĂˇdnĂ© rvaÄŤce jste uĹľ nebyl celĂ© roky. BoĹľe, kdyby to Ĺˇlo, hned bych se vydal dolĹŻ a rozbil pĂˇr hlav.â€ś

â€žTo bych bral. Nezlobte se, kapitĂˇne, ale musĂm konÄŤit.

Ciao.â€ś SvÄ›tlĂ© modrozelenĂ© oÄŤi za tmavĂ˝m plexisklem, kterĂ©

chrĂˇnilo AustinĹŻv obliÄŤej, byly tvrdĂ© jako kĂˇmen. VÄ›tĹˇina smrtelnĂkĹŻ by v AustinovÄ› situaci reagovala vydÄ›ĹˇenÄ›.

VÄ›dÄ›l, co je strach. Mohl s ÄŤistĂ˝m svÄ›domĂm klidnÄ› tvrdit, Ĺľe mu vlasy zbÄ›lely pĹ™i dÄ›suplnĂ˝ch zĂˇĹľitcĂch, kterĂ©

provĂˇzely jeho kariĂ©ru. Kdyby spatĹ™il, jak se k nÄ›mu blĂĹľĂ Ĺˇest bĂlĂ˝ch ĹľralokĹŻ, asi by zalitoval, Ĺľe si neobnovil ĹľivotnĂ pojistku. PĹ™Ăroda se ale nÄ›kdy chovĂˇ nevypoÄŤitatelnĂ©.

TĹ™ebaĹľe mu pohled na vetĹ™elce nahĂˇnÄ›l hrĹŻzu, uvÄ›domoval si, Ĺľe uvnitĹ™ hlinĂkovĂ˝ch skoĹ™Ăˇpek se nachĂˇzejĂ lidĂ©, bytosti omylnĂ© a zranitelnĂ©.

Hlavou mu bleskla vzpomĂnka na marockĂ˝ incident.

JedinĂ˝ rozdĂl spoÄŤĂval v tom, Ĺľe nynĂ k Ăştoku doĹˇlo pod vodou. ChtÄ›li ten mluvĂcĂ kĂˇmen, a oni jim stĂˇli v cestÄ›.

DalĹˇĂ filozofovĂˇnĂ by bylo nebezpeÄŤnĂ©. MyĹˇlenky nÄ›kdy pĹŻsobĂ stejnÄ› jako kluzkĂˇ banĂˇnovĂˇ slupka. SpĂĹˇ neĹľ inteligenci teÄŹ potĹ™ebuje mazanost. Vlk taky na svou koĹ™ist nemyslĂ dĹ™Ăv, neĹľ ji ulovĂ. Austin nÄ›kde v mozku aktivoval centrum pro krizovĂ© situace a zaÄŤal se Ĺ™Ădit pouze instinkty.

PodivnĂˇ ztuhlost, kterĂˇ ho tĂ©mÄ›Ĺ™ ochromila, kdyĹľ poprvĂ©

spatĹ™il ĂştoÄŤnĂky, zmizela a jeho tÄ›lem se rozlilo teplo. Dech se mu zklidnil a srdce pĹ™eĹˇlo na pomalejĹˇĂ rytmus. VelkĂ©

iluze si ale nedÄ›lal. Vlk mĂˇ na rozdĂl od nÄ›j drĂˇpy a tesĂˇky.

Zavala rozmluvu s McGintym samozĹ™ejmÄ› slyĹˇel. â€žTak co podnikneme, Kurte?â€ś zeptal se potĂ©. SvĂˇ slova sice pronesl plynule, v jeho tĂłnu ale bylo moĹľno rozpoznat znepokojenĂ.

â€žNechĂˇme je, aĹĄ se za nĂˇmi vypravĂ. My tenhle prostor znĂˇme. Oni ne. Budeme ale potĹ™ebovat nÄ›jakĂ© zbranÄ›.â€ś â€žTo je moje specialita. Po nÄ›ÄŤem se kouknu.â€ś Zavala se znovu vydal k pancĂ©Ĺ™ovĂ©mu vozu. â€žĹ tĂpacĂ kleĹˇtÄ›. Co majĂ oni?â€ś

â€žNevĂm. PĹŻvodnÄ› jsem si myslel, Ĺľe to je harpuna. TeÄŹ

si ale nejsem jist.â€ś

Zavala vĂ˝hruĹľnÄ› zamĂˇval kleĹˇtÄ›mi. â€žJestli se nĂˇm k nim podaĹ™Ă pĹ™iblĂĹľit dostateÄŤnÄ› blĂzko, tak jim do tÄ›ch jejich obleÄŤkĹŻ udÄ›lĂˇm pĂˇr vÄ›tracĂch otvorĹŻ.â€ś ĂšpornÄ› pĹ™emĂ˝ĹˇlejĂcĂ Austin se najednou zarazil. ZĂral pĹ™es Zavalu na otevĹ™enĂ© dveĹ™e pancĂ©Ĺ™ovĂ©ho vozu, jako by byl svÄ›tlĂ˝m ÄŤtyĹ™ĂşhelnĂkem zĂˇĹ™ĂcĂm ve tmÄ› hypnotizovĂˇn.

Vydal se k nÄ›mu. UvnitĹ™ jeĹˇtÄ› stĂˇle svĂtily pĹ™enosnĂ©

halogenovĂ© lampy, kterĂ© pouĹľĂvali bÄ›hem vyproĹˇĹĄovĂˇnĂ kamennĂ© desky.

â€žMoĹľnĂˇ mĂˇm lepĹˇĂ nĂˇpad,â€ś Ĺ™ekl. â€žTohle bude na jednoho staÄŤit. Co s ostatnĂmi?â€ś

â€žBudeme improvizovat.â€ś

Zavala zvedl nĹŻĹľky, takĹľe vypadal jako indiĂˇnskĂ˝

bojovnĂk, kterĂ˝ se chystĂˇ zaĂştoÄŤit s tomahavkem na jĂzdnĂ pluk vyzbrojenĂ˝ puĹˇkami, a zamĂĹ™il do vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂ ÄŤĂˇsti vnitĹ™ku vozu, k mĂstu, kterĂ© sousedilo s motorovĂ˝m prostorem. Austin si mezitĂm vybral dvÄ› schrĂˇnky na klenoty a zaÄŤal je pĂˇÄŤit.

Bylo to jako otvĂrat krabice plnĂ© hvÄ›zd. TĹ™pyt diamantĹŻ, safĂrĹŻ a rubĂnĹŻ byl oslĹ�ujĂcĂ dokonce i pod vodou. Vyrovnal schrĂˇnky peÄŤlivÄ› vedle sebe hned ve dveĹ™Ăch, aby na nÄ› bylo dobĹ™e vidÄ›t, a zezadu je podepĹ™el. Pro zdramatizovĂˇnĂ celĂ©

scĂ©ny pĹ™idal nÄ›kolik lebek, pak vĹŻz opustil a odplul od nÄ›j tak daleko, Ĺľe ho ponurĂˇ tma vlĂˇdnoucĂ ve zbytku lodnĂho vraku zcela pohltila. OtoÄŤil se, zĹŻstal nehybnÄ› trÄŤet ve vodÄ›

a pozornÄ› sledoval prostor mezi vozem a otvorem v trupu lodi. I kdyĹľ uvnitĹ™ jeho potĂˇpÄ›ÄŤskĂ©ho odÄ›vu bylo sucho a trochu chladno, na kĹŻĹľi cĂtil pot. PoblĂĹľ otvoru se objevila matnĂˇ zĂˇĹ™e a do vraku vplula dvojice potĂˇpÄ›ÄŤĹŻ. Zezdola to vypadalo, jako kdyĹľ se do krĂˇliÄŤĂ nory vydĂˇvajĂ za koĹ™istĂ dvÄ› fretky. SvĂtilny vetĹ™elcĹŻ probodĂˇvaly tmu a pĂˇtravÄ›

prozkoumĂˇvaly okolĂ. KdyĹľ Austin vidÄ›l, jak opatrnÄ› se oba potĂˇpÄ›ÄŤi noĹ™Ă do vraku, vzpomnÄ›l si na vnitĹ™nĂ nejistotu, s jakou se on i Zavala sami poprvĂ© vydĂˇvali dovnitĹ™, na nervozitu z neznĂˇma a sloĹľitĂ© pĹ™izpĹŻsobovĂˇnĂ se tomuto dezorientujĂcĂmu pĹ™evrĂˇcenĂ©mu svÄ›tu, kde pojmy jako nahoĹ™e ÄŤi dole pĹ™estĂˇvajĂ mĂt jakĂ˝koli uĹľiteÄŤnĂ˝ vĂ˝znam.

PrĂˇvÄ› na takovou poÄŤĂˇteÄŤnĂ nejistotu u cizĂch potĂˇpÄ›ÄŤĹŻ

spolĂ©hal. A na pĹ™irozenou snahu lidskĂ˝ch oÄŤĂ zamÄ›Ĺ™it se na jedinĂ˝ viditelnĂ˝ objekt v jinak temnĂ© prĂˇzdnotÄ›. Na pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz, kterĂ˝ vypadĂˇ, jako by se ztratil v prostoru i ÄŤase.

PotĂˇpÄ›ÄŤi se chvĂli nerozhodnÄ› pohybovali sem a tam.

ZĹ™ejmÄ› se domlouvali, co podniknou, a zvaĹľovali moĹľnost, Ĺľe padnou do lĂ©ÄŤky. Pak se spoleÄŤnÄ› vydali k vozu. Pomalu se k nÄ›mu blĂĹľili, bojujĂce s proudem, aĹľ se nakonec ocitli pĹ™ed autem a jejich lesklĂˇ kovovĂˇ tÄ›la vytvoĹ™ila ve dveĹ™nĂm prostoru nezĹ™etelnÄ› ohraniÄŤenĂ© siluety.

Austin zaklel. PotĂˇpÄ›ÄŤi byli tÄ›snÄ› vedle sebe. Jestli zĹŻstanou v tĂ©to pozici, mĹŻĹľe na svĹŻj plĂˇn zapomenout. A moĹľnĂˇ stejnÄ› tak i na to, Ĺľe by jeĹˇtÄ› nÄ›kdy spatĹ™il slunce.

Pak zasĂˇhla lidskĂˇ pĹ™irozenost. Jeden potĂˇpÄ›ÄŤ druhĂ©ho odstrÄŤil. ZĹŻstal pĹ™ed dveĹ™nĂm otvorem sĂˇm, lehce naklonÄ›nĂ˝, s hlavou strÄŤenou dovnitĹ™. Austinovy rty se zkroutily do krutĂ©ho ĂşĹˇklebku. StrkĂˇnĂ do lidĂ se nevyplĂˇcĂ, hochu.

â€žNavrhuji

taranovacĂ rychlost,â€ś

Ĺ™ekl

Zavalovi.

â€žOdpoÄŤĂtĂˇvĂˇnĂ zahĂˇjeno,â€ś ozvala se odpovÄ›ÄŹ. Austin, nasmÄ›rovanĂ˝ pĹ™Ămo k zadnĂ ÄŤĂˇsti auta, pustil obÄ›

horizontĂˇlnĂ trysky naplno. NeĹľ se pĹŻltunovĂ˝ odÄ›v vypoĹ™Ăˇdal se setrvaÄŤnostĂ a odporem vody, chvĂli to trvalo, pak ale zaÄŤal nabĂrat rychlost.

Ĺ�Ătil se na vĹŻz jako bowlingovĂˇ koule zacĂlenĂˇ na poslednĂ stojĂcĂ kuĹľelku a jen se modlil, aby potĂˇpÄ›ÄŤ zĹŻstal na mĂstÄ›. PĹ™edstava vÄ›ÄŤnosti sdĂlenĂ© se Zavalou, kterĂ˝ mu bude neustĂˇle pĹ™edhazovat, Ĺľe svĂ© poslednĂ pozemskĂ© chvĂle strĂˇvil imitovĂˇnĂm tahacĂ harmoniky, ho rozhodnÄ› nelĂˇkala.

Ĺ tÄ›stĂ ho ale neopustilo. PotĂˇpÄ›ÄŤ se ani nehnul. ZĂral na klenoty a zĹ™ejmÄ› se pokouĹˇel vymyslet zpĹŻsob, jak je z vraku dostane ven.

Austin mĂĹ™il na Ĺˇirokou kovovou zadnici, pĹ™Ămo pod plastikovĂ˝ kryt, kterĂ˝ se jako ĹľelvĂ krunĂ˝Ĺ™ klenul nad lahvemi se stlaÄŤenĂ˝m vzduchem. A kruci, jsem moc nĂzko, uvÄ›domil si a pomocĂ trysek svou drĂˇhu jemnÄ› opravil.

Tak je to sprĂˇvnÄ›, pochvĂˇlil se.

â€žTeÄŹ!â€ś vykĹ™ikl, tĹ™ebaĹľe vÄ›dÄ›l, Ĺľe nenĂ nutnĂ© zvyĹˇovat hlas.

KdyĹľ se jeho cĂl pĹ™iblĂĹľil, pokusil se zaujmout tutĂ©Ĺľ polohu jako kluk, kterĂ˝ chce pĹ™i skoku do bazĂ©nu vĹˇechny okolo pocĂˇkat, kovovĂ© klouby ho ale v pohybu znaÄŤnÄ›

omezovaly, takĹľe vĂ˝sledkem byla jen lehce pokrÄŤenĂˇ kolena a pozice ÄŤlovÄ›ka sedĂcĂho na neviditelnĂ˝ch sanĂch.

Zavala mezitĂm horeÄŤnatÄ› pracoval. Ĺ tĂpacĂmi kleĹˇtÄ›mi se pomalu prokousĂˇval prameny jednoho z lan, kterĂˇ drĹľela na stÄ›nÄ› pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz. Ĺ lo to celkem dobĹ™e, jen se bĂˇl, aby lano nepĹ™eruĹˇil pĹ™ĂliĹˇ brzy. KdyĹľ uslyĹˇel AustinĹŻv pokyn, sevĹ™el pevnÄ› dlouhĂˇ ramena kleĹˇtĂ a pouĹľil veĹˇkerou sĂlu, kterou jeho paĹľe zĂskaly, kdyĹľ se jeĹˇtÄ› motal kolem ringu a nekoneÄŤnĂ© hodiny mlĂˇtil do boxovacĂho pytle. StĹ™ed lana byl zĹ™ejmÄ› z jinĂ©ho, pevnÄ›jĹˇĂho materiĂˇlu, a tak narazil na urÄŤitĂ˝

odpor, ten ale netrval dlouho a obÄ› ostĹ™Ă pronikla zbĂ˝vajĂcĂmi prameny jako tesĂˇky Ĺˇelmy kĹŻĹľĂ koĹ™isti.

Austin se jeĹˇtÄ› na poslednĂ chvĂli pokusil nohy natĂˇhnout dopĹ™edu, nakonec ale do kovovĂ©ho zadku potĂˇpÄ›ÄŤe zamilovanÄ› zĂrajĂcĂho na Ĺˇperky narazil koleny. Bez svĂ©ho obleku by si je urÄŤitÄ› rozmlĂˇtil, tuhĂ˝ kovovĂ˝ krunĂ˝Ĺ™ ale nĂˇraz absorboval. PotĂˇpÄ›ÄŤ byl mrĹˇtÄ›n dopĹ™edu, jako kdyby do nÄ›j narazila lokomotiva, a hlavou napĹ™ed zmizel v autÄ›.

Austin se od muĹľe odrazil a zaÄŤal ve vodÄ› rotovat.

PotĂˇpÄ›ÄŤ se sice pokusil z pancĂ©Ĺ™ovĂ©ho vozu dostat, zachytil se ale tryskami za plechovĂ© regĂˇly a zĹŻstal vÄ›zet uvnitĹ™. Austinovi to v tu chvĂli bylo jedno. MÄ›l totiĹľ svĂ©

vlastnĂ starosti - zatĂmco vĂĹ™il prostorem, pouĹˇtÄ›l postupnÄ›

jednotlivĂ© trysky a snaĹľil se vymyslet takovou kombinaci, kterĂˇ by ho stabilizovala.

Do toho se ozval ZavalĹŻv vĂ˝kĹ™ik: â€žBomby svrĹľeny!â€ś KdyĹľ lano povolilo, pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz se zhoupnul a zĹŻstal na stÄ›nÄ› viset tak, Ĺľe jeho pĹ™ednĂ ÄŤĂˇst smÄ›Ĺ™ovala tĂ©mÄ›Ĺ™ kolmo dolĹŻ. Zavala, kterĂ˝ se mezitĂm stihnul pĹ™esunout trochu stranou, se zaÄŤal obĂˇvat, Ĺľe vĹŻz v tĂ©to poloze zĹŻstane, zbĂ˝vajĂcĂ lano ale vydrĹľelo vzdorovat vĂˇze auta jen chvĂli.

Prasklo a pancĂ©Ĺ™ovĂ˝ vĹŻz se odlepil od zdi. ProletÄ›l tmou a v oblaku zvĂĹ™enĂ©ho bahna se i s kostmi svĂ˝ch dĂˇvnĂ˝ch strĂˇĹľcĹŻ, Ĺˇperky a zaklĂnÄ›nĂ˝m neĹˇĹĄastnĂkem zaboĹ™il do vrakoviĹˇtÄ›.

To vĹˇe trvalo jen nÄ›kolik vteĹ™in. SvĂ˝m kolegou odmrĹˇtÄ›nĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤ AustinĹŻv Ăştok zahlĂ©dl a vidÄ›l i nĂˇslednĂ˝

pĂˇd automobilu, okamĹľitÄ› se ale z pĹ™ekvapenĂ vzpamatoval.

KdyĹľ Austin koneÄŤnÄ› zase zĂskal stabilitu a svÄ›t se s nĂm uĹľ skoro pĹ™estal houpat, zabodlo se mu do oÄŤĂ ostrĂ© svÄ›tlo z potĂˇpÄ›ÄŤovy svĂtilny. OkamĹľitÄ› zareagoval a aktivoval hornĂ trysky, vÄ›dÄ›l ale, Ĺľe neĹľ klesne alespoĹ� o pĂˇr yardĹŻ, bude pro protivnĂka pĹ™edstavovat snadnĂ˝ cĂl. Zatnul zuby a pokusil se pĹ™ipravit na bolest, kterĂˇ nevyhnutelnÄ› pĹ™ijde.

OslepujĂcĂ svÄ›telnĂ˝ kuĹľel zĹŻstal chvĂli namĂĹ™en na nÄ›j, pak ale kmitl do strany a nepĹ™Ătel sebou zaÄŤal divoce zmĂtat.

Zavala!

KdyĹľ Joe spatĹ™il, Ĺľe se Austin dostal do nesnĂˇzĂ, pĹ™iblĂĹľil se zezadu k cizĂmu potĂˇpÄ›ÄŤi, zahĂˇknul se loktem za jeho pravou paĹľi, tedy ruku, v nĂĹľ tĹ™Ămal zbraĹ�, a vyvedl ho z rovnovĂˇhy. Jejich boj pĹ™ipomĂnal zpomalenĂ˝ zĂˇbÄ›r dvou monstrĂłznĂch, do sebe zaklesnutĂ˝ch robotĹŻ. Zavala brzy pochopil, Ĺľe ĹˇtĂpacĂ kleĹˇtÄ›, kterĂ© tĹ™ĂmĂˇ v levĂ©m mechanickĂ©m klepetu, mu asi k uĹľitku nebudou. Jeho protivnĂk evidentnÄ› nehodlĂˇ jen tak nehybnÄ› ÄŤekat, aĹľ uskuteÄŤnĂ svĹŻj zĂˇmÄ›r a udÄ›lĂˇ mu do kovovĂ©ho krunĂ˝Ĺ™e vÄ›tracĂ otvor. DlouhĂ˝m pobytem pod vodou jiĹľ ponÄ›kud unavenĂ˝ Zavala zaÄŤal ochabovat, jeho sevĹ™enĂ povolovalo, protivnĂkova paĹľe se pomalu osvobozovala. Budeme improvizovat, vzpomnÄ›l si na svĂˇ vlastnĂ slova. Zvedl kleĹˇtÄ›

a vrazil je nepĹ™Ăteli do jednĂ© z trysek pro horizontĂˇlnĂ pohyb.

Rukojeti kleĹˇtĂ poskoÄŤily, vytrhly se mu, zĂˇroveĹ� se ale uvnitĹ™ trysky rozletÄ›la na kusy rychle se otĂˇÄŤejĂcĂ vrtule.

Zavala se od muĹľe odstrÄŤil. PotĂˇpÄ›ÄŤ se pokusil zmizet, kdyĹľ ale pustil obÄ› trysky naplno, zaÄŤal okamĹľitÄ› rotovat a zmizel ve tmÄ› jako k zemi se Ĺ™ĂtĂcĂ letadlo.

PotĂˇpÄ›ÄŤova zbraĹ�, kterĂˇ byla vyvĂˇĹľena tak, aby mÄ›la neutrĂˇlnĂ vzplĂ˝vavost, zĹŻstala nehybnÄ› viset ve vodÄ›. Austin se po nĂ natĂˇhl a uchopil ji klepetem. JejĂ konstrukce byla sice primitivnĂ, pouĹľitĂ© materiĂˇly ale pĹ™edstavovaly to nejlepĹˇĂ, co souÄŤasnĂ˝ metalurgickĂ˝ prĹŻmysl nabĂzel. Pod vodou, kde se klasickĂ© palnĂ© zbranÄ› nedaly pouĹľĂt, to byl dokonalĂ˝ vraĹľednĂ˝ nĂˇstroj. SouÄŤĂˇstĂ zbranÄ› bylo i pouzdro na Ĺˇest krĂˇtkĂ˝ch kovovĂ˝ch ĹˇĂpĹŻ. Ty byly na jednom konci opatĹ™eny stabilizaÄŤnĂmi ploĹˇkami, na opaÄŤnĂ©m pak ÄŤtveĹ™icĂ jako bĹ™itva ostrĂ˝ch sbĂhajĂcĂch se ÄŤepelĂ, kterĂ© by jeho hlinĂkovĂ˝m skafandrem urÄŤitÄ› bez problĂ©mu pronikly.

RozmÄ›rnĂ© ovlĂˇdacĂ prvky byly tak jednoduchĂ©, Ĺľe pĹ™ipravit zbraĹ� k vĂ˝stĹ™elu bylo moĹľnĂ© i mechanickĂ˝m klepetem.

â€žCo je to?â€ś zeptal se tÄ›Ĺľce oddechujĂcĂ Zavala, kdyĹľ pĹ™iplul blĂĹľ.

â€žVypadĂˇ to jako nÄ›jakĂˇ modernĂ verze kuĹˇe.â€ś â€žKuĹˇe! PoslednÄ› to byly soubojovĂ© pistole,â€ś Ĺ™ekl na to Zavala hlasem, z kterĂ©ho zaznĂval Ăşdiv i znechucenĂ zĂˇroveĹ�. â€žPĹ™ĂĹˇtÄ› po tÄ›ch chlapech budeme hĂˇzet Ĺˇutry.â€ś â€žKdyĹľ chceĹˇ nÄ›co zadarmo, nemĹŻĹľeĹˇ si vybĂrat, Joe.

ZajĂmalo by mÄ›, jestli tahle vÄ›c skuteÄŤnÄ› funguje.â€ś Austin pozvedl zbraĹ� pĹ™ed sebe a zkusil ji jen tak do prostoru namĂĹ™it. â€žVypadĂˇ to, Ĺľe ano. PoÄŤĂtĂˇm, Ĺľe na vÄ›tĹˇĂ vzdĂˇlenost ale nebude moc pĹ™esnĂˇ.â€ś

â€žTo budeĹˇ mĂt moĹľnost uĹľ za chvĂli zjistit. TĂˇmhle nahoĹ™e mĂˇme nÄ›jakou nĂˇvĹˇtÄ›vu.â€ś

Nad otvorem se objevila dvÄ› mdlĂˇ svÄ›tĂ˝lka a vplula do vraku. DalĹˇĂ dva potĂˇpÄ›ÄŤi, oba ozbrojenĂ a zĹ™ejmÄ› i odhodlanĂ vĂ©st si lĂ©pe neĹľ jejich kolegovĂ©.

â€žPoÄŤĂtĂˇm, Ĺľe s tÄ›mi to tak snadnĂ© nebude,â€ś prohlĂˇsil Austin. â€žUrÄŤitÄ› majĂ vĹˇichni rĂˇdiovĂ© spojenĂ, takĹľe uĹľ vÄ›dĂ, co mohou ÄŤekat.â€ś

â€žNa naĹˇĂ stranÄ› je ale Ĺ™ada vĂ˝hod. NetuĹˇĂ, Ĺľe jsme ozbrojeni. A nevÄ›dĂ, alespoĹ� prozatĂm, kde jsme.â€ś Austin si v duchu probral vĹˇechny moĹľnosti. MĹŻĹľou nÄ›kam zalĂ©zt a schovat se, po nÄ›jakĂ© dobÄ› se ale unavĂ, znervĂłznĂ a prozradĂ se. Tyhle skafandry navĂc na takovĂ©

hrĂˇtky nejsou stavÄ›ny. Baterie se vybijĂ nebo jim dojde vzduch.

â€žDobrĂˇ, tak se jim tedy ukĂˇĹľeme. Kdybych mÄ›l minci, tak bychom si mohli hodit o to, kdo si zahraje na nĂˇvnadu, jenĹľe ĹľĂˇdnou nemĂˇm. UĹľ jsi se nÄ›kdy pokouĹˇel imitovat svatojĂˇnskou muĹˇku?â€ś

â€žJen se nestarej a radÄ›ji mÄ›j v pohotovosti tu svou kuĹˇi, Robine Hoode.â€ś

VetĹ™elci se zastavili. PrĂˇvÄ› si totiĹľ vĹˇimli svĂ©ho druha, jak v divokĂ˝ch spirĂˇlĂˇch poletuje nĂˇkladovĂ˝m prostorem.

Zavala rozsvĂtil vĹˇechny lampy a reflektory, kterĂ˝mi byl jeho skafandr vybaven, a pro efekt nÄ›kolikrĂˇt zvĂ˝Ĺˇil a zase snĂĹľil intenzitu svÄ›tla. Na okamĹľik zĹŻstal na mĂstÄ› jako nÄ›jakĂ˝ bizarnĂ silniÄŤnĂ ukazatel. Pak zmizel. TakovĂ©

pĹ™edstavenĂ jejich pozornost nemohlo neupoutat. ĂštoÄŤnĂci zamĂĹ™ili k mĂstu, kde ho spatĹ™ili naposledy. JenĹľe on uĹľ tam nebyl. PĹ™esunul se o nÄ›kolik metrĹŻ doprava. ZĂˇblesk svÄ›tla.

Blik. Blik. Lampy zabudovanĂ© do ÄŤelnĂho a hrudnĂho ochrannĂ©ho krunĂ˝Ĺ™e se rozsvĂtily a zase zhasly. Posunul se o kus dĂˇl. RozsvĂtil. Zhasnul.

VĂ˝slednĂ˝ efekt byl pĹ™ekvapivĂ˝ dokonce i pro Austina, kterĂ˝ vÄ›dÄ›l, co se to vlastnÄ› dÄ›je. Jako by celĂ˝ prostor nevyplĹ�ovalo nic jinĂ©ho neĹľ spousta naklonovanĂ˝ch ZavalĹŻ.

â€žNikdy mÄ› ani ve snu nenapadlo, Ĺľe jednou skonÄŤĂm jako dĂˇlniÄŤnĂ vĂ˝straĹľnĂ˝ blikaÄŤ,â€ś ozval se Zavala. â€žMĂˇma by na tebe byla pyĹˇnĂˇ, Joe. Funguje to. PĹ™ibliĹľujĂ se.â€ś Bylo jen zĂˇleĹľitostĂ ÄŤasu, kdy se ocitnou pĹ™Ămo nad Zavalou. â€žJeĹˇtÄ›

jednou, Joe,â€ś Ĺ™ekl Austin. â€žJsem pĹ™Ămo za tebou.â€ś Zavala se znovu na okamĹľik rozzĂˇĹ™il jako vĂˇnoÄŤnĂ stromeÄŤek. ĂštoÄŤnĂci zvĂ˝Ĺˇili rychlost a vyrazili k mĂstu, kde ho naposledy vidÄ›li.

PĹ™Ămo proti Austinovi.

Zvedl zbraĹ� do vĂ˝Ĺˇe ramen. â€žJoe, mĂˇĹˇ pÄ›t vteĹ™in, abys uhnul z palebnĂ© linie,â€ś Ĺ™ekl pevnĂ˝m hlasem. â€žTak hejbni kostrou.â€ś

â€žJedu dolĹŻ,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Zavala, jako kdyby s nĂm komunikoval ve dveĹ™Ăch vĂ˝tahu. Klesl o nÄ›kolik yardĹŻ.

Austin upĂral oÄŤi na nejbliĹľĹˇĂ svÄ›tlo a v duchu pomalu poÄŤĂtal. KdyĹľ si byl jist, Ĺľe je Zavala v bezpeÄŤĂ, zatĂˇhl za spouĹˇtÄ›cĂ mechanismus zbranÄ›. KdyĹľ ĹˇĂpovitĂˇ stĹ™ela vyrazila vpĹ™ed, ucĂtil slabĂ˝ zpÄ›tnĂ˝ nĂˇraz. Let kovovĂ©ho ĹˇĂpu oÄŤima sledovat nemohl, cĂl ale urÄŤitÄ› neminul, neboĹĄ svÄ›telnĂ˝

paprsek na pravĂ© stranÄ› zaÄŤal divoce poletovat ze strany na stranu.

Austin napjal znovu tÄ›tivu kuĹˇe a nachystal si dalĹˇĂ stĹ™elu. Ve tmÄ› a pomocĂ klepet to nebylo zrovna jednoduchĂ©, a tak pĹ™i tom nÄ›kolikrĂˇt zaklel. Ve chvĂli, kdy uĹľ se chystal k dalĹˇĂmu vĂ˝stĹ™elu, pochopil druhĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤ, co se stalo, a zhasnul svÄ›tlo. Austin i pĹ™esto vystĹ™elil, vnitĹ™nÄ› vĹˇak cĂtil, Ĺľe se netrefil.

â€žJednoho jsem provrtal, Joe. DruhĂ©ho minul. Zkusme ho najĂt. MĂˇm zbraĹ�, tak pĹŻjdu prvnĂ.â€ś ZahledÄ›l se do tmy. ZbyteÄŤnÄ›. Bude to muset risknout.

KdyĹľ rozsvĂtil vĹˇechna svÄ›tla zabudovanĂˇ do pĹ™ednĂ ÄŤĂˇsti skafandru i ÄŤelnĂ lampu, spatĹ™il pohyb. ZamĂĹ™il tĂm smÄ›rem.

