L. A. Přísně tajné

James Ellroy

(2012)

Hodnocení:

*****

Štítky:

Literatura světová, Detektivky

Detektivní román odehrávající se v bouřlivé atmosféře Los Angeles 50. let.Tři detektivové losangeleské policie řeší případ šestinásobné vraždy. Na základě zjištěných skutečností otevírají již v minulosti vyřešený případ brutálních vražd se sexuálním motivem. Ve žhavé atmosféře losangeleského světa překupníků drog, nelegálního obchodu s alkoholem a pornografií se dostávají nebezpečně blízko odhalení korupce a obchodů s mafií ve vysokých politických a policejních kruzích. Výborně napsaný román, který lze považovat za klasiku žánru, se též stal předlohou úspěšného hollywoodského filmu.

Věnováno Mary Doherty Ellroyové

Sláva za všechny peníze, která nic neznamená…

Steve Erikson

Prolog

21. února 1950

Opuštěný autobazar na úpatí San Berdoo; Buzz Meeks dorazil se čtyřiadevadesáti tisíci dolarů, devíti kilogramy vysoce kvalitního heroinu, pořádnou puškou, osmatřicítkou a automatickou pětačtyřicítkou nemluvě o vystřelováku, který koupil od jednoho Mexikána kousek od hranic – chvilku předtím, než si všiml auta stojícího na druhé straně: Mickey Cohen se sem dopravil v civilním voze losangeleské policie, poldové z Tijuany se postavili opodál a doufali, že na ně taky nějaké to sousto zbude, že hodí jeho tělo do řeky San Ysidro.

Byl na útěku už týden. To, že zůstal naživu, ho stálo šestapadesát táců: auta, úkryty za čtyři až pět tisíc za noc – riziková přirážka – hoteliéři věděli, že Mickey C po něm jde za to, jak mu překazil drogovou schůzku, a kvůli své ženě, policajti v Los Angeles zase za vraždu jednoho z kolegů. Smlouva s Cohenem úplně zlikvidovala obchod s fetem – nikdo s tím nemohl nikam odjet z obav před represemi; mohl to rozjet snad jedině se syny doktora Engleklinga – Doktor by to zmrazil, zabalil, prodal a dal by mu jeho podíl. Doktor pracoval s Mickeym a měl dost rozumu, aby se měl před tím blbcem na pozoru; bratři, kteří si účtovali patnáct litrů, ho poslali do motelu El Serrano, kde připravovali jeho útěk. Dnes za soumraku ho dva muži – Mexičani – odvezou na fazolové pole a pošlou ho do Guatemala City přes leteckou společnost drogové mafie. Ve státě pro něj mohlo pracovat kolem deseti kilo kvalitního háčka – kdyby mohl důvěřovat doktorovým hochům a oni zase kurýrům.

Meeks zaparkoval auto mezi borovicemi, vytáhl kufřík a porozhlédl se: Motel ve tvaru podkovy měl deset pokojů, hned za ním se zvedaly kopce – přístup zezadu vyloučen.

Na dvoře před motelem byl štěrk, větvičky, papíry a prázdné lahve od vína – pod podrážkami to bude praskat, pneumatiky dřevo a sklo rozdrtí.

Byl sem jen jediný přístup – cesta, po níž sem přijel – průzkumníci by museli vylézt na strom, aby na něj zaútočili zblízka.

Nebo by mohli počkat v jednom z pokojů.

Meeks vzal svou pušku a začal kopat do dveří. Jedna, dvě, tři, čtyři – pavučiny, krysy, koupelny s ucpanými záchody, zkažené jídlo, španělské časopisy – kurýři nejspíš na tomhle místě ukrývali svoje Španěláky, než je odlifrovali na farmy otrokářů v Kern County. Pět, šest, sedm, no konečně – rodiny Mexikánů na matracích se s hrůzou v očích dívaly na bělocha s flintou, „Nehejbejte se“ je mělo uklidnit. Posledních pár pokojů bylo prázdných; Meeks vzal svou tašku, hodil ji do pokoje číslo 12: výhled na dvůr, matrace, z níž čouhala sláma, na zapadlou americkou díru to docela ušlo.

Na zdi visel kalendář s nahotinami; Meeks otočil na duben a našel datum svých narozenin. Čtvrtek – modelka měla příšerné zuby, ale jinak docela ušla, připomněla mu Audrey: někdejší striptérku, Mickeyho bývalou milenku; zabil kvůli ní poldu a překazil kšeft Cohena s Dragnou. Nalistoval až na prosinec, napadlo ho, jestli se té doby dožije, a dostal strach: sevřel se mu žaludek, v žíle na čele mu začalo zuřivě cukat, potil se.

A pak něco horšího: deprese. Meeks rozložil svůj arzenál na parapet, nacpal si do kapes munici: náboje do osmatřicítky, náhradní zásobníky do automatu. Za opasek si zasunul vystřelovák, zadní okno zakryl matrací, přední vyrazil, aby měl dost vzduchu. Vánek ho ochladil; koukal se ven, jak mexičtí kluci hrají baseball.

Zůstal na místě. Uprchlíci se sešli venku: ukazovali na slunce, jako by podle něj odhadovali čas, nemohli se dočkat, až pro ně přijede náklaďák – příšerná dřina za trochu jídla a postel v kůlně. Přišel soumrak; nedočkavci začali něco drmolit; Meeks zahlédl dva bělochy – tlustého a hubeného – kteří vešli na dvůr. Jakoby srdečně všem mávali, Španěláci mávali zase na ně. Nevypadali jako poldové ani jako Cohenovi šašci. Meeks vyšel ven, pušku vzal s sebou.

Muži zamávali: usmívali se, nevypadali nebezpečně. Meeks vykoukl na cestu – zelený sedan parkoval šikmo přes cestu a blokoval něco světle modrého, určitě to nebylo nebe prosvítající skrz jehličí. Zahlédl záblesk metalízy a pochopil: Bakersfield, schůzka s muži, kteří potřebovali čas, než seženou peníze. Tyrkysové kupé, které se o chvíli později pokusilo zabrzdit vedle něj.

Meeks se usmál: příjemný chlapík, žádné nepříjemnosti. Prst na spoušti; odhadoval to na hubeného: Mal Lunceford, plemenný býk z Hollywood Station – obluzoval servírky ve Scrivenerově motelu, chodil s vypnutou hrudí, aby všem ukázal vyznamenání za střelbu z pistole. Tlustší z té dvojice byl ale blíž a řekl: „Letadlo už čeká.“

Meeks zvedl pušku a vystřelil. Tlusťoch dostal přímý zásah a odlétl, zakryl Lunceforda – srazil ho na zem. Běženci spustili povyk; Meeks odběhl do pokoje, zaslechl praskot skla, trhl za matraci. Na zemi se choulili dva muži, tři trojnásobné dávky z blízkosti.

Oba se svalili na zem; další trojici mužů tisknoucí se ke zdi zasypalo sklo a krev. Meeks nadskočil, dopadl na zem a vypálil na trojici těsně semknutých nohou; volnou rukou chytil revolver na opasku mrtvého muže.

Ze dvora slyšel výkřiky; kroky na štěrku. Meeks pustil pušku a dorazil ke stěně. Přiblížil se k mužům, ucítil krev – zásahy přímo do hlavy.

Údery v místnosti; dvě pušky na dostřel. Meeks zakřičel: „Máme ho!“, zaslechl souhlasné výkřiky a viděl, jak se z okna vysunují ruce a nohy. Vybral si nejbližší z nich a začal pálit: cíle v pasti, odlétající kusy sádry, jiskry zapalující suché dřevo.

Šel přes těla do místnosti. Přední dveře byly otevřené; pistole měl pořád na parapetu. Ozvalo se zvláštní zadunění; Meeks si všiml nataženého muže – jak míří zpoza matrace.

Vrhl se k zemi, kopl, minul. Muž vypálil ránu – zblízka; Meeks zvedl svůj vystřelovák, vyskočil, bodl: do krku, do obličeje. Muž křičel a střílel – moc široký rozptyl. Meeks mu podřízl hrdlo, odplazil se a kopnutím zavřel dveře, sebral pistole a jen oddychoval. Oheň se šířil: spaloval těla, borovice; jediná možnost úniku byla předními dveřmi. Kolik mužů tam čeká se zbraněmi? Výstřely.

Ze dvora slyšel, jak těžké náboje odlamují kusy zdí. Meeks dostal ránu do nohy; kulka ho odřela na zádech. Dopadl na zem, výstřely neutichaly, dveře se vylomily – ocitl se uprostřed křížové palby.

Ticho.