â€žSnaĹľĂ se dostat k otvoru.â€ś

â€žVidĂm ho,â€ś Ĺ™ekl Zavala, â€žjsem pĹ™Ămo za tebou.â€ś Vyrazili za koĹ™istĂ jako dva balony protiletadlovĂ© barĂˇĹľe vypuĹˇtÄ›nĂ© pĹ™i leteckĂ©m Ăştoku. Jak se tak Austin se Zavalou v zĂˇvÄ›su Ĺ™Ătil vodou, byl bez sebe vzruĹˇenĂm, nemohl si ale pomoci a musel myslet na to, Ĺľe tohle je zĹ™ejmÄ› ta nejpodivnÄ›jĹˇĂ bitva vĹˇech dob. MuĹľi uzavĹ™enĂ do kovovĂ˝ch schrĂˇnek se seĹˇli v obrovitĂ©m nĂˇkladovĂ©m prostoru kdysi dĂˇvno potopenĂ© lodÄ›, aby tam starodĂˇvnĂ˝mi zbranÄ›mi svedli boj na Ĺľivot a na smrt.

PrchajĂcĂ stĂn se mihnul otvorem a byl ten tam.

ÄŚert aby to vzal. â€žPozdÄ›, Joe.â€śAustin zpomalil. â€žUĹľ je ve volnĂ©m prostoru.â€ś

â€žĹ�Ăkal jsi, Ĺľe jich je Ĺˇest. Jeden se zĹ™Ătil s autem.

DruhĂ©ho jsi proĹˇpikoval a tĹ™etĂ dÄ›lĂˇ kolo kolo mlĂ˝nskĂ˝.

TakĹľe zbĂ˝vajĂ tĹ™i.â€ś

â€žTo byl jen odhad. PĹ™Ăsahat bych na to nemohl. Jestli si vzpomĂnĂˇĹˇ, tak tenkrĂˇt na Nereu mi poÄŤty moc neĹˇly.â€ś â€žJak bych mohl zapomenout? TeÄŹ ale navrhuji, abychom to tu zabalili,â€ś Ĺ™ekl unavenÄ›. Jsem utahanĂ˝ jako kĹŻĹ�, musĂm na zĂˇchod a tuhle sobotu mĂˇm rande s jednou krĂˇsnou lobbistkou ve sluĹľbĂˇch zemÄ›dÄ›lcĹŻ. Tak nĂˇdhernÄ›

modrĂ© oÄŤi jsi, Kurte, jeĹˇtÄ› v ĹľivotÄ› nevidÄ›l.â€ś AĹľ jednoho dne, pomyslel si Austin, zaÄŤnou vÄ›dci zkoumat Zavalovo libido, objevĂ tu nejvÄ›tĹˇĂ sĂlu v dosud znĂˇmĂ©m vesmĂru.

â€žNechtÄ›l bych stĂˇt v cestÄ› tvĂ˝m sexuĂˇlnĂm touhĂˇm, Joe.

To by mohlo bĂ˝t nebezpeÄŤnĂ©. Mimochodem, ty jsi tady vĂ˝zbrojnĂ dĹŻstojnĂk. NemĂˇĹˇ nÄ›co schovanĂ©ho v rukĂˇvu?â€ś â€žMĂˇm pocit, Ĺľe jsem tu nÄ›kde vidÄ›l hadici od hoĹ™Ăˇku.â€ś Zavala vystoupal nÄ›kolik yardĹŻ a popadl houpajĂcĂ se hoĹ™Ăˇk.

â€žMĂˇm ho. NevĂm ale, k ÄŤemu nĂˇm bude. Hej, ten kĂˇmen je pryÄŤ.â€ś

Austin se k nÄ›mu pĹ™ipojil a oba pak zamĂĹ™ili blĂĹľ k otvoru v trupu lodÄ›. V mĂstÄ›, kde se pĹ™edtĂm pod svĂ˝mi vzduchem naplnÄ›nĂ˝mi pontony vznĂˇĹˇela kamennĂˇ deska, se modrozelenou vodou prohĂˇnÄ›ly jen nÄ›jakĂ© nosatĂ© ryby.

â€žMuseli ji Ĺˇlohnout, kdyĹľ jsme se dole bavili.â€ś Austin si prĹŻbÄ›h krĂˇdeĹľe pokusil pĹ™edstavit. â€žPotĹ™ebujĂ mĂt alespoĹ�

dva potĂˇpÄ›ÄŤe pĹ™Ămo u desky. MajĂ teÄŹ asi plnĂ© ruce prĂˇce.

Ani ve snu je nenapadne, Ĺľe bychom po nich mohli jĂt.â€ś â€žTak na co ÄŤekĂˇme?â€ś odvÄ›til Zavala. Zahodil nepotĹ™ebnĂ˝

hoĹ™Ăˇk a oba pustili naplno spodnĂ trysky. Propluli otvorem a ocitli se opÄ›t ve volnĂ©m prostoru. K hladinÄ› chladnĂ©ho temnĂ©ho Atlantiku to mÄ›li sice jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd pÄ›knÄ› daleko, Austin byl ale rĂˇd, Ĺľe se alespoĹ� zbavili klaustrofobnĂ temnoty panujĂcĂ uvnitĹ™ Doriova trupu.

PotĂˇpÄ›ÄŤskĂ˝ zvon zmizel rovnÄ›Ĺľ, a tak jedinĂ˝ zdroj svÄ›tla pĹ™edstavovaly vodou jiĹľ notnÄ› pĹ™efiltrovanĂ© sluneÄŤnĂ paprsky. GigantickĂ˝ trup Andrea Dorii, naĹˇedlĂ˝ v jejich bezprostĹ™ednĂ blĂzkosti, vĹˇude jinde uĹľ ale ponuĹ™e ÄŤernĂ˝, se tĂˇhl do ztracena. Austin zahlĂ©dl v dĂˇlce jakĂ˝si kovovĂ˝ tĹ™pyt, mohla to ale bĂ˝t jen nÄ›jakĂˇ ryba. Co by dal za to, kdyby si mohl protĹ™Ăt oÄŤi. Zkusil je alespoĹ� na chvĂli zavĹ™Ăt, aby si odpoÄŤinuly. Nepomohlo to. VĹˇude jen monotĂłnnĂ namodralĂ©

pĹ™ĂĹˇeĹ™Ă. PoÄŤkat.

SpatĹ™il to znova. Byl si tĂm jist. â€žMĂˇm pocit, Ĺľe je vidĂm blĂzko pĹ™ĂdÄ›.â€ś Trochu vystoupali a pak jako dva stĂhacĂ letouny v ĂştoÄŤnĂ© formaci vyrazili k pĹ™Ădi. Zavala zaregistroval nÄ›jakĂ˝ pohyb a upozornil na to Austina. Byla tam. KamennĂˇ deska se zvolna sunula vodou. Dva potĂˇpÄ›ÄŤi po stranĂˇch. Ĺ ikmo vzhĹŻru se kamsi do Ĺˇera tĂˇhlo lano, na jehoĹľ konci mohli jen tuĹˇit tĹ™etĂho muĹľe. â€žZkusĂme je postraĹˇit. PosviĹĄ mi na nÄ›, trochu si zastĹ™ĂlĂm.â€ś Na desku i oba potĂˇpÄ›ÄŤe dopadlo svÄ›tlo. PotĂˇpÄ›ÄŤi zrychlili, jako by se snad domnĂvali, Ĺľe se jim i s deskou podaĹ™Ă utĂ©ci. Austin co nejpeÄŤlivÄ›ji zamĂĹ™il, aby netrefil ĹľĂˇdnĂ˝ z vakĹŻ, a vystĹ™elil.

KovovĂ˝ ĹˇĂp se, alespoĹ� on mÄ›l ten pocit, odrazil od desky.

PotĂˇpÄ›ÄŤi vĹˇeho nechali a vzali ploutve na ramena. TaĹľnĂ©

lano se provÄ›silo. Deska zaÄŤala zpomalovat a nakonec se zastavila pĹ™Ămo nad mĹŻstkem Dorii.

â€žNech je, Joe, aĹĄ si klidnÄ› utĂkajĂ. MusĂme se postarat o tuhle vÄ›ciÄŤku.â€ś

Klesli k desce a zaÄŤali ji tĂˇhnout zpĂˇtky k otvoru, k nÄ›muĹľ, jak doufali, jim McGinty zase spustĂ zvon. Nebylo to jednoduchĂ©, protoĹľe se nepotĂ˝kali pouze s deskou, ale i proudem, kterĂ˝ se do nich tentokrĂˇt opĂral pĹ™Ămo zepĹ™edu.

V AustinovĂ˝ch sluchĂˇtkĂˇch to zaskĹ™Ăpalo. â€žTady McGinty. Jste v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žJo, oba. MĂˇme ten kĂˇmen. SnaĹľĂme se ho dostat zpĂˇtky k otvoru. MĹŻĹľete spustit zvon.â€ś

OdpovÄ›dĂ mu bylo nejprve mlÄŤenĂ a potĂ© lehkĂ˝

povzdech. â€žTo asi bude problĂ©m,â€ś Ĺ™ekl nakonec kapitĂˇn ponÄ›kud podrĂˇĹľdÄ›nĂ˝m hlasem. â€žPĹ™iĹˇli jsme o pĹ™ĂÄŹovĂ©

kotvy. Podle toho, jak vypadajĂ konce lan, soudĂm, Ĺľe je nÄ›kdo pĹ™eĹ™Ăznul. Proud si s nĂˇmi dÄ›lĂˇ, co chce. Jestli spustĂme zvon, bude tam dole poletovat jako kyvadlo. Mohl by nĂˇs pĹ™evrĂˇtit.â€ś

â€žZdĂˇ se, Joe, Ĺľe se naĹˇe nĂˇvĹˇtÄ›va pokusila zajistit si klidnĂ˝ Ăşstup.â€ś

â€žJo, slyĹˇel jsem. Mohli bychom kotevnĂ lana zase navĂˇzat?â€ś

Austin i Zavala uĹľ ale byli k smrti unaveni. V kovovĂ˝ch skafandrech, kterĂ© nebyly pro boj muĹľe proti muĹľi zkonstruovĂˇny, se uĹľ cĂtili jako ve vÄ›zenĂ.

â€žBylo by to proveditelnĂ©, ale ne nĂˇmi. Mnohem jednoduĹˇĹˇĂ bude, kdyĹľ to nahoru dostrkĂˇme sami. A to samo o sobÄ› jednoduchĂ© nebude,â€ś Ĺ™ekl a zeptal se kapitĂˇna, jestli by mohl s lodĂ zaujmout aspoĹ� pĹ™ibliĹľnÄ› tutĂ©Ĺľ pozici jako pĹ™edtĂm a pak tam zĹŻstat.

â€žTutĂ©Ĺľ ne, bude to ale dostateÄŤnÄ› blĂzko,â€ś odvÄ›til McGinty.

UĹľ byli skoro u otvoru. Monkfish musĂ bĂ˝t pĹ™Ămo nad nimi.

McGinty odvedl dobrou prĂˇci. Lano, kterĂ˝m pĹ™edtĂm odstranili garĂˇĹľovĂˇ vrata, viselo jen kousek nad vrakem.

PĹ™ipevnili k jeho konci desku, coĹľ bez moĹľnosti pouĹľĂt prsty nebylo snadnĂ©, a pak dali kapitĂˇnovi vÄ›dÄ›t, Ĺľe mĹŻĹľe zaÄŤĂt lano navĂjet.

â€žHotovo, kapitĂˇne,â€ś Ĺ™ekl Austin. â€žJdeme nahoru.â€ś

45 KAPITOLA

Monkfish halila tak hustĂˇ mlha, Ĺľe Austin, visĂcĂ nad hladinou jako ryba na hĂˇÄŤku, toho mnoho nevidÄ›l. Pak se ale rameno jeĹ™Ăˇbu koneÄŤnÄ› otoÄŤilo a spustilo ho na palubu, kde k nÄ›mu hned pĹ™iskoÄŤilo nÄ›kolik ÄŤlenĹŻ lodnĂ posĂˇdky a pomohlo mu dostat se z mokrĂ©ho skafandru. Trochu to pĹ™ipomĂnalo filmovou scĂ©nu, v nĂĹľ pĂˇĹľata pomĂˇhajĂ nÄ›jakĂ©mu rytĂĹ™i sundat si brnÄ›nĂ.

Zavala, kterĂ˝ byl z vody vyzdviĹľen o pĂˇr minut dĹ™Ăve, pĹŻsobil bez skafandru trochu zakrslĂ˝m dojmem. Austinovy prvnĂ kroky byly ponÄ›kud nejistĂ©. VrĂˇvoral jako beztĂĹľnĂ©mu stavu pĹ™ivyklĂ˝ kosmonaut po nĂˇvratu z vesmĂru. Zavala mu podal ĹˇĂˇlek kĂˇvy. KdyĹľ nÄ›kolikrĂˇt usrkl, pocĂtil, jak mu v tÄ›le znovu zaÄŤĂnĂˇ proudit krev. Pak uĹľ ale nastal ÄŤas splnit dalĹˇĂ veledĹŻleĹľitĂ˝ Ăşkol, a tak oba ponÄ›kud kĹ™eÄŤovitou a nikoli pomalou chĹŻzĂ zamĂĹ™ili k nejbliĹľĹˇĂmu zĂˇchodu. KdyĹľ se z jeho Ăştrob vynoĹ™ili, blaĹľenÄ› se usmĂvali. Pak se pĹ™evlĂ©kli do suchĂ©ho a vrĂˇtili se na palubu.

Cesta od vraku Andrea Dorii k hladinÄ› probÄ›hla bez problĂ©mĹŻ, klidnĂˇ ale nebyla, zvlĂˇĹˇtÄ› na zaÄŤĂˇtku, kdyĹľ se lano zaÄŤalo s ÄŤetnĂ˝mi zĂˇĹˇkuby napĂnat, a pak na konci, kdy nĂˇklad ztratil plovatelnost. ZruÄŤnĂˇ osĂˇdka Monkfishe k desce pĹ™ipevnila nÄ›kolik velkĂ˝ch bĂłjĂ, aby o ni po tom vĹˇem jeĹˇtÄ›

nakonec nepĹ™iĹˇli, pak ji ovĂˇzala nÄ›kolika dalĹˇĂmi lany a pomocĂ velkĂ©ho jeĹ™Ăˇbu na zĂˇdi ji vyzvedla na palubu.

KdyĹľ se Austin zadĂval na neĹˇkodnÄ› vypadajĂcĂ blok kamene, kterĂ˝ nynĂ spoÄŤĂval na dĹ™evÄ›nĂ© paletÄ›, jen stÄ›ĹľĂ dokĂˇzal uvÄ›Ĺ™it, Ĺľe zapĹ™ĂÄŤinil tolik tÄ›ĹľkostĂ a pĹ™ipravil o Ĺľivot tolik lidĂ. Na prvnĂ pohled mu pĹ™ipomĂnal obrovitĂ˝ nĂˇhrobnĂ kĂˇmen. Vzhledem k tomu, kolik lidĂ jeho vinou zemĹ™elo, by snad ani jinak vypadat nemÄ›l, Ĺ™ekl si v duchu. KĂˇmen byl trochu delĹˇĂ neĹľ vysokĂ˝ muĹľ, pĹ™ibliĹľnÄ› lidskĂ˝m rozmÄ›rĹŻm odpovĂdala i jeho ĹˇĂĹ™ka a tlouĹˇĹĄka. Austin poklekl a pĹ™ejel po jeho povrchu dlanĂ. Jak kĂˇmen pomalu osychal, ztrĂˇcel svou tmavou, skoro ÄŤernou barvu a Ĺˇedl. Austin se zadĂval na hieroglyfickĂ© nĂˇpisy, nedĂˇvaly mu ale ĹľĂˇdnĂ˝ smysl. Nic z toho vĹˇeho mu nedĂˇvalo smysl.

NÄ›kolik ÄŤlenĹŻ posĂˇdky kĂˇmen pĹ™ikrylo jakousi ochrannou fĂłliĂ a pak nepromokavou plachtou. MalĂ˝

vidlicovĂ˝ zdviĹľnĂ˝ vozĂk potĂ© desku pro jistotu dopravil do skladovacĂho prostoru. Po tĂ©mÄ›Ĺ™ padesĂˇti letech strĂˇvenĂ˝ch v ĂştrobĂˇch vraku a neĹˇetrnĂ©m vyzdviĹľenĂ sice nevypadala nikterak kĹ™ehce, nechtÄ›l ale riskovat. PĹ™edstava, Ĺľe by se mÄ›la nĂˇhodou rozbĂt na tisĂc malĂ˝ch kouskĹŻ, se mu ani trochu nelĂbila.

Donatelli se smutkem v oÄŤĂch sledoval, jak deska mizĂ ve skladiĹˇti. â€žTak pro tohle museli vĹˇichni ti lidĂ© zemĹ™Ăt…â€ś â€žZabĂjenĂ jeĹˇtÄ› neskonÄŤilo,â€ś Ĺ™ekl mu na to Austin pochmurnÄ› s pohledem upĹ™enĂ˝m do mlhy, kterĂˇ kolem lodÄ›

tvoĹ™ila ĹľlutoĹˇedou stÄ›nu pohlcujĂcĂ zvuky i svÄ›tlo. Teplota uĹľ poklesla nejmĂ©nÄ› o deset stupĹ�ĹŻ. Podle Angelova popisu musel bĂ˝t Andrea Doria pĹ™ed srĂˇĹľkou se Stockholmem zahalen ĂşplnÄ› stejnÄ›. PĹ™i tĂ© pĹ™edstavÄ› se otĹ™Ăˇsl.

â€žPojÄŹme si promluvit s kapitĂˇnem,â€ś Ĺ™ekl a nĂˇsledovĂˇn Zavalou zamĂĹ™il nahoru na mĹŻstek.

KdyĹľ vstoupili do kormidelny, vyzval je McGinty, aby pĹ™istoupili k obrazovce radaru. Na zelenĂ©m pozadĂ blikal jakĂ˝si bĂlĂ˝ bod. Austin pĹ™ekvapenÄ› zamrkal. MoĹľnĂˇ jsem byl pod vodou pĹ™ĂliĹˇ dlouho, kmitlo mu hlavou. BlikajĂcĂ teÄŤka se posouvala rychlostĂ, kterĂˇ spĂĹˇ neĹľ plavidlu odpovĂdala letadlu.

â€žPluje ta loÄŹ tak rychle, jak se domnĂvĂˇm, nebo se mi to jen zdĂˇ?â€ś zeptal se Zavala.

â€žĹ˝ene se jako uragĂˇn,â€ś zabruÄŤel McGinty.

Austin na obrazovku poklepal prstem. â€žTo budou zĹ™ejmÄ›

naĹˇi nezvanĂ hostĂ©.â€ś

McGintyho oÄŤi se zlostnÄ› zaleskly. â€žKdyĹľ se do chudinskĂ© ÄŤtvrti v JiĹľnĂm Bostonu, kde jsem vyrĹŻstal, pĹ™iĹ™Ătila policejnĂ lĂtaÄŤka, vĹľdycky zaÄŤalo pĂˇr lidĂ zdrhat. A kdyĹľ policajti nÄ›koho z nich drapsli, pokaĹľdĂ© pak na stanici zjistili, Ĺľe je na nÄ›j z nÄ›jakĂ©ho dĹŻvodu vypsanĂ˝ zatykaÄŤ.

KaĹľdĂ©mu, kdo nemÄ›l ÄŤistĂ© svÄ›domĂ, staÄŤilo zahlĂ©dnout majĂˇk na stĹ™eĹˇe auta, a uĹľ zdrhal. VsadĂm se, Ĺľe tohle je tĂ˝Ĺľ pĹ™Ăpad.â€ś

â€žKdo je ÄŤistĂ˝, zbyteÄŤnÄ› neutĂkĂˇ,â€ś prohlĂˇsil souhlasnÄ›

Austin. PoblikĂˇvajĂcĂ bod se pĹ™iblĂĹľil k radarovĂ©mu odrazu nÄ›jakĂ© jinĂ© lodÄ› plujĂcĂ tĂ˝mĹľ smÄ›rem a minul ho tak rychle, jako by druhĂ© plavidlo stĂˇlo. â€žPoÄŤĂtĂˇm, Ĺľe tihle zdrhajĂ asi padesĂˇti uzly.â€ś

McGinty si pro sebe tiĹˇe hvĂzdnul. â€žTohle vypadĂˇ na velkou loÄŹ. NeznĂˇm ale ĹľĂˇdnĂ© takhle velkĂ© plavidlo, kterĂ©

by se dokĂˇzalo pohybovat tak rychle.â€ś â€žJĂˇ ano. Ĺ�ĂkĂˇ se tomu rychloloÄŹ. Je to pomÄ›rnÄ› novĂˇ

konstrukce. VyrĂˇbĂ je spoleÄŤnost jmĂ©nem Thornycroft and Giles. PouĹľĂvĂˇ monolitnĂ trupy s propulznĂmi tryskami, kterĂ©

eliminujĂ vrtulovou kavitaci. Dokonce i ve verzi kontejnerovĂ© lodÄ› dokĂˇĹľe plout rychlostĂ pÄ›taÄŤtyĹ™iceti uzlĹŻ.

LodÄ› poslednĂho typu by mohly bĂ˝t moĹľnĂˇ jeĹˇtÄ› rychlejĹˇĂ.

KapitĂˇne, nevĹˇiml jste si tÄ›snÄ› pĹ™ed Ăştokem nÄ›jakĂ©ho vÄ›tĹˇĂho plavidla?â€ś

â€žTohle je dost frekventovanĂ© mĂsto,â€ś Ĺ™ekl McGinty a posunul si ÄŤepici do ÄŤela, jako by to mohlo pomoci jeho pamÄ›ti. â€žVidÄ›l jsem spoustu rĹŻznĂ˝ch lodĂ, vÄ›tĹˇinou rybĂˇĹ™skĂ˝ch. NÄ›kterĂ© pluly na oceĂˇn, jinĂ© se z nÄ›j vracely.

Ale jestli jsme zahlĂ©dli pĹ™Ămo tuhle? MoĹľnĂˇ. Jedna pÄ›knÄ›

velkĂˇ se poflakovala asi mĂli odtud, pak se ale ztratila v mlze. NemÄ›l jsem ÄŤas si ji prohlĂdnout, mÄ›l jsem plnĂ© ruce prĂˇce.â€ś

â€žKdyby se nĂˇm podaĹ™ilo ukecat nÄ›jakĂ©ho stĂˇtnĂho ĂşĹ™ednĂka, asi bychom zjistili, Ĺľe jejĂm vlastnĂkem je Halcon Industries.â€ś

â€žCo takhle poĹľĂˇdat o pomoc letectvo?â€ś zeptal se McGinty.

â€žV takovĂ© mlze by to nemÄ›lo smysl. A i kdybychom ji naĹˇli, co pak? Ke vstupu na jejĂ palubu stejnÄ› nemĂˇme oprĂˇvnÄ›nĂ.â€ś

Zavala, kterĂ˝ uĹľ delĹˇĂ dobu se zakabonÄ›nou tvĂˇĹ™Ă jen tiĹˇe naslouchal, se vloĹľil do rozhovoru. â€žJedna vÄ›c mi vrtĂˇ

hlavou,â€ś prohlĂˇsil. â€žTi prevĂti vÄ›dÄ›li, kde jsme a co dÄ›lĂˇme.

Jak to? VĹľdyĹĄ jsme se k tomu rozhodli teprve pĹ™ed nÄ›kolika dny. A nikde jsme to neroztrubovali.â€ś

Austin a McGinty si vymÄ›nili pohledy. â€žDo tĂ©hle operace se postupnÄ› zapojilo hodnÄ› lidĂ. NÄ›kdo zkrĂˇtka utrousil na nevhodnĂ©m mĂstÄ› poznĂˇmku natolik zĂˇvaĹľnou, Ĺľe tĂm vypustil dĹľina z lĂˇhve,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Austin, sĂˇm svĂ˝m slovĹŻm ale nevÄ›Ĺ™il. ĂštoÄŤnĂci byli aĹľ moc dobĹ™e pĹ™ipraveni.

Zanedlouho se zvedl vĂtr a zaÄŤal mlhu pomalu odnĂˇĹˇet.

Donatelli se rozlouÄŤil s muĹľi od agentury i kapitĂˇnem Monkfishe a vrĂˇtil se s Antoniem na svou jachtu. OdvĂˇĹľel si i AustinĹŻv slib, Ĺľe bude o veĹˇkerĂ©m dalĹˇĂm dÄ›nĂ prĹŻbÄ›ĹľnÄ›

informovĂˇn.

Monkfish zvedl kotvy a zamĂĹ™il postupnÄ› mizejĂcĂ mlhou k mysu Cod. Ten obepluli a zanedlouho uĹľ spatĹ™ili svÄ›tla letadel nad LoganovĂ˝m letiĹˇtÄ›m. Minuli ostrĹŻvky, kterĂ© byly pojmenovanĂ© po nedalekĂ©m bostonskĂ©m pĹ™Ăstavu, a vyvĂˇzali se u mola poblĂĹľ mĂstnĂho akvĂˇria. Austin zavolal Orvillemu nervĂłznĂmu nedoÄŤkavostĂ a poĹľĂˇdal ho, aby zajistil nÄ›jakĂ©

vÄ›tĹˇĂ auto, kterĂ© by kĂˇmen odvezlo. KdyĹľ pak auto pĹ™ijelo, nechal desku naloĹľit, spolu se Zavalou do nÄ›j nastoupil a odjel na Harvard. NemÄ›l klid, dokud se deska neocitla pod zĂˇmkem. Orville prohlĂˇsil, Ĺľe pokud to bude nutnĂ©, bude na deĹˇifrovĂˇnĂ nĂˇpisĹŻ pracovat celou noc, a pak je vyzval, aby tam zĹŻstali. Austin nabĂdku odmĂtl. Oba mÄ›li tÄ›ĹľkĂ˝ den, byli vyÄŤerpanĂ a brzy rĂˇno chtÄ›li odletÄ›t do Washingtonu. Po lehkĂ© veÄŤeĹ™i a skleniÄŤce irskĂ© whisky, kterou si dali na dobrou noc s McGintym, zapadli do postele a tĂ©mÄ›Ĺ™

okamĹľitÄ› tvrdÄ› usnuli.

*****

VĂˇlcovitĂˇ prosklenĂˇ budova, v nĂĹľ sĂdlilo vedenĂ agentury, pĹŻsobila na oba pasaĹľĂ©ry taxĂku prodĂrajĂcĂho se pĹ™eplnÄ›nĂ˝mi washingtonskĂ˝mi ulicemi jako dlouho oÄŤekĂˇvanĂ© svÄ›tlo majĂˇku. Austin se Zavalou nastoupili po snĂdani na malĂ˝ parnĂk, kterĂ˝ zajiĹˇĹĄoval spojenĂ uvnitĹ™

ÄŤlenitĂ©ho BostonskĂ©ho zĂˇlivu, vystoupili u Loganova letiĹˇtÄ›

a jeĹˇtÄ› pĹ™ed polednem pĹ™istĂˇli ve Washingtonu. Austina jeĹˇtÄ›

poĹ™Ăˇd trochu bolela ruka po McGintyho mocnĂ©m stisku a v uĹˇĂch mu znÄ›la jeho pochvalnĂˇ slova. Je prĂ˝, ujistil ho kapitĂˇn, chlap pĹ™esnÄ› podle jeho gusta.

â€žZajĂmalo by mÄ›,â€ś vytrhl ho z rozjĂmĂˇnĂ Zavala, â€žco ti Troutovi chtÄ›jĂ.â€ś

Austin obÄ›ma zavolal jeĹˇtÄ› v noci z vyproĹˇĹĄovacĂho plavidla a vylĂÄŤil jim boj uvnitĹ™ vraku i vyzvednutĂ kamennĂ©

desky. Gamay mu pak sdÄ›lila, Ĺľe majĂ s Paulem nÄ›jakĂ© novĂ©

informace, o kterĂ© by se s nimi chtÄ›li pĹ™ĂĹˇtĂho dne podÄ›lit.

Austin byl pĹ™ĂliĹˇ unavenĂ˝, a tak se ani nezeptal, o co jde.

KdyĹľ Austin a Zavala dorazili, Troutovi uĹľ ÄŤekali s Hiramem Yaegerem v soukromĂ© konferenÄŤnĂ mĂstnosti, v nĂĹľ se uskuteÄŤnilo jejich prvnĂ setkĂˇnĂ. Rudi Gunn dorazil o minutku pozdÄ›ji a oznĂˇmil pĹ™ĂtomnĂ˝m, Ĺľe Sandecker se Ĺˇel najĂst do BĂlĂ©ho domu. Viceprezidenta by prĂ˝ admirĂˇl odpĂˇlkoval, pozvĂˇnĂ samotnĂ©ho prezidenta ale odmĂtnout nemohl.

SchĹŻzku zahĂˇjila Gamay. â€žVĹˇichni uĹľ jste byli informovĂˇni, takĹľe svĂ© dobrodruĹľstvĂ v yucatĂˇnskĂ© dĹľungli detailnÄ› rozebĂrat nebudu. Jak vĂte, objevili jsme s profesorem Chi skladiĹˇtÄ› ukradenĂ˝ch mayskĂ˝ch artefaktĹŻ, kterĂ© ÄŤekalo vyvezenĂ ze zemÄ›. MĂsto bylo zvoleno tak, aby svou polohou co nejvĂce vyhovovalo paĹˇerĂˇky pouĹľĂvanĂ˝m pozemnĂm i vodnĂm cestĂˇm. NaĹˇli jsme stovky pĹ™edmÄ›tĹŻ

pochĂˇzejĂcĂch z rĹŻznĂ˝ch vĂ˝znamnĂ˝ch naleziĹˇĹĄ, z nichĹľ ne vĹˇechna jsou archeologĹŻm znĂˇma. KdyĹľ profesor Chi provĂˇdÄ›l inventarizaci tÄ›chto pĹ™edmÄ›tĹŻ, pĹ™evĂˇĹľnÄ› keramiky, narazil takĂ© na urÄŤitĂ˝ poÄŤet kamennĂ˝ch reliĂ©fĹŻ, kterĂ© byly zĹ™ejmÄ› pomocĂ brusek s diamantovĂ˝mi kotouÄŤi odĹ™Ăznuty se zdĂ nÄ›jakĂ˝ch mayskĂ˝ch budov. Chicleros musel zaujmout jejich ponÄ›kud neobvyklĂ˝ motiv, nĂˇmoĹ™nĂ vĂ˝jev. Profesor vyslovil domnÄ›nku, Ĺľe reliĂ©fy zĹ™ejmÄ› pochĂˇzejĂ z chrĂˇmovĂ˝ch observatoĹ™Ă podobnĂ˝ch tĂ©, kterou mi ukĂˇzal na mĂstÄ› zvanĂ©m MIT. Nastal ale problĂ©m: kameny nebyly nijak oznaÄŤeny, takĹľe neĹˇlo zjistit, odkud pĹ™esnÄ› pochĂˇzejĂ.â€ś KdyĹľ Trout zaÄŤal rozdĂˇvat sloĹľky, kterĂ© s sebou pĹ™inesl, odmlÄŤela se. PoÄŤkala, aĹľ utichne ĹˇustÄ›nĂ papĂrĹŻ, a pak pokraÄŤovala.

â€žNa prvnĂ strĂˇnce vidĂte osm kreseb, jejichĹľ autorem je profesor Chi. VĹˇechno jsou to profily mayskĂ©ho boha Quetzalcoatla, kterĂ˝ je rovnÄ›Ĺľ znĂˇm pod jmĂ©nem Kukulcan.