Meeks si zasunul pistole pod břicho, natáhl se jako mrtvola. Čas běžel; dovnitř vešli čtyři muži s puškami. Šeptám: „Mrtvola“ – „Hlavně pořádnýho majzla“ – „Blbec jeden oklahomskej.“ Vešli dovnitř, Mal Lunceford mezi nimi nebyl, šoupali nohama.

Kopání do boku, rychlé oddychování, posměšky. Někdo mu vsunul nohu pod břicho. Čísi hlas pronesl: „Tlusťoch zasranej.“

Meeks trhl za nohu; chlap se svalil nazad. Meeks se překulil a střílel – nablízko, všechno zásahy. Čtyři muži klesli na zem; Meeks se rozhlédl: dvůr, Mal Lunceford utíkal pryč. A pak se za ním ozvalo: „Nazdar, příteli.“

Dudley Smith prošel skrz plameny a na sobě měl hasičské oblečení. Meeks viděl svůj kufřík – čtyřiadevadesát táců, fet –kousek od matrace. „Dude, koukám, že ses připravil.“

„Zvyk ze skauta, kamaráde. Nachystal sis poslední slova?“

Sebevražda: překazit kšeft, na který dohlíží Dudley S. Meeks zvedl své pistole; Smith vystřelil první. Meeks umíral – a říkal si, že motel El Serrano se od basy v Alamu asi moc neliší.

PRVNÍ ČÁST

Krvavé Vánoce

1

Bud White jel v neoznačeném voze a díval se, jak na vánočním stromě před radnicí bliká nápis „1951“. Na zadním sedadle měl spoustu lahví na večírek na stanici; celý den si podával obchodníky a ignoroval Parkerovo nařízení: ženatí muži mají 24. a 25. volno, ve službě teď byli jen samí svobodní. Celá detektivní stanice měla za úkol sbírat pobudy: náčelník chtěl místní povaleče v chládku, aby nepokazili večírek, který starosta Bowron pořádal pro chudé děti, a aby nesežrali všechny sladkosti. Vloni o Vánocích jeden pomatený černoch vytáhl penis a načural do džbánu s limonádou určeného pro nějaký sirotčinec a přikázal paní Bowronové: „Chlastej, krávo!“ William H. Parker tak strávil první Vánoce ve funkci náčelníka losangeleské policie tím, že starostovu ženu odvážel na centrální příjem, kde jí dali něco na uklidnění. Teď, o rok později, měl službu White.

Zadní sedadlo zavalené alkoholem drtilo náklad pudinku. Ed Exley, zástupce velitele hlídky, byl blázen, který by mohl při pohledu na stovku policistů napájejících se v zasedačce začít dělat potíže. A Johnny Stompanato měl dvacet minut zpoždění.

Bud zapnul vysílačku. Ozvalo se hučení: přepadení obchodů, vykradený obchod s alkoholem v Čínské čtvrti. Dveře u spolujezdce se otevřely a Johnny Stompanato vklouzl dovnitř.

Bud rozsvítil vnitřní světlo. „Hezký svátky,“ řekl Stompanato. „A kde je Stensland? Mám toho dost pro vás pro voba.“

Bud si ho změřil. Bodyguard Mickeyho Cohena byl měsíc bez práce – Mickeyho zabásli kvůli daňovým podvodům, federální vězení, tři až sedm let na McNeilově ostrově. Johnny Stomp se mohl vrátit k manikúře a žehlení kalhot. „Pro tebe seržant Stensland. Honí pobudy, ale peníze jsou za to stejný.“

„To je škoda. Já mám Dicka rád. To víte, Wendelle.“

Sladkej Johnny: jižanský krasavec, vlasy načesané do vlnek. Bud zaslechl, že je jako dělo, vypnul vysílačku. „Povídej, co máš.“

„Dick je lepší vyjednávač než vy, strážníku White.“

„Máš pro mě něco, nebo sis přišel jenom pokecat?“

„Já mám slabost pro Lanu Turnérovou, vás zase berou lidi, co mlátěj svý ženský. Taky jsem slyšel, že jste k dámám hodně milej a že co se týče vzhledu, si moc nevybíráte.“

Bud protahoval prsty. „A živíš se tím, že vojebáváš lidi, a ani všechny ty peníze, co Mickey dává na charitu, z něj neudělaj nic víc než obchodníka s fetem a pasáka. Takže to, že já si stěžuju na paličáky, co mlátěj svý ženy, neznamená, že jsem stejnej jako ty. Capisce, tupče?“

Stompanato se usmál – znervózněl. Bud se podíval z okna. Santa Claus z Armády spásy vytáhl pár mincí ze svého kotlíku a nespouštěl z očí obchod s alkoholem na druhé straně ulice. Stomp řekl: „Hele, vy chcete informace, já potřebuju prachy. Mickey a Davey Goldman jsou v lochu, a dokud se nevrátěj, stará se o všecko Mo Jahelka. Mo je strašně hádávej a nemá pro mě práci. Jack Whalen mi práci taky nedá a od Mickeyho jsem nedostal žádnou obálku.“

„Obálku? Já slyšel, že Mickey byl v tu ránu pryč. Prej dostal toho feťáka, co mu zmrvil jeho obchod s Jackem D.“

Stompanato zavrtěl hlavou. „To jste slyšel blbě. Mickey dostal zloděje, ale ten feťák se propad do země, zmizel s Mickeyho sto padesáti litrama. Takže, strážníku White, já potřebuju prachy. A jestli ve svým fondu pro práskače ještě něco máte, dodám vám nějaký prvotřídní zboží.“

„Proč nepřejdeš k nám, Johnny? Byl by z tebe spořádanej člověk jako já a Dick Stensland.“

Stomp se ušklíbl – nepříliš přesvědčivě. „Zloděj za dvacet nebo člověk, co vylupuje obchody a bije svou starou, za třicet. Radím vám zvolit to rychlejší, cestou sem jsem toho chlápka viděl, jak vykrádá Ohrbacha.“

Bud vytáhl dvacku a pětku. Stompanato je vzal. „Ralphie Kinnard. Je blonďatej a tlustej, kolem čtyřicítky. Nosívá semišový sako a šedý flanelky. Slyšel jsem, že svou ženu bije a navíc ji pase, aby si vydělal na to, co prohraje v pokeru.“ Bud si to zapsal. „Hezký Vánoce, Wendelle.“ Bud ho chytil za kravatu a trhl s ním. Stomp narazil čelem do palubní desky.

„Hezkej novej rok, ty parchantě.“

U Ohrbacha bylo narváno – zákazníci obcházeli kolem pultů a stojanů s oblečením. Bud se proboxoval do třetího patra, ideální místo pro zlodějíčky: šperky a drahý alkohol.

Na pultech rozložené hodinky; třicet kas v řadě vedle sebe. Bud vyhlížel plavovlasé muže, vysloužil si několik nadávek od matek s dětmi. A pak – jakoby záblesk – plavovlasý chlápek v semišovém saku směřující na pánské záchody.

Bud se tlačil za ním. U mušlí stáli dva divní chlápci; na podlahu v jedné kabince sjely šedé flanelové kalhoty. Bud se přikrčil, podíval se dovnitř – muž měl plné ruce šperků. Staříci si zapnuli poklopec a vyšli ven; Bud zaklepal na kabinku. „No tak, tady svatej Mikuláš.“

Dveře se rozletěly; z nich vystřelila pěst. Bud dostal přímý zásah, narazil do umyvadla a svalil se. Kinnard se vyřítil ven s manžetovými knoflíčky v rukou. Bud se zvedl a hnal se za ním.

Vyběhl ze dveří, kupující mu zastoupili cestu; Kinnard vyklouzl postranním východem. Bud za ním – utíkal po požárním schodišti. Parkoviště bylo prázdné: žádná auta, Ralphie nikde. Bud odběhl ke svému vozu a zapnul vysílačku. „4A31 volá centrálu.“

Praskání a pak: „Rozumím, 4A31.“

„Chci poslední známou adresu. Běloch, křestní jméno Ralph, příjmení Kinnard. Nejspíš se to píše K-I-N-N-A-R-D. A rychle, jo?“

Muž odpověděl; Bud bubnoval prsty: bam-bam-bam-bam-bam-bam. Ve vysílačce to zapraskalo. „4A31, ohlaste se.“

„4A31, slyším vás.“

„Našli jsme to. Kinnard, Ralph Thomas, běloch, jeho…“

„Jenom tu adresu, hergot, říkal jsem…“

Muž na centrále protestně zaprskal. „To měl bejt dárek, pitomče Adresa je 1486 Evergreen a doufám, že…“

Bud vypnul vysílačku a zamířil na východ k City Terrace. Když nepojede pod šedesát se zapnutou houkačkou, bude v Evergreen v pohodě za pět minut. Za okny ubíhaly bloky 1200, 1300. Číslo 1400 – paneláky – bylo hned za nimi.