Kresby na prvnĂ pohled vypadajĂ identicky, kdyĹľ se na nÄ›

ale zadĂvĂˇte pozornÄ›, objevĂte drobnĂ© rozdĂly.â€ś â€žNa tĂ©hle jsou ponÄ›kud mohutnÄ›jĹˇĂ ÄŤelisti,â€ś ozval se jako prvnĂ Yaeger, kterĂ˝ byl znĂˇmĂ˝ svĂ˝m citem pro detail. â€žA tady zase hustĹˇĂ oboÄŤĂ.â€ś

â€žNos tohohle chlĂˇpka zase vypadĂˇ jako po pravĂ©m hĂˇku,â€ś doplnil ho Gunn.

Gamay se usmĂˇla jako uÄŤitelka pyĹˇnĂˇ na svĂ© ĹľĂˇky. â€žJste velmi bystĹ™Ă, pĂˇnovĂ©. Tyto rozdĂly poukazujĂ na urÄŤitĂˇ

konkrĂ©tnĂ mĂsta. KaĹľdĂ© mÄ›sto nebo urbanistickĂ© centrum tohoto boha ztvĂˇrĹ�ovalo trochu jinak.â€ś â€žAsi tak, jako si AthĂ©Ĺ�anĂ© upravovali sovu, svĹŻj symbol?â€ś zeptal se Austin. â€žSprĂˇvnÄ›. Tento bĹŻh ale takĂ©

pĹ™edstavuje planetu VenuĹˇi.â€ś

Austin se v kĹ™esle netrpÄ›livÄ› zavrtÄ›l. ÄŚekal, Ĺľe uslyĹˇĂ informace, kterĂ© budou mĂt k celĂ©mu pĹ™Ăpadu pĹ™ĂmĂ˝ vztah, nikoli pĹ™ednĂˇĹˇku o mayskĂ©m nĂˇboĹľenstvĂ.

â€žGamay, to vĹˇechno je velmi zajĂmavĂ©,â€ś Ĺ™ekl, aniĹľ by se pokouĹˇel zakrĂ˝t svou netrpÄ›livost, â€žnechĂˇpu ale, kam tĂm smÄ›Ĺ™ujeĹˇ.â€ś

VÄ›novala mu odzbrojujĂcĂ uliÄŤnickĂ˝ ĂşsmÄ›v. â€žVĹˇechny ty tvĂˇĹ™e tvoĹ™ily souÄŤĂˇst reliĂ©fĹŻ s nĂˇmoĹ™nĂm motivem.â€ś Austin se v tu rĂˇnu pĹ™estal nudit. Naklonil se dopĹ™edu.

â€žF Ă©nickĂ© lodÄ›?â€ś

â€žZatĂm nemĹŻĹľeme jednoznaÄŤnÄ› Ĺ™Ăci, jestli byly fĂ©nickĂ©, ÄŤi nikoli. Ale jinak ano, ty kresby pĹ™edstavujĂ detaily z reliĂ©fĹŻ zobrazujĂcĂch udĂˇlost, jejĂĹľ popis uĹľ jme vidÄ›li, plavbu podivnĂ˝ch lodĂ a uvĂtĂˇnĂ jejich podivnĂ˝ch posĂˇdek Mayi.â€ś

Pak si vzal slovo Paul. â€žProfesor Chi uĹľ dĹ™Ăve vyslovil nĂˇzor, Ĺľe ty reliĂ©fy zĹ™ejmÄ› pochĂˇzejĂ z chrĂˇmovĂ˝ch observatoĹ™Ă. Pokusil se proto zjistit z kterĂ˝ch. StĹ™ednĂ Amerika je sice mayskĂ˝mi observatoĹ™emi doslova poseta, ale pouze osm z nich, pokud vĂm, mĂˇ ve svĂ© vĂ˝zdobÄ› takovĂ˝

nĂˇmoĹ™nĂ motiv.â€ś

â€žTakĹľe mĂˇte osm identickĂ˝ch observatoĹ™Ă,â€ś Ĺ™ekl Austin, â€žkaĹľdou jinde, jsou zasvÄ›ceny VenuĹˇi, jejich prostorovĂˇ

orientace souvisĂ s jejĂm cyklem a vĹˇechny majĂ nÄ›jakĂ˝

vztah k jakĂ©si zĂˇhadnĂ© flotile.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak,â€ś odpovÄ›dÄ›la Gamay, â€žpĹ™iÄŤemĹľ velmi dĹŻleĹľitĂ© je prĂˇvÄ› to ÄŤĂslo osm.â€ś KdyĹľ si vĹˇimla, Ĺľe se na ni vĹˇichni dĂvajĂ nechĂˇpavÄ›, pustila se hned do vysvÄ›tlovĂˇnĂ.

â€žQuetzalcoatl

a

Kukulcan

pĹ™edstavovali

vtÄ›lenĂ nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂho mayskĂ©ho boha, tedy VenuĹˇe. MayovĂ©

dokĂˇzali pohyb tĂ©to planety na obloze velmi pĹ™esnÄ›

zaznamenĂˇvat. VÄ›dÄ›li, Ĺľe planeta bÄ›hem svĂ©ho cyklu na osm dnĂ mizĂ. VÄ›Ĺ™ili, Ĺľe se v tĂ© dobÄ› nachĂˇzĂ v podsvÄ›tĂ.

PouĹľĂvali nÄ›kterĂ© architektonickĂ© prvky jako ukazatele drĂˇhy VenuĹˇe a nÄ›kterĂ˝ch dalĹˇĂch nebeskĂ˝ch tÄ›les po obloze. DveĹ™nĂ otvory, sochy, sloupy. Orientovali podle nich takĂ© nÄ›kterĂ© ulice. Profesor Chi se domnĂvĂˇ, Ĺľe tyto observatoĹ™e byly souÄŤĂˇstĂ nÄ›jakĂ©ho velkĂ©ho plĂˇnu. Mapy.

Snad dokonce jakĂ©hosi primitivnĂho poÄŤĂtaÄŤe postavenĂ©ho za ĂşÄŤelem vyĹ™eĹˇenĂ nÄ›jakĂ©ho problĂ©mu.â€ś â€žTĹ™eba problĂ©mu tĂ˝kajĂcĂho se tÄ›ch fĂ©nickĂ˝ch, pardon, tÄ›ch dosud neidentifikovanĂ˝ch lodĂ?â€ś zeptal se Austin.

â€žAno,â€ś odvÄ›til mĂsto Gamay jejĂ muĹľ. â€žKdyĹľ otoÄŤĂte strĂˇnku, naleznete mapu. Je na nĂ vyznaÄŤena poloha vĹˇech osmi observatoĹ™Ă.â€ś

OpÄ›t zaĹˇustily papĂry.

â€žPokusili jsme se jednotlivĂ© observatoĹ™e spojit paralelnĂmi ÄŤarami. To, co vzniklo, ale nedĂˇvalo ĹľĂˇdnĂ˝

smysl. KdyĹľ uĹľ jsme si zoufalstvĂm rvali vlasy, zavolal profesor Chi. VrĂˇtil se do mÄ›sta, aby si doplnil zĂˇsoby, a zjistil, Ĺľe se po nÄ›m shĂˇnĂme. Tak jsme mu Ĺ™ekli, Ĺľe tĂˇpeme ve tmÄ›, v nĂĹľ podle nĂˇs nÄ›co urÄŤitÄ› je, a Ĺľe potĹ™ebujeme jeho pomoc.â€ś

â€žSloĹľky, strĂˇnka ÄŤĂslo tĹ™i, pĂˇnovĂ©,â€ś vzal si slovo zase Paul. â€žProfesor Chi nĂˇm tohle poslal faxem z nĂˇrodnĂho muzea. Ĺ panÄ›lĂ© zniÄŤili skoro vĹˇechny mayskĂ© knihy.

Zachovalo se jich jen pĂˇr. To je jedna z nich. DrĂˇĹľÄŹanskĂ˝

kodex. Obsahuje podrobnĂ© tabulky s polohami VenuĹˇe.

Ăšdaje k jejich vytvoĹ™enĂ poskytly observatoĹ™e.â€ś â€žJakĂ˝ vztah to mĂˇ k naĹˇĂ zĂˇhadÄ›?â€ś chtÄ›l vÄ›dÄ›t Gunn.

â€žĹ�ĂkĂˇme vĂˇm to hlavnÄ› proto, abyste si udÄ›lali pĹ™edstavu, jakĂ˝ druh informacĂ byl pro Maye dĹŻleĹľitĂ˝,â€ś odpovÄ›dÄ›la Gamay. â€žZkuste si pĹ™edstavit jejich knÄ›ze, jak noc co noc hledĂ na hvÄ›zdy. ShromaĹľÄŹujĂ informace o pohybu nebeskĂ˝ch tÄ›les, pak, pomocĂ architektonickĂ˝ch prvkĹŻ tvoĹ™ĂcĂch souÄŤĂˇst tĂ˝chĹľ chrĂˇmĹŻ, pĹ™edpovĂdajĂ, co planety ÄŤi hvÄ›zdy udÄ›lajĂ.â€ś

â€žUĹľ to chĂˇpu,â€ś vyhrknul Yaeger. â€žObÄŤas se vyplatĂ bĂ˝t ve Ĺˇkole Ĺˇprt. TvrdĂte vlastnÄ›, Ĺľe tÄ›chto osm chrĂˇmĹŻ a jejich vĂ˝zdoba pĹ™edstavujĂ hardware. Kodex by pak mÄ›l bĂ˝t software, kterĂ˝ hardwaru Ĺ™ekne, co dÄ›lat.â€ś OÄŤka mu za skly brĂ˝lĂ s drĂˇtÄ›nĂ˝ obrouÄŤkami vzruĹˇenĂm tÄ›kala. â€žA kdyĹľ tu analogii trochu posunu, pak fyzickĂˇ podstata softwaru mĹŻĹľe bĂ˝t pruĹľnĂˇ, jako tĹ™eba u diskety, kterĂˇ tento program obsahuje, ale i pevnĂˇ ÄŤi tvrdĂˇ, jako napĹ™Ăklad u hard disku.â€ś â€žNebo taky tvrdĂˇ jako kĂˇmen,â€ś doplnil ho Austin. â€žBingo!â€ś zvolala Gamay. â€žAni jsem netuĹˇila, Ĺľe NUMA zamÄ›stnĂˇvĂˇ

tolik gĂ©niĹŻ.â€ś

Austin, jehoĹľ zĂˇjem byl definitivnÄ› probuzen, zaÄŤal na prstech vypoÄŤĂtĂˇvat: â€žZa prvĂ©. MĂˇme tady osm chrĂˇmĹŻ

zasvÄ›cenĂ˝ch VenuĹˇi. Za druhĂ©. Poloha tÄ›chto chrĂˇmĹŻ by nĂˇm nÄ›jakĂ˝m zpĹŻsobem mÄ›la pomoci vyĹ™eĹˇit hĂˇdanku, kterĂˇ

se tĂ˝kĂˇ tÄ›ch zĂˇhadnĂ˝ch lodĂ a jejich nĂˇkladu. Za tĹ™etĂ.

MluvĂcĂ kĂˇmen nĂˇm Ĺ™ekne, jak to konkrĂ©tnÄ› udÄ›lat.â€ś â€žDlouho jsem si nebyla jista. Pak ale dneska rĂˇno zavolal Orville. NaĹˇel na tĂ© desce tytĂ©Ĺľ obliÄŤeje. VĹˇech osm. Ve sloĹľkĂˇch najdete fax se snĂmkem desky. To, co je do jejĂho povrchu vytesĂˇno, by se dalo rozdÄ›lit do tĹ™Ă zĂˇkladnĂch kategoriĂ. ReliĂ©fy znĂˇzorĹ�ujĂcĂ pĹ™istĂˇnĂ lodĂ a slovnĂ popis tĂ©to udĂˇlosti pĹ™edstavujĂ prvnĂ dvÄ›.â€ś â€žTuĹˇĂ nÄ›kdo, proÄŤ se jednu z lodĂ chystĂˇ seĹľrat ten velkĂ˝

had?â€ś zeptal se Zavala, kdyĹľ si fax prohlĂ©dl.

â€žTo je prĂˇvÄ› ta tĹ™etĂ kategorie,â€ś Ĺ™ekla na to Gamay. â€žTy rytĂ© piktografy Ĺ™ĂkajĂ kde, reliĂ©fy lodĂ co, had nĂˇm oznamuje jak. PodĂvejte se na toho Kukulcana. A Ĺ™eknÄ›te mi, co vidĂte.â€ś

â€žHlavnÄ› peĹ™Ă,â€ś odpovÄ›dÄ›l po chvĂli Gunn.

â€žNe,â€ś ozval se Yaeger. â€žJe v tom nÄ›co jinĂ©ho. PeĹ™Ă je zavĂˇdÄ›jĂcĂ. PodĂvejte se na jeho ÄŤelisti. Je tam nÄ›jakĂˇ mĹ™ĂĹľka ÄŤi co.â€ś

â€žBravo,â€ś pronesla pochvalnÄ› Gamay a zatleskala. â€žNĂˇĹˇ

poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ guru se prĂˇvÄ› stal tĹ™ĂdnĂm premiantem.â€ś â€žJenĹľe jĂˇ netuĹˇĂm, jak jsem si tu ÄŤest zaslouĹľil,â€ś prohlĂˇsil Yaeger a bezradnÄ› pokrÄŤil rameny. â€žAĹĄ se propadnu, jestli vĂm, o ÄŤem to vlastnÄ› mluvĂm.â€ś

â€žProstudujte si peÄŤlivÄ› dalĹˇĂ strĂˇnku. Je na nĂ obrĂˇzek jednoho z tÄ›ch chrĂˇmĹŻ. Je docela typickĂ˝. KruhovĂ˝ pĹŻdorys, nahoĹ™e ochoz, dole vlys. VĹˇimnÄ›te si tÄ›ch ĂşzkĂ˝ch svislĂ˝ch ĹˇtÄ›rbin. PĹ™edpoklĂˇdĂˇme, Ĺľe hrĂˇly roli pĹ™i nÄ›jakĂ˝ch astronomickĂ˝ch vĂ˝poÄŤtech. DoĹˇli jsme k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe byly orientovĂˇny tak, aby se v jejich prodlouĹľenĂ nachĂˇzela VenuĹˇe, a to v okamĹľiku svĂ©ho vĂ˝chodu ÄŤi zĂˇpadu. Nejprve ani to nedĂˇvalo ĹľĂˇdnĂ˝ smysl, pak ale Paula napadlo, Ĺľe bychom se na ty chrĂˇmy mohli pokusit podĂvat shora, jakoby z letadla.â€ś

Paul zvedl poslednĂ strĂˇnku a navĂˇzal na svou Ĺľenu.

â€žKdyĹľ jsme vedli z kaĹľdĂ© ĹˇtÄ›rbiny ÄŤĂˇru, proĹĄaly se v jednom jedinĂ©m bodu.â€ś

â€žTo mÄ› podrĹľte,â€ś Ĺ™ekl udivenÄ› Yaeger. â€žTo je stejnĂ˝

systĂ©m ÄŤar jako v tlamÄ› toho opeĹ™enĂ©ho hada.â€ś Gamay pĹ™ikĂ˝vla. â€žZaÄŤala jsem o tÄ›ch liniĂch uvaĹľovat, kdyĹľ jsem si uvÄ›domila, Ĺľe mi pĹ™ipomĂnajĂ amulet, kterĂ˝ mi jednou ukĂˇzal profesor Chi. ÄŚelisti Kukulcana.â€ś â€žNemluvili jsme nĂˇhodou o tom,â€ś vloĹľil se do hovoru Gunn, â€žĹľe se Kolumbus na nÄ›jakou takovou mĹ™ĂĹľku spolĂ©hal?â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›,â€ś odvÄ›til Paul. â€žPodle Orvilleho teorie se Kolumbus pokusil pouĹľĂt tenhle kĂˇmen, od zaÄŤĂˇtku se ale potĂ˝kal s jednĂm problĂ©mem. VÄ›dÄ›l, Ĺľe podle desky by mohl najĂt poklad, nedokĂˇzal ale rozluĹˇtit ty nĂˇpisy. VĹˇechno si proto obkreslil a nĂˇkresy si vzal na NiĹ�u. ZĹ™ejmÄ› doufal, Ĺľe pozdÄ›ji najde nÄ›koho, kdo mu to pĹ™eloĹľĂ.â€ś Austina pĹ™i prohlĂĹľenĂ kĹ™ĂĹľĂcĂch se liniĂ nÄ›co napadlo. â€žV

dobĂˇch, kdy se plavil Kolumbus, se pĹ™i navigovĂˇnĂ pouĹľĂvaly mapy, na kterĂ˝ch byl vĹľdy systĂ©m rovnĂ˝ch ÄŤar, takzvanĂ˝ch loxodrom. KdyĹľ se nÄ›kdo rozhodl vypravit ze Ĺ panÄ›lska tĹ™eba na Hispaniolu, naĹˇel si linii, kterĂˇ

znamenala nejpĹ™ĂmÄ›jĹˇĂ cestu, a stanovil podle nĂ potĹ™ebnĂ˝

kompasovĂ˝ kurz. Pokud ho neodnesly stranou vÄ›try a proudy, skonÄŤil nakonec, kde chtÄ›l. Kolumbus moĹľnĂˇ doĹˇel k mylnĂ©mu zĂˇvÄ›ru, Ĺľe tyhle ÄŤĂˇry jsou loxodromy. MayskĂˇ

vÄ›da byla na mnohem vyĹˇĹˇĂ Ăşrovni, neĹľ tuĹˇil. Pokusili jste se to pĹ™enĂ©st na mapu?â€ś

â€žAno,â€ś odpovÄ›dÄ›l Paul. â€žNejprve to k niÄŤemu nevedlo.

ObÄ›ĹľnĂˇ drĂˇha VenuĹˇe se totiĹľ vzhledem k pozemskĂ©mu pozorovateli za ty roky posunula. Museli jsme si trochu pohrĂˇt s poÄŤĂtaÄŤem. VypoÄŤĂtali jsme, Ĺľe jestli se mĂˇ nÄ›kde nÄ›co nachĂˇzet, tak v mĂstÄ›, kde se zaÄŤĂnajĂ rozvĂrat hadovy ÄŤelisti. Jak pluje ta loÄŹ.â€ś

Austin uĹľ mÄ›l ale pĹ™ipravenu dalĹˇĂ otĂˇzku. â€žJak dlouho to, podle vĂˇs, Halconovi potrvĂˇ, neĹľ to zjistĂ taky?â€ś Troutovi si vymÄ›nili pohledy. â€žObjevily se zprĂˇvy,â€ś Ĺ™ekl Paul, â€žĹľe v nÄ›kterĂ˝ch muzeĂch doĹˇlo ke krĂˇdeĹľi KolumbovĂ˝ch listin a rĹŻznĂ˝ch mayskĂ˝ch dokumentĹŻ.

PĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe Halcon uĹľ je blĂzko, kĂˇmen ale mĂˇme my, a navĂc vĂme, jak ho pouĹľĂt.â€ś

â€žMÄ›li bychom sebou ale hodit. Halcon totiĹľ mĹŻĹľe bĂ˝t chytĹ™ejĹˇĂ, neĹľ si myslĂme,â€ś prohlĂˇsil Austin.

Gunn si odkaĹˇlal a srovnal pĹ™ed sebou vĹˇechny papĂry.

â€žNeuraĹľ se, Kurte, ale neĹľ se vrhneme do Kukulcanova chĹ™tĂˇnu, moĹľnĂˇ bychom si mÄ›li ujasnit, o co tu vlastnÄ› jde.

PoÄŤĂnaje Halconem a dĹŻvodem, proÄŤ dÄ›lĂˇ tolik potĂĹľĂ.â€ś â€žChĂˇpu, kam mĂĹ™ĂĹˇ. DobrĂˇ, zaÄŤnu tĹ™eba jĂˇ. Moje teorie je nĂˇsledujĂcĂ. Halcon, stejnÄ› jako Kolumbus, chce ten fĂ©nickĂ˝

poklad, kterĂ˝ byl odvezen z KartĂˇga. Informace o jeho existenci a snad i nĂˇvod k jeho nalezenĂ se mohou nachĂˇzet na kterĂ©mkoli pĹ™edmÄ›tu, kterĂ˝ doklĂˇdĂˇ pĹ™edkolumbovskĂ˝

kontakt. Nechce, aby se o pokladu kdokoli dovÄ›dÄ›l, a tak niÄŤĂ veĹˇkerĂ© dĹŻkazy o tomto kontaktu a zabĂjĂ vĹˇechny, kteĹ™Ă o nÄ›m vÄ›dĂ nebo by mohli vÄ›dÄ›t.â€ś

â€žTa tvoje teorie podle mÄ› celkem sedĂ,â€ś Ĺ™ekl na to Gunn, â€žnenĂ ale ĂşplnĂˇ. PoĹľĂˇdal jsem Yaegera, aby o Halconovi sehnal co nejvĂce informacĂ. Ĺ�ekni nĂˇm o jeho financĂch, Hirame.â€ś

Yaeger se zadĂval na poÄŤĂtaÄŤovĂ˝ vĂ˝jezd, kterĂ˝ leĹľel pĹ™ed nĂm na stole. â€žKdyĹľ seÄŤteme rodinnĂ© jmÄ›nĂ a hodnotu jeho firem, dÄ›lĂˇ to miliardy, a to je jen velmi opatrnÄ› uÄŤinÄ›nĂ˝

odhad.â€ś

â€žDÄ›kuji, Hirame. PrĂˇvÄ› to mi vrtĂˇ hlavou, Kurte. ProÄŤ by se Halcon tak namĂˇhal, vraĹľdil, posĂlal lidi, aby se s tebou poprali v Doriovi, a pokouĹˇel se ukradnout takzvanĂ˝ mluvĂcĂ kĂˇmen, jen aby naĹˇel nÄ›jakĂ˝ poklad, aĹĄ uĹľ je bĹŻhvĂjak ohromnĂ˝? MĂˇ vĂc penÄ›z, neĹľ by kterĂ˝koli normĂˇlnĂ ÄŤlovÄ›k vĹŻbec chtÄ›l mĂt.â€ś

â€žUĹľ sis moĹľnĂˇ odpovÄ›dÄ›l sĂˇm,â€ś odvÄ›til Austin. â€žĹ�ekl jsi normĂˇlnĂ ÄŤlovÄ›k. Podle toho, co nĂˇm Zavala vyprĂˇvÄ›l o tĂ©

popravÄ› na hĹ™iĹˇti, soudĂm, Ĺľe Halcon asi normĂˇlnĂ nebude.â€ś â€žTuhle moĹľnost jsem zvĂˇĹľil taky. DomnĂvĂˇm se ale, Ĺľe seĹ�or Halcon je asi trochu sloĹľitÄ›jĹˇĂ ÄŤlovÄ›k. NenĂ jen tak obyÄŤejnĂ˝ bohatĂ˝ a nudĂcĂ se vĂ˝stĹ™ednĂk, kterĂ˝ pĂˇtrĂˇ po pokladu, protoĹľe ho to prostÄ› bavĂ. Hirame, mĹŻĹľeĹˇ nĂˇs seznĂˇmit i s dalĹˇĂmi informacemi, kterĂ© mĂˇĹˇ na toho chlapa?â€ś

Yaeger si poĹˇoupnul na nose brĂ˝le a spustil: â€žFrancisco Halcon se narodil ve Ĺ panÄ›lsku. Je to starĂ˝ rod, s koĹ™eny sahajĂcĂmi hluboko do minulosti. JmĂ©no HalcĂłn, coĹľ znamenĂˇ ,sokolâ€™, zĹ™ejmÄ› rodina zaÄŤala pouĹľĂvat aĹľ pozdÄ›ji, pĹŻvodnĂ jmĂ©no se mi ale nepodaĹ™ilo vypĂˇtrat. Chodil do drahĂ˝ch soukromĂ˝ch Ĺˇkol ve Ĺ vĂ˝carsku, univerzitu ale vystudoval v Anglii. Je to oxforÄŹĂˇk,â€ś Ĺ™ekl Yaeger s ĂşsmÄ›vem. â€žPak se stal toreadorem. Ĺ�Ăkal si El Halcon.

Nevedl si ĹˇpatnÄ›, musel toho ale nechat. Jeho odchod provĂˇzel skandĂˇl. ĂšdajnÄ› totiĹľ napustil ĹˇpiÄŤku svĂ©ho meÄŤe jedem, aby bĂ˝k zemĹ™el, i kdyby se mu ho nepodaĹ™ilo smrtelnÄ› zranit.â€ś

â€žTo na absolventa Oxfordu nenĂ moc sportovnĂ chovĂˇnĂ,â€ś prohlĂˇsil Austin s rĂˇdoby britskĂ˝m akcentem.

â€žJo, nÄ›co podobnĂ©ho by ÄŤlovÄ›k ÄŤekal spĂĹˇ od nÄ›koho z Cambridge,â€ś dodal k tomu Zavala.

Yaeger jen pokrÄŤil rameny. â€žKdyĹľ opustil arĂ©nu, zapojil se do rodinnĂ©ho podnikĂˇnĂ. HalconovĂ© mÄ›li pĹ™ed vĂˇlkou a bÄ›hem nĂ velmi tÄ›snĂ© vztahy s diktĂˇtorem Frankem a nejvyĹˇĹˇĂmi armĂˇdnĂmi pĹ™edstaviteli. VydÄ›lali spoustu penÄ›z ve zbrojnĂm prĹŻmyslu. KdyĹľ Franco zemĹ™el, do zemÄ› se vrĂˇtil krĂˇl a opÄ›tovnÄ› nastolil demokracii, dostaly se podnikatelskĂ© aktivity Halconu pod drobnohled. Vznikla urÄŤitĂˇ podezĹ™enĂ. Podle Interpolu byl moĹľnĂˇ Halcon napojen na jednu zloÄŤineckou organizaci. Opustil zemi a pĹ™esunul se do Mexika, kde jedna rodinnĂˇ vÄ›tev Halconu, kterĂˇ se za moĹ™em usadila uĹľ v dobÄ› ĹˇpanÄ›lskĂ©ho dobĂ˝vĂˇnĂ Ameriky, vlastnila hromadu podnikĹŻ. Halcon pĹ™evzal obchodovĂˇnĂ se SpojenĂ˝mi stĂˇty, pomocĂ penÄ›Ĺľ a svĂ©ho vlivu si vytvoĹ™il Ĺ™adu uĹľiteÄŤnĂ˝ch znĂˇmostĂ a bÄ›hem krĂˇtkĂ© doby zĂskal americkĂ© obÄŤanstvĂ.â€ś

â€žPodle toho, jak vypadajĂ jeho spoleÄŤnosti v San Antoniu, soudĂm, Ĺľe si nevedl ĹˇpatnÄ›,â€ś Ĺ™ekl na to Zavala.

â€žZtÄ›lesnÄ›nĂ americkĂ©ho snu,â€ś doplnil ho sarkasticky Gunn.

â€žA to ve vĂce ohledech,â€ś pokraÄŤoval Yeager. â€žJeho oficiĂˇlnĂ podnikatelskĂ© aktivity slouĹľĂ pouze jako zĂˇstÄ›rka pro ĹˇpinavĂ© operace na obou stranĂˇch hranic. Je podezĂrĂˇn z organizovĂˇnĂ paĹˇovĂˇnĂ drog a podporovĂˇnĂ nelegĂˇlnĂ imigrace.â€ś

â€žTo by znamenalo, Ĺľe je jedna ruka s mexickĂ˝mi vlĂˇdnoucĂmi kruhy,â€ś prohlĂˇsil Zavala. â€žJejich pozornosti neunikne ĹľĂˇdnĂ© vÄ›tĹˇĂ podnikĂˇnĂ, aĹĄ uĹľ legĂˇlnĂ, ÄŤi nikoli.â€ś â€žCoĹľ zcela koresponduje se zpĹŻsobem, jakĂ˝m se Halconovi chovali ve Ĺ panÄ›lsku i SpojenĂ˝ch stĂˇtech,â€ś Ĺ™ekl Austin. â€žPadla jakĂˇkoli zmĂnka o tom bratrstvu?â€ś â€žJak jsem jiĹľ Ĺ™ekl,â€ś odpovÄ›dÄ›l Yaeger, â€žbyl zĹ™ejmÄ› spjat s jednou ĹˇpanÄ›lskou zloÄŤineckou organizacĂ. Mohlo by se jednat o jeden a tentĂ˝Ĺľ spolek, potvrzeno to ale nemĂˇm.â€ś â€žA co ten komplex, kterĂ˝ jsem vidÄ›l v San Antoniu?â€ś zeptal se Zavala. â€žCo jsi zjistil o nÄ›m?â€ś â€žJe vlastnictvĂm jednĂ© z jeho korporacĂ. VĹˇe je naprosto legĂˇlnĂ, alespoĹ� podle mĂstnĂch ĂşĹ™adĹŻ. Je tam povaĹľovĂˇn tak trochu za podivĂna, ale bohatĂ©ho podivĂna, takĹľe kdyĹľ si chce postavit soukromĂ˝ lunapark, proÄŤ mu v tom brĂˇnit?

Mimochodem, v plĂˇnech toho komplexu je to hĹ™iĹˇtÄ› uvedeno jako fotbalovĂ©.â€ś â€žTo, co jsem vidÄ›l, fotbal ani v nejmenĹˇĂm nepĹ™ipomĂnalo,â€ś Ĺ™ekl na to Zavala odmÄ›Ĺ™enÄ›.

â€žMĂstnĂ obÄŤas slyĹˇĂ nÄ›jakĂ© exploze a ÄŤas od ÄŤasu je tam na silnici trochu ruĹˇno, jinak je to ale ĂşdajnÄ› dobrĂ˝ soused, kterĂ˝ Ĺ™ĂˇdnÄ› platĂ danÄ›.â€ś

â€žHiram si to nejlepĹˇĂ nechal na konec,â€ś prohlĂˇsil Gunn.

â€žNeĹľ jsem se prohrabal vĹˇemi spoleÄŤnostmi a vzĂˇjemnÄ›

provĂˇzanĂ˝mi korporacemi a nadacemi, zabralo to spoustu ÄŤasu, vĂ˝sledek se ale dostavil. Halcon Industries se uĹľ roztĂˇhl po celĂ©m americkĂ©m jihozĂˇpadu a Kalifornii.

Kontroluje banky, obchodovĂˇnĂ s nemovitostmi, politickĂ©

pĹ™edstavitele, noviny, vĹˇe, co se dĂˇ koupit.â€ś â€žEvidentnÄ› se snaĹľĂ zvÄ›tĹˇit svou moc i majetek,â€ś Ĺ™ekl Austin. â€žTĂm se ale nijak neliĹˇĂ od kterĂ©koli dalĹˇĂ korporace s armĂˇdou lobbistĹŻ.â€ś

â€žJe zajĂmavĂ©, Ĺľe jsi pouĹľil prĂˇvÄ› slovo armĂˇda,â€ś navĂˇzal na jeho slova Gunn. â€žAni nevĂm, jak mÄ› to napadlo, ale nechal jsem si pĂˇr informacĂ provÄ›Ĺ™it kluky z protiteroristickĂ©ho oddÄ›lenĂ. OkamĹľitÄ› zjistili, Ĺľe nÄ›co smrdĂ. Jednu z HalconovĂ˝ch spoleÄŤnostĂ identifikovali jako firmu, kterĂˇ nakupuje zbranÄ› z ÄŚeskĂ© republiky a ÄŚĂny.â€ś â€žJakĂ© zbranÄ›?â€ś

â€žUĹľ jsi to vlastnÄ› Ĺ™ekl. Pro armĂˇdu. Cokoli od pÄ›chotnĂch puĹˇek po tanky. Taky Ĺ™ĂzenĂ© stĹ™ely. SAM.