Zaparkoval, došel podle cedulí k číslu 1486 – ozdobenému domu s neonovým Santou na střeše. Uvnitř se svítilo; dole stál předválečný ford. Pohled oknem dovnitř: Ralphie Kinnard mlátil ženu v županu.

Žena měla opuchlý obličej, mohlo jí být kolem pětatřiceti. Před Kinnardem couvala. Župan se jí rozevřel. Ňadra měla odřená, žebra poškrábaná.

Bud se vrátil pro pouta, všiml si, že na vysílačce bliká světlo, zvedl ji. „4A31, slyším.“

„Rozumím, 4A31, rychle, napadení policisty. Dva policisté napadeni před hospodou na 1990 Riverside, proti nim šest pachatelů. Podařilo se je identifikovat podle řidičáků, byly povolány i další jednotky.“

Bud ucítil vzrušení. „Jsme na tom špatně?“

„To rozhodně. Jeďte na 5314 Avenue 53, Lincolnův vršek. Zatkněte Dinarda, D-I-N-A-R-D-O, Sancheze, věk dvacet jedna, Mexičan.“

„Rozumím, vy zase pošlete hlídkový vůz na 1486 Evergreen. Bílý muž pod dohledem. Já tady nebudu, ale uvidí ho. Řekněte jim, že to pak sepíšu.“

„Do knihy na Hollenbeckově stanici?“

Bud přikývl a vzal si pouta. Šel zpět k domu a k venkovní skříni s jističi. Mačkal jednu pojistku po druhé, dokud světla nezhasla. Santa se svým spřežením svítil dál. Bud chytil nějaký drát a trhl jím. Neon dopadl na zem a sobi explodovali.

Kinnard vyběhl ven, upadl přes jednoho z nich. Bud mu nasadil pouta a udeřil mu hlavou o dlažbu. Ralphie vykřikl a prskal písek; Bud pronesl pár slov tak, aby to slyšela i Ralphieho žena. „Vylezeš ven za rok a půl, a já se o tom dozvím. Najdu si tvýho kurátora a seznámím se s ním, přijdu tě pozdravit. Jen jednou se jí dotkneš a donese se mi to, a nechám tě zavřít za zneužívání nezletilýho kluka. Víš, co se v Quentinu děje těm, co przněj malý děti? Hm?“

Stens zamrkal; Bud šel vedle něj – až ke dveřím, pistoli v ruce. Kůlna byla zahalená tmou; Bud zachytil reklamu v rádiu: chevrolety od kocoura Felixe. Dick vykopl dveře.

Ozval se výkřik, Mexičan a jedna žena se zvedli ze země. Stens zamířil na hlavu; Bud mu zabránil ve výstřelu. Utíkali chodbou, Bud se k nim blížil, Stens těžce oddychoval a zakopával o nábytek. V kuchyni se pár zastavil u okna.

Otočili se a zvedli ruce: pobuda španělského původu, hezká, asi šest měsíců těhotná holka.

Kluk se nalepil na zeď – profesionál. Bud ho prohledal: Dinardo Sanchez, pár mincí. Holka začala bulet; venku ječely sirény. Bud otočil Sancheze k sobě, kopl ho do rozkroku. „To máš za naše, Pancho. A vyšels z toho lacino.“

Stens chytil dívku. Bud řekl: „Běž někam, holubičko, než můj kamarád zkontroluje tvou zelenou kartu.“

„Zelená karta“ ji vystrašila – madre mial Madre mia! Stens ji vedl ke dveřím, Sanchez sténal. Bud viděl, jak se muži v uniformách shromažďují na příjezdové cestě. „Dovolíme jim, aby Pan-cha odvezli oni.“

Stens konečně popadl dech. „Posadíme ho k Brownellovejm parťákům.“

Přiblížili se k nim dva siláci – Bud je vyprovodil. „Dejte mu pouta a zapište si ho. Napadení policisty a bránění při zatýkání.“

Siláci vytáhli Sancheze ven. Stens řekl: „Ty a ty tvoje ženský. Co dál? Děti a psi?“

Paní Kinnardová – nádherně odřená na vánoční svátky. „Pracuju na tom. Tak jedem, ať se ten chlast hejbne. Buď hodnej a máš u mě láhev jenom pro sebe.“

2

Preston Exley zatáhl za oponu. Jeho hosté nadšeně a překvapeně vzdychali; městský radní zatleskal a pocákal nějakou vznešenou dámu vaječným koňakem. Ed Exley si pomyslel: tohle není obyčejná policejní oslava Vánoc.

Podíval se na hodinky – 8:46 – do půlnoci bude muset být na stanici. Preston ukázal na model.

Za oběť mu padla polovina bytu: zábavní park s horami z krepového papíru, raketové lodě, westernová městečka. U brány postavy z komiksů: Moochie Mouse, Veverka Scooter, Kačer Danny dle Raymonda Dieterlinga – jež se objevily v Dream-a-Dream Hour a v desítkách komiksů.

„Dámy a pánové, představuji vám Dream-a-Dream land. Postaví jej firma Exley Construction v Pomoně v Kalifornii a termín zahájení provozu je duben 1953. Půjde o nejdokonalejší zábavní park v historii, naprosto jedinečnou planetu, kde si děti všech věkových kategorií budou moci předávat radost a dobrou vůli, která je hlavní značkou Raymonda Dieterlinga, otce moderní animace.

Dream-a-Dreamlandu naleznete všechny vaše oblíbené DieterIingovy postavy, bude to přístav pro lidi mladé věkem i duchem.“

Ed se zadíval na svého otce: byl to policista v rodině, kde byli samí policisté, teď o svých úspěších vyprávěl v Hancock Parku, místní politici rušili svůj vánoční program, jakmile luskl prsty. Hosté tleskali; Preston ukázal na horu se zasněženým vrcholkem. „Paulův svět, dámy a pánové. Přesná kopie hory v Sierra Nevadě.

V Paulově světě najdete úžasnou horskou dráhu a horskou chalupu, kde budou Moochie, Scooter a Danny předvádět fantastická čísla pro celou rodinu. A kdo že je ten Paul z názvu? Paul byl syn Raymonda Dieterlinga, který jako velmi mladý tragicky zahynul v roce 1936, během výletu ho zavalila lavina – přišel o život pod horou podobnou té, kterou vidíte zde. Takže z tragédie se zrodilo potvrzení nevinnosti. A navíc, dámy a pánové, každý cent, každý dolar utracený v Paulově světě půjde na účet Nadace pro boj s dětskou obrnou.“

Zuřivý potlesk. Preston pokynul Timmymu Valburnovi – herci, který v pořadu Dream-a-Dream Hour představoval Moochie Mouse – jenž svými obrovskými zuby neustále uždiboval sýr. Valburn šťouchl loktem muže vedle sebe; ten mu to oplatil.

Art De Spain zachytil Edův pohled; Valburn prováděl svůj běžný výstup. Ed odvedl De Spaina do haly. „Je to obrovské překvapení, Arte.“

„Dieterling to chce ohlásit v Dream Hour. Copak ti to táta neřekl?“

„Ne a já nevěděl, že se zná s Dieterlingem. Seznámil se s ním snad během Athertonova případu? Nebyl Wee Willie Wennerholm jednou z Dieterlingových dětských hvězd?“

De Spain se usmál. „Byl jsem v té době pomocníkem tvého táty a nemyslím si, že se ti dva velikáni někdy potkali. Preston zná prostě všechny. A mimochodem, všiml sis toho myšáka a jeho kamaráda?“

lid přikývl. „Kdo to je?“

Z davu se ozval smích; De Spain navedl Eda do pracovny. „Je to Billy Dieterling, Rayův syn. Dělá kameramana v Odznaku cti, který každý týden vychvaluje naši milovanou losangeleskou policii milionům televizních diváků. Timmy mu ho třeba pomaže sýrem a pak ho vykouří.“

Ed se zasmál. „Arte, ty sráči jeden.“

De Spain se roztáhl na křeslo. „Eddie, jako bývalý polda ti říkám, že když mezi poldama řekneš slovo jako, sráč‘, budeš vypadat jako univerzitní profesor. A už nebudeš, Eddie‘, ale, Edmund‘.“

Ed si posunul brýle na nose. „Tuším, že se schyluje ke strýčkovské radě. Zůstaň na stráži, protože Parker se tak propracoval až na náčelníka. Postupuj v úřadě tak jako já, protože nemám smysl pro velení.“