ProtitankovĂ©. A podobnĂ© vÄ›ci. Z protiteroristickĂ©ho tam nÄ›koho poslali, naĹˇel ale jenom prĂˇzdnĂ© kancelĂˇĹ™e.â€ś â€žKam vĹˇechny ty hraÄŤky smÄ›Ĺ™ovaly?â€ś â€žKonkrĂ©tnÄ›? To nikdo nevĂ. ObecnÄ› do severnĂho Mexika, na americkĂ˝ jihozĂˇpad, do Kalifornie.â€ś â€žZbranÄ›, kterĂ© jsi jmenoval, stojĂ penĂze. Spoustu penÄ›z.â€ś Gunn pĹ™ikĂ˝vl. â€žDokonce i miliardĂˇĹ™ se finanÄŤnÄ› vyÄŤerpĂˇ, kdyĹľ nakupuje tolik zbranĂ, Ĺľe by se s tĂm dala zaÄŤĂt revoluce.â€ś

Po GunnovÄ› poslednĂm slovu se v mĂstnosti najednou rozhostilo ticho.

â€žMadre miaâ€ś zaĹˇeptal Zavala. â€žTen poklad. Halcon potĹ™ebuje ten poklad, aby mohl uskuteÄŤnit svĹŻj zĂˇmÄ›r.â€ś â€žPrĂˇvÄ› to jsem mÄ›l na mysli,â€ś pronesl Gunn tiĹˇe. â€žZnĂ to blĂˇznivÄ›, vypadĂˇ to ale, Ĺľe plĂˇnuje nÄ›co na zpĹŻsob kombinovanĂ©ho vojenskĂ©ho a politickĂ©ho pĹ™evratu.â€ś â€žExistuje nÄ›jakĂ˝ nĂˇznak, kdy by k tomu mÄ›lo dojĂt?â€ś zeptal se Austin.

â€žPodle mÄ› brzy. Hiramovi informĂˇtoĹ™i zjistili, Ĺľe z mnoha evropskĂ˝ch mÄ›st teÄŤou penĂze do ĹˇvĂ˝carskĂ˝ch bank a jejich prostĹ™ednictvĂm pak konÄŤĂ v kapsĂˇch obchodnĂkĹŻ se zbranÄ›mi. Jestli Halcon nechce dostat z banky oznĂˇmenĂ, Ĺľe pĹ™eÄŤerpal kredit, bude muset co nejdĹ™Ăve nÄ›co podniknout.

CoĹľ znamenĂˇ, Ĺľe se za tĂm pokladem bude hnĂˇt jako divĂ˝.â€ś â€žA co naĹˇe vlastnĂ ozbrojenĂ© sĂly?â€ś â€žV plnĂ© pohotovosti. KdyĹľ ho ale zastavĂme nĂˇsilĂm, odskĂˇÄŤe to spousta nevinnĂ˝ch.â€ś

â€žExistuje jeĹˇtÄ› jeden zpĹŻsob, jak ho zastavit,â€ś prohlĂˇsil Zavala. â€žNebude poklad, nebude revoluce.â€ś â€žDĂky Paule, dĂky Gamay, odvedli jste s Orvillem dobrou prĂˇci a nasmÄ›rovali nĂˇs sprĂˇvnĂ˝m smÄ›rem,â€ś podÄ›koval TroutovĂ˝m Austin. Pak se vztyÄŤil a pĹ™ejel pohledem vĹˇechny pĹ™ĂtomnĂ©. â€žA teÄŹ jsme na tahu my,â€ś pronesl odhodlanÄ› s ĂşsmÄ›vem, kterĂ˝ nevÄ›stil nic dobrĂ©ho.

*****

VelkĂˇ a elegantnÄ› zaĹ™ĂzenĂˇ jĂdelna se topila ve tmÄ›, jen u jednoho stolu svĂtila lampa. Angelo Donatelli kontroloval jĂdelnĂÄŤek na pĹ™ĂĹˇtĂ den. Restaurace byla vyzdobena v duchu jeho milovanĂ©ho Nantucketu, na rozdĂl od ostatnĂch podnikĹŻ

tohoto typu ale jednotlivĂ© pĹ™edmÄ›ty nepochĂˇzely od zĂˇsilkovĂ˝ch spoleÄŤnostĂ nabĂzejĂcĂch zboĹľĂ pĹ™es internet.

Harpuny a obrovitĂ© noĹľe zavÄ›ĹˇenĂ© na stÄ›nĂˇch opravdu kdysi slouĹľily k lovu a porcovĂˇnĂ velryb a vĹˇechny obrazy plachetnic byly skuteÄŤnÄ› originĂˇly. Antonio sedÄ›l naproti Donatellimu a na snÄ›hobĂlĂ©m ubruse mÄ›l roztĂˇhnuty noviny.

ObÄŤas jeden z nich natĂˇhl ruku a usrkl ze skleniÄŤky amaretto. Byli pĹ™esvÄ›dÄŤeni, Ĺľe jsou sami. AĹľ do chvĂle, kdy se ozval tichĂ˝ hlas: â€žPan Donatelli?â€ś KdyĹľ Angelo vzhlĂ©dl, spatĹ™il tÄ›snÄ› za hranicĂ svÄ›tla dvÄ›

postavy. Jak se, pro Kristovy rĂˇny, dostali dovnitĹ™? VstupnĂ dveĹ™e zamykal osobnÄ›. NÄ›ÄŤĂ nĂˇvĹˇtÄ›va po zavĂracĂ hodinÄ› ho sama o sobÄ› nepĹ™ekvapovala. StĹŻl se musel objednĂˇvat nÄ›kolik tĂ˝dnĹŻ dopĹ™edu, takĹľe nÄ›kteĹ™Ă lidĂ© zkouĹˇeli vĹˇechno moĹľnĂ©, jen aby nemuseli ÄŤekat tak dlouho. Hlas mu navĂc znÄ›l povÄ›domÄ›, takĹľe dospÄ›l k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe se asi jednĂˇ o nÄ›kterĂ©ho z jeho zĂˇkaznĂkĹŻ.

â€žJĂˇ jsem Angelo Donatelli,â€ś odpovÄ›dÄ›l s obvyklou zdvoĹ™ilostĂ. â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe jste pĹ™iĹˇli pozdÄ›, uĹľ mĂˇme zavĹ™eno. KdyĹľ pĹ™ijdete zĂtra, vrchnĂ udÄ›lĂˇ, co bude v jeho silĂˇch, aby vĂˇs uspokojil.â€ś

â€žUspokojilo by mÄ›, kdybyste Ĺ™ekl svĂ©mu pĹ™Ăteli, aĹĄ

vyndĂˇ zbraĹ� a poloĹľĂ ji na stĹŻl.â€ś Antonio sĂˇhl k pouzdru, kterĂ© mÄ›l zavÄ›Ĺˇeno v podpaĹľĂ, vyndal svĹŻj revolver a pomalu ho poloĹľil pĹ™ed sebe.

â€žJestli jste nĂˇs pĹ™iĹˇli vykrĂˇst, i na to je pozdÄ›,â€ś prohlĂˇsil Donatelli. â€žTrĹľba uĹľ je dĂˇvno v bance.â€ś â€žMy jsme vĂˇs nepĹ™iĹˇli okrĂˇst. My vĂˇs pĹ™iĹˇli zabĂt.â€ś â€ž ZabĂt nĂˇs? VĹľdyĹĄ ani nevĂme, kdo jste.â€ś Jeden z muĹľĹŻ

mĂsto odpovÄ›di vstoupil do svÄ›tla, uchopil Antoniovu zbraĹ�

a zastrÄŤil si ji za opasek. Byl ĹˇtĂhlĂ˝, snÄ›dĂ˝ a na sobÄ› mÄ›l ÄŤernou jednodĂlnou kombinĂ©zu. Donatelli se na chvĂli zadĂval na pistoli s tlumiÄŤem, ta mu ale ani tak nevadila. Byl to muĹľĹŻv obliÄŤej, co zapĹ™ĂÄŤinilo, Ĺľe mu pĹ™ebÄ›hl mrĂˇz po zĂˇdech. Tu tvĂˇĹ™ vidÄ›l ve snu. Ne. To nebyl sen. To byla noÄŤnĂ mĹŻra. VzpomĂnka na letmĂ˝ pohled na vraha, jak hluboko v ĂştrobĂˇch umĂrajĂcĂ lodÄ› hledĂ jeho smÄ›rem. Ta vzpomĂnka byla poĹ™Ăˇd stejnÄ› ĹľivĂˇ, tĹ™ebaĹľe od tĂ© doby uĹľ uplynulo vĂce neĹľ ÄŤtyĹ™icet let. â€žVidÄ›l jsem vĂˇs na Andrea Doriovi,â€ś Ĺ™ekl Donatelli udivenÄ›. Na muĹľovĂ˝ch ĂşzkĂ˝ch rtech se objevil chladnĂ˝ ĂşsmÄ›v. â€žMĂˇte dobrou pamÄ›ĹĄ na obliÄŤeje,â€ś odvÄ›til. â€žTo byl ale mĹŻj otec. UĹľ je mrtvĂ˝. SvÄ›Ĺ™il se mi, Ĺľe tenkrĂˇt v noci v lodnĂ garĂˇĹľi vycĂtil pĹ™Ătomnost jeĹˇtÄ› nÄ›koho dalĹˇĂho. Ale vy a jĂˇ si nejsme ĂşplnÄ› cizĂ jeĹˇtÄ› z jinĂ©ho dĹŻvodu. Jednou jsem vĂˇm telefonoval.â€ś Donatelli si okamĹľitÄ› uvÄ›domil, o jakĂ˝ telefonĂˇt Ĺˇlo.

NÄ›kdo ho tenkrĂˇt vzbudil uprostĹ™ed hlubokĂ©ho spĂˇnku a zaÄŤal mu i jeho rodinÄ› vyhroĹľovat.

â€žBratrstvo,â€ś zaĹˇeptal.

â€žMĂˇte taky dobrou pamÄ›ĹĄ na jmĂ©na, jak vidĂm. Ĺ koda, Ĺľe jste si nezapamatoval mĂ© varovĂˇnĂ, co se vĂˇm stane, jestli nebudete drĹľet hubu. Za normĂˇlnĂch okolnostĂ na plnÄ›nĂ bÄ›ĹľnĂ˝ch ĂşkolĹŻ svĂ© organizace nedohlĂĹľĂm, vy jste mi ale zpĹŻsobil celou Ĺ™adu potĂĹľĂ, starĂ˝ pane. VzpomĂnĂˇte si na mĂˇ

slova?â€ś

Donatelli jen mlÄŤky pĹ™isvÄ›dÄŤil. Na odpovÄ›ÄŹ mÄ›l v Ăşstech pĹ™ĂliĹˇ sucho.

â€žDobrĂˇ. Dovolte mi, aĹĄ to nejprve zopakuji. Varoval jsem vĂˇs, Ĺľe jestli budete o tĂ© noci na Andrea Doriovi mluvit, pĹŻjdete do hrobu s vÄ›domĂm, Ĺľe jste zodpovÄ›dnĂ˝ za smrt vĹˇech ÄŤlenĹŻ vaĹˇĂ rodiny, kterĂ© se nĂˇm podaĹ™Ă najĂt.

SynĹŻ. Dcer. VnouÄŤat. KaĹľdĂ©ho. Ĺ˝e rodina DonatelliĹŻ

pĹ™estane existovat a Ĺľe jedinou pĹ™ipomĂnku toho, Ĺľe kterĂ˝koli jejĂ ÄŤlen nÄ›kdy vĹŻbec Ĺľil, bude pĹ™edstavovat Ĺ™ada nĂˇhrobkĹŻ na hĹ™bitovÄ›.â€ś

â€žNÄ›co takovĂ©ho pĹ™ece nemĹŻĹľete udÄ›lat!â€ś vykĹ™ikl Donatelli, kterĂ©mu se nĂˇhle vrĂˇtil hlas.

â€žMĹŻĹľete z toho vinit jen sĂˇm sebe. Ĺ lĂˇpnul jste do vosĂho hnĂzda. Nikdo vĂˇs nenutil, abyste mluvil s lidmi z tĂ©

agentury.â€ś

â€žNo,â€ś promluvil poprvĂ© Antonio. â€žRodina mÄ›la bĂ˝t uĹˇetĹ™ena. To bylo souÄŤĂˇstĂ dohody.â€ś Angelo pohlĂ©dl na svĂ©ho bratrance. â€žO ÄŤem to mluvĂĹˇ?â€ś V AntoniovÄ› ztrhanĂ©m obliÄŤeji se zraÄŤil pocit viny.

â€žVĂˇĹˇ bratranec se asi nezmĂnil,â€ś Ĺ™ekl muĹľ, â€žĹľe pro mÄ›

pracuje. NejdĹ™Ăve odmĂtl, netuĹˇĂte ale, jak moc se mu stĂ˝skĂˇ

po vlasti. SlĂbili jsme mu, Ĺľe kdyĹľ nĂˇs bude pravidelnÄ›

informovat o vĹˇem, co NUMA podnikĂˇ, coĹľ samozĹ™ejmÄ›

zjistĂ od vĂˇs, na oplĂˇtku vyĹ™eĹˇĂme vĹˇechny jeho problĂ©my se sicilskĂ˝mi ĂşĹ™ady.â€ś

â€žSĂ,â€ś Ĺ™ekl Antonio zdrcenÄ› s ÄŤelistĂ tak vystrÄŤenou, Ĺľe pĹ™ipomĂnal Mussoliniho. â€žAle rodina ne. A Ĺľe se budu moci vrĂˇtit na SicĂlii. Tak znÄ›la dohoda.â€ś â€žJĂˇ drĹľĂm slovo. Jen jsem vĂˇm neprozradil, Ĺľe se na SicĂlii vrĂˇtĂte v rakvi. Ale prvnĂ na Ĺ™adÄ› jste vy, pane Donatelli. Arrivederci.â€ś

Antonio se prudce vztyÄŤil a s vĂ˝kĹ™ikem plnĂ˝m vzteku se vrhnul pĹ™ed svĂ©ho bratrance. Pistole v ruce muĹľe trochu poskoÄŤila a ozvalo se tichĂ© pch, mnohem tiĹˇĹˇĂ neĹľ klapnutĂ dveĹ™Ă. Na AntoniovÄ› koĹˇili vykvetla rudĂˇ skvrna a on se svezl na podlahu. Pistole promluvila znovu.

TentokrĂˇt uĹľ se do rĂˇny nemÄ›l kdo vrhnout, a tak stĹ™ela zasĂˇhla Donatelliho do prsou. NĂˇraz byl tak prudkĂ˝, Ĺľe Donatelli se i s kĹ™eslem pĹ™evrĂˇtil dozadu. Antonio v tĂ© chvĂli natĂˇhl ruku a z pouzdra, kterĂ© mÄ›l pĹ™ipevnÄ›nĂ© ke kotnĂku, vytĂˇhl Ĺˇestipalcovou Berettu. OpĹ™el se o loket a zamĂĹ™il na Halcona. Pak se mu ale pĹ™esnÄ› uprostĹ™ed ÄŤela objevila malĂˇ

kulatĂˇ dĂra a jeho tÄ›lo znovu kleslo k podlaze. Kulka, kterou jeĹˇtÄ› stihnul vypĂˇlit, neĹˇkodnÄ› prolĂ©tla vzduchem.

Ze tmy vystoupila druhĂˇ postava. Od hlavnÄ› pistole, kterou svĂrala v ruce, se dosud kouĹ™ilo. NeznĂˇmĂ˝ lhostejnÄ›

pohlĂ©dl na muĹľe, kterĂ©ho prĂˇvÄ› zabil, a tiĹˇe pronesl: â€žNikdy nevÄ›Ĺ™te SiciliĂˇnovi.â€ś

â€žDobrĂˇ prĂˇce, Guzmane. MÄ›l jsem tuĹˇit, Ĺľe nakonec zradĂ. PosedĂˇvĂˇnĂ v kancelĂˇĹ™i mi zĹ™ejmÄ› nesvÄ›dÄŤĂ.â€ś â€žMĹŻĹľete se zapojit do likvidace zbytku rodiny,â€ś Ĺ™ekl mu na to Guzman.

â€žAno, to bych rĂˇd. Bude to ale muset poÄŤkat, bohuĹľel.

MĂˇme na prĂˇci dĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ vÄ›ci.â€ś Pak obrĂˇtil svou pozornost k Angelovi. â€žĹ koda, Ĺľe jste to nemohl slyĹˇet, Donatelli.

Rozhodl jsem se dĂˇt vaĹˇĂ rodinÄ› jeĹˇtÄ› trochu ÄŤasu. NejdĹ™Ăve musĂme uklidit ten svinÄŤĂk, kterĂ˝ jste pomohl udÄ›lat. Ale nezoufejte. Se svĂ˝mi drahĂ˝mi se v pekle shledĂˇte velmi brzy.â€ś

Z ulice zaÄŤaly do restaurace dolĂ©hat hlasy udivenĂ˝ch kolemjdoucĂch, kteĹ™Ă zaslechli AntoniĹŻv vĂ˝stĹ™el. Halcon se jeĹˇtÄ› jednou podĂval na nehybnĂˇ tÄ›la a pak i se svĂ˝m zjizvenĂ˝m spoleÄŤnĂkem zmizel ve tmÄ›.

46 KAPITOLA

Guatemala

â€žJak starĂ˝ Ĺľe je tenhle letoun?â€ś ZakĹ™iÄŤel Austin ve snaze pĹ™ehluĹˇit Ĺ™ev motoru.

â€žAsi tak padesĂˇt let, plus minus nÄ›co,â€ś zahulĂˇkal Zavala.

â€žMajitel tvrdĂ, Ĺľe vĹˇechny souÄŤĂˇstky jsou jeĹˇtÄ› pĹŻvodnĂ.

NovĂ© jsou snad jen ty hracĂ kostky, co se kĂ˝vajĂ pod zpÄ›tnĂ˝m zrcĂˇtkem.â€ś KdyĹľ spatĹ™il AustinĹŻv vĂ˝raz, spokojenÄ›

se usmĂˇl. â€žJen tÄ› houpu, Kurte. VĹˇechno jsem zkontroloval.

Motor proĹˇel tolikrĂˇt generĂˇlkou, Ĺľe s tĂm pĹŻvodnĂm uĹľ prakticky nemĂˇ nic spoleÄŤnĂ©ho. DoufĂˇm, Ĺľe aĹľ takhle zestĂˇrneme my, budeme ve stejnÄ› dobrĂ©m stavu.â€ś â€žJen jestli se takovĂ©ho vÄ›ku vĹŻbec doĹľijeme,â€ś pronesl Austin skepticky s pohledem upĹ™enĂ˝m na nehostinnou krajinu, kterĂˇ k pĹ™istĂˇnĂ mnoho mĂst nenabĂzela.

â€žJen se neboj, starĂ˝ brachu. De Havilland Beaver je jedno z nejlepĹˇĂch letadel, kterĂˇ kdy byla pro pouĹľitĂ v takovĂ©m terĂ©nu postavena. Tahle bedna je tuhĂˇ jako tank.â€ś Austin pohlĂ©dl na plastikovĂ©ho svatĂ©ho KryĹˇtofa pĹ™ichycenĂ©ho gumovou pĹ™Ăsavkou k pĹ™ĂstrojovĂ© desce, svezl se na opÄ›radlo sedadla a zaloĹľil si ruce na prsou. KdyĹľ pĹ™edtĂm prohlĂˇsil, Ĺľe by si mÄ›li sehnat nÄ›co nenĂˇpadnĂ©ho, netuĹˇil, Ĺľe to bude tenhle obstaroĹľnĂ beaver, rachotina s tvary pĹ™ipomĂnajĂcĂmi spĂĹˇe krabici od bot, dvoulistou vrtulĂ a tupĂ˝m neaerodynamickĂ˝m ÄŤumĂˇkem. ChtÄ›l jen nÄ›co jinĂ©ho neĹľ armĂˇdnĂ vrtulnĂk, s nĂmĹľ by do vzduĹˇnĂ©ho prostoru zemĂ sousedĂcĂch s Mexikem nemohl bez povolenĂ proniknout. NeĹľĂˇdoucĂ pozornost by svĂ˝m tyrkysovĂ˝m nĂˇtÄ›rem a z dĂˇlky viditelnĂ˝m oznaÄŤenĂm vzbudil i kterĂ˝koli letoun poskytnutĂ˝ vlastnĂ agenturou.

Beaver naĹˇli ukrytĂ˝ pod plachtou, jakou pouĹľĂvajĂ malĂĹ™i pokojĹŻ, aby nic nezacĂˇkali, v temnĂ©m rohu jednoho polorozpadlĂ©ho hangĂˇru na okraji letiĹˇtÄ› v Belize. Zavalovy oÄŤi se okamĹľitÄ› rozzĂˇĹ™ily jako vĂˇnoÄŤnĂ luminarias. NervĂłznÄ›

si zaÄŤal mnout ruce. UĹľ se nemohl doÄŤkat, aĹľ si sedne do kokpitu. Austina okamĹľitÄ› napadlo, Ĺľe na svÄ›tÄ› existuje zĹ™ejmÄ› jen jedno letadlo, kterĂ© by u Zavaly dokĂˇzalo vzbudit podobnÄ› nadĹˇenou reakci. Stroj bratĹ™Ă WrightĹŻ je ale naĹˇtÄ›stĂ v muzeu, kam ostatnÄ› patĹ™Ă i tahle staroĹľitnost.

Belizan, kterĂ˝ letoun vlastnil, vypadal podobnÄ› vychrtle a hladovÄ› jako ShakespearĹŻv Cassius. HovoĹ™il tĂ©mÄ›Ĺ™ Ĺˇeptem a v jednom kuse se ohlĂĹľel pĹ™es rameno, jako by oÄŤekĂˇval nÄ›jakou nezvanou nĂˇvĹˇtÄ›vu. Austinovi jej doporuÄŤil jeden jeho bĂ˝valĂ˝ kolega od CIA, kterĂ˝ byl nasazovĂˇn do pĹ™ĂsnÄ›

tajnĂ˝ch operacĂ na podporu Contras v boji proti sandinovcĹŻm. Z jeho nenĂˇpadnĂ˝ch poznĂˇmek o pĹ™epravÄ›

nÄ›jakĂ˝ch zĂˇsilek a tajnĂ˝ch pĹ™istĂˇvacĂch plochĂˇch bylo zĹ™ejmĂ©, Ĺľe oba americkĂ© zĂˇkaznĂky povaĹľuje za paĹˇerĂˇky drog. Vzhledem k mnoĹľstvĂ pochybnĂ˝ch operacĂ, kterĂ© CIA ve StĹ™ednĂ Americe podnikala, se ani nebylo ÄŤemu divit. Na nic se neptal, jen trval na tom, aby u nÄ›j jako bezpeÄŤnostnĂ zĂˇruku zanechali, a to v dolarech, ÄŤĂˇstku, kterĂˇ by sama o sobÄ› staÄŤila na zakoupenĂ Boeingu 747. ZatĂmco bankovky peÄŤlivÄ› pĹ™epoÄŤĂtĂˇval, aby se ujistil, Ĺľe ho neoĹˇidili, kladl jim na srdce, aby nezapomnÄ›li na to, Ĺľe Guatemala mĂˇ vĹŻÄŤi Belize ĂşzemnĂ nĂˇroky, a aby se snaĹľili co nejvĂce splynout s terĂ©nem. Austin znovu pohlĂ©dl na staĹ™iÄŤkĂ˝ letoun a namĂtl, Ĺľe nÄ›co takovĂ©ho bude vzhledem k nĂˇtÄ›ru kanĂˇrkovou ĹľlutĂ asi nemoĹľnĂ©, muĹľ ale jen pokrÄŤil rameny, strÄŤil si bankovky do kapsy a zmizel.

Austin musel pĹ™ipustit, Ĺľe tenhle stroj se pro jejich zĂˇmÄ›r hodĂ vĂc neĹľ nÄ›jakĂ˝ modernÄ›jĹˇĂ a nĂˇpadnÄ›jĹˇĂ letoun. Nebyl to zrovna Concorde. PĹ™i cestovnĂ rychlosti stopÄ›tadvaceti mil za hodinu ale cesta pomÄ›rnÄ› pĹ™ĂjemnÄ› ubĂhala a zĂˇroveĹ�

letÄ›li pĹ™esnÄ› tak rychle, aby mohli ze vzduchu vĹˇe pod sebou pozornÄ› sledovat. A co vĂc, letoun byl zkonstruovĂˇn tak, Ĺľe pro start i pĹ™istĂˇnĂ nepotĹ™eboval vĂc neĹľ jen malĂ˝ plĂˇcek nebo trochu vody.

Zavala drĹľel stroj ve vĂ˝Ĺˇce necelĂ˝ch tĹ™Ă tisĂc stop. LetÄ›li nad PetĂ©nem, lesnatou severnĂ ÄŤĂˇstĂ Guatemaly, kterĂˇ se jako cizorodĂ˝ prvek ve tvaru trochu kostrbatĂ©ho ÄŤtverce zaĹ™ezĂˇvala do mexickĂ©ho ĂşzemĂ. Rovinu ÄŤasem vystĹ™Ădaly nĂzkĂ© kopce, mezi nimiĹľ se vinuly Ĺ™eky a jejich pĹ™Ătoky.

Kdysi tu na ÄŤetnĂ˝ch mĂstech Ĺľili MayovĂ©, kteĹ™Ă tyto Ĺ™eky pouĹľĂvali pro pĹ™epravu zboĹľĂ mezi jednotlivĂ˝mi mÄ›sty.

NÄ›kolikrĂˇt dokonce mezi stromy zahlĂ©dli ĹˇedivĂ© ruiny. Na jihu se z oparu vynoĹ™ily vzdĂˇlenĂ© vrcholky MayskĂ©ho pohoĹ™Ă. Austin mÄ›l na kolenou podloĹľku s mapou, na nĂĹľ leĹľela prĹŻsvitnĂˇ fĂłlie s pĹ™edkreslenou soustavou ÄŤar.

PrĹŻbÄ›ĹľnÄ› do nĂ vynĂˇĹˇel trasu letu. Co chvĂli se zahledÄ›l na kompas a ovÄ›Ĺ™il si polohu podle pĹ™Ăstroje pro satelitnĂ navigaci.

â€žBlĂĹľĂme se k prĹŻseÄŤĂku, k mĂstu, kde se zaÄŤĂnajĂ rozevĂrat ÄŤelisti,â€ś Ĺ™ekl a ukĂˇzal prstem na mapu. Pak se podĂval na hodinky. â€žBudeme tam za tĹ™icet vteĹ™in.â€ś Znovu se zadĂval ven. LetÄ›li prĂˇvÄ› nad Ĺ™ekou, kterĂˇ se klikatila jako stuĹľka na balĂÄŤku pod vĂˇnoÄŤnĂm stromeÄŤkem. Za okamĹľik se ĂşdolĂ rozĹˇĂĹ™ilo a on pĹ™Ămo pĹ™ed letounem spatĹ™il malĂ© jezero.

UkĂˇzal na tĹ™pytĂcĂ se vodnĂ plochu a prohlĂˇsil: â€žTady je to.

ÄŚelisti Kukulcana.â€ś

â€žMÄ›li jsme si s sebou vzĂt ponorku,â€ś Ĺ™ekl mu na to Zavala.

â€žPĂˇrkrĂˇt to jezero obleĹĄ. Jestli se nedostaneme do protiletadlovĂ© palby, tak tu kraksnu pak posaÄŹ na vodu.â€ś Zavala dĂ˝chl na svĂ© sluneÄŤnĂ brĂ˝le, pĹ™ejel jejich skla nÄ›kolikrĂˇt rukĂˇvem a pak si je zase nasadil. VztyÄŤenĂ˝m palcem naznaÄŤil souhlas a pak pĹ™eĹˇel do tak prudkĂ© klopenĂ©

zatĂˇÄŤky, Ĺľe se horizont tĂ©mÄ›Ĺ™ zmÄ›nil ve vertikĂˇlu. Zavala pĹ™istupoval k Ĺ™ĂzenĂ ÄŤehokoli, aĹĄ uĹľ to byla ponorka ÄŤi letoun postavenĂ˝ v dobÄ›, kdy Harry Truman coby prezident vstupoval do svĂ©ho prvnĂho funkÄŤnĂho obdobĂ, ĂşplnÄ› stejnÄ› -

pĹ™edstavoval kombinaci mladĂ©ho pilota F-16 a znudÄ›nĂ©ho staĹ™Ăka v kokpitu prĂˇĹˇkovacĂho letadla.

Jezero ze vzduchu vypadalo jako obrovskĂ© k nebi upĹ™enĂ©

oko. MÄ›lo ovĂˇlnĂ˝ tvar a pĹ™ibliĹľnÄ› v mĂstÄ›, kde by se v oku nachĂˇzela zĹ™Ătelnice, vystupoval z jeho hladiny malĂ˝ ostrov.

Ten nemÄ›l na dĂ©lku vĂce neĹľ pĹŻl mĂle a na ĹˇĂĹ™ku slabou ÄŤtvrtinu. Ĺ�eka se tÄ›snÄ› pĹ™ed jezerem stĂˇÄŤela do strany, pokraÄŤovala dĂˇle v oblouku kolem nÄ›j a pak se spojovala s Ĺ™ĂÄŤkou, kterĂˇ z jezera vytĂ©kala. Jezero musĂ bĂ˝t napĂˇjeno potoky, kterĂ© pĹ™es stromy nejsou vidÄ›t, usoudil Austin.

Beaver jezero obletÄ›l dvakrĂˇt, nic neobvyklĂ©ho ale nespatĹ™ili. ProtoĹľe se vĹˇechno zdĂˇlo bĂ˝t v poĹ™Ăˇdku, sklonil Zavala letoun a namĂĹ™il si to k hladinÄ› tak prudce, aĹľ to vypadalo, Ĺľe se do nĂ chce zapĂchnout. Na poslednĂ chvĂli s razancĂ pilota stĹ™emhlavĂ©ho bombardĂ©ru pĹ™itĂˇhl a dotkl se hladiny tak nÄ›ĹľnÄ›, jako by ji chtÄ›l prostĹ™ednictvĂm bĂlĂ˝ch plovĂˇkĹŻ polĂbit. ChvĂli se jeĹˇtÄ› se dvÄ›ma chvosty vodnĂ tĹ™ĂĹˇtÄ› Ĺ™Ătili vpĹ™ed, pak ale zaÄŤali zpomalovat a nakonec se, skoro pĹ™esnÄ› mezi bĹ™ehem a ostrovem, zastavili. KdyĹľ vrtule se zajĂknutĂm znehybnÄ›la, rozrazil Austin kopnutĂm dvĂĹ™ka.

TeÄŹ, kdyĹľ motor utichl, vlĂˇdlo v kokpitu aĹľ podezĹ™elĂ© ticho.

Zavala se spojil s lodĂ a ohlĂˇsil posĂˇdce, kde se nachĂˇzejĂ.

Austin mezitĂm vytĂˇhl dalekohled a prohlĂ©dl si celĂ© jezero a jeho srĂˇznĂ© bĹ™ehy. Nevynechal samozĹ™ejmÄ› ani ostrov.

ZdĂˇlo se, Ĺľe jsou sami.

â€žVypadĂˇ to, Ĺľe je ÄŤistĂ˝ vzduch,â€ś Ĺ™ekl a odloĹľil dalekohled. Pak pohlĂ©dl ke stĹ™edu jezera. â€žNÄ›co mi na tom ostrovÄ› vadĂ.â€ś

Zavala se naklonil pĹ™es Austinovo rameno a stĂˇhl si kĹˇilt ÄŤepice hloubÄ›ji do ÄŤela, aby mu do oÄŤĂ nesvĂtilo slunce.

â€žPodle mÄ› vypadĂˇ perfektnÄ›.â€ś

â€žNo prĂˇvÄ›. Jeho poloha je aĹľ pĹ™ĂliĹˇ perfektnĂ. Kdybys proloĹľil jezerem jednu osu od severu k jihu a druhou od vĂ˝chodu k zĂˇpadu, leĹľel by ten ostrov v jejich prĹŻseÄŤĂku, jako cĂl v kĹ™ĂĹľi puĹˇkovĂ©ho zamÄ›Ĺ™ovaÄŤe. PĹ™esnÄ› ve stĹ™edu.â€ś Zavala znovu nastartoval motor a pĹ™idal tolik plynu, aby mohli plout pomalu po hladinÄ›. Pak motor zase vypnul a nechal letoun setrvaÄŤnostĂ pĹ™iplout blĂĹľe k ostrovu. KdyĹľ potĂ© hodili do vody kotvu, zjistili podle dĂ©lky lana hloubku jezera. V tÄ›ch mĂstech ÄŤinila vĂce neĹľ sto stop. Nafoukli gumovĂ˝ ÄŤlun, nasedli do nÄ›j, chopili se pĂˇdel, bÄ›hem chvilky pĹ™ekonali krĂˇtkou vzdĂˇlenost, kterĂˇ je od ostrova dÄ›lila, a vytĂˇhli ÄŤlun na bahnitĂ˝ a trĂˇvou porostlĂ˝ bĹ™eh.

Ostrov mohl mĂt podle Austinova odhadu prĹŻmÄ›r tak tĹ™icet stop. Vypadal jako znetvoĹ™enĂ˝ krunĂ˝Ĺ™ nÄ›jakĂ© gigantickĂ©

Ĺľelvy. Hned u bĹ™ehu zaÄŤĂnal ostĹ™e stoupat a jeho vrchol leĹľel asi patnĂˇct stop nad hladinou. Zavala se bez vĂˇhĂˇnĂ zaÄŤal prodĂrat hustĂ˝m kapradĂm a keĹ™i ke stĹ™edu ostrova. TÄ›snÄ›

pĹ™ed vrcholkem ale nĂˇhle vykĹ™ikl a uskoÄŤil, jako by se pokouĹˇel vyhnout Ăşderu nÄ›jakĂ©ho neviditelnĂ©ho protivnĂka.

Austin okamĹľitÄ› zpozornÄ›l a sĂˇhnul po pistoli. â€žCo se dÄ›je?â€ś zeptal se. Joe asi mĂˇlem ĹˇlĂˇpl na zmiji, byla prvnĂ vÄ›c, kterĂˇ ho napadla.

Zavala se rozchechtal a vyplaĹˇil tak nÄ›jakĂ© bĂlĂ© ptĂˇky. Ti se prudce vznesli a zavĂĹ™ili ve vzduchu jako papĂrovĂ©

konfety hozenĂ© do vÄ›tru.

â€žOstrov je obsazenĂ˝, Kurte. PojÄŹ sem, pĹ™edstavĂm tÄ›

panu domĂˇcĂmu.â€ś

Austin rychle vyĹˇplhal na pahorek a zadĂval se na zubatĂ©

ÄŤelisti, kterĂ© se na nÄ›j Ĺˇklebily pĹ™es listĂ. KdyĹľ odsunul Ĺˇlahouny stranou, objevila se grotesknĂ kamennĂˇ lebka, pĹ™ibliĹľnÄ› dvakrĂˇt vÄ›tĹˇĂ neĹľ lidskĂˇ. Byla vytesĂˇna do pĹ™ekladu nad obdĂ©lnĂkovĂ˝m otvorem, kterĂ˝ vedl do nÄ›jakĂ©ho hranatĂ©ho objektu, tĂ©mÄ›Ĺ™ zcela pohĹ™benĂ©ho v mÄ›kkĂ© hlĂnÄ›.

PlochĂˇ stĹ™echa byla zakonÄŤena zuby pĹ™ipomĂnajĂcĂmi cimbuĹ™Ă a samotnĂ˝ otvor zdobila Ĺ™ada dalĹˇĂch lebek, tentokrĂˇt uĹľ ale menĹˇĂch. Austin vytĂˇhl z pochvy nĹŻĹľ a zaÄŤal pod otvorem kopat. PostupnÄ› otvor natolik zvÄ›tĹˇil, Ĺľe do nÄ›j Zavala dokĂˇzal strÄŤit hlavu i s rameny.

â€žMyslim, Ĺľe se tam dokĂˇĹľu vsoukat,â€ś prohlĂˇsil Zavala, kdyĹľ pomocĂ baterky prozkoumal bezprostĹ™ednĂ okolĂ otvoru. Pak se otoÄŤil a nohama napĹ™ed zmizel ve tmÄ›.

Austin nejprve uslyĹˇel kĂ˝chnutĂ, pak i Zavalova slova: â€žSkoÄŤ pro nÄ›jakou rouĹˇku. Je tu spousta prachu.â€ś Austin mĂsto toho ale otvor jeĹˇtÄ› trochu zvÄ›tĹˇil a prolezl jĂm.

â€žHilton to zrovna nenĂ,â€ś prohlĂˇsil, kdyĹľ se rozhlĂ©dl. Jeho slova se ozvÄ›nou vrĂˇtila.

PodzemnĂ mĂstnost svĂ˝mi rozmÄ›ry odpovĂdala pĹ™ibliĹľnÄ›

garĂˇĹľi pro dvÄ› auta. Zdi byly tak silnĂ©, Ĺľe by vydrĹľely i pĹ™ĂmĂ˝ zĂˇsah dÄ›lostĹ™eleckĂ˝m granĂˇtem. Austin se hlavou tĂ©mÄ›Ĺ™ dotĂ˝kal stropu. OmĂtnutĂ© stÄ›ny byly hladkĂ© a plnĂ©

jakĂ˝chsi tmavĂ˝ch skvrn. Na ÄŤtyĹ™ech mĂstech spatĹ™ili podobnĂ© portĂˇly, jako byl ten, kterĂ˝m se do podzemnĂ mĂstnosti protĂˇhli, jen vyĹˇĹˇĂ - zaÄŤĂnaly u podlahy a konÄŤily aĹľ u stropu. VyplĹ�ovala je koĹ™eny prorostlĂˇ hlĂna tvrdĂˇ jako kĂˇmen.

â€žTak ti nevĂm, Kurte, jestli bych tu chtÄ›l bydlet. Ale urÄŤitĂ© vĂ˝hody to mĂˇ. VyhlĂdku na vodu. JednoduchĂ˝ dekor.â€ś â€žChlĂˇpci z realitnĂch kancelĂˇĹ™Ă tomu Ĺ™ĂkajĂ skvÄ›lĂˇ Ĺˇance pro kutila.â€ś

â€žTaky to mĂˇ sklep,â€ś Ĺ™ekl Zavala, kdyĹľ si posvĂtil do rohu.

Austin si klekl, aby mohl prozkoumat masivnĂ plochĂ˝

kĂˇmen, kterĂ˝ leĹľel na podlaze. PodĂ©l jeho hran se tĂˇhla Ĺ™ada dÄ›r. PomocĂ svĂ˝ch noĹľĹŻ kĂˇmen nadzvedli a pak jej pĹ™esunuli stranou. Kamsi dolĹŻ vedly toÄŤitĂ© schody. ProtoĹľe Zavala pronikl jako prvnĂ dovnitĹ™ tĂ©to podzemnĂ prostory, vzal na sebe roli prĹŻzkumnĂka tentokrĂˇt Austin. KdyĹľ sestoupil po nÄ›kolika schodech, ocitl se na zaÄŤĂˇtku nÄ›jakĂ© chodby, ta ale po pĂˇr metrech konÄŤila velkĂ˝m kamennĂ˝m blokem. NamĂĹ™il tĂm smÄ›rem baterku.

â€žAsi by ses mÄ›l jĂt na nÄ›co podĂvat,â€ś Ĺ™ekl tiĹˇe.

KdyĹľ Zavala zaregistroval jeho vĂˇĹľnĂ˝ tĂłn, na nic neÄŤekal a rychle se k nÄ›mu pĹ™ipojil. PĹ™ed kamenem leĹľela na zemi hromada kostĂ. Na rozdĂl hlavy smrtky, kterĂˇ zdobila pĹ™eklad nad vstupnĂm otvorem, bĂ˝vala Ĺˇestice lebek vĂˇlejĂcĂch se na zemi mezi mnoĹľstvĂm dalĹˇĂch kostĂ kdysi pokryta kĹŻĹľĂ a vlasy. Zavala jednu z nich zvedl a podrĹľel pĹ™ed sebou jako Hamlet hloubajĂcĂ nad JorikovĂ˝mi ostatky.

â€žAsi byli obÄ›tovĂˇni pĹ™i nÄ›jakĂ©m nĂˇboĹľenskĂ©m obĹ™adu.

Podle tĂ© dĂry v lebce soudĂm, Ĺľe byli zabiti rychle a nemuseli dlouho trpÄ›t.â€ś

â€žPopravÄŤĂ byli asi soucitnĂ,â€ś Ĺ™ekl Austin, zatĂmco si prohlĂĹľel kamennou desku, jestli nenajde nÄ›jakou ĹˇkvĂru.

â€žBez sbĂjeÄŤky nebo dynamitu se dĂˇle nedostaneme.â€ś DospÄ›l k zĂˇvÄ›ru, Ĺľe uĹľ toho vidÄ›l dost. KdyĹľ vystoupal po schodech zpĂˇtky do podzemnĂ mĂstnosti, zaregistroval na podlaze jakĂ©si bĂlĂ© Ăşlomky. Ohnul se a jeden z nich uchopil, vÄ›c se ale okamĹľitÄ› rozpadla na prach.

â€žSladkovodnĂ korĂ˝Ĺˇ,â€ś prohlĂˇsil. â€žTohle mĂsto bylo kdysi pod vodou.â€ś

Zavala pĹ™ejel rukou po zdi. â€žMoĹľnĂˇ mĂˇĹˇ pravdu. Tohle vypadĂˇ jako zaschlĂ˝ sajrajt, co nÄ›kdy plave na hladinÄ›

rybnĂka.â€ś

Opustili zatuchlĂ© podzemĂ a podivnou stavbu obeĹˇli.

Objekt byl postaven na kamennĂ© ploĹˇinÄ›, jejĂĹľ obvod pokrĂ˝valy ÄŤetnĂ© naplaveniny. Semena rostlin, kterĂˇ se sem dostala zĹ™ejmÄ› dĂky ptĂˇkĹŻm, vyklĂÄŤila a koĹ™eny se pak postaraly o to, aby bahnitou vrstvu nesmyl dĂ©ĹˇĹĄ. KdyĹľ se podĂvali dolĹŻ do mĂst, kde ostrov mizel pod vodou, spatĹ™ili nÄ›jakou kamennou terasu. Austin tam seĹˇel, sundal si boty, vlezl do vody, nÄ›kolika tempy se trochu vzdĂˇlil a pak se ponoĹ™il.

â€žTenhle ostrĹŻvek je vlastnÄ› jen ĹˇpiÄŤka ledovce,â€ś prohlĂˇsil, kdyĹľ se zase vynoĹ™il. Je to zĹ™ejmÄ› chrĂˇm na vrcholu nÄ›jakĂ© obrovskĂ© pyramidy. NedokĂˇĹľu odhadnout, jak je skuteÄŤnÄ› velkĂˇ.â€ś

â€žĹ�Ăkal jsem ti, Ĺľe jsme si s sebou mÄ›li vzĂt ponorku,â€ś odpovÄ›dÄ›l Zavala a pomohl mu dostat se zpĂˇtky na bĹ™eh.

â€žTakĹľe pokud se ve svĂ˝ch soudech nemĂ˝lĂme a jestli je ta budova chrĂˇm, nachĂˇzĂme se pĹ™Ămo v epicentru dÄ›nĂ. V

tlamÄ› Kukulcana.â€ś

â€žPotĹ™ebujeme jen vymyslet, jak se mu dostat i do Ĺľaludku.â€ś

â€žNĂˇdhernĂˇ pĹ™edstava. Mohli bychom se pokusit vyhodit ten Ĺˇutr do vzduchu.â€ś

â€žJo, to bychom mohli, a moĹľnĂˇ by se nĂˇm to i podaĹ™ilo.

ChirurgickĂ˝ pĹ™Ăstup by to ale zrovna nebyl. NaĹˇi pĹ™ĂˇtelĂ©

archeologovĂ© by s nĂˇmi uĹľ zĹ™ejmÄ› v ĹľivotÄ› nepromluvili.

Koukneme se po okolĂ, snad nĂˇs pĹ™i tom nÄ›co napadne.â€ś VrĂˇtili se do letadla, zarolovali ke kraji jezera, vylezli na bĹ™eh a vydali se na prĹŻzkum. Les se utĂˇpÄ›l v Ĺˇeru, protoĹľe hustĂ© listĂ k zemi mnoho sluneÄŤnĂch paprskĹŻ nepropouĹˇtÄ›lo.

Stromy existenci nÄ›jakĂ©ho dalĹˇĂho porostu nepĹ™ipustily, takĹľe se jim Ĺˇlo celkem dobĹ™e. Austin se vydal za zvukem tekoucĂ vody. KdyĹľ doĹˇel k mĂstu, odkud zurÄŤenĂ pĹ™ichĂˇzelo, spatĹ™il ĂşĹľlabinu lemovanou kamenitĂ˝mi srĂˇzy. Bylo to koryto Ĺ™eky, kterou pĹ™edtĂm vidÄ›li ze vzduchu, mĂsto vody ho ale vyplĹ�ovala hlĂna a vegetace. PĹ™es vrĹˇek a po stranĂˇch jakĂ©si pĹ™ĂrodnĂ hrĂˇze si naĹˇlo cestu jen nÄ›kolik malĂ˝ch potĹŻÄŤkĹŻ, kterĂ© pokraÄŤovaly bĂ˝valĂ˝m Ĺ™eÄŤiĹˇtÄ›m smÄ›rem k jezeru. SamotnĂˇ Ĺ™eka se u hrĂˇze prudce stĂˇÄŤela a mizela kamsi do lesa. KdyĹľ se Austin vydal po jejĂm bĹ™ehu dĂˇle, narazil po chvĂli na podobnou kamenitou ĂşĹľlabinu.

â€žJe to pĹ™esnÄ› tak, jak jsem si myslel,â€ś pronesl.

Na Zavalu jeho slova evidentnÄ› uÄŤinila dojem. â€žJak jsi mohl vÄ›dÄ›t, Ĺľe tu nÄ›co podobnĂ©ho najdeĹˇ?â€ś zeptal se ho.

â€žJsem zkrĂˇtka gĂ©nius,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin. Sehnul se pro suchou vÄ›tev, hodil ji do vody a chvĂli sledoval, jak ji hbitĂ˝

proud odnĂˇĹˇĂ. â€žVzpomĂnĂˇĹˇ si, jak Ĺ™eka vypadala ze vzduchu?

Pokud se nepletu, Ĺ™ekl jsi nÄ›co v tom smyslu, Ĺľe se kroutĂ vĂc neĹľ OrientĂˇlka pĹ™i bĹ™iĹˇnĂm tanci. TÄ›snÄ› pĹ™ed jezerem najednou ostĹ™e uhĂ˝bĂˇ a pokraÄŤuje dĂˇle absolutnÄ› rovnÄ›.

Hned mÄ› napadlo, Ĺľe ta pĹ™ĂmĂˇ ÄŤĂˇst nemĹŻĹľe bĂ˝t dĂlem pĹ™Ărody. Jako ten chrĂˇm uprostĹ™ed jezera. Nic nenĂ v pĹ™ĂrodÄ›

ĂşplnÄ› dokonalĂ©. TĹ™eba to je kanĂˇl, uvaĹľoval jsem. ZnĂˇĹˇ

Chesapeacko-ohijskĂ˝ nĂˇrodnĂ historickĂ˝ park severnÄ› od Washingtonu? Ten kanĂˇl podĂ©l Potomaku?â€ś â€žTo je jedno z mĂ˝ch oblĂbenĂ˝ch mĂst pro finanÄŤnÄ›

nenĂˇroÄŤnĂ© prvnĂ rande,â€ś odpovÄ›dÄ›l Zavala s ĂşsmÄ›vem vyvolanĂ˝m ÄŤetnĂ˝mi milĂ˝mi vzpomĂnkami. â€žMuy romĂˇntico.

Jak to spolu souvisĂ?â€ś

â€žZamysli se nad tĂm chrĂˇmem. Jednou je pod vodou.

Jednou nenĂ.â€ś

Austin skoro slyĹˇel, jak ZavalĹŻv brilantnÄ› uvaĹľujĂcĂ mozek jeho slova pĹ™eĹľvykuje. KdyĹľ jeho mozkovĂˇ soukolĂ dorachotila, plĂˇcl se dlanĂ do ÄŤela. â€žSamozĹ™ejmÄ›. Ta stavidla.â€ś

Austin si dĹ™epnul, odstranil ze zemÄ› pĹ™ed sebou spadanĂ©

listĂ a pak uchopil krĂˇtkĂ˝ klacĂk. Podal ho Zavalovi. â€žMĂˇte slovo, profesore.â€ś

Zavala na zemi nakreslil ÄŤĂˇru. â€žTohle je Ĺ™eka Potomac.

NemĹŻĹľeĹˇ plout po proudu ani proti nÄ›mu, protoĹľe ti to neumoĹľĹ�ujĂ peĹ™eje a vodopĂˇdy, takĹľe vykopeĹˇ kanĂˇl a ta mĂsta obejdeĹˇ. Tudy.â€ś UkĂˇzal klackem na jedno mĂsto.

â€žVybudujeĹˇ soustavu zdymadel, abys mohl v jednotlivĂ˝ch ÄŤĂˇstech kanĂˇlu sĂˇm urÄŤovat vĂ˝Ĺˇku hladiny. TakĹľe se kouknÄ›me, jestli se to dĂˇ aplikovat i na nĂˇĹˇ pĹ™Ăpad.â€ś Namaloval ovĂˇl pĹ™edstavujĂcĂ jezero. â€žĹ�eka si najde cestu ĂşdolĂm aĹľ sem, zaÄŤne vodou plnit tuhle prolĂˇklinu, vytvoĹ™Ă v nĂ jezero, tady se pĹ™elije pĹ™es okraj a pokraÄŤuje dĂˇle k moĹ™i.â€ś â€žZatĂm to sedĂ, pane profesore.â€ś

â€žPak se najednou objevĂ nÄ›jacĂ lidĂ© a tady Ĺ™eku pĹ™ehradĂ,â€ś Ĺ™ekl a nakreslil tÄ›snÄ› nad ovĂˇlem krĂˇtkou ÄŤĂˇru.

â€žVoda do jezera nemĹŻĹľe, a tak ji musĂ odvĂ©st nÄ›kam jinam, protoĹľe jinak by hrĂˇz jednoduĹˇe obeĹˇla a cestu do jezera si naĹˇla sama.â€ś OpÄ›t natĂˇhl ruku a prodlouĹľil ÄŤĂˇru do strany.

â€žVyhloubili proto kanĂˇl a odvedli vodu od jezera ke korytu nÄ›jakĂ© jinĂ© Ĺ™eky.â€ś VzhlĂ©dl a vĂtÄ›zoslavnÄ› dodal: â€žA jezero teÄŹ mĹŻĹľou vysuĹˇit.â€ś

â€žA postavit chrĂˇm. Tady,â€ś doplnil ho Austin a udÄ›lal ĹˇpiÄŤkou boty uprostĹ™ed ovĂˇlu kĹ™ĂĹľek.

To uĹľ ale Zavala zase pokraÄŤoval. â€žA pak nastane okamĹľik, kdy je poloĹľen poslednĂ kĂˇmen a pyramida je hotovĂˇ. Ti lidĂ© pro zmÄ›nu pĹ™ehradĂ zase kanĂˇl a pustĂ vodu do starĂ©ho koryta. Ĺ�eka opÄ›t naplnĂ jezero, a to chrĂˇm skryje. Ergo…â€ś

â€žErgo, ipso facto a voila! JedinĂ˝ problĂ©m je, Ĺľe ta pĹ™ehradnĂ stÄ›na nenĂ pevnĂˇ. MÄ›sto tu ĹľĂˇdnĂ© nenĂ, takĹľe neexistuje ani ĹľĂˇdnĂˇ mÄ›stskĂˇ sprĂˇva, kterĂˇ by sem pravidelnÄ› posĂlala ĂşdrĹľbĂˇĹ™e. Co z mayskĂ© civilizace zbĂ˝vĂˇ, totiĹľ zadupou do prachu Ĺ panÄ›lĂ©. Ĺ�eka pĹ™inĂˇĹˇĂ vÄ›tve, moĹľnĂˇ

celĂ© stromy, a ty se nahoĹ™e nad jezerem zaÄŤĂnajĂ v korytÄ›

zachytĂˇvat. ÄŚasem vytvoĹ™Ă novou hrĂˇz a tlak vody prorazĂ stÄ›nu pĹ™ehrazujĂcĂ kanĂˇl. Ĺ�eka je opÄ›t odklonÄ›na od jezera.

Do toho sice teÄŤe pĂˇr potokĹŻ, to ale nestaÄŤĂ, hladina v jezeĹ™e zaÄŤne klesat a vrcholek chrĂˇmu se ocitne nad vodou. V

bahnÄ› se uchytĂ rostliny a vĹˇe postupnÄ› zaroste.â€ś â€žTakĹľe kdybychom jeĹˇtÄ› nÄ›jakĂ˝ ten rok poÄŤkali,â€ś Ĺ™ekl Zavala po kratĹˇĂ pauze, â€žhladina jezera by natolik poklesla, Ĺľe chrĂˇm by se vynoĹ™il celĂ˝. Tedy pokud by tlak vody tentokrĂˇt zase neprovalil tu pĹ™ĂrodnĂ hrĂˇz. Hladina jezera by se totiĹľ zase zvedla.â€ś

Austin se na okamĹľik zamyslel a pak pĹ™ikĂ˝vl. â€žTuhle teorii dokonÄŤĂm cestou zpĂˇtky.â€ś

OtoÄŤili se vydali se dolĹŻ k jezeru. â€žMusĂĹˇ uznat, Ĺľe tohle je dokonalĂ© vodnĂ dĂlo,â€ś Ĺ™ekl Zavala bÄ›hem chĹŻze lesem.

â€žSouhlasĂm. Postavili to tak, aby v pĹ™ĂpadÄ› potĹ™eby mohli jezero bez velkĂ˝ch problĂ©mĹŻ zase vysuĹˇit. MoĹľnĂˇ to mÄ›li pĹ™Ămo v plĂˇnu. Ten vstup do chrĂˇmu mĹŻĹľe bĂ˝t slepĂ˝.

Jako ty chodby vedoucĂ do egyptskĂ˝ch pyramid, jejichĹľ jedinĂ˝m ĂşÄŤelem bylo oklamat vykrĂˇdaÄŤe hrobek.

NepĹ™ekvapilo by mÄ›, kdyby tam ty kostry dali jen jako divadelnĂ rekvizity.â€ś

â€žKdyĹľ divadlo, tak jedinÄ› s rekvizitami,â€ś odtuĹˇil Zavala.

â€žAĹľ dojdeme k letadlu, mÄ›li bychom si objednat nÄ›jakou leteckou zĂˇsilku.â€ś

KdyĹľ po nÄ›kolika minutĂˇch dorazili k letounu, spojil se Zavala s Nereem a sdÄ›lil osĂˇdce, co potĹ™ebujĂ. PĹ™i diktovĂˇnĂ jednĂ© z poloĹľek, kterĂ© poĹľadoval Austin, zvedl pĹ™ekvapenÄ›

oboÄŤĂ, na nic se ho ale nezeptal.

ÄŚekĂˇnĂ na zĂˇsilku vyuĹľili k jĂdlu a odpoÄŤinku ve stĂnu pod stromy. Pak to v rĂˇdiu zachrÄŤelo a ozvala se struÄŤnĂˇ

slova: â€žUĹľ jsme skoro tam, hoĹˇi. VzdĂˇlenost k cĂli deset minut.â€ś

PĹ™esnÄ› po deseti minutĂˇch se nad jezerem objevila tyrkysovĂˇ helikoptĂ©ra s velkĂ˝mi pĂsmeny NUMA na trupu.

Nedaleko jejich letounu klesla k hladinÄ› a do vody dopadla velkĂˇ bedna zabalenĂˇ do plastikovĂ© fĂłlie. PĹ™ipevnÄ›nĂ©

plovĂˇky ji okamĹľitÄ› vynesly na povrch jezera. OsĂˇdka vrtulnĂku poÄŤkala, aĹľ bednu vylovĂ, pak jim zamĂˇvala a odfiÄŤela touĹľ cestou, kterou pĹ™ilĂ©tla.

UvnitĹ™ bedny naĹˇli dvÄ› potĂˇpÄ›ÄŤskĂ© soupravy a nÄ›kolik krabic. Austin vĹˇechny krabice nasklĂˇdal do ÄŤlunu, chopil se pĂˇdel a zamĂĹ™il k hornĂmu konci jezera. Zavala mezitĂm zaroloval s letounem do malĂ©ho ĂşzkĂ©ho zĂˇlivu. MÄ›l dost rozumu, aby se Austina zbyteÄŤnÄ› nevyptĂˇval, co mĂˇ za lubem. VĹˇak mu to Kurt Ĺ™ekne, aĹľ to bude tĹ™eba.

KdyĹľ se Austin s ÄŤlunem vrĂˇtil, mÄ›l uĹľ Zavala pĹ™es letoun pĹ™ehozenu rybĂˇĹ™skou sĂĹĄ a prĂˇvÄ› do nĂ zastrkĂˇval nalĂˇmanĂ© vÄ›tve. SpoleÄŤnĂ˝mi silami maskovĂˇnĂ dokonÄŤili.

OvÄ›Ĺ™ili si, Ĺľe letoun nenĂ tĂ©mÄ›Ĺ™ vidÄ›t, naloĹľili do ÄŤlunu potĂˇpÄ›ÄŤskou vĂ˝stroj a zamĂĹ™ili k ostrovu, kde pak odstranili vĹˇechny stopy, kterĂ© tam pĹ™i svĂ©m pobytu zanechali.

Vypustili ÄŤlun, strÄŤili ho pod vodu a zatĂĹľili jej kameny, aby nevyplaval. Voda byla teplĂˇ, a tak si mĂsto tÄ›ĹľkĂ˝ch neoprĂ©nĹŻ

oblĂ©kli pouze lehkĂ© kombinĂ©zy znaÄŤky Lycra.

AniĹľ by to jakkoli komentoval, sundal si Austin malĂ˝

vĂˇÄŤek, kterĂ˝ mÄ›l zavÄ›ĹˇenĂ˝ kolem krku, a vloĹľil ho do nepromokavĂ© kapsy. ZbÄ›ĹľnÄ› si zkontrolovali dĂ˝chacĂ pĹ™Ăstroje, odpluli kousek od ostrova a pak, neztrĂˇcejĂce zbyteÄŤnÄ›

ÄŤas,

vypustili

vzduch

ze

vztlakovĂ˝ch

kompenzĂˇtorĹŻ a ponoĹ™ili se do temnĂ˝ch vod jezera.

47 KAPITOLA

PomalĂ˝mi plynulĂ˝mi pohyby ploutvĂ se pod Ăşhlem, kterĂ˝

odpovĂdal sklonu pyramidy, noĹ™ili stĂˇle hloubÄ›ji, aĹľ nakonec dosĂˇhli dna, kterĂ© bylo doslova poseto ĹˇpiÄŤatĂ˝mi kameny.

Bok pyramidy tvoĹ™ily dlouhĂ© stupnÄ›, kterĂ© pĹ™ipomĂnaly gigantickĂ© schody.

â€žTohle je ale poĹ™ĂˇdnĂˇ hromada kamenĂ,â€ś pronesl Austin hlasem, kterĂ©mu jeho komunikaÄŤnĂ systĂ©m pro prĂˇci pod vodou dodal ponÄ›kud kovovĂ© zabarvenĂ.

â€žĹ tÄ›stĂ, Ĺľe nejsme povÄ›rÄŤivĂ. NapoÄŤĂtal jsem tĹ™inĂˇct stupĹ�ĹŻ.â€ś â€žMoĹľnĂˇ bychom to mÄ›li zaklepat nebo se aspoĹ�

pokĹ™iĹľovat,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu Austin a pak se podĂval na hloubkomÄ›r. â€žSto ÄŤtrnĂˇct stop. PĹ™ipraven zaÄŤĂt?â€ś Jejich strategie byla jednoduchĂˇ. Prozkoumat vĹˇechny ÄŤtyĹ™i boky stavby odshora aĹľ dolĹŻ. Vydali se podĂ©l jejĂ zĂˇkladny proti smÄ›ru hodinovĂ˝ch ruÄŤiÄŤek. SkuteÄŤnost, Ĺľe v okolĂ pyramidy zatĂm vĹŻbec nic jinĂ©ho nespatĹ™ili, vedla Austina k Ăşvaze, zda byla vybudovĂˇna jen k jednomu jedinĂ©mu ĂşÄŤelu. KdyĹľ obepluli roh, naskytl se jim tĂ˝Ĺľ pohled. SpodnĂ ÄŤĂˇst pyramidy se na tĂ©to stranÄ› od tĂ© prvnĂ niÄŤĂm neodliĹˇovala, a tak jejĂ prohlĂdkou strĂˇvili jen pĂˇr minut. Znovu zahnuli. TĹ™etĂ strana znamenala zĂˇsah do ÄŤernĂ©ho.

ZatĂmco prvnĂ dvÄ› stÄ›ny vypadaly po celĂ© ploĹˇe stejnÄ›

monotĂłnnÄ›, stĹ™edem tĹ™etĂ strany se od vrcholu pyramidy aĹľ k jejĂ zĂˇkladnÄ› tĂˇhlo ĹˇirokĂ© schodiĹˇtÄ›. Na jeho zaÄŤĂˇtku se s osamocenou vzneĹˇenostĂ vrĂˇtnĂ©ho pĹ™ed luxusnĂm hotelem v Las Vegas tyÄŤila kamennĂˇ deska. SpodnĂ ÄŤĂˇst stĂ©ly mizela ve dnu jezera, jejĂ vrchol smÄ›Ĺ™oval kolmo k hladinÄ›.