„Nemáš smysl pro humor. A nemůžeš se zbavit těch brejlí? Mžourej nebo co. Kromě Thada Greena nevím o nikom ze stanice, kdo by nosil brýle.“

„Proboha, ty sis spletl obor. Myslím, že kdyby ti někdo nabídnul padesát tisíc ročně za místo nováčka na losangeleský policii místo práce pro Exley Construction, tak bys to vzal.“

De Spain si zapálil doutník. „Ale jenom kdyby do toho šel i tvůj táta.“

„Jinak ne?“

„Jo. Pracoval jsem pro Prestona jako poručík, když on byl inspektorem, pořád jsem mužem číslo dvě. Bylo by fajn být s ním nastejno.“

„Kdyby ses nevyznal ve dřevě, tak by Exley Construction neexistovala.“

„Díky. A těch brejlí se zbav.“

Ed zvedl rámeček s fotografií: jeho bratr Thomas v uniformě –pořízeno den před jeho smrtí. „Kdybys byl bažant, zavřu tě za porušení kázně.“

„To si myslím. Jak jsi dopadl při zkouškách na poručíka?“

„První ze třiapadesáti uchazečů. Byl jsem o osm let mladší než nejmladší uchazeč, jako seržant jsem sloužil nejkratší dobu a na oddělení jsem byl taky nejkratší dobu.“

„A chceš se stát detektivem.“

Ed postavil rámeček. „Ano.“

„Takže se musíš připravit minimálně na rok pro vzestup, pak půjde nejspíš o hlídky, dál si uvědom, že přesun k detektivům potrvá roky, budeš muset vyleštit spoustu klik. Teď je ti devětadvacet?“

„Jo“

,,Takže poručíkem budeš ve třiceti nebo jedenatřiceti. Takhle mladí důstojníci vyvolávají nedůvěru. Ede, všechny kecy stranou. Nejsi jedním z nich. Nejsi žádný lamželezo. Nepatříš mezi detektivy. A Parker jako náčelník je ideální precedens pro hlídkový důstojníky,že můžou stoupat až nahoru. Přemýšlej o tom.“

„Arte,já chci pracovat na případech,“ řekl Ed. „Mám styky a dostal jsem vyznamenání za vynikající služby, což by někdo mohl chápat jako výraz mých schopností. A já se mezi detektivy dostanu.“

De Spain si oklepal popel z opasku. „Můžeme si promluvit vážně, chlapče?“

To oslovení zabolelo. „Jistě.“

„Nuže… jsi dobrý a za nějakou dobu budeš určitě ještě lepší. A ani v nejmenším nepochybuju o tvým nosu na pachatele. Jenže tvůj otec byl příjemnej a nemilosrdnej. To ty nejsi, takže…“

Ed zatnul ruce v pěst. „Takže co, strýčku Arthure? Jako polda, co odešel z oddělení kvůli penězům, poldovi, co by to nikdy neudělal – jak zní tvoje rada?“

De Spain zamrkal. „Takže se z tebe musí stát udavač a musíš podlízat správnejm lidem. Podkuřuj Williamu H. Parkerovi a doufej, že budeš ve správnou chvíli na správným místě.“

„Jako ty a můj táta?“

„Touché, chlapče.“

Ed se podíval na svou uniformu: pracovní oděv na ramínku. Dokonale vyžehlená, seržantské pásky, jediná páska. De Spain řekl: „Za chvíli zlatý proužky, Eddie. A prýmek na čepici. Kdyby mi na tobě nezáleželo, tak ti to neříkám.“

„Já vím.“

„Navíc jsi válečný hrdina.“

Ed změnil téma. „Jsou Vánoce. Myslíš na Thomase?“

„Pořád. Něco jsem mu mohl říct. Neměl ani rozepnutý pásek na pouzdru s pistolí.“

„Pouliční zloděj s pistolí? To nemohl tušit.“

De Spain vytáhl z pusy doutník. „Thomas byl hrozně instinktivní, vždycky jsem si říkal, že by mi měl radit. Proto se ti to snažím všechno vysvětlit.“

„Je dvanáct let po smrti a já ho pohřbím jako policistu.“

„Zapomenu, žes to řekl.“

„Ne, zapamatuj si to. Vzpomeň si na to, až se ze mě stane detektiv. A až otec začne připíjet na Thomase a na matku, ne aby tě to rozbrečelo. Už ho to ničí hodně dlouho.“

De Spain vstal, v obličeji celý rudý. Preston Exley vešel do místnosti s malými skleničkami a lahví.

„Veselé Vánoce, tati,“ řekl Ed. „A gratuluju.“

Preston jim nalil. „Díky. Exley Construction dokončí stavbu Arroyo Seco Freeway s královstvím pro oslavovaného hlodavce a já už nikdy nevezmu do úst ani kousek sýra. Připijme si, pánové. Na věčný odpočinek mého syna Thomase a mé ženy Marguerite, na nás tři, co jsme se tu sešli.“

Muži se napili; De Spain jim dolil. Ed pak pronesl oblíbený přípitek svého otce: „Na objasnění zločinů, které si žádají absolutní spravedlnost.“

Další vypité sklenky. Ed řekl: „Tati, já nevěděl, že znáš Raymonda Dieterlinga.“

Preston se usmál. „V obchodním slova smyslu ho znám už několik let. Art a já jsme na Raymondovu žádost drželi tu smlouvu v tajnosti – chce to oznámit až v tom svém infantilním programu.“

„Potkal ses s ním během Athertonova případu?“

„Ne, navíc jsem v té době do stavitelství vůbec nedělal. Arthure, nechceš pronést nějaký přípitek?“

De Spain nalil jen málo. „Na místo detektiva pro našeho nastávajícího poručíka.“

Smích, hlasité divení. Preston řekl: „Joan Morrowová se mě ptala na tvůj milostný život, Edmunde. Asi se pro tebe trápí.“

„Umíš si představit začátečnici jako manželku poldy?“

„Ne; ale dokázal bych si ji představit vdanou za vysokého policistu.“

„Náčelníka detektivů?“

„Ne, já spíš myslel na velitele hlídkového oddělení.“

„Tati, Thomas měl být tvým náčelníkem detektivů, ale je po smrti. Neber mi mou příležitost. Nechtěj po mě, abych naplnil tvůj dávný sen.“

Preston se zadíval na svého syna. „To je pravda a jsem rád, žes to řekl. Je pravda, že to byl můj původní sen. Jenže musím uznat, že asi nemáš cit pro lidskou slabost, který je pro dobrého detektiva nezbytný.“

Jeho bratr: nadaný matematik honící se za děvčaty. „A Thomas ho měl?“

„Ano.“

„Tati, já bych ale toho zloděje v okamžiku, kdy by sáhl do kapsy, zastřelil.“

De Spain utrousil „Hergot“; Preston ho umlčel. „To je jistě pravda. Edmunde, ještě pár otázek, než se vrátím ke svým hostům. Zaprvé, byl bys ochoten podstrčit usvědčující důkaz podezřelému, kdyby sis byl jist jeho vinou a kdyby ho kvůli tomu odsoudili?“

„Musel bych se…“

„Odpověz ano nebo ne.“

„Já… ne.“

„Byl bys ochoten zastřelit ozbrojené lupiče zezadu, kdyby hrozilo nebezpečí, že se jim podaří prokličkovat zákony a dostat se na svobodu?“

„Já…“

„Ano nebo ne, Edmunde.“

„Ne.“

„A byl bys ochoten vytřískat doznání z podezřelého, kdybys věděl, že je vinen?“

„Ne.“

„Byl bys ochoten poupravit místo zločinu tak, abys tím podpořil hypotézu vyšetřovatele?“

„Ne.“

Preston vzdychl. „Tak se proboha živýho drž práce, kde tě takový rozhodnutí nemůžou potkat. Používej svou vysokou inteligenci, kterou ti Bůh dal.“

Ed se podíval na svou uniformu. „Využiju svou inteligenci jako detektiv.“

Preston se usmál. „Tak či onak, máš tvrdohlavost, která chyběla Thomasovi. Budeš jednička, můj válečný hrdino.“

Zazvonil telefon; De Spain ho zvedl. Ed přemýšlel o zaminovaných japonských zákopech – a nemohl se podívat Prestonovi do očí. Pak řekl De Spain: „Volá poručík Frieling ze stanice. Říká, že vězení už je skoro plné a že v podvečer byli napadeni dva důstojníci. Ve vazbě jsou dva podezřelí, další čtyři čekají na vyřízení. Říká, že bys měl přijít brzy.“

Ed se otočil zpátky ke svému otci. Preston stál v hale a vtipkoval se starostou Bowronem, který měl na hlavě klobouk Moochie Mouse.