Zavala zvedl svĂtilnu a na ĹˇedĂ˝ povrch kamennĂ© desky dopadlo ostrĂ© halogenovĂ© svÄ›tlo. â€žTrochu povÄ›domĂˇ, co?â€ś Ĺ™ekl po chvĂli. Austin se zahledÄ›l na reliĂ©f s opeĹ™enĂ˝m hadem chystajĂcĂm se spolknout nÄ›jakou loÄŹ. â€žSvÄ›t je malĂ˝.

DokonalĂ© dvojÄŤe toho kamene z vraku.â€ś Zvedl oÄŤi ke schodiĹˇti vedoucĂmu k vrcholu pyramidy. â€žPĹ™ipomĂnĂˇ mi to poutaÄŤe na film 2001. Ty jsou taky vĹˇude. MoĹľnĂˇ nĂˇm chce tenhle starĂ˝ billboard nÄ›co sdÄ›lit.â€ś Nechal desku deskou a jako lĂnĂ˝ oblĂˇÄŤek kouĹ™e zaÄŤal lehce plynout vzhĹŻru. Zavala jej pĹ™i jeho pouti nad schodiĹˇtÄ›m v tÄ›snĂ©m zĂˇvÄ›su a trochu stranou nĂˇsledoval.

Schody byly po stranĂˇch lemovĂˇny zdobenĂ˝mi zĂdkami a co pĂˇr schodĹŻ narazili na pĂˇrek kamennĂ˝ch hlav. PĹ™ibliĹľnÄ› v polovinÄ› schodiĹˇtÄ› se na nÄ› zpod pernatĂ© koruny zadĂvaly kamennĂ© oÄŤi posazenĂ© v obrovskĂ© stylizovanĂ© hadĂ tvĂˇĹ™i.

Tlama, dostateÄŤnÄ› velkĂˇ, aby mohla pozĹ™Ăt dospÄ›lĂ©ho ÄŤlovÄ›ka, byla doĹˇiroka otevĹ™enĂˇ, jakoby v ĂştoÄŤnĂ© pozici. Z

hornĂ ÄŤelisti vyÄŤnĂvaly ĹˇirokĂ©, hrubÄ› opracovanĂ© tesĂˇky, dlouhĂ© asi jako patnĂk u cesty, zezdola jim smÄ›Ĺ™oval vstĹ™Ăc druhĂ˝ pĂˇr stejnÄ› hrozivĂ˝ch zubĹŻ.

â€žPĹ™Ăˇtelsky vyhlĂĹľejĂcĂ krasavec,â€ś prohlĂˇsil Zavala.

â€žNebojĂĹˇ se, Ĺľe tÄ› kousne?â€ś

â€žDovol, abych ti pĹ™edstavil opeĹ™enĂ©ho hada. ZnĂˇmĂ©ho v tÄ›chto konÄŤinĂˇch jako Kukulcan.â€ś

â€žVypadĂˇ jako kĹ™ĂĹľenec rotvajlera a aligĂˇtora. Zeptej se, jestli vĂ, jak se do tĂ© pyramidy mĹŻĹľeme dostat.â€ś â€žMoĹľnĂˇ to nenĂ zase aĹľ tak ĹˇpatnĂ˝ nĂˇpad,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin, nÄ›kolika zĂˇbÄ›ry ploutvĂ pĹ™iplul blĂĹľ k rozevĹ™enĂ˝m ÄŤelistĂm a posvĂtil si dovnitĹ™. LĂˇhvĂ se stlaÄŤenĂ˝m vzduchem sice pĂˇrkrĂˇt do dlouhĂ˝ch zubĹŻ udeĹ™il, jakmile se ale ocitl v hadĂ tlamÄ›, prostor se natolik rozĹˇĂĹ™il, Ĺľe se mohl otoÄŤit.

VystrÄŤil hlavu ven, gestem Zavalu vyzval, aby se vydal za nĂm, a pak zamĂĹ™il do nitra pyramidy. Na podlaze nĂzkĂ© a ĹˇikmĂ© chodby jeho svĂtilna odhalila vysekanĂ© schody. Po dvou minutĂˇch opatrnĂ©ho a radÄ›ji pomalejĹˇĂho postupu chodba skonÄŤila a oni se ocitli v mĂstnosti, ve kterĂ© bylo tolik mĂsta, Ĺľe se mohli oba napĹ™Ămit. Na protÄ›jĹˇĂ stranÄ›

spatĹ™ili dalĹˇĂ schodiĹˇtÄ›. TentokrĂˇt vedlo vzhĹŻru.

â€žCĂtĂm se jako hromada ĹˇpinavĂ©ho prĂˇdla, kterou prĂˇvÄ›

nÄ›kdo Ĺˇoupnul skluzem do sklepnĂ prĂˇdelny. Bylo to aĹľ pĹ™ĂliĹˇ snadnĂ©,â€ś Ĺ™ekl podezĂravÄ› Zavala.

â€žMÄ› napadlo pĹ™esnÄ› totĂ©Ĺľ. NesmĂĹˇ ale zapomĂnat na to, Ĺľe lidĂ©, kteĹ™Ă tuhle vÄ›c stavÄ›li, vÄ›dÄ›li, Ĺľe skonÄŤĂ pod vodou.

ZĹ™ejmÄ› poÄŤĂtali s tĂm, Ĺľe kaĹľdĂ˝, kdo se bude snaĹľit dovnitĹ™

proniknout, bude ztrĂˇcet ÄŤas pokusy dostat se nÄ›jak za ten kĂˇmen pĹ™Ămo pod chrĂˇmem. A Ĺľe pokud nÄ›kdo pravĂ˝ vchod nalezne, stejnÄ› se neodvĂˇĹľĂ do draÄŤĂho chĹ™tĂˇnu. Pro kaĹľdĂ˝

pĹ™Ăpad ale dĂˇvej pozor na nĂˇstrahy.â€ś Vpluli do chodby a zaÄŤali jĂ stoupat jako dva duchovĂ© v domÄ›, kde straĹˇĂ. â€žBoĹľe,â€ś zaslechl Austin Zavalovo nespokojenĂ© brblĂˇnĂ, â€žkdyby se uĹľ koneÄŤnÄ› chtÄ›li rozmyslet.

Nahoru, dolĹŻ, zase nahoru, jako u blĂˇznĹŻ.â€ś Austin mÄ›l pro jeho nespokojenost pochopenĂ. Dokonce ani zkuĹˇenĂ˝ potĂˇpÄ›ÄŤ s mnoha ponory do lodnĂch vrakĹŻ

nedokĂˇĹľe za vĹˇech okolnostĂ potlaÄŤit ten tÄ›Ĺľko definovatelnĂ˝

klaustrofobnĂ strach, Ĺľe nÄ›kde nÄ›co rupne a jeho pak zavalĂ tisĂce tun Ĺľeleza, v tomto pĹ™ĂpadÄ› kamene. Nebo jeĹˇtÄ› hĹŻĹ™, Ĺľe zĹŻstane uvÄ›znÄ›n uvnitĹ™, bez moĹľnosti pohybu, odsouzen k pomalĂ© a bolestivĂ© smrti uduĹˇenĂm. KdyĹľ se jeho hlava nĂˇhle ocitla nad vodou, pocĂtil Ăşlevu. Zavala se vedle nÄ›j vynoĹ™il jen o pĂˇr vteĹ™in pozdÄ›ji. KdyĹľ si posvĂtili kolem sebe, zjistili, Ĺľe se nachĂˇzejĂ v nÄ›jakĂ© ovĂˇlnĂ© nĂˇdrĹľi. Zavala zvedl ruku, aby si vyndal nĂˇustek.

Austinova ruka se mihla vzduchem a zadrĹľela ho.

â€žPoÄŤkej!â€ś zvolal varovnÄ›. â€žNevĂme, jestli tu mĹŻĹľeme bez obav dĂ˝chat.â€ś

OkolnĂ vzduch mohl bĂ˝t uvnitĹ™ pyramidy uzavĹ™en uĹľ vĂce neĹľ dva tisĂce let. Austin netuĹˇil, jakou podobu na sebe za tu dobu mohly vzĂt nÄ›jakĂ© mikroorganismy, vĂ˝trusy rostlin ÄŤi toxiny, a ani si nepĹ™Ăˇl to zjistit. Vylezl z vody, sundal si ploutve a zĂˇtÄ›ĹľovĂ˝ pĂˇs a pak pomohl Zavalovi uÄŤinit totĂ©Ĺľ. PotĂ© vystoupali po schodech aĹľ do mĂst, kde byla podlaha pro zmÄ›nu vodorovnĂˇ. ChrÄŤenĂ regulĂˇtorĹŻ

znÄ›lo mimo vodu aĹľ nepĹ™irozenÄ› hlasitÄ›.

Strop dlouhĂ© a ĂşzkĂ© podzemnĂ komory podpĂrala typickĂˇ

pĹ™eÄŤnÄ›lkovĂˇ klenba, oblĂbenĂ˝ stavebnĂ prvek starĂ˝ch MayĹŻ, kterĂ˝ vznikal postupnĂ˝m prodluĹľovĂˇnĂm jednotlivĂ˝ch horizontĂˇlnÄ› vyzdĂvanĂ˝ch Ĺ™ad, takĹľe se nakonec setkaly a vzĂˇjemnÄ› se do sebe zapĹ™ely. KdyĹľ si Austin pĹ™estal prohlĂĹľet strop a posvĂtil si nĂĹľe, spatĹ™il protĂˇhlou zvĂĹ™ecĂ hlavu se ĹˇpiÄŤatĂ˝ma uĹˇima a ĹˇirokĂ˝mi nozdrami.

â€žJe to pĹ™esnÄ› to, co si myslĂm, Ĺľe to je?â€ś zeptal se Zavala. â€žKĹŻĹ� je zkrĂˇtka kĹŻĹ�.â€ś

â€žJistÄ›, jistÄ›. KĹŻĹ� je kĹŻĹ�, ale nenĂ socha jako socha.â€ś Austin sklonil svĂtilnu tak, aby jejĂ svÄ›tlo dopadlo na dlouhĂ˝

dĹ™evÄ›nĂ˝ krk zvĂĹ™ete. â€žNo, Ĺ™ekl bych… Ĺľe to je nÄ›jakĂˇ

galionovĂˇ figura.â€ś

Ze dĹ™eva vyĹ™ezanĂ˝ kĹŻĹ� pĹ™edstavoval ozdobnĂ˝ prvek vysokĂ© pĹ™ĂdÄ› nÄ›jakĂ©ho plavidla s ÄŤervenÄ› natĹ™enĂ˝m trupem.

PĹ™ĂÄŹ dole pĹ™echĂˇzela do ĹˇpiÄŤatĂ©ho, notnÄ› omĹˇelĂ©ho klounu.

StavitelĂ© tohoto plavidla byli opravdovĂ umÄ›lci, pomyslel si Austin, zatĂmco spolu se Zavalou krĂˇÄŤel podĂ©l lodnĂho trupu. LoÄŹ vypadala na obou koncĂch skoro stejnÄ›, byla dlouhĂˇ a ĹˇtĂhlĂˇ, mÄ›la plochĂ© dno, kterĂ© vpĹ™edu i vzadu pĹ™echĂˇzelo do ladnĂ˝ch obloukĹŻ, a dĹŻkladnou deskovou obĹˇĂvku trupu. JejĂ stÄ›ĹľeĹ� leĹľel v podĂ©lnĂ© ose lodÄ› nahoĹ™e na palubÄ›.

PalubnĂ obĹˇĂvka se uĹľ na nÄ›kolika mĂstech propadla a odhalila tak celĂ© tucty amfor a jakĂ©si kulatĂ© pĹ™edmÄ›ty, kterĂ©

zĹ™ejmÄ› slouĹľily jako ĹˇtĂty. DvÄ› dlouhĂˇ vesla, stĂˇĹ™Ăm jiĹľ celĂˇ

pokroucenĂˇ, jako by na zĂˇdi ÄŤekala, aĹľ se jich opÄ›t chopĂ ruce dĂˇvno mrtvĂ˝ch kormidelnĂkĹŻ. LoÄŹ se ale neplavila azurovÄ› modrĂ˝m moĹ™em. SpoÄŤĂvala ve velkĂ© kamennĂ©

kolĂ©bce. TĹ™ebaĹľe vÄ›tĹˇina ĹľebrovĂ se dochovala v tĂ©mÄ›Ĺ™

neporuĹˇenĂ©m stavu, nÄ›kterĂˇ Ĺľebra jiĹľ ztrouchnivÄ›la a loÄŹ se lehce naklonila na stranu.

â€žVe skuteÄŤnosti je mnohem hezÄŤĂ,â€ś zamumlal Zavala.

Austin po dĹ™evÄ›nĂ© obĹˇĂvce pĹ™ejel prsty, jako by nemohl uvÄ›Ĺ™it vlastnĂm oÄŤĂm. â€žAĹĄ se propadnu. To je opravdu jedna z tÄ›ch lodĂ na stĂ©lĂˇch a reliĂ©fech.â€ś â€žCo dÄ›lĂˇ fĂ©nickĂˇ loÄŹ uvnitĹ™ zatopenĂ© mayskĂ©

pyramidy?â€ś

â€žÄŚekĂˇ na moĹľnost vyvrĂˇtit vĹˇe, co kdy archeologovĂ©

tvrdili,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin. â€žPoÄŤkej, aĹľ tuhle krĂˇsku spatĹ™Ă Nina. MusĂme ji nakrmit nÄ›jakĂ˝mi teoriemi a spekulacemi, aby mÄ›la nad ÄŤĂm uvaĹľovat, neĹľ se nĂˇm sem podaĹ™Ă dotĂˇhnout kameru. Jak myslĂĹˇ, Ĺľe je dlouhĂˇ?â€ś â€žVĂc neĹľ sto stop, Ĺ™ekl bych.â€ś

Zavala skoro narazil do jednoho ze ÄŤtyĹ™ kulatĂ˝ch sloupĹŻ, kterĂ© leĹľely vedle lodÄ›. Podobnou ÄŤtveĹ™ici naĹˇli i na druhĂ©

stranÄ›.

â€žTady je nÄ›co, nad ÄŤĂm mĹŻĹľeĹˇ pro zmÄ›nu uvaĹľovat ty.

Osm sloupĹŻ.â€ś

â€žOsm dĹŻleĹľitĂ˝ch dnĹŻ VenuĹˇina cyklu,â€ś odvÄ›til Austin.

â€žTo do sebe zapadĂˇ.â€ś

KdyĹľ minuli vysokou zĂˇÄŹ plavidla, ÄŤekal Austin, Ĺľe tato podzemnĂ prostora skonÄŤĂ nÄ›jakou stÄ›nou. MĂsto toho ale narazili na dalĹˇĂ vstupnĂ otvor, opÄ›t s pĹ™eÄŤnÄ›lkovu klenbou, za kterĂ˝m zaÄŤĂnalo nÄ›jakĂ© schodiĹˇtÄ›. Vedlo kamsi nahoru.

Vystoupili po schodech a ocitli se v dalĹˇĂ, tentokrĂˇt mnohem menĹˇĂ mĂstnosti, v jejĂĹľ podlaze zela velkĂˇ kruhovĂˇ dĂra. Na jejĂm dnÄ› stĂˇl sarkofĂˇg zakrytĂ˝ kamennou deskou. RytĂ©

ozdobnĂ© prvky na jejĂm povrchu mÄ›ly jeden a tentĂ˝Ĺľ stĂˇle se opakujĂcĂ motiv - opeĹ™enĂ©ho hada. Slezli k sarkofĂˇgu a chvĂli se desku neĂşspÄ›ĹˇnÄ› pokouĹˇeli pomocĂ noĹľĹŻ nadzvednout a odsunout.

â€žMoĹľnĂˇ najdeme nÄ›co, ÄŤĂm bychom to mohli otevĹ™Ăt, uvnitĹ™ lodÄ›,â€ś navrhnul Austin.

Vypravili se znova dolĹŻ do vÄ›tĹˇĂ mĂstnosti. Zavala natĂˇhl ruce, zachytil se zĂˇbradlĂ na boku lodÄ›, s AustinovĂ˝m pĹ™ispÄ›nĂm se pĹ™itĂˇhl a pĹ™ekulil se pĹ™es okraj. Postavil se, chvĂli zĹŻstal stĂˇt na kraji paluby, pak pomalu posunul dopĹ™edu jednu nohu a vyzkouĹˇel pevnost starĂ˝ch desek.

â€žVypadĂˇ to celkem pevnÄ›, pro jistotu se ale budu drĹľet poblĂĹľ pĹ™ĂÄŤnĂ˝ch palubnĂkĹŻ,â€ś Ĺ™ekl a opatrnÄ› vykroÄŤil. DĹ™evo pod jeho nohama ĹľalostnÄ› naĹ™Ăkalo. â€žVidĂm spoustu amfor a… JeĹľĂĹˇi Kriste!â€ś Na chvĂli se rozhostilo ticho a pak se ozval vzruĹˇenĂ˝ vĂ˝kĹ™ik: â€žKurte, tohle musĂĹˇ vidÄ›t!â€ś Zavala se znovu objevil nad zĂˇbradlĂm a pomohl Austinovi vyĹˇplhat se nahoru. Paluba se bÄ›hem dlouhĂ˝ch staletĂ prohnula do stĹ™edu, kam se takĂ© odkutĂˇlela vÄ›tĹˇina amfor. Austin se stejnÄ› jako Zavala postavil na pĹ™ĂÄŤnĂ˝

palubnĂk a zamĂĹ™il k prohnutĂ©mu stĹ™edu. LoÄŹ se pod jejich vĂˇhou sice trochu kolĂ©bala, svĂ© kamennĂ© loĹľe ale neopustila.

Zavala se nahnul nad velkou rozbitou kameninovou nĂˇdobu, sĂˇhnul dovnitĹ™, a kdyĹľ se narovnal, nÄ›co se mu na dlani zelenÄ› tĹ™pytilo. Ten nĂˇdhernĂ˝ nĂˇhrdelnĂk ze smaragdĹŻ

a diamantĹŻ pĹ™edstavoval ale jen nepatrnĂ˝ zlomek obrovskĂ©ho bohatstvĂ, kterĂ© tato prolĂˇklina vzniklĂˇ

sesychĂˇnĂm lodÄ› obsahovala. Austin natĂˇhl ruku, vzal si od Zavaly nĂˇhrdelnĂk a nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› se na nÄ›j zadĂval. KrĂˇsnÄ›jĹˇĂ Ĺˇperk nikdy v ĹľivotÄ› nevidÄ›l. Pospojovat lĹŻĹľka jednotlivĂ˝ch drahĂ˝ch kamenĹŻ do tak dĹŻmyslnĂ©ho obrazce, to muselo dĂˇt obrovskou prĂˇci. ZatĂmco se Austin obdivoval zruÄŤnosti pradĂˇvnĂ˝ch umÄ›lcĹŻ, sĂˇhl Zavala do jednĂ© dosud celistvÄ›

vypadajĂcĂ nĂˇdoby a vytĂˇhl celou hrst drahokamĹŻ.

Diamanty. RubĂny. SafĂry. PĹ™ekvapenĂ©mu Austinovi poklesla ÄŤelist. â€žTohle musĂ bĂ˝t ten nejvÄ›tĹˇĂ poklad, jakĂ˝

kdy byl objeven!â€ś

Austin si dĹ™epl u jednĂ© amfory, kterĂˇ nemÄ›la zakrytĂ˝

otvor. â€žVedle tohohle by britskĂ© korunovaÄŤnĂ klenoty vypadaly jen jako lacinĂˇ biĹľuterie.â€ś Prsty se prohraboval drahĂ˝mi kameny o velikosti dÄ›tskĂ˝ch kuliÄŤek. â€žPrĂˇvnĂci si pÄ›knÄ› namastĂ kapsy, neĹľ padne rozhodnutĂ, komu to mĂˇ

patĹ™it.â€ś

Zavala pohlĂ©dl smÄ›rem k pohĹ™ebnĂ komoĹ™e. â€žMoĹľnĂˇ Ĺľe poslednĂ prĂˇvoplatnĂ˝ vlastnĂk leĹľĂ nahoĹ™e v tĂ© kamennĂ©

rakvi.â€ś Austin zvedl dvÄ› ÄŤepele oĹˇtÄ›pĹŻ. â€žTak se pojÄŹme podĂvat, jestli to nĂˇhodou nenĂ nÄ›jakĂ˝ nĂˇĹˇ znĂˇmĂ˝.â€ś Spustili se s paluby na zem a zamĂĹ™ili znovu do pohĹ™ebnĂ komory. ÄŚepele vypadaly pevnÄ› a navĂc krĂˇsnÄ› vklouzly do mezery pod deskou. Ale aĹĄ pĂˇÄŤili, jak chtÄ›li a kde chtÄ›li, ani spoleÄŤnĂ© ĂşsilĂ dvou tak svalnatĂ˝ch a vytrvalĂ˝ch muĹľĹŻ na um lidĂ, kteĹ™Ă kamennĂ˝ sarkofĂˇg vyrobili, nestaÄŤilo.

â€žAsi bychom se mÄ›li vrĂˇtit znovu do Ĺˇkoly. NejlĂ©pe pro vykrĂˇdaÄŤe hrobek,â€ś prohlĂˇsil Austin.

â€žSouhlasĂm, pokud moĹľno ihned,â€ś odpovÄ›dÄ›l Zavala, kdyĹľ se podĂval, kolik mu jeĹˇtÄ› zbĂ˝vĂˇ vzduchu. â€žJestli se tu jeĹˇtÄ› chvĂli zdrĹľĂme, budeme muset pĹ™ejĂt na rezervnĂ lĂˇhev.â€ś â€žUĹľ jsme vidÄ›li vĹˇechno, co jsme potĹ™ebovali. NechĂˇme to na vÄ›dĂˇtorech, tĹ™eba v tom vĹˇem najdou nÄ›jakĂ˝ smysl.â€ś OtoÄŤil se a zaÄŤal sestupovat dolĹŻ k lodi, do nepozemskĂ©ho ticha, kterĂ© dosud vlĂˇdlo v podzemnĂch prostorĂˇch, kdyĹľ tu nĂˇhle zahĹ™mÄ›la nÄ›kde nad jejich hlavami mohutnĂˇ exploze. Pokud Austin do tĂ© doby nemÄ›l pĹ™edstavu, jakĂ© to mĹŻĹľe bĂ˝t, kdyĹľ ÄŤlovÄ›ku pĹ™Ămo pĹ™ed nosem vybuchne sopka, tak teÄŹ ji zĂskal. Dosud poklidnÄ› dĹ™ĂmajĂcĂ instinkty jej zaplavily takovĂ˝m mnoĹľstvĂm zcela protichĹŻdnĂ˝ch pĹ™ĂkazĹŻ, Ĺľe se mu mĂˇlem zavaĹ™il mozek.

UtĂkej. Vrhni se k zemi. Ani se nehni.

Podlaha pod jejich nohama se zachvÄ›la tak silnÄ›, Ĺľe je to vyvedlo z rovnovĂˇhy. NehybnĂ˝ vzduch najednou oĹľil a tlakovĂˇ vlna je vrhla zpÄ›t do krypty. S vĂĹ™ĂcĂma rukama vlĂ©tli do otvoru v podlaze, dopadli na vĂko sarkofĂˇgu a z toho pak sklouzli na zem. NedobrovolnĂ˝ let je stĂˇl pĂˇr odÄ›rek a menĹˇĂch trĹľnĂ˝ch ran, zĹ™ejmÄ› jim ale zachrĂˇnil Ĺľivot. Na mĂsto, kde pĹ™edtĂm stĂˇli, totiĹľ dopadl kus stropu velkĂ˝ asi jako kryt dieselovĂ©ho motoru. Vzduchem sviĹˇtÄ›ly ostrĂ© kamennĂ© Ăşlomky, a to intenzitou, kterĂˇ pĹ™ipomĂnala palbu stĂhacĂho letounu ostĹ™elujĂcĂho pozemnĂ cĂle. Do pohĹ™ebnĂ komory se vevalil oblak prachu a okamĹľitÄ› vĹˇe pokryl bÄ›lavĂ˝m nĂˇnosem. PotĂ© nĂˇsledoval uĹľ jen zvuk uvolnÄ›nĂ˝ch padajĂcĂch kamenĹŻ a sypajĂcĂ se hlĂny.

Austin vyplivl trochu prachem zahuĹˇtÄ›nĂ˝ch slin a zeptal se Zavaly, jestli je v poĹ™Ăˇdku.

Ten dal svou pĹ™Ătomnost na svÄ›tÄ› i nĂˇzor na celou udĂˇlost najevo nejprve zĂˇchvatem kaĹˇle a pak sĂ©riĂ ĹˇpanÄ›lskĂ˝ch nadĂˇvek.

â€žJo, jsem v poĹ™Ăˇdku,â€ś Ĺ™ekl znechucenÄ›, â€ža jak jsi na tom ty?â€ś

â€žMĂˇm dojem, Ĺľe jsem jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd celĂ˝. Jen by mi mohl pĹ™estat zvonit v hlavÄ› ten telefon.â€ś â€žCo se stalo?â€ś zeptal se Zavala po dalĹˇĂm zĂˇchvatu kaĹˇle.

â€žZnÄ›lo to jako Vesuv a Krakatoa dohromady. PĹ™iklĂˇnĂm se ale spĂĹˇe k nÄ›kolika kilogramĹŻm C-4,â€ś zahudral. â€žMĂˇm tÄ›

celkem rĂˇd, Joe, nejsme ale jeĹˇtÄ› spolu tak daleko, abych tÄ›

musel ĹľĂˇdat o ruku. NechtÄ›l by ses odvalit?â€ś RozplĂ©tĂˇnĂ rukou, nohou a hadic provĂˇzely dalĹˇĂ nadĂˇvky a kletby, nakonec se jim to ale podaĹ™ilo a mohli se zase postavit. Zavala se natĂˇhl po halogenovĂ© svĂtilnÄ›, kterĂˇ

zĹŻstala leĹľet na dosah. NamĂĹ™il svÄ›tlo na Austina a potĂ© i na svĹŻj obliÄŤej. BrĂ˝le mÄ›li Ĺˇejdrem, skla se ale nerozbila a navĂc jejich oÄŤi uchrĂˇnila pĹ™ed prachem, â€žVypadĂˇĹˇ jako oĹˇuntÄ›lĂ˝ mim,â€ś ohodnotil Zavala se smĂchem AustinĹŻv zjev.

â€žMimy nesnĂˇĹˇĂm, ani ty zachovalĂ©. Ty jsi nĂˇm ale taky trochu zbÄ›lal. To ale nenĂ to jedinĂ©, ÄŤeho jsem si vĹˇimnul.

DĂ˝chĂˇme bez regulĂˇtorĹŻ.â€ś

Zavala uchopil malou vypouklou masku, kterĂˇ kromÄ›

regulĂˇtoru obsahovala i mikrofon, pĹ™iloĹľil si ji znova k obliÄŤeji a uchopil do zubĹŻ nĂˇustek. â€žJeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd funguje,â€ś prohlĂˇsil.

â€žMĹŻj taky. VypadĂˇ to, Ĺľe je nebudeme potĹ™ebovat.

CĂtĂm, Ĺľe dovnitĹ™ proudĂ ÄŤerstvĂ˝ vzduch.â€ś â€žTo znamenĂˇ, Ĺľe nÄ›kdo vyhodil do povÄ›tĹ™Ă vrĹˇek pyramidy. MÄ›li bychom se pohnout. MĹŻĹľeĹˇ chodit?â€ś Zavala pĹ™isvÄ›dÄŤil, vylezl z dĂry, sklonil se a pomohl nahoru i Austinovi. Od hlavy aĹľ k patÄ› je pokrĂ˝vala vrstva bĂlĂ©ho prachu, takĹľe spĂĹˇ neĹľ potĂˇpÄ›ÄŤe pĹ™ipomĂnali oĹľivlĂ©

mrtvoly. KdyĹľ si Austin jeĹˇtÄ› jednou posvĂtil dolĹŻ do tÄ›snĂ©ho prostoru, kterĂ˝ jim zachrĂˇnil Ĺľivot, zjistil, Ĺľe kamennĂˇ deska pĹ™i otĹ™esech praskla a Ĺľe je do sarkofĂˇgu vidÄ›t. UvÄ›domoval si, Ĺľe by mÄ›li vypadnout, zvÄ›davost ale zvĂtÄ›zila. NamĂĹ™il svÄ›tlo na postavu leĹľĂcĂ uvnitĹ™.

ObliÄŤej muĹľe kryla nefritovĂˇ maska s kulatĂ˝ma oÄŤima a orlĂm nosem. Jeho tÄ›lo bylo zahaleno tmavou lĂˇtkou vypadajĂcĂ jako samet. Zpod podivnĂ©, tĂ©mÄ›Ĺ™ beztvarĂ© ÄŤepice vyrobenĂ© z tĂ©hoĹľ materiĂˇlu vyÄŤuhovaly prameny rudĂ˝ch vlasĹŻ. Austin si posvĂtil nĂĹľe. PaĹ™ĂˇtovitĂ© mumifikovanĂ© ruce tiskly k muĹľovu tÄ›lu jakĂ©si pergamenovĂ© svitky. Austin jeden z nich uvolnil, s oÄŤima naplnÄ›nĂ˝ma Ăşdivem jej zbÄ›ĹľnÄ›

prostudoval a pak pergamen zasunul zpĂˇtky pod kostnatĂ©

ruce. Pod muĹľovou bradou se cosi ĹľlutÄ› zalesklo. Ten tvar mu byl povÄ›domĂ˝, musel se ale mĂ˝lit. Tohle a tady? ChtÄ›l se na to podĂvat zblĂzka, uĹľ ale nebyl ÄŤas. Od mĂstnosti s lodĂ k nim dolehly lidskĂ© hlasy.

48 KAPITOLA

TĂ©mÄ›Ĺ™ neproniknutelnĂ˝ mrak zvĂĹ™enĂ©ho prachu, kterĂ˝

vyplnil vzduch v mĂstnosti s lodĂ, se rozptĂ˝lil rychle a vpustil dovnitĹ™ sluneÄŤnĂ paprsky. PĹ™ichĂˇzely velkĂ˝m otvorem, kterĂ˝ zel v mĂstÄ›, kde pĹ™edtĂm bĂ˝val strop.

ObrovskĂ© kamennĂ© kvĂˇdry uvolnÄ›nĂ© pĹ™i explozi zasĂˇhly zadnĂ ÄŤĂˇst tmavÄ› ÄŤervenĂ©ho trupu plavidla a rozdrtily ji na kaĹˇi. KamennĂ© sloupy byly odmrĹˇtÄ›ny stranou a rozbity na kusy. Podlahu mĂstnosti pokrĂ˝valo mnoĹľstvĂ kamennĂ˝ch ĂşlomkĹŻ a na vĹˇem leĹľela vrstva vĂˇpencovĂ©ho prachu. Austin ale nemÄ›l ÄŤas litovat, jakĂ˝ osud loÄŹ potkal. ZubatĂ˝m otvorem totiĹľ nÄ›co prolĂ©tlo, ve vzduchu se rozvinul provazovĂ˝ ĹľebĹ™Ăk a do nitra pyramidy zaÄŤaly sestupovat dvÄ›

ÄŤernÄ› odÄ›nĂ© postavy.