3

Na jeho nástěnce visely výstřižky z novin: „Překupník drog postřelen při přestřelce“; „Herec Mitchum zatčen při zátahu na feťácké doupě.“ A články Hush-Hush zarámované nad jeho stolem: „Feťáci se klepou před poldou z protidrogového“; „Herci potvrzují: Odznak cti vděčí za svou autenticitu technickému poradci.“ V článku o Odznaku se objevila i fotka: seržant Jack Vincennes s hvězdou programu, Brettem Chasem. Už v něm ale nebyly citace z editorova spisu: Brett Chase jako pedofil se třemi staženými obviněními ze sodomie.

Jack Vincennes se rozhlédl po oddělení boje s narkotiky –prázdno, temno – stejně jako v jeho kanceláři. Deset minut před půlnocí; slíbil Dudleymu Smithovi, že sepíše hlášení o organizovaném zločinu pro zpravodajské oddělení; slíbil poručíku Frielingovi bednu chlastu na večírek na stanici – Sid Hudgens z Hush-Hush měl dorazit s rumem, ale neozval se. Dudleyho zpráva: dostal to na stůl on, protože dokázal napsat sto slov za minutu; zítra ho čeká odměna: setkání s Dudem a Ellisem Loewem, oběd v Pacific Dining Car – práce, která mu má vynést přízeň v kanceláři okresního návladního. Jack si zapálil cigaretu, začetl se.

Pořádná zpráva: Jedenáct stran dlouhá, velmi výmluvná, velmi dudleyovská. Téma: činnost mafie v L.A. se zaměřením na Mickeyho Cohena. Jack se zamyslel a začal psát.

Cohen seděl ve federálním vězení na McNeilově ostrově: tři až sedm let, daňový únik při placení daně z příjmu. Davey Goldman, Mickeyho šéf přes peníze, byl tamtéž: tři až sedm, dostali ho za šest porušení federálních daňových zákonů. Smith předpokládal možné spory mezi Cohenovým patolízalem Morrisem Jahelkou a Jackem „Vymahačem“ Whalenem; hlavní kápo mafie Jack Dragna byl deportován, takže tihle dva byli asi nejpravděpodobnější uchazeči o dohled nad vymáháním půjček, sázkami, prostitucí a přistěhovalci. Smith konstatoval, že Jahelka je příliš nevýkonný, aby musel dostat policejní dohled; že John Stompanato a Abe Teitlebaum, hlavní Cohenovy gorily, se nejspíš daly k policii. Lee Vachss, nájemný vrah, kterého Cohen zaměstnával, dostal poctivou práci – prodával patentované léky zaručující velmi tajemné zážitky.

Jack psal dál. Dud to netrefil: Johnny Stomp a Kikey Teitlebaum byli rození lumpové; z těch se poctiví lidé nikdy nestanou. Zasunul do stroje čistý papír.

Nové téma: příměří mezi Cohenem a Dragnou z února ’50 –došlo ke krádeži dvanácti a půl kilogramu heroinu a sto padesáti tisíc dolarů. Jack zaslechl různé řeči: bývalý policista jménem Buzz Meeks jejich schůzku přerušil, zmizel a byl zastřelen nedaleko San Bernardina – zabili ho Cohenovi poskoci a zlí policisté z L.A., Mickeyho smlouva: Meeks okradl Micka a ojel mu ženu. Nejspíš byl už dlouho nezvěstný. Dudleyho teorie: Meeks ukryl peníze i drogy na neznámém místě a později byl zavražděn „neznámým pachatelem či pachateli“ – nejspíš Cohenovým ostrostřelcem. Jack se usmál: kdyby u zátahu na Meekse byla policie z L.A,, Dud by se o oddělení nikdy nezmínil – ani v interním dokumentu.

Dále, Smithovo shrnutí: jelikož je Mickey C. pryč, činnost mafie zeslábla; policie by ale měla zůstat připravená na nové tváře, které by se chtěly pokusit zničit bývalé Cohenovy siláky. Prostituce začíná přerůstat přes hranice okresu – navzdory protiopatřením šerifova oddělení. Jack se podepsal na poslední stranu „S pozdravem, poručík D. L. Smith.“

Zazvonil telefon. „Protidrogové, Vincennes.“

„To jsem já. Máš hlad?“

Jack se pokusil o zlostný výpad – bez potíží – a čekal, co pro ně asi Hudgens má. „Side, voláš pozdě. A večírek už začal.“

„Mám něco lepšího než chlast, mám prachy.“

„Mluv.“

„Tak hele: Tammy Reynoldsová, vedlejší role v Sladkejch nadějích, zejtra to má místní premiéru. Chlápek, kterýho znám, jí právě prodal trochu marjány, zaručený dopadení při činu. Bydlí v nádherným baráku na 2245 Maravilla, Hollywood Hills. Ty ji sebereš a já tě zvěčním v příštím díle. Jelikož jsou Vánoce, prosáknou moje poznámky k Mortymu Bendishovi v Mirroru, takže se dostaneš i do deníků. Plus padesátka na ruku a rum k tomu. No, kurva, nejsem já Ježíšek?“

„A co obrázky?“

„Prvotřídní. Vem si tu modrou bundu, jde ti k barvě očí.“

„Stovku, Side. Potřebuju dva hlídkový důstojníky, to je dvacka na jednoho, a něco za hlídkovýho velitele na hollywoodský stanici. A připravíš to ty.“

„Jacku! Jsou Vánoce!“

„Ne, je to nedovolený držení marihuany.“

„Do háje. Tak za půl hodiny.“

„Pětadvacet minut.“

„Budu tam, ty posranej lichváři.“

Jack zavěsil a udělal si do kalendáře křížek. Další den, žádný alkohol, žádné drogy – čtyři roky a dva měsíce přesně.

Všechno už čekalo jen na Jackův výstup – Maravillu oddělovala policejní páska, dva muži v uniformě stáli vedle packarda Sida Hudgense, jejich černobílý vůz parkoval na chodníku o kus dál. Ulice byla temná a tichá; Sid si připravil světla. Měli výhled na celý bulvár – včetně Graumanovy čínské restaurace – co si přát na úvodní záběr lepšího. Jack zaparkoval a šel k nim.

Sid ho přivítal s penězi v rukou. „Sedí potmě u stromečku. Dveře jsou podle mě jako z papíru.“

Jack vytáhl svou osma třicítku. „Ať mi kluci naložej flašky do auta. Ty chceš mít v záběru Graumana?“

„Mně se to líbí! Jackie, na celým Západě nemáš konkurenci!“

Jack si ho prohlížel: hubený hastroš, věk mezi pětatřiceti a padesáti – ideální hlídač interních svinstev. Možná o datu 24/10/47 věděl, možná ne; pokud ano, jejich ujednání bylo na celý život. „Side, až ji vyvedu ven, nechci, aby mi do očí šajnila tahle tvoje lampička. Vyřiď to svýmu kameramanovi, jo?“

„Jako by se stalo.“

„Fajn. Teď počítej do dvaceti.“Hudgens odpočítával; Jack odešel k domu a vykopl dveře. Rozsvítilo se obloukové světlo a ozářilo obývací pokoj: vánoční stromek, pod ním páreček mladých milenců v nedbalkách. Jack křikl „Policie!“; hrdličky se zarazily; světlo sklouzlo na naditý sáček trávy na pohovce.Dívka se dala do breku. Mladík se natáhl pro kalhoty. Jack mu nohou přitlačil tělo k zemi. „Ruce, a pomalu.“Mladík přitiskl zápěstí k sobě; Jack mu jednou rukou nasadil pouta. Hoši v uniformách vletěli dovnitř a rozhlíželi se po důkazech; Jack už si vzpomněl, jak se ten mladík jmenuje: Rock Rockwell, blbec RKO. Dívka chtěla utéct; Jack ji zachytil. Oba podezřelé vyvedl za krk ze dveří a po schodech dolů.

Hudgens zakřičel: „Teď Graumana, když už máme světlo!“

Jack je předvedl: polonahé hrdličky ve spodkách. Rozsvítila se světla; Hudgens křikl: „Stop! Balíme!“

Muži v uniformách převzali akci: Rockwella i dívku za jejich neustálého popotahování odtáhli. Okna okolních domů se rozsvěcovala. Čumilové se začali objevovat ve dveřích. Jack se vrátil k domu.

Opar z marjány. I po čtyřech letech mu pořád voněla. Hudgens otvíral zásuvky, vytahoval z nich robertky a obojky s ostrými cvoky. Jack objevil telefon, zkontroloval adresář, jestli v něm nenajde nějaké dealery – houby. Na zem vypadla vizitka: „Fleur-de-Lis. Non-stop služba, denně – cokoli si přejete.“

Sid začal něco brblat. Jack zasunul vizitku zpět na místo. „Tak povídej.“

Hudgens si odkašlal. „Ve městě andělů je Boží hod ráno, a zatímco spořádaní občané spí spánkem spravedlivých, feťáci jsou na lovu marihuany, rostliny pocházející od samotného ďábla. Tam-my Reynoldsová a Rock Rockwell, dvojice hvězd jednou nohou v pekle, si dala čajový dýchánek v Tammyině honosném hollywoodském bytečku. Nevěděli ovšem, že si hrají s ohněm, aniž by si předtím natáhli azbestové rukavice. Ten ohýnek jim přišel uhasit jeden muž: nekompromisní, zkušený machr, slavný bojovník proti zločinu Jack Vincennes, postrach všech trávomilů a feťáků. Na základě upozornění od nejmenovaného informátora se seržant Vincennes bla bla bla. Co ty na to, Jackie?“

„No, zní to vznešeně.“

„Kdepak, už teď jsme ve výšce devíti set tisíc a pořád stoupáme. Nejspíš do toho vpravím ještě to, že jsi dvakrát rozvedenej, protože tvoje ženy nedokázaly vystát tvoje tajemný výpravy, a žes dostal jméno podle jednoho sirotčince ve Vincennes v Indiáne. Velký Vé!“

Jeho přezdívka mezi mafiány: Šmejd – vzpomínka na dobu, kdy sundal Charlieho „Ucho“ Parkera a hodil ho do popelnice vedle klubu Zamboanga. „V Odznaku cti bys udělal díru do světa. Miller Stanton je můj kamarád, já jsem učil hrát poldu i Bretta Chase. Kápo technickejch poradců a tak.“

Hudgens se zasmál. „Bretta ještě pořád bavěj nezletilci?“

„Má kočka ocas?“

„Jak která. Díky za tip, Jacku.“

„To je dobrý.“

„Ne, vážně. Pokaždý tě rád vidím.“

Ty zasranej červe, určitě přimhouříš oko, protože víš, že kdykoli si zamaneš, můžeš mě přišpendlit k tomu moralistickýmu pitomcovi Williamu H. Parkerovi. Nejspíš už máš připravený dokumenty, abys sám vyvázl bez poskvrnky a já skončil na kříži…

Hudgens mrkl.

Jack si říkal, jestli to má všechno na papíře.

4

Zábava byla v plném proudu, zasedací místnost SRO.

Otevřený bar: skotská, burbon, bedna rumu, kterou donesl Jack Vincennes. V chladicím boxu na vodu byla směs Dicka Stenslanda, Stará vrána, mix s vaječným koňakem. Z gramofonu se linuly sprosté koledy: Santa a jeho sobi šoustali a kouřili. Bylo tu narváno: noční hlídky, ústřední oddělení – všichni žízniví po dopadání pobudů.

Bud si prohlížel přítomné. Fred Turentine házel šipky na nahotinky na plakátech; Mike Krugman a Walt Dukeshearer hráli hru „co je to za negra“ a snažili se identifikovat černošské zločince na fotografiích čtvrťák za pokus. Jack Vincennes popíjel sodu; poručík Frieling odpadl za svým stolem. Ed Exley se snažil muže utišit, pak to vzdal a věnoval se base: zanášel údaje vězňů, vyplňoval hlášení o zatčení.

Skoro všichni muži byli namol nebo na tom pracovali.

Skoro všichni muži mluvili o Helenowském a Brownellovi a o tom, že násilníci jsou ve vazbě a další dva ještě na svobodě.

Bud stál u okna. Nesrozumitelné tlachání ho tahalo za uši: Brownie Brownell měl rozřízlý ret až k nosu, jeden z Mexikánů ukousl Helenowskému levé ucho. Dick Stens vzal pušku a šel na lov Latinos. Tomu musel dát za pravdu. Viděl Dicka, jak s puškou v ruce vychází na parkoviště.

Hluk začínal být k nepřežití. Bud vyšel na parkoviště a opřel se o hlídkový vůz.

Začalo mrholit. U dveří do vězení zaslechl nějaký povyk –Dick Stens tlačil dovnitř dva muže. Výkřik; Bud odhadoval šance, že Stens dokončí svých dvacet let: když na něj dá sám pozor, tak půl na půl; bez něj dva ku jednomu proti. Ze zasedačky: tenor Franka Dohertyho a jeho plačtivé „Stříbrné zvony“.

Bud se vzdálil od hudby – vybavovala se mu při ní jeho matka. Zapálil si cigaretu, stejně na ni myslel.

Viděl, jak ji zabili: bylo mu šestnáct, nemohl je zastavit. Jeho táta přišel domů; určitě věřil varování svého syna: ještě jednou sáhneš na mámu a zabiju tě. Ve spánku – spoutaný na zápěstích a kotnících; vzhůru – viděl, jak ten hajzl ubil matku železnou tyčí. Křičel tak, že si poničil hlasivky; zůstal připoután v místnosti s jejím tělem: týden bez vody, blouznil – díval se, jak se jeho matka rozkládá. Našel ho náhodou jeden strážník; muži z losangeleské kanceláře šerifa dopadli jeho otce. Soud, obhajoba postavená na snížené rozlišovací schopnosti, nakonec dohoda a zabití druhého stupně. Doživotní vězení, stařík byl po dvanácti letech propuštěn. Jeho syn – strážník Wendell White z LAPD – byl rozhodnut ho zabít.

Stařík ale nebyl nikde k nalezení.

Propuštění uvítal; jenže sledování jeho oblíbených míst v L.A. k ničemu nevedlo. Bud hledal dál, neustále ho budily výkřiky bitých žen. Vždycky za tím šel; vždycky šlo jen o stopy zvuku. Jednou vykopl dveře a našel ženu, která si opařila ruku. Jednou vpadl do místnosti, kde se miloval manželský pár.

Stařík nikde.

Nastoupil k detektivům, seznámil se s Dickem Stensem. Dick mu ukázal všechno potřebné, vyslechl jeho příběh, řekl mu, že se s tím vyrovná až po čase. Tátové sice zůstanou ztraceni, ale když bude dopadat lidi, co bijí své ženy, vyžene mu to noční můry z hlavy. Bud si zvolil skvělý případ na úvod: rodinné násilí, navrhovatel dlouholetý boxovací pytel, obviněný trojnásobný delikvent. Trošku obešel předpisy, když se muže zeptal, jestli by to pro změnu nechtěl zkusit s mužem: bez pout, když vyhraje, propuštění na podmínku. Chlap souhlasil. Bud mu zlomil nos, čelist, kopancem mu natrhl slezinu. Dick měl pravdu: noční můry byly ty tam.

Jeho pověst nejdrsnějšího člena LAPD se tím potvrdila.

Nebránil se jí; šel za tím: zastrašování se vyplácelo, když byl nějaký hajzl propuštěn na svobodu, když domácí násilníci seděli a jejich trest byl zkrácen. Přinutil se, aby odmítal návrhy žen, které mu dělaly z vděčnosti, a hledal je jinde. Vedl si seznam dat přelíčení a zkrácení trestů a posílal těm hajzlům pohledy s výzvou k poctivosti; přicházely na něj stížnosti na přílišný nátlak, důrazně je odmítal. Dick Stens z něj udělal solidního detektiva; a on teď o svého učitele pečoval: ve službě ho udržoval zpola střízlivého, držel ho zpátky, když chtěl po prvním kopanci hned střílet. Naučil se být neustále ve střehu; Stens měl spoustu zlozvyků: vysedával po barech a čekal, až banditi sklouznou k práskání za fet.

Hudba uvnitř byla příšerně falešná – omyl, ani to hudba nebyla. Bud zachytil vřískání – výkřiky z vězení.

Hluk byl dvakrát takový, pak třikrát. Bud viděl arénu: od zasedačky po cely. Záblesk: Stens se pomine, chlast, oslava – ztlučeme ty, co ztloukli poldy. Dal se do běhu, dveře rozrazil ve sprintu.

V chodbičce bylo plno lidí, dveře do cel otevřené, tvořily se fronty. Exley nabádal všechny k pořádku, tlačil se do davu, nikam se nedostal. Bud našel seznam vězňů; poznámky u jmen „Sanchez, Dinardo“, „Carbijal, Juan“, „Garcia, Ezekiel“, „Chasco, Reyes“, „Rice, Dennis“, „Valupeyk, Clinton“, všech šest lidí, co ztloukli poldy ve vazbě.

Ožralové v cele pro podnapilé muže povzbuzovali.

Stens vrazil do cely číslo 4 – s boxerem v ruce.

Willie Tristano přišpendlil Exleyho ke zdi; Crum Crumley mu vzal klíče.