KdyĹľ prvnĂ muĹľ slezl aĹľ dolĹŻ, rozkroÄŤil se, pevnÄ› ĹľebĹ™Ăk sevĹ™el a znehybnil ho, aby se tomu druhĂ©mu lĂ©pe sestupovalo. â€žOmlouvĂˇm se za ten nepoĹ™Ăˇdek, done Halcone,â€ś ozval se monotĂłnnĂ hlas, kterĂ˝ byl prost nejen jakĂ˝chkoli emocĂ, ale i skuteÄŤnĂ© potĹ™eby za cokoli se omlouvat.

â€žJinak to neĹˇlo, Guzmane,â€ś odpovÄ›dÄ›l ĹˇtĂhlĂ˝ tmavovlasĂ˝

muĹľ s pohledem upĹ™enĂ˝m na to, co z lodÄ› zbylo. â€žDĹŻleĹľitĂ©

je, Ĺľe jsme svĂ©ho cĂle dosĂˇhli, ne to, jak jsme to udÄ›lali.â€ś Pak rozsvĂtil baterku a namĂĹ™il ji na trosky plavidla. â€žPane BoĹľe, to je ale ĂşchvatnĂ˝ pohled!â€ś

VetĹ™elci pĹ™elezli hromadu trosek a po zulĂˇmanĂ˝ch deskĂˇch, kterĂ© trÄŤely z uĹĄatĂ© zĂˇdÄ›, vylezli na mĂ©nÄ›

poĹˇkozenou ÄŤĂˇst paluby. Po chvĂli se ozval HalconĹŻv vzruĹˇenĂ˝ vĂ˝kĹ™ik a potĂ© i slova vyĹ™ÄŤenĂˇ tĂ©mÄ›Ĺ™ s dÄ›tskou radostĂ: â€žPodĂvejte se na to, Guzmane! Je tady tolik skvostnĂ˝ch ĹˇperkĹŻ, Ĺľe bych mohl vyzbrojit celou armĂˇdu.â€ś Austin a Zavala stĂˇli na konci spojovacĂ chodby a zvaĹľovali, co dĂˇl. Jejich jedinĂ© zbranÄ› pĹ™edstavovaly dva noĹľe. Halcon a jeho poskok budou mĂt minimĂˇlnÄ› kaĹľdĂ˝ po jednĂ© pistoli. Jestli se spolu se Zavalou pokusĂ dobÄ›hnout k ĹľebĹ™Ăku nebo k vodÄ› na opaÄŤnĂ©m konci mĂstnosti, odstĹ™elĂ je jako pĂˇrek kaÄŤen.

â€žMoĹľnĂˇ bychom mohli zkusit nÄ›jakou fintu,â€ś poĹˇeptal Zavalovi.

â€žJo, co riskujeme?â€ś odpovÄ›dÄ›l Joe, kterĂ˝ doĹˇel k tĂ©muĹľ zĂˇvÄ›ru.

AkorĂˇt Ĺľivot, kaĹľdĂ˝ svĹŻj a moĹľnĂˇ i Ĺľivoty mnoha dalĹˇĂch, pomyslel si Austin. â€žMusĂme se nÄ›jak dostat k mĂstu, kudy jsme sem vlezli. Zbav se hlavnĂ lĂˇhve. Nechej si jen zĂˇloĹľnĂ a regulĂˇtor.â€ś Pak sĂˇhl do kapsy, vyndal uschovanĂ˝ vĂˇÄŤek a povÄ›sil si ho kolem krku. â€žMĂˇm pro nÄ›

pĹ™ichystĂˇno malĂ© pĹ™ekvapenĂ, vĹˇechno se ale musĂ dokonale naÄŤasovat. Za chvĂli by nĂˇs stejnÄ› naĹˇli. Mohli by se leknout a zaÄŤĂt stĹ™Ălet.â€ś

â€žDobrĂˇ, tak se jim ukaĹľme. ÄŚekĂˇ se jen na tebe,â€ś odpovÄ›dÄ›l Zavala.

Austin chytil svĂ©ho pĹ™Ătele jednou rukou kolem ramen, zhluboka se nadechl a vykroÄŤil.

â€žDobrĂ˝ den, pĂˇnovĂ©,â€ś pronesl co nejzĹ™etelnÄ›ji a nejhlasitÄ›ji. BÄ›lovlasĂ˝ muĹľ, jehoĹľ tvĂˇĹ™ hyzdila dlouhĂˇ jizva, sĂˇhl k pasu, vyndal z pouzdra pistoli a namĂĹ™il ji na Austina.

â€žNejsme ozbrojeni. A jsme jen dva,â€ś Ĺ™ekl rychle Austin, kdyĹľ pohlĂ©dl do ĂşstĂ hlavnÄ›. SpolĂ©hal na to, Ĺľe muĹľ je dostateÄŤnÄ› otrlĂ˝ profesionĂˇl, aby bezhlavÄ› nestĹ™Ălel, kdyĹľ se jen trochu polekĂˇ. â€žPojÄŹte blĂĹľ, abych na vĂˇs vidÄ›l.â€ś Oba okamĹľitÄ› uposlechli a udÄ›lali nÄ›kolik krokĹŻ.

BÄ›lovlasĂ˝ muĹľ slezl na zem, opatrnÄ› k nim pĹ™istoupil a odebral jim noĹľe. Pak se zaĹˇklebil, coĹľ nafialovÄ›lou jizvu na jeho tvĂˇĹ™i jen zvĂ˝raznilo.

â€žTakovĂ˝m setkĂˇnĂm bychom uĹľ vĂˇĹľnÄ› mÄ›li uÄŤinit pĹ™ĂtrĹľ,â€ś Ĺ™ekl a odhodil noĹľe ke stÄ›nÄ›.

â€žPĹ™edstavte mÄ› svĂ˝m pĹ™ĂˇtelĹŻm, Guzmane,â€ś vyzval ho Halcon, kterĂ˝ mezitĂm rovnÄ›Ĺľ slezl na zem. I on v ruce drĹľel pistoli.

â€žOdpusĹĄte mi mou nevychovanost, done Halcone.

Dovolte mi, abych vĂˇs seznĂˇmil s panem Austinem a jeho kolegou z agentury, s nĂmĹľ jsem uĹľ mÄ›l tu ÄŤest v ArizonÄ›, panem Zavalou. PrĂˇvÄ› Zavala je tĂm muĹľem, kterĂ©ho zachytila naĹˇe bezpeÄŤnostnĂ kamera.â€ś â€žAle samozĹ™ejmÄ›, teÄŹ uĹľ ho poznĂˇvĂˇm.â€ś â€žMusĂte mi poslat kopii toho zĂˇznamu, Halcone,â€ś oslovil ho Zavala.

Halcon se zachechtal. â€žAsi bych byl pĹ™ekvapen, kdyby tak schopnĂ muĹľi jako vy neznali mĂ© jmĂ©no. Guzman mi uĹľ o vĂˇs Ĺ™Ăkal. Abych byl upĹ™ĂmnĂ˝, dal jsem pĹ™Ăkaz, aby vĂˇs zabil. MÄ›li jste ĹˇtÄ›stĂ, jen zĹ™Ădkakdy nÄ›jakĂ˝ Ăşkol nesplnĂ.

NeĹľ teÄŹ dostane pĹ™ĂleĹľitost napravit svou chybu, rĂˇd bych nÄ›co zjistil. MusĂm totiĹľ pĹ™ipustit, Ĺľe mi vrtĂˇ hlavou, jak jste se dostali dovnitĹ™.â€ś

â€žSpolknul nĂˇs Kukulcan,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin.

Halcon se na nÄ›j zadĂval jako entomolog studujĂcĂ prĂˇvÄ›

chycenĂ˝ podivnĂ˝ hmyz. â€žBuÄŹ mi Ĺ™ĂkĂˇte pravdu, nebo se jen snaĹľĂte bĂ˝t ironickĂ˝,â€ś pronesl po chvĂli. â€žAle aĹĄ uĹľ to myslĂte jakkoli, nezĂˇleĹľĂ na tom. V nejbliĹľĹˇĂ dobÄ› vĂˇs zpĂˇteÄŤnĂ cesta jeho chĹ™tĂˇnem stejnÄ› neÄŤekĂˇ.â€ś â€žProzradĂm vĂˇm, jak jsme se tady ocitli, kdyĹľ dvÄ›ma k smrti odsouzenĂ˝m muĹľĹŻm zodpovĂte nÄ›kolik otĂˇzek. Jen bych rĂˇd zjistil, jestli je naĹˇe teorie sprĂˇvnĂˇ.â€ś Halcon musel vÄ›dÄ›t, Ĺľe Austin hraje o ÄŤas, jenĹľe nemohl tuĹˇit, co tĂm sleduje. Ĺ˝e ÄŤekĂˇ na pĹ™ĂleĹľitost k ĂştÄ›ku.

RozhodnÄ› nemÄ›l v plĂˇnu v tĂ©hle hrobce zemĹ™Ăt.

â€žJste dobrĂ˝ obchodnĂk,â€ś odvÄ›til na to Halcon, kterĂ©mu se tato napĂnavĂˇ hra evidentnÄ› lĂbila. â€žTak spusĹĄte.â€ś â€žNejdĹ™Ăve bych se rĂˇd dozvÄ›dÄ›l, jak jste tenhle chrĂˇm naĹˇli.â€ś

â€žDozvÄ›dÄ›li jsme se o nÄ›m stejnĂ˝m zpĹŻsobem jako o tĂ©

vaĹˇĂ expedici k vraku Andrea Dorii. ProstĹ™ednictvĂm Donatelliho spoleÄŤnĂka. Toho SiciliĂˇna.â€ś â€žAntonia?â€ś

â€žJeho jmĂ©no nenĂ dĹŻleĹľitĂ©. KdyĹľ jste se Donatellimu svÄ›Ĺ™il, Ĺľe mĂˇte namĂĹ™eno do StĹ™ednĂ Ameriky, nasadili jsme na vĂˇs Ĺˇpehy, a ti vĂˇs sledovali aĹľ do Guatemaly. To smÄ›ĹˇnĂ©

ĹľlutĂ© letadĂ˝lko se jim nemohlo ztratit z oÄŤĂ.â€ś A to bylo Ĺ™eÄŤĂ, jak je ten beaver nenĂˇpadnĂ˝, pomyslel si smutnÄ› Austin.

â€žBudu ĹˇlechetnĂ˝ a umoĹľnĂm vĂˇm poloĹľit jeĹˇtÄ› jednu otĂˇzku,â€ś pokraÄŤoval Halcon. â€žTa vaĹˇe teorie mÄ› totiĹľ jeĹˇtÄ›

stĂˇle zajĂmĂˇ.â€ś

â€žÄŚĂm to vĹˇechno zaÄŤalo?â€ś spustil tedy Austin. â€žFĂ©niÄŤanĂ©

obchodovali s Amerikou moĹľnĂˇ tisĂce let. KdyĹľ Ĺ�ĂmanĂ©

oblehli KartĂˇgo, fĂ©nickĂˇ flotila pĹ™epravila poklad na druhou stranu oceĂˇnu. UbÄ›hla staletĂ. Kolumbus objevuje NovĂ˝ svÄ›t a slyĹˇĂ domorodce vyprĂˇvÄ›t o nÄ›jakĂ©m ĂşĹľasnĂ©m pokladu.

Najde mluvĂcĂ kĂˇmen, uvÄ›domĂ si, Ĺľe by ho mohl k pokladu dovĂ©st, a vydĂˇvĂˇ se na pĂˇtou plavbu, aby se napakoval.

Informace, kterĂ© z kamene vyÄŤte, si sice ĹˇpatnÄ› vyloĹľĂ, ale i tak se dostane docela blĂzko.â€ś

â€žSkoro tak blĂzko jako vy, pane Austine. MĹŻĹľete mi teÄŹ

sdÄ›lit, jak jste se dostali dovnitĹ™?â€ś â€žSeĹˇli jsme po tamtom schodiĹˇti,â€ś odpovÄ›dÄ›l Austin a zadĂval se smÄ›rem k pohĹ™ebnĂ komoĹ™e.

Halcon se zasmĂˇl a obrĂˇtil se ke svĂ©mu spoleÄŤnĂkovi.

â€žGuzmane…â€ś

â€žJeĹˇtÄ› jsem neskonÄŤil,â€ś pĹ™eruĹˇil ho Austin. â€žKolumbus mÄ›l kontakty s nÄ›jakou zĂˇhadnou organizacĂ, kterĂ© se Ĺ™Ăkalo bratrstvo, a tak je docela pravdÄ›podobnĂ©, Ĺľe o pokladu vÄ›dÄ›lo.â€ś

â€ž VĂc neĹľ pravdÄ›podobnĂ©,â€ś Ĺ™ekl na to Halcon a zastavil Guzmanovu pomalu se zvedajĂcĂ ruku. â€žUdÄ›lal jste na mÄ›

opravdovĂ˝ dojem, pane Austine. Jen mĂˇloco na svÄ›tÄ› se podaĹ™ilo tak dokonale utajit jako prĂˇvÄ› bratrstvo. Dokonce ani potĂ©, co jsme poslali ke dnu jeden z nejznĂˇmÄ›jĹˇĂch a nejlepĹˇĂch zaoceĂˇnskĂ˝ch parnĂkĹŻ na svÄ›tÄ›, nepojal nikdo podezĹ™enĂ, Ĺľe vĹŻbec existujeme.â€ś

â€žChcete tĂm Ĺ™Ăct, Ĺľe jste potopili Andrea Doriu?â€ś nemohl uvÄ›Ĺ™it svĂ˝m uĹˇĂm Austin.

â€žVe skuteÄŤnosti pouze Guzman. ZatĂmco se mĹŻj otec spolu s ostatnĂmi bavil v garĂˇĹľi likvidacĂ strĂˇĹľnĂ˝ch u pancĂ©Ĺ™ovĂ©ho vozu, postaral se Guzman, aby na mĹŻstku vĹˇe probĂhalo podle naĹˇich pĹ™edstav.â€ś

â€žAle to pĹ™ece byla nehoda,â€ś oponoval mu Austin.

â€žTak znÄ›la oficiĂˇlnĂ verze. Nebylo to tak sloĹľitĂ©, jak si myslĂte. VÄ›dÄ›li jsme, Ĺľe se obÄ› lodÄ› budou tĂ© noci jen tÄ›snÄ›

mĂjet. Guzman byl pĹ™ipraven vĹˇechny na mĹŻstku Stockholmu zabĂt a pak narazit pĹ™ĂdĂ tĂ© ĹˇvĂ©dskĂ© lodÄ› do druhĂ©ho plavidla.

Nakonec to dopadlo tak, Ĺľe mu staÄŤilo pouze vyuĹľĂt chyb ostatnĂch.â€ś

â€žPokud je tohle vĹˇechno pravda a bratrstvo vÄ›dÄ›lo, Ĺľe mluvĂcĂ kĂˇmen ukazuje cestu k pokladu, tak proÄŤ ho poslalo na moĹ™skĂ© dno?â€ś

â€žHodnota toho kamene bohuĹľel vyĹˇla najevo teprve nedĂˇvno. MĹŻj otec tenkrĂˇt vydal rozkaz, aby kĂˇmen zmizel v moĹ™i. Jednal ve shodÄ› s pĹŻvodnĂm Ăşkolem bratrstva -

zniÄŤit vĹˇe, co by mohlo zpochybnit Kolumbovy objevy.â€ś Zavala se tiĹˇe zasmĂˇl a Ĺ™ekl nÄ›co ĹˇpanÄ›lsky. â€žMĂˇte v podstatÄ› pravdu, pane Zavalo. MĹŻj otec skuteÄŤnÄ› udÄ›lal botu. Nemohl ale vÄ›dÄ›t, Ĺľe pĹŻvodnĂ mandĂˇt Los Hermanos doznĂˇ mĂ˝m pĹ™iÄŤinÄ›nĂm zmÄ›ny.â€ś

â€žKdy doĹˇlo k tomu, Ĺľe jste od potĂˇpÄ›nĂ lodĂ pĹ™eĹˇli k revolucĂm?â€ś zeptal se Austin.

Halconova hubenĂˇ bledĂˇ tvĂˇĹ™ se na okamĹľik zachmuĹ™ila, pak se ale ozval smĂch a Halcon pobavenÄ› zatleskal. â€žBravo, pane Austine. PrĂˇvÄ› jste si koupil jeĹˇtÄ› trochu ÄŤasu. Trest smrti je na chvĂli odloĹľen. TeÄŹ mi povÄ›zte, co NUMA vĂ o mĂ˝ch plĂˇnech.â€ś

â€žPovĂm, ale jeĹˇtÄ› pĹ™edtĂm musĂte zaplnit pĂˇr dÄ›r.â€ś â€žVĹˇak se vĂˇm rozvĂˇĹľe jazyk, aĹľ se zaÄŤnu trefovat do rukou a nohou vaĹˇeho pĹ™Ătele,â€ś Ĺ™ekl mu na to s ĂşsmÄ›vem Halcon.

â€žTo sice mĹŻĹľete, dovolte mi ale, abych vĂˇm nejdĹ™Ăve uÄŤinil jistou nabĂdku. PovÄ›zte mi, jakĂ© mĂˇte plĂˇny vy, a jĂˇ

vĂˇm prozradĂm tajemstvĂ, kterĂ© na celĂ©m svÄ›tÄ› kromÄ› mÄ›

nikdo dalĹˇĂ neznĂˇ. MĂˇte mĂ© slovo.â€ś â€žA jĂˇ vĂˇs za nÄ› beru.â€ś

Austin Halcona sprĂˇvnÄ› ohodnotil jako megalomana, kterĂ˝ by se se svĂ˝mi ĹˇĂlenĂ˝mi vizemi rĂˇd pochlubil i druhĂ˝m.

â€žSvĂ© plĂˇny mohu shrnout do jedinĂ©ho slova. Angelica.

NovĂ˝ stĂˇtnĂ Ăştvar, kterĂ˝ vznikne na ĂşzemĂ dneĹˇnĂ jiĹľnĂ Kalifornie a na americkĂ©m jihozĂˇpadÄ›. ObyvatelĂ©

hispĂˇnskĂ©ho pĹŻvodu si vezmou zpÄ›t to, co jim bylo nĂˇsilnÄ›

odĹ�ato.â€ś

â€žHodnÄ› ĹˇtÄ›stĂ, brachu,â€ś pronesl Zavala s ĂşsmÄ›vem.

â€žZnĂˇm jednu supervelmoc, kterĂˇ moĹľnĂˇ bude proti.â€ś â€žDĹŻvÄ›Ĺ™ujte mi, prosĂm. Moc dobĹ™e vĂm, jak velkĂ˝mi ozbrojenĂ˝mi silami SpojenĂ© stĂˇty disponujĂ, a ani v nejmenĹˇĂm proti nim nehodlĂˇm vystoupit pĹ™Ămo.â€ś â€žTakĹľe vĹˇechny ty zbranÄ›, kterĂ© nakupujete, jsou pro sportovnĂ stĹ™elbu?â€ś

â€žOh, to ne, ty budou pouĹľity k vojenskĂ˝m ĂşÄŤelĹŻm. Vy mĂˇte ĹˇpanÄ›lskĂ© pĹ™edky, pane Zavalo, takĹľe asi vĂte, co jsem se mohl nauÄŤit v arĂ©nÄ›. NÄ›kolika jednoduchĂ˝mi pohyby pelerĂnou a obratnĂ˝mi kroky mĹŻĹľete porazit mnohem vÄ›tĹˇĂho a silnÄ›jĹˇĂho protivnĂka.â€ś â€žSpojenĂ© stĂˇty a bĂ˝k, to nenĂ ĂşplnÄ› totĂ©Ĺľ,â€ś namĂtl Austin.

â€žAle platĂ na nÄ› tentĂ˝Ĺľ postup. PĹ™ipravil jsem si pĹŻdu. Na bĂ˝valĂ© ĹˇpanÄ›lskĂ© ĂşzemĂ, kterĂ© nynĂ protiprĂˇvnÄ› okupujĂ SpojenĂ© stĂˇty, jsem poslal miliony ilegĂˇlnĂch imigrantĹŻ. Co nevidÄ›t budou v tomto prostoru tvoĹ™it vÄ›tĹˇinu. PouĹľil jsem vĹˇechny dostupnĂ© prostĹ™edky, abych zĂskal vĂ˝luÄŤnĂ©

postavenĂ v dĹŻleĹľitĂ˝ch prĹŻmyslovĂ˝ch odvÄ›tvĂch, jako je tÄ›Ĺľba plynu, ropy a uhlĂ. VĂ˝nosy jsem pouĹľil na podporu mnÄ› oddanĂ˝ch lidĂ, aby se dostali do vysokĂ˝ch funkcĂ ve stĂˇtnĂ sprĂˇvÄ›, a na podplacenĂ mnoha dalĹˇĂch. NynĂ mohu svĂ© plĂˇny uskuteÄŤnit. Jen co opustĂm toto ponurĂ© mĂsto, vydĂˇm potĹ™ebnĂ© pokyny. ArmĂˇda, kterou jsem nechal vycviÄŤit, obsadĂ pohraniÄŤnĂ mÄ›sta. DalĹˇĂ jednotky uÄŤinĂ Ĺ™adu vĂ˝padĹŻ do vnitrozemĂ. HispĂˇnci budou muset ÄŤelit odvetnĂ©

reakci, podobnÄ› jako za druhĂ© svÄ›tovĂ© vĂˇlky v Americe ĹľijĂcĂ Japonci. TentokrĂˇt ale budou mĂt trpĂcĂ lidĂ© prostĹ™edky ke svĂ© obranÄ› a dĹŻvod k boji: obnovu nĂˇrodnĂ hrdosti, po nĂĹľ Amerika tak ÄŤasto volĂˇ.â€ś

â€žVyvolĂˇte krveprolitĂ a chaos!â€ś

â€žPĹ™esnÄ› to chci! Co budou moci SpojenĂ© stĂˇty podniknout? StvoĹ™it fĂ©nixe a novodobĂ© conquistadory svrĹľenĂm atomovĂ© bomby? VĂ©st boj o kaĹľdĂ˝ dĹŻm v ulicĂch San Diega? UvÄ›domĂ si, Ĺľe po kaĹľdĂ©m ozbrojenĂ©m konfliktu nĂˇsledujĂ politickĂ© zmÄ›ny, a tak udÄ›lajĂ vĹˇechno, aby se tomu vyhnuly. GuvernĂ©Ĺ™i, kterĂ˝m jsem pomohl do kĹ™esla, budou volat po mĂrovĂ©m vyĹ™eĹˇenĂ situace a ĹľĂˇdat, aby SpojenĂ© stĂˇty povÄ›Ĺ™ily nÄ›jakĂ©ho AmeriÄŤana ĹˇpanÄ›lskĂ©ho pĹŻvodu funkcĂ prostĹ™ednĂka. No a jĂˇ pak vyjednĂˇm Ĺ™eĹˇenĂ, kterĂ© bude ve skuteÄŤnosti znamenat rozpad federace.â€ś â€žNemĂˇte ĹľĂˇdnou zĂˇruku, Ĺľe vĂˇĹˇ plĂˇn vyjde. V takovĂ©m pĹ™ĂpadÄ› by statisĂce lidĂ zahynuly ĂşplnÄ› zbyteÄŤnÄ›.â€ś â€žAle poslouĹľili by ĂşÄŤelu, a ĂşÄŤel svÄ›tĂ prostĹ™edky.â€ś â€žMnozĂ z nich by byli LatinoameriÄŤanĂ©,â€ś namĂtl Zavala.

â€žNo a co?â€ś zavrÄŤel Halcon. â€žMĂ conquistadorĹˇtĂ pĹ™edci vyuĹľili znesvĂˇĹ™enĂ˝ch skupin indiĂˇnskĂ©ho obyvatelstva k pokoĹ™enĂ Ĺ™ĂĹˇe AztĂ©kĹŻ a pak si z nich udÄ›lali sluhy. Poskytnu tÄ›m, kteĹ™Ă pĹ™eĹľijĂ, moĹľnost obnovit spolu se mnou zaĹˇlou slĂˇvu dvou skvÄ›lĂ˝ch civilizacĂ, moĹľnost pĹ™ivĂ©st opÄ›t IndiĂˇny i Ĺ panÄ›ly na vĂ˝slunĂ.â€ś

â€žSlĂˇvu spoÄŤĂvajĂcĂ ve vraĹľednĂ˝ch mĂÄŤovĂ˝ch hrĂˇch a znovunastolenĂ vlĂˇdy inkvizice?â€ś zeptal se Austin.

â€žA dalĹˇĂch vÄ›cech, o nichĹľ se vĂˇm v ĹľivotÄ› ani nesnilo, pane Austine. Mnoha dalĹˇĂch.â€ś Jeho hlas znÄ›l zlovÄ›stnÄ›. â€žUĹľ mÄ› ta naĹˇe hra unavuje,â€ś Ĺ™ekl netrpÄ›livÄ›. â€žCo to velkĂ©

tajemstvĂ? Nebudu vĂˇm mĂt za zlĂ©, jestli mi lĹľete a ĹľĂˇdnĂ©

neznĂˇte, Ĺľivot vĂˇm to ale nezachrĂˇnĂ.â€ś â€žJĂˇ si nevymĂ˝ĹˇlĂm. To tajemstvĂ se nachĂˇzĂ v tĂ© druhĂ©

komoĹ™e.â€ś Halcon s Guzmanem na sebe krĂˇtce pohlĂ©dli.

â€žĹ˝ĂˇdnĂ© triky. Guzman stĹ™ĂlĂ rychle a pĹ™esnÄ›. BÄ›Ĺľte prvnĂ.â€ś Jeden po druhĂ©m, nejprve Austin, pak Zavala, Guzman a jako poslednĂ Halcon, vstoupili do chodby a pokraÄŤovali v chĹŻzi aĹľ k okraji jĂˇmy se sarkofĂˇgem.

â€žDostali jste se dovnitĹ™ tudy?â€ś zeptal se Halcon, rozhlĂĹľeje se marnÄ› po nÄ›jakĂ©m vstupnĂm otvoru.

â€žV tomto ohledu jsem opravdu lhal, jinak jsem ale Ĺ™Ăkal pravdu.â€ś Pak si Halcon vĹˇiml tÄ›la v sarkofĂˇgu.

â€žKdo je to?â€ś vypadlo z nÄ›j.

â€žPokud dovolĂte…â€ś

GuzmĂˇn chladnĂ˝m pohledem sledoval Austina, jak sahĂˇ

do kamennĂ© rakve a bere z kostnatĂ˝ch rukou mumie nÄ›jakĂ˝

pĹ™edmÄ›t. Podal ho Halconovi a ten si jej zaÄŤal udivenÄ›

prohlĂĹľet.

â€žNerozumĂm,â€ś Ĺ™ekl podezĂravÄ›.

â€žZamyslete se,â€ś spustil Austin. â€žSedĂte na hromadÄ›

klenotĹŻ a celĂˇ staletĂ ÄŤekĂˇte, aĹľ si lidĂ©, kteĹ™Ă ten poklad pĹ™ivezli, pro nÄ›j zase pĹ™ijdou. Jednoho dne se na vaĹˇem prahu ukĂˇĹľe bĂlĂ˝ muĹľ z vĂ˝chodu a Ĺ™ekne vĂˇm, Ĺľe chce zpĂˇtky svĂ© zlato. NeĹľ mu stihnete vyhovÄ›t, zemĹ™e. Hlavou se vĂˇm zaÄŤne honit otĂˇzka, jestli nĂˇhodou nenĂ ztÄ›lesnÄ›nĂm VenuĹˇe, opeĹ™enĂ˝m hadem Kukulcanem, nedokĂˇĹľete ale nalĂ©zt odpovÄ›ÄŹ. Pro jistotu ho tedy pohĹ™bĂte v blĂzkosti pokladu a vyryjete do povrchu nÄ›jakĂ©ho kamene mapu, v nĂĹľ se bude schopna orientovat pouze samotnĂˇ VenuĹˇe.

PergamenovĂ© svitky, kterĂ© ten muĹľ drĹľĂ v rukou, obsahujĂ nĂˇkresy jednotlivĂ˝ch reliĂ©fĹŻ na povrchu toho kamene. Jestli vĂˇm to nestaÄŤĂ, tak mi laskavÄ› vysvÄ›tlete, co v mayskĂ©m chrĂˇmu dÄ›lĂˇ kĹ™esĹĄanskĂ˝ kĹ™ĂĹľ.â€ś â€žTo je nemoĹľnĂ©!â€ś vykĹ™ikl Halcon nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ›.

â€žDone Halcone, dovolte mi, abych vĂˇm pĹ™edstavil admirĂˇla svÄ›tovĂ©ho oceĂˇnu, KryĹˇtofa Kolumba.â€ś Halcon chvĂli nehybnÄ› zĂral na mumii, pak se neupĹ™ĂmnÄ›

zasmĂˇl a hodil kĹ™ĂĹľ zpĂˇtky do sarkofĂˇgu. â€žJen si to nechej, ty uboĹľĂˇku.â€ś

ZatĂmco se oÄŤi vĹˇech upĂraly na kamennou rakev, sĂˇhl Austin po vĂˇÄŤku, kterĂ˝ mÄ›l zavÄ›ĹˇenĂ˝ kolem krku, a zmĂˇÄŤknul ho. OkamĹľitÄ› potĂ© se odnÄ›kud z dĂˇlky ozvala rĂˇna, pak nÄ›kolik dalĹˇĂch.

â€žCo to bylo?â€ś zeptal se Halcon a pohlĂ©dl za sebe.

Guzman se pĹ™esunul do chodby a zaposlouchal se.

â€žZnÄ›lo to jako hromobitĂ.â€ś

Austin vyuĹľil toho, Ĺľe Guzman na nÄ› pĹ™estal dĂˇvat pozor, ohnul se a zvedl ze zemÄ› jednu z ÄŤepelĂ, kterĂ˝mi se pĹ™edtĂm marnÄ› pokouĹˇeli odklopit vĂko sarkofĂˇgu. Chytil Halcona pod krkem, zvrĂˇtil mu hlavu a pĹ™itlaÄŤil mu ĹˇpiÄŤku ÄŤepele ke kĹŻĹľi.

Guzman se prudce otoÄŤil.

â€žVzdejte se, nebo mu to vrazĂm do tepny!â€ś zvolal Austin a pĹ™itlaÄŤil. Po HalconovÄ› hubenĂ©m krku zaÄŤala stĂ©kat krev.

â€žUdÄ›lejte, co Ĺ™ĂkĂˇ,â€ś zasĂpal Halcon s obtĂĹľemi.

â€žVraĹĄte pistoli do pouzdra,â€ś pĹ™ikĂˇzal Austin. Byl si jist, Ĺľe Guzman by se svĂ© pistole urÄŤitÄ› nevzdal. NeĹľ by ji odevzdal, radÄ›ji by se ho pokusil trefit do hlavy nebo by odstĹ™elil Zavalu.

Guzman se mĂrnÄ› pousmĂˇl, coĹľ se dalo vyklĂˇdat i jako projev uznĂˇnĂ, a zasunul pistoli zpĂˇtky do pouzdra. Austin potĂ© pĹ™ikĂˇzal Halconovi, aby svou pistoli hodil na zem.