Poldové obcházeli celu po cele. Elmer Lentz potřísněný krví se usmíval. Jack Vincennes poblíž kanceláře velitele hlídky – poručík Frieling chrápal za svým stolem.

Bud se vřítil mezi ně.

Cestou dostal pár ran loktem; muži si všimli, o koho jde, a ustoupili. Stens zamířil ke trojce; Bud se vtlačil dovnitř. Dick si podával hubeného Mexičana – tloukl ho do hlavy – mladík klečel a sbíral svoje zuby. Bud chytil Stenslanda; Mexičan plival krev. „Hej, pane White. Já vááás znááám, puto. Vy zbil mýho kámoše Calda za to, že tlouk svou puto ženu. Byla to kurva zasraná, pendejo. Vy ste snad úplně vyjebanej, ne?“

Bud Stense pustil; Mexičan k němu zvedl prostředník. Bud ho nakopl a zvedl ho za krk. Povzbuzování: do toho, no potěš. Pobuda narazil hlavou do stropu; do cely vstoupil důrazně někdo v uniformě. Ed Exley a jeho slova bohatého dítěte: „Nechte toho, strážníku – to je rozkaz!“

Mexičan kopl Buda do rozkroku – vydařený zásah. Bud se schoulil k mřížím; mladík se vypotácel z cely, vrazil do Vincennese. Šmejd byl v šoku – na kašmírové bundě měl krev. Skolil vandráka přesným úderem; Exley vyběhl z bloku cel.

Volání, výkřiky, ječení; hlasitější než tisíc sirén.

Stens vytáhl pintu ginu. Bud si všiml, že všichni muži jsou pod obraz. Na špičkách zahlédl další výjev – Exleyho, jak ve skladišti rozbíjí o zem lahve s alkoholem.

Hlasy: do toho, ať žije Bud. K hlasům připojené tváře – zešikmené, deformované. Exley pořád házel, pan Svědek Abstinent. Bud odběhl chodbičkou a zamkl ho uvnitř.

5

Zavřený v místnosti o dvou a půl metrech čtverečních. Žádný telefon, žádná okna, žádný interkom. V regálech formuláře, hadry, košťata, ucpané umyvadlo s vodkou a rumem. Výkřiky a rány pronikající přes ventilátor.

Ed zabušil na dveře – žádná reakce. Zakřičel do ventilátoru –jen teplý vzduch v obličeji. Viděl se svázaný a obraný o všechno; hoši od detektivů, co si mysleli, že si nikdy nepůjde stěžovat. Přemýšlel, co by asi udělal jeho otec.

Čas běžel; hluk z vězení ustal, znovu zesílil, ustal, rozjel se. Ed zabušil na dveře – vůbec nic. V místnosti začalo být horko; ve vzduchu se vznášel pach alkoholu. Ed si vybavil Guadalcanal: skrývání se před Japonci, těla nakupená nad ním. Uniformou mu prosakoval pot; kdyby vystřelil na zámek, kulky by se odrazily a zabily by ho. Z toho bití bude velký případ: vyšetřování v rámci Vnitřní správy, občanskoprávní spory, velká porota. Stížnosti na brutalitu policistů; kariéry spláchnuté do záchodu. Seržant Edmund J. Exley visící na kříži, protože nedokázal udržet pořádek. Ed se rozhodl: oplatí jim to rozumem.

Psal na zadní stranu oficiálních formulářů – verze číslo jedna, pravda:

Vše rozpoutala fáma: John Helenowski přišel o oko. Seržant Richard Stensland vyslechl Rice, Dennise a Valupeyka, Clintona –a tu zprávu roznesl. Všichni se toho okamžitě chytili; poručík Frieling, velitel hlídky, usnul, odpadl po pití alkoholu ve službě, čímž porušil nařízení 4319. Když převzal velení seržant E. J. Exley, zjistil, že klíče od jeho kanceláře nejsou na svém místě. Hlouček mužů účastnících se oslavy Vánoc na stanici vtrhl do vazební věznice. Cely, v nichž bylo umístěno šest podezřelých útočníků, byly otevřeny za pomoci odcizených klíčů. Seržant Exley se znovu pokusil cely uzamknout, ale bití už začalo a seržant Willis Tristano seržanta Exleyho zadržel, zatímco seržant Walter Crumley mu sebral z opasku náhradní svazek klíčů.

Seržant Exley nepoužil násilí k získání náhradních klíčů zpět.

Další podrobnosti:

Stensland se přestal ovládat, policisté bili bezbranné vězně. Bud White zvedl svíjejícího se muže, jednou rukou ho držel za krk.

Seržant Exley nařídil strážníku Whiteovi, aby přestal; strážník White neuposlechl rozkazu; seržant Exley se vzdálil, když se vězeň sám osvobodil a když pominula potřeba další konfrontace.

Ed zamrkal, psal dál – 25/12/51, podrobnosti o napadení v centrální vazební věznici. Potenciální projednávání před velkou porotou, interní soudní přelíčení – pošlapaná pověst náčelníka Parkera. Nový list, myšlenky místních svědků – většinou opilých – a skutečnost, že takřka každý důstojník se usilovně zpíjel. Byli to zkompromitovaní svědci; on byl střízlivý, nezkompromitovaný a pokusil se převzít kontrolu nad situací. Potřeboval z toho vyjít nějak čestně; oddělení si potřebovalo zachránit jméno; vysocí důstojníci budou vděční člověku, který se pokusil obejít média – který předvídal, že se to chystá, a plánoval do budoucnosti. Sepsal verzi číslo dvě.

Odchylka od čísla jedna, obvinění se teď omezovala jen na pár důstojníků: Stenslanda, Johnnyho Brownella, Buda Whitea a hrstku dalších mužů, kteří si už svou penzi zasloužili či od ní nebyli daleko – Krugmana, Tuckera, Heinekeho, Huffa, Disbrowa, Dohertyho – starší členy, jež by bylo možno předhodit kanceláři okresního návladního, kdyby vzrostla potřeba dalších obvinění. Subjektivní pohled na věc upravený tak, aby vyjadřoval názory vězňů, útočníci snažící se zmizet z vazební věznice a osvobodit další vězně. Pravda se párkrát obrátila – další svědci nemohli nesouhlasit. Ed se podepsal a poslouchal skrz ventilátor verzi číslo tři.

Přicházelo to pomalu. Hlasy vybízely „Stense“, aby se „na chvilku probudil“; White odešel z cel a brblal, že to byla jenom ztráta času. Krugman s Tuckerem volali pár nadávek; kňourající hlasy jim odpovídaly. O Whiteovi či Johnnym Brownellovi už ani zmínka; Lentz, Huff a Doherty střežili chodbu. Popotahování a Madre mia pořád dokolečka. 6:14.

Ed sepsal verzi číslo tři: žádné kňourání, žádné madre mia, policisté vybízející další zadržené. Přemýšlel, jak by asi jeho otec ty zločiny ohodnotil: napadení kolegů z družstva, ztlučení útočníků. Co vyžaduje absolutní spravedlnost?

Hluk ventilátoru zeslábl; Ed zkoušel usnout, ale nemohl; ve dveřích zarachotil klíč.

Poručík Frieling – pobledlý, roztřesený. Ed ho odstrčil stranou a kráčel chodbou.

Šest cel otevřených dokořán – zdi pocákané krví. Juan Carbijal na své palandě, košili pod hlavou celou zrudlou. Clinton Valupeyk si smýval krev z obličeje vodou z mísy. Reyes Chasco vypadal jako reklama na pohmožděniny; Dennis Rice pohyboval prsty – oteklými, zmodralými a zlomenými. Dinardo Sanchez a Ezekiel Garcia se choulili u cely pro opilce.

Ed zavolal doktora. Při slovech „Vězeňské oddělení, okresní policie“ se mu div nezvedl žaludek.