Pak nĂˇsledoval Zavalova pĹ™Ăkladu, vycouval se svĂ˝m ĹľivĂ˝m ĹˇtĂtem z kobky a proĹˇel chodbou. Guzman je odhodlanÄ› nĂˇsledoval. KdyĹľ se ocitli ve vÄ›tĹˇĂ mĂstnosti, zamĂĹ™ili mezi hromadami kamenĂ k mĂstu, kde podlahu osvÄ›tlovaly pĹ™ĂmĂ© sluneÄŤnĂ paprsky.

Halcon se uĹľ z prvotnĂho Ĺˇoku vzpamatoval. â€žVypadĂˇ to na mexicko-mexickou remĂzu,â€ś prohlĂˇsil sice pĹ™iduĹˇenÄ›, ale vzdorovitÄ›.

Shora se na nÄ› snesla sprĹˇka vody. S vĂ˝jimkou Austina se oÄŤi vĹˇech obrĂˇtily vzhĹŻru.

â€žJestli pĹ™emĂ˝ĹˇlĂte, co to bylo, tak vĂˇs mohu ubezpeÄŤit, Ĺľe dĂ©ĹˇĹĄ ne. Ty rĂˇny, kterĂ© jste pĹ™ed nÄ›kolika minutami zaslechli, byly exploze. PomocĂ dĂˇlkovÄ› Ĺ™ĂzenĂ©ho detonĂˇtoru jsem vyhodil do vzduchu hrĂˇz nad jezerem. Ĺ�ĂtĂ se sem miliony galonĹŻ vody.â€ś

â€žNevÄ›Ĺ™Ăm vĂˇm,â€ś zavrÄŤel Halcon.

â€žAsi byste mÄ›l, done Halcone,â€ś Ĺ™ekl na to Guzman.

â€žVypadĂˇ to, Ĺľe pan Austin ohlednÄ› toho detonĂˇtoru nelhal.â€ś â€žNikdy nemĹŻĹľete dopĹ™edu vÄ›dÄ›t, co se stane,â€ś ozval se Halcon.

â€žTo mĂˇte pravdu. PĹŻvodnÄ› jsem tu hrĂˇz chtÄ›l odstĹ™elit aĹľ potĂ©, co to tu prozkoumĂˇme. Hodlal jsem vĂˇm to trochu ztĂĹľit. Takhle ale aspoĹ� umĹ™eme vĹˇichni spoleÄŤnÄ›.â€ś Shora na nÄ› dopadla dalĹˇĂ sprĹˇka, tentokrĂˇt ale mnohem intenzivnÄ›jĹˇĂ.

â€žPĹ™edpoklĂˇdĂˇm, Ĺľe to je teprve zaÄŤĂˇtek. Jen prvnĂ pĹ™ĂlivovĂˇ vlna bezprostĹ™ednÄ› po explozi. NaruĹˇenĂˇ hrĂˇz se ale co nevidÄ›t provalĂ. Hladina v jezeĹ™e se zvedne jeĹˇtÄ› vĂ˝Ĺˇ a tou dĂrou, kterou jste nahoĹ™e udÄ›lali, sem zaÄŤne proudit voda. NemĂˇm pĹ™edstavu, jak dlouho to bude trvat, neĹľ se tahle komora ĂşplnÄ› zaplavĂ, na vaĹˇem mĂstÄ› bych se tu ale radÄ›ji nezdrĹľoval moc dlouho.â€ś

Guzman se zadĂval na ĹľebĹ™Ăk. â€žMusĂme vypadnout,â€ś Ĺ™ekl tĂłnem, kterĂ˝ prozrazoval, Ĺľe jeho dosavadnĂ klid uĹľ nenĂ tak ledovĂ˝.

â€žAle ne bez pokladu.â€ś

â€žMnÄ› osobnÄ› je to jedno,â€ś prohlĂˇsil Austin. â€žJak jste Ĺ™ekl, uĹľ teÄŹ jsme mrtvĂ.â€ś

Na podlahu opÄ›t dopadla voda, ale nikoli sprĹˇka.

TentokrĂˇt se dolĹŻ zaÄŤala valit proudem.

â€žDone Halcone…â€ś pronesl Guzman nalĂ©havÄ›.

â€žJen blafuje, hlupĂˇku,â€ś odpovÄ›dÄ›l mu znechucenÄ›

Halcon.

â€žJestli mĂˇ pravdu, tak z toho pokladu nebude mĂt nic vĹŻbec nikdo,â€ś Ĺ™ekl mu na to Guzman.

Z HalconovĂ˝ch oÄŤĂ srĹˇela nenĂˇvist. â€žOd toho dne, co tÄ›

otec najal, jsi nebyl nic jinĂ©ho neĹľ vraĹľednĂ˝ kretĂ©n,â€ś prohlĂˇsil s opovrĹľenĂm. â€žVĹŻbec nic nechĂˇpeĹˇ.â€ś Guzmanovy rty se zachvÄ›ly v krutĂ©m ĂşĹˇklebku.

Voda se uĹľ dovnitĹ™ valila jako Ĺ™eka, padala jim pĹ™Ămo na hlavu, takĹľe na sebe stÄ›ĹľĂ vidÄ›li, vĂĹ™ila jim kolem nohou, pĹ™esto se dosud nikdo nepohnul.

â€žTo je ale dilema, Guzmane, co Ĺ™ĂkĂˇte?â€ś prohlĂˇsil Austin posmÄ›ĹˇnÄ›. Musel zvĂ˝Ĺˇit hlas, aby huÄŤĂcĂ vodnĂ pĹ™Ăval pĹ™ehluĹˇil. â€žLoajalita k pomatenĂ©mu ĹˇĂ©fovi a bratrstvu a smrt utopenĂm, nebo zĂˇchrana holĂ©ho Ĺľivota? UpĹ™ĂmnÄ› doufĂˇm, Ĺľe tenhle rodinnĂ˝ spor vyĹ™eĹˇĂte, ale budete se pĹ™i tom muset obejĂt beze mne. TeÄŹ, Joe!â€ś

Zavala se rozbÄ›hl k zaplavenĂ© pĹ™ĂstupovĂ© ĹˇachtÄ› na opaÄŤnĂ© stranÄ› komory a skoÄŤil do nĂ. Austin upustil ÄŤepel oĹˇtÄ›pu, popadl Halcona za zadek a mrĹˇtil jĂm ke Guzmanovi, kterĂ©ho ZavalĹŻv nĂˇhlĂ˝ Ăşprk ponÄ›kud vyvedl z mĂry. Halcon na Guzmana narazil a srazil jej k zemi, zkuĹˇenĂ˝ zabijĂˇk ale jeĹˇtÄ› bÄ›hem pĂˇdu stihnul sĂˇhnout po pistoli. Austin na nic neÄŤekal a vyrazil za Zavalou. Guzmanova pistole zahĹ™mÄ›la, do Ĺˇera pohrouĹľenĂ˝ Austin ale pĹ™edstavoval ĹˇpatnÄ› viditelnĂ˝

cĂl, a tak ho kulka minula. Odrazil se a zmizel pod hladinou.

Guzman zaklel a zamĂĹ™il k mĂstu, kde Austina spatĹ™il naposledy. Po nÄ›kolika krocĂch divoce pÄ›nĂcĂ vodou si ale uvÄ›domil, Ĺľe dalĹˇĂ setrvĂˇvĂˇnĂ uvnitĹ™ pyramidy by znamenalo sebevraĹľdu, a zastavil se. KdyĹľ se otoÄŤil a spatĹ™il, Ĺľe se na nÄ›j Halcon vykaĹˇlal a chce se dostat k ĹľebĹ™Ăku, pĹ™estal vĂˇhat zcela. Halconovy sny o slĂˇvÄ› a moci vyklidily mĂsto zĂˇkladnĂm instinktĹŻm. ChtÄ›l zkrĂˇtka pĹ™eĹľĂt. PostupnÄ› se probĂjel vpĹ™ed, aĹľ se nakonec ocitnul tÄ›snÄ› pod otvorem, kterĂ˝m se dolĹŻ se hĹ™mÄ›nĂm valily proudy vod pĹ™ipomĂnajĂcĂ malĂ© NiagarskĂ© vodopĂˇdy. Postavil se prudkĂ©mu pĹ™Ăvalu, chĹ�apnul po ĹľebĹ™Ăku, ruka mu ale po nÄ›m sklouzla. Zatnul odhodlanÄ› zuby a zkusil to znova. TentokrĂˇt se mu podaĹ™ilo jednĂ© pĹ™ĂÄŤky zachytit.

KdyĹľ zaÄŤal stoupat, popadla jej za kotnĂk nÄ›ÄŤĂ ruka.

Guzman. BÄ›lovlasĂ˝ zabijĂˇk objal Halconovy nohy, sevĹ™el je a celou svou vĂˇhou se na nÄ› zavÄ›sil, aby ho stĂˇhl dolĹŻ.

Halcon zĹŻstal viset jen na jednĂ© ruce, tou druhou si sĂˇhnul k pasu, vytĂˇhl z pouzdra pistoli, pro kterou se jeĹˇtÄ› pĹ™edtĂm stihl vrĂˇtit, a nejvÄ›tĹˇĂ moĹľnou silou, jakou v tĂ©to obtĂĹľnĂ©

pozici dokĂˇzal vyvinout, s nĂ Guzmana udeĹ™il. TvrdĂ˝ kov dopadl na Guzmanovu lebku, jeho sevĹ™enĂ ale nepovolilo.

Halcon znovu zvedl pistoli a udeĹ™il Guzmana jeĹˇtÄ› dvakrĂˇt.

PoĹľadovanĂ˝ vĂ˝sledek se dostavil.

Guzman se Halcona pustil, zĹ™Ătil se dolĹŻ a dopadl na hromadu trosek, kterĂ© kdysi bĂ˝valy lodĂ. OkamĹľitÄ› se ale vzpamatoval. Zvedl se na kolena a pokusil se postavit, v tĂ©

chvĂli ale do jeho obliÄŤeje narazil kus dlouhĂ© lodnĂ palubnice. RychlĂ˝ proud se postaral o to, aby mÄ›l nĂˇraz mohutnĂ©ho trĂˇmce stejnĂ˝ efekt jako klounovĂ˝ Ăştok. GuzmĂˇn pocĂtil prudkou palÄŤivou bolest. NapĹŻl omrĂˇÄŤen, s bezmocnÄ›

roztaĹľenĂ˝ma rukama a slepĂ˝ na jedno oko zalapal po vzduchu, do plic mu ale pronikla pouze kalnĂˇ voda. Jeho frenetickĂ© pohyby se postupnÄ› zvolnily, ÄŤehoĹľ vyuĹľil proud, popadl jeho tÄ›lo a odnesl je nÄ›kam do tmy.

Halcon se mezitĂm potĂ˝kal se svĂ˝mi vlastnĂmi problĂ©my.

Nebyl jeĹˇtÄ› ani v polovinÄ› ĹľebĹ™Ăku, kdyĹľ se pĹ™es okraj otvoru pĹ™elila vlna a jako obrovskĂˇ mokrĂˇ pÄ›st do nÄ›j zaÄŤala buĹˇit.

NĂˇpor vody byl tak mohutnĂ˝, Ĺľe mu pomalu dochĂˇzely sĂly.

Hned dalĹˇĂ vodnĂ pĹ™Ăval jej od ĹľebĹ™Ăku odtrhl. KdyĹľ se po pĂˇdu vzpamatoval, uvÄ›domil si, Ĺľe tato ĂşnikovĂˇ cesta je nepouĹľitelnĂˇ, a zaÄŤal se brodit k chodbÄ› vedoucĂ nahoru do pohĹ™ebnĂ komory. S vĂĹ™ĂcĂ vodou v patĂˇch se uĹľ jen po ÄŤtyĹ™ech pomalu soukal po schodech.

KdyĹľ Austin proĹĄal hladinu, Zavala, kterĂ˝ netrpÄ›livÄ›

Ĺˇlapal vodu, si oddechl. Pak nÄ›kde poblĂĹľ prosviĹˇtÄ›la kulka vypĂˇlenĂˇ Guzmanem. Na nic neÄŤekali, ponoĹ™ili se a dÄ›lĂce se o vzduch z jedinĂ© zbĂ˝vajĂcĂ lĂˇhve se vydali do temnĂ© Ĺˇachty.

Po nÄ›kolika minutĂˇch se protĂˇhli ÄŤelistmi Kukulcana, zorientovali se podle kompasu a zamĂĹ™ili pryÄŤ od pyramidy.

Tu obtĂˇÄŤel tak silnĂ˝ proud, Ĺľe do plavĂˇnĂ museli vloĹľit veĹˇkerou energii, kterĂˇ v jejich ochabujĂcĂch svalech jeĹˇtÄ›

zbĂ˝vala. VynoĹ™ili se poblĂĹľ malĂ©ho zĂˇlivu, do nÄ›hoĹľ po pĹ™Ăletu ukryli letoun. Odstranili z nÄ›j vÄ›tve i sĂĹĄ, nastartovali motor a vyrazili vpĹ™ed. KdyĹľ se odlepili od hladiny a nabrali dostateÄŤnou vĂ˝Ĺˇku, Zavala stroj naklonil a ĹˇirokĂ˝m obloukem jezero obletÄ›l.

Ostrov, kterĂ˝ se bÄ›hem let kolem chrĂˇmu vytvoĹ™il, zmizel. Na jeho mĂstÄ› zela jen ÄŤernĂˇ dĂra. Voda se do nĂ drala jako do odtokovĂ©ho otvoru na dnÄ› vany a cloumala lanem, na jehoĹľ konci byl vyvĂˇzĂˇn hydroplĂˇn, kterĂ˝ musel bĂ˝t HalconĹŻv.

UĹľ toho vidÄ›li dost. JeĹˇtÄ› jednou se pĹ™ehnali nad jezerem, aby se naposledy podĂvali na obrovskĂ˝ vĂr. Zavala nĂˇhle pocĂtil jistou touhu, kterĂ© nedokĂˇzal odolat. Vyklonil se z okĂ˝nka a zakĹ™iÄŤel: â€žSbohem, Kolumbe.â€ś A pak uĹľ zamĂĹ™ili zpĂˇtky k Nereu.

49 KAPITOLA

Do trojĂşhelnĂkovĂ© hlavnĂ plachty baculatĂ© plachetnice, kterĂˇ brĂˇzdila modrĂ© a hlubokĂ© vody ChesapeackĂ©ho zĂˇlivu, se opĂral pĹ™Ămo zezadu stĂˇlĂ˝ vĂtr. VĂˇl od jihozĂˇpadu a jeho rychlost pĹ™i hladinÄ› se uĹľ dlouho drĹľela na patnĂˇcti uzlech.

V prostornĂ©m otevĹ™enĂ©m kokpitu, s jednou rukou na zĂˇbradlĂ a druhou tĹ™ĂmajĂcĂ ponÄ›kud pĹ™erostlou kormidelnĂ pĂˇku, sedÄ›l spokojenÄ› se tvĂˇĹ™ĂcĂ Austin. PozornÄ› se rozhlĂĹľel po okolnĂch lodĂch a hledal vhodnou obÄ›ĹĄ.

Jeho podivnĂ˝ lov byl nĂˇhle pĹ™eruĹˇen, a to nikoli nepĹ™ĂjemnÄ›, Ninou, kterĂˇ se se dvÄ›ma cinkajĂcĂmi skleniÄŤkami vynoĹ™ila z podpalubĂ. â€žRum s dĹľusem,â€ś Ĺ™ekla struÄŤnÄ›.

Na sobÄ› mÄ›la agenturnĂ triÄŤko a bĂlĂ© kraĹĄasy, kterĂ©

zvĂ˝razĹ�ovaly jejĂ dlouhĂ© nohy a hebkou pokoĹľku. Austin nebyl vĹŻÄŤi tomu pĹ™Ăvalu Ĺˇarmu necitlivĂ˝, teÄŹ mÄ›l ale Ăşkol, kterĂ˝ hodlal splnit. Zamumlal, Ĺľe dÄ›kuje, a dĂˇle se rozhlĂĹľel po moĹ™i.

â€žTak tĂˇmhle je ta pravĂˇ,â€ś Ĺ™ekl po chvĂli, pĹ™iloĹľil si k oÄŤĂm dalekohled a namĂĹ™il ho na pĹŻvabnĂ˝ slup s bĂlĂ˝m laminĂˇtovĂ˝m trupem dlouhĂ˝m pĹ™ibliĹľnÄ› pÄ›tadvacet stop.

LoÄŹ se stejnÄ› jako Austinova plachetnice jen tak potloukala, plula na zadnĂ vĂtr, s hlavnĂ plachtou na jednĂ© a kosatkou na druhĂ© stranÄ›, tedy na motĂ˝la.

Austin se napil, zasunul skleniÄŤku do drĹľĂˇku a pĹ™itĂˇhl k sobÄ› kormidelnĂ pĂˇku, aby plul paralelnÄ› se slupem.

ZamĂˇval na dva muĹľe, kteĹ™Ă sedÄ›li v kokpitu druhĂ©ho plavidla, vztyÄŤil palec jako stopaĹ™ u silnice a pak obrĂˇtil loÄŹ

tak, aby plula Ĺˇikmo proti vÄ›tru.

OsĂˇdka slupu vĂ˝zvu k pĹ™ĂˇtelskĂ©mu zĂˇvodu pĹ™ijala.

Austin jeĹˇtÄ› vĂce vyostĹ™il, slup nezĹŻstal pozadu a uÄŤinil totĂ©Ĺľ. ObÄ› plachetnice pluly opÄ›t paralelnÄ›, pĹ™ibliĹľnÄ› sto stop od sebe.

Austin vypjal plachtu na maximum a zĂˇbradlĂ plachetnice se zaÄŤalo dotĂ˝kat hladiny.

MuĹľi ve slupu ho napodobili, pĹ™itĂˇhli vĂ˝tah hlavnĂ plachty i otÄ›Ĺľ kosatky a obÄ› plavidla zaÄŤala se zpÄ›nÄ›nĂ˝mi brĂˇzdami za svĂ˝mi zĂˇdÄ›mi pĂˇdit pĹ™es zĂˇliv. Slup byl hbitĂ˝ a rychlĂ˝ a jeho osĂˇdka zkuĹˇenĂˇ, netrvalo ale dlouho a Austin zaÄŤal druhou loÄŹ pĹ™edhĂˇnÄ›t. ZĂˇdy se opĂral o zĂˇbradlĂ a jako hotovĂ© ztÄ›lesnÄ›nĂ pohody pomalu usrkĂˇval ze skleniÄŤky.

Slup nakonec nechal daleko za sebou.

â€žO co ses to prĂˇvÄ› snaĹľil?â€ś zeptala se ho Nina s ĂşsmÄ›vem.

â€žJen jsem pouÄŤil dalĹˇĂ pĂˇrek jachtaĹ™ĹŻ, Ĺľe kdyĹľ nÄ›jakĂˇ loÄŹ

vypadĂˇ jako vana, jeĹˇtÄ› to neznamenĂˇ, Ĺľe mĂˇ na vodÄ› tytĂ©Ĺľ vlastnosti.â€ś

â€žPodle mÄ› je to fantastickĂˇ loÄŹ. Je obdivuhodnĂ©, kolik mĂsta mĹŻĹľe bĂ˝t v podpalubĂ jen osmnĂˇct stop dlouhĂ©ho plavidla.â€ś

â€žÄŚasto zĹŻstĂˇvĂˇm na lodi pĹ™es noc. Jak jsi z vybavenĂ kuchyĹ�ky a prostoru na spanĂ jistÄ› pochopila, mĂˇm rĂˇd komfort a rĂˇd se dole pohodlnÄ› natĂˇhnu. Tenhle kat byl navrĹľen pro delĹˇĂ pobyty. Ĺ�ĂzenĂ zvlĂˇdne hravÄ› jedinĂˇ osoba, protoĹľe loÄŹ mĂˇ jen jednu plachtu, ta je ale dostateÄŤnÄ› velkĂˇ, aby zachytila i lehkĂ˝ vÄ›tĹ™Ăk, kterĂ˝ foukĂˇ na konci dne. Je nĂˇvÄ›trnĂˇ i v podmĂnkĂˇch, za jakĂ˝ch by se jinĂˇ plachetnice uĹľ dĂˇvno potopila. Ale nejlepĹˇĂ ze vĹˇeho je skuteÄŤnost, Ĺľe je rychlĂˇ a nevypadĂˇ tak. TakĹľe se mĹŻĹľu doplazit jako Ĺˇnek k nic zlĂ©ho netuĹˇĂcĂ posĂˇdce, jako byli ti dva ve slupu, a pak jim to vytmavit. A jsme na mĂstÄ›.â€ś

Dopluli k nÄ›jakĂ©mu malĂ©mu ostrĹŻvku. Austin vyhodil kotvu a pak hrĂˇbnul po piknikovĂ©m koĹˇĂku. ZatĂmco obÄ›dvali, lehce zvlnÄ›nĂ© moĹ™e lodĂ pĹ™ĂjemnÄ› pohupovalo.

KdyĹľ dojedli, sedla si Nina blĂĹľ a opĹ™ela se Austinovi o rameno.

â€žDĂky, Ĺľes mÄ› pozval na tuhle vyjĂĹľÄŹku.â€ś â€žNapadlo mÄ›, Ĺľe by nĂˇm po tÄ›ch hektickĂ˝ch tĂ˝dnech prospÄ›la malĂˇ zmÄ›na.â€ś

ZamyĹˇlenÄ› se zadĂvala do dĂˇlky. â€žStejnÄ› na ty pĹ™ĂĹˇernĂ©

chlapy nemĹŻĹľu pĹ™estat myslet. TakovĂ˝ hroznĂ˝ konec.â€ś â€žNemusĂĹˇ je litovat. Guzman bÄ›hem svĂ©ho Ĺľivota zavraĹľdil stovky lidĂ, a to vĹŻbec nemluvĂm o Andrea Doriovi. SvĂ˝m zpĹŻsobem si zaslouĹľil zemĹ™Ăt prĂˇvÄ›

utopenĂm. Kdyby se Halconovi jeho plĂˇn zdaĹ™il, bylo by mrtvol jeĹˇtÄ› mnohem vĂc. TisĂce. Guzman mÄ›l ĹˇtÄ›stĂ, zemĹ™el rychle. Halconovi osud poskytl jeĹˇtÄ› nÄ›jakĂ˝ ÄŤas, aby se zamyslel nad tĂm, co vĹˇechno v ĹľivotÄ› zpackal. Vzduch vodu do pohĹ™ebnĂ komory po nÄ›jakou dobu nepustil, bylo ale jen otĂˇzkou ÄŤasu, kdy se vytratĂ. NavĂc s Halconem odeĹˇlo ze svÄ›ta i bratrstvo. Ĺ koda jen, Ĺľe neĹľil dost dlouho, aby mÄ›l moĹľnost zjistit, co se stane s tĂm jeho skvÄ›lĂ˝m pokladem.â€ś

â€žSmekĂˇm pĹ™ed admirĂˇlem Sandeckerem,â€ś prohlĂˇsila Nina mnohem veseleji. Byla rĂˇda, Ĺľe mĹŻĹľe zmÄ›nit tĂ©ma hovoru. â€žNavrhnout, aby byl poklad pouĹľit na financovĂˇnĂ nÄ›jakĂ© mezinĂˇrodnĂ nadace, kterĂˇ by se pokusila zbavit svÄ›t chudoby a nebezpeÄŤnĂ˝ch nemocĂ, to byl geniĂˇlnĂ tah.â€ś â€žAlternativou by bylo nekoneÄŤnĂ© handrkovĂˇnĂ prĂˇvnĂkĹŻ, kterĂ© by nepĹ™ineslo ĹľĂˇdnĂ˝ vĂ˝sledek. Koho oznaÄŤit za majitele? Potomky FĂ©niÄŤanĹŻ? Ĺ�Ămany? MexiÄŤany?

Guatemalce?â€ś

â€žNebo KryĹˇtofa Kolumba,â€ś Ĺ™ekla Nina a pak zavrtÄ›la hlavou. â€žNenĂ to ironickĂ©? Jeho posedlost zlatem ho zahubila stejnÄ› jako Halcona.â€ś

â€žZdĂˇ se, Ĺľe nebyl v dobrĂ©m zdravotnĂm stavu uĹľ v dobÄ›, kdy vyplul. ZĹ™ejmÄ› by brzy zemĹ™el, i kdyby se na tu pĂˇtou plavbu vĹŻbec nevydal. AlespoĹ� ale tĂmhle podnikem zĂskal jeĹˇtÄ› vÄ›tĹˇĂ slĂˇvu, aĹĄ uĹľ si ji zaslouĹľil, nebo ne. JĂˇ mu ale mohu bĂ˝t jen vdÄ›ÄŤnĂˇ. NebĂ˝t jeho, moĹľnĂˇ bychom se nikdy nepotkali.â€ś

Vzala Austina za ruku a pokraÄŤovala: â€žKdyby tak tuĹˇil, co ta jeho cesta po letech pĹ™inese. VyzvednutĂ jeho tÄ›la a pokladu bude pĹ™edstavovat ten nejĂşĹľasnÄ›jĹˇĂ archeologickĂ˝

podnik v historii lidstva. Akci, na nĂĹľ se budou podĂlet snad vĹˇechny nĂˇrody. UĹľ se nemĹŻĹľu doÄŤkat, aĹľ to zaÄŤne. Svou smrtĂ spojil vĂce lidĂ, neĹľ za celĂ˝ Ĺľivot dohromady. Ĺ koda jen, Ĺľe tak pĹ™ijde o vavĹ™Ăny objevitele Ameriky.â€ś â€žNezdĂˇ se, Ĺľe by na tom zĂˇleĹľelo. VidÄ›l jsem plĂˇny okĂˇzalĂ© hrobky, kterou mu chtÄ›jĂ postavit v Madridu. O jeho ostatky projevil velkĂ˝ zĂˇjem i Washington a San Salvador.â€ś â€žNikdo ale nenavrhnul, aby se postavil pamĂˇtnĂk, kterĂ˝

by vzdal hold tÄ›m FĂ©niÄŤanĹŻm a AfriÄŤanĹŻm, kteĹ™Ă jako prvnĂ vstoupili na pĹŻdu NovĂ©ho svÄ›ta,â€ś Ĺ™ekla Nina.

â€žMoĹľnĂˇ nebyli prvnĂ.â€ś

PĹ™ekvapenÄ› zvedla oboÄŤĂ. â€žNerozumĂm. MĂˇte snad pro tuhle teorii nÄ›jakĂ˝ dĹŻkaz, profesore Austine?â€ś â€žSnad. Znovu jsem si prohlĂ©dnul ty reliĂ©fy s lodÄ›mi.

VzpomĂnĂˇĹˇ si na postavu muĹľe zavÄ›ĹˇenĂ©ho pod nÄ›jakĂ˝m podivnĂ˝m pĹ™edmÄ›tem ve tvaru diamantu?â€ś â€žAno. DospÄ›la jsem k nĂˇzoru, Ĺľe to je asi nÄ›jakĂ˝ bĹŻh.â€ś â€žMÄ› napadlo nÄ›co jinĂ©ho. Pokusil jsem se pĹ™ijĂt na to, jak se MayĹŻm pĹ™i rozestavovĂˇnĂ ukazatelĹŻ k ÄŤelistem Kukulcana podaĹ™ilo zĂskat tak dokonalou pĹ™edstavu o tom, jak to vĹˇechno vypadĂˇ ze vzduchu. MĂˇm za to, Ĺľe pouĹľili nÄ›jakĂ©

obrovskĂ© draky.â€ś

â€žLĂ©tajĂcĂ MayovĂ©! To je nĂˇmÄ›t na romĂˇn. Jak by se je nauÄŤili konstruovat?â€ś

Z hovoru je vytrhlo zazvonÄ›nĂ Austinova mobilnĂho telefonu. VytĂˇhl ho z nepromokavĂ© kapsy a pĹ™iloĹľil si ho k uchu. V okamĹľiku, kdy rozpoznal hlas volajĂcĂho, se pĹ™estal mraÄŤit a na rtech se mu objevil ĂşsmÄ›v. NÄ›kolik minut s kĂ˝msi hovoĹ™il a pak zavÄ›sil.

â€žAngelo Donatelli mi volal z nemocnice,â€ś Ĺ™ekl pak NinÄ›.

â€žZa pĂˇr dnĹŻ uĹľ ho prĂ˝ propustĂ.â€ś â€žStejnÄ› je to zĂˇzrak, Ĺľe nezemĹ™el.â€ś â€žTo nebyl zĂˇzrak. Jeho bratranec Antonio svĂ˝m skokem pĹ™ed hlaveĹ� pistole vyvedl Halcona natolik z mĂry, Ĺľe mÄ›l pĹ™i dalĹˇĂ rĂˇnÄ› Ĺˇpatnou muĹˇku.â€ś

â€žJsem tomu rĂˇda. Podle toho, cos mi o Donatellim vyprĂˇvÄ›l, soudĂm, Ĺľe to je sprĂˇvnĂ˝ chlap.â€ś â€žVĹˇak budeĹˇ mĂt moĹľnost pĹ™esvÄ›dÄŤit se sama. PlĂˇnuje, Ĺľe na svĂ©m ostrovnĂm sĂdle uspoĹ™ĂˇdĂˇ velkĂ© rodinnĂ© setkĂˇnĂ. Jsi zvĂˇna. Paul a Gamay tam budou takĂ©.â€ś â€žPĹ™ijdu moc rĂˇda.â€ś

â€žVĂ˝bornÄ›, tak se tam setkĂˇme. NechceĹˇ si teÄŹ

poslechnout zbytek mĂ© draÄŤĂ teorie?â€ś Nina pĹ™ikĂ˝vla.

â€žDomnĂvĂˇm se, Ĺľe se tomu MayovĂ© nauÄŤili od poĹ™adatelĹŻ tÄ›ch nejlepĹˇĂch drakiĂˇd na svÄ›tÄ›. Od JaponcĹŻ.â€ś UpĹ™ĂmnÄ› se rozesmĂˇla. â€žNemyslĂm si, Ĺľe by se mi v nejbliĹľĹˇĂ dobÄ› chtÄ›lo do Japonska.â€ś â€žTak kam by ses rĂˇda vypravila?â€ś

â€žNÄ›kam, kde nebudeĹˇ potĹ™ebovat tohle,â€ś odpovÄ›dÄ›la, uchopila jeho mobilnĂ telefon a hodila ho do vody.

Pak si sundala sluneÄŤnĂ brĂ˝le, usmĂˇla se a nabĂdla mu svĂ© rty. Austin nabĂdku pĹ™ijal. Byly pĹ™esnÄ› tak teplĂ© a sladkĂ©, jak teple a sladce vypadaly.

â€žJak by se ti lĂbilo sejĂt teÄŹ dolĹŻ a trochu se tam - cos to pouĹľil za vĂ˝raz? NatĂˇhnout?â€ś

Beze slova ji uchopil za ruku, odvedl ji do prostornĂ©

kabiny a pĹ™ed celĂ˝m svÄ›tem ji zavĹ™el. AlespoĹ� na chvĂli.