6

Dudley Smith řekl: „Co nejíš, kamaráde? Snad ti večer ve společnosti tvejch kamarádů nezkazil chuť k jídlu?“

Jack se podíval na svůj talíř: steak, brambory, chřest. „Vždycky si toho objednám hrozně moc, když to za nás kancelář okresního návladního zatáhne. Kde je Loew? Chci vědět, co má za lubem.“

Smith se zasmál; Jack se podíval na střih Dudleyho obleku: pytlovitý, ideální maskování – vypadá v tom jako Ir, zakryje mu to pistoli, boxera a pendrek. „Co má Loew za lubem?“

Dudley se podíval na hodinky. „Ano, třicet minut přátelských řečí by mohlo při oslavě narození našeho spasitele jako předehra pro obchodní jednání stačit. Hele, Ellis se chce jen stát návladním v našem skvělém městě, pak guvernérem Kalifornie. Zástupcem návladního je už osm let, ucházel se o místo návladního v osmačtyřicátým, ale nevyšlo to, volby se chystají na březen 53 a Ellis si myslí, že má šanci vyhrát. Jako vyšetřovatel pronásleduje kriminální živly, je to velký přítel oddělení, a když pominu jeho židovské předky, mám ho rád a myslím, že z něj bude kvalitní návladní. A ty mi, kámo, můžeš pomoct, aby vyhrál. A získáš si tak velmi cenného přítele.“

Ten Mexičan, co ho porazil – celá věc by se mohla roznést. „Možná budu potřebovat laskavost hodně brzo.“

„A on ji velmi ochotně udělá, kamaráde.“

„On mě chce mít v hrsti?“

,,’V hrsti‘ je podle mě hodně silný výraz. ‚Oboustranně výhodné přátelství‘ to vystihuje mnohem líp, zejména uváží-li se tvoje skvělé konexe. Jenže na straně žádostí pana Loewa jsou peníze a já bych zanedbal svoje povinnosti, kdybych to hned na začátku nezmínil.“

Jack odsunul svůj talíř stranou. „Loew chce, abych setřásl lidi z Odznaku cti. Pomoc v kampani.“

„Ano, a aby ho ten zatracený bulvár Hush-Hush nechal na pokoji. A jelikož se nám zde jedná zejména o oboustranné výhody, má možnost nabídnout vám na oplátku zvláštní protislužby.“

„Například?“

Smith si zapálil cigaretu. „Max Peltz, producent pořadu, má už léta potíže s berňákem a Loew se postará, aby nepřežil další audit. Brett Chase, kterého jsi tak dokonale naučil vykreslovat policisty, je zdegenerovaný pederast a Loew ho nikdy nepostaví před soud. Loew přispěje do pořadu případy z kanceláře návladního a ty budeš odměněn následovně: seržant Bob Gallaudet, spojka návladního s detektivy, odešel na právnickou fakultu, vede si dobře, a jakmile složí zkoušky, nastoupí do kanceláře prokurátora. Ty pak dostaneš možnost nastoupit na jeho původní pozici – a hodnost poručíka k tomu. Co říkáš na mou nabídku, kamaráde?“

Jack si vzal z Dudleyho balíčku cigaretu. „Šéfe, ty víš, že bych nikdy neodešel z protidrogovýho a že ti na to kejvnu. A právě mi došlo, že Loew se tady objeví, poděkuje mi a nepočká ani na zákusek. Takže jo.“

Dudley zamrkal; Ellis Loew vklouzl do jejich kabinky. „Omlouvám se, pánové, že přicházím o něco později.“

„Beru to,“ řekl Jack.

„Och? Poručík Smith už vám objasnil situaci?“

„Někteří lidi nepotřebují dlouhé vysvětlování.“

Loew si pohrával se svým klubovým řetízkem. „Tak tedy děkuji, seržante. A jestli pro vás můžu cokoli, skutečně cokoli udělat, neváhejte a spojte se se mnou.“

„To nebudu. Dáte si zákusek, pane?“

„Velice rád bych zůstal, ale čekají mě výpovědi před soudem. Poobědváme spolu příště.“

„Jak budete chtít, pane Loewe.“

Loew hodil na stůl dvacetidolarovku. „Ještě jednou děkuji. My si popovídáme brzy, poručíku. A pánové – veselé Vánoce.“

Jack přikývl; Loew odešel. Dudley řekl: „To ještě není všechno, kamaráde.“

„Další práce?“

„Přijde na to. Zajišťuješ ostrahu na letošním večírku Weltona Morrowa?“

Jeho každoroční štace – stovka na ruku. „Jo, je to dneska. Chce snad Loew pozvánku?“

„Ne tak docela. Jednou jsi prokázal panu Morrowovi velkou laskavost, nemám pravdu?“

V říjnu 47 – příliš velkou. „Jo, máš.“

„A stále se s Morrowovými přátelíš?“

„V rámci obchodních vztahů, ale jo. Proč?“

Dudley se zasmál. „Kamaráde, Ellis Loew se chce oženit. Pokud možno se společensky postavenou křesťankou. Během několika společenských akcí zahlédl Joan Morrowovou a zalíbila se mu. Nechceš si zahrát na Amora a zeptat se spanilé Joan, co si o tom myslí?“

„Dude, ty po mně chceš, abych budoucímu návladnímu domlouval posraný rande?“

„Je to tak. Myslíš, že slečna Morrowová bude tomu návrhu přístupná?“

„Za pokus to stojí. Je hrozně ambiciózní a vždycky se chtěla dobře vdát. Akorát nevím, jestli zrovna za Žida.“

„Ano, kamaráde, to je ono. Ale nadhodíš jí to téma?“

„Jistě.“

„Pak to máme z krku. A mimochodem – bylo to včera na stanici moc zlé?“

Už je to tady. „Bylo.“

„Myslíš, že z toho něco bude?“

„Nevím. A co Brownell a Helenowski? Jak dopadli oni?“

„Povrchová zranění, kamaráde. Myslím, že odplata byla až moc drsná. Účastnil ses toho?“

„Dostal jsem facku, tak jsem ji vrátil a výpad. Bojí se Loew vyšetřování?“

„Jenom toho, že jestli se do toho pustí, přijde o kamarády.“

„Dneska má zase novýho. Řekni mu, že má náskok.“

Jack odjel domů, usnul na pohovce. Prospal celé dopoledne, probudil se a na prahu měl Mirror. Na straně čtyři: „Vánoční překvapení pro menší hvězdy ze Sladkých naději.“

Bez obrázků, ale Morty Bendish tam propašoval upoutávku na „Velký V“; „Jeden z jeho mnoha informátorů“ znělo, jako by pro Jacka Vincennese pracovali nepatrní dělníci, s kapsami naditými jeho penězi – všeobecně se vědělo, že Velký V financuje své tažení proti drogám z vlastní kapsy. Jack vystřihl článek, prolistoval zbytek novin, jestli nenajde něco o Helenowském, Brownellovi a těch, co je napadli.

Nic.

Dalo se to čekat: dva poldové s lehčími poraněními nestáli za řeč, útočníkům ještě nestihli přidělit advokáta. Jack vytáhl svůj zápisník.

Stránky se v něm dělily na tři sloupce: datum, číslo šeku, částka. Částky se lišily od stovky ke dvěma tisícům; šeky byly vystaveny na Donalda a Marshu Scogginsovy z Cedar Rapids v Iowě. Na spodní části třetího sloupce byl prozatímní součet: $32.350. Jack vytáhl svou bankovní knížku, zkontroloval zůstatek a rozhodl se, že zaplatí rovných pět stovek. Pět kilo k Vánocům. Velké peníze, než se Strýček Jack svalí mrtvý k zemi – přesto to nikdy nebude dost.

Každé Vánoce to pročítal – začalo to s Morrowovými; vídal je o Vánocích; byl sirotek, udělal sirotky ze Scogginsových, Vánoce jsou pro všechny sirotky čas na houby. Přinutil se znovu probrat tím příběhem.

Konec září 1947.

Zavolal si ho starý náčelník Worton. Dcera Weltona Morrowa, Karen, vyrazila s partou ze školy na drogový dýchánek – dostali to svinstvo od saxofonisty Lese Weiskopfa. Morrow byl prachatý právník, velký přispěvatel do fondů LAPD; chtěl mít Weiskopfa pod zámkem – žádná publicita.

Jack Weiskopfa znal: prodával Dilaudid, nosil vlasy vyčesané jako negři. Worton mu řekl, že z té práce kouká povýšení.

Našel Weiskopfa – v posteli s patnáctiletou zrzkou. Holka zmizela; Jack praštil Weiskopfa pistolí, prohledal mu byt a našel kufr plný marjány a benzedrinů. Vzal si to s sebou – počítal, že to svinstvo prodá Mickeymu Cohenovi. Welton Morrow mu nabídl funkci ostrahy; Jack přijal; Karren Morrowová byla uklizena do internátní školy. Seržant se nakonec dostavil; Mickey C. nemělo fet zájem – slyšel jen na háčko. Jack si ten kufr nechal – a bral si z něj benzedriny, aby vydržel na celonočních hlídkách. Linda, choť číslo dvě, mu utekla s jedním jeho práskačem: trombonistou, který si přivydělával prodejem trávy. Jack se natvrdo ponořil do kufru, míchal marjánu, benzedriny, skotskou a likvidoval lidi ze svého seznamu: stal se z něj TEN CHLAP, veřejný nepřítel jazzmanů číslo jedna. A pak bylo 24. 10.1947…

Měl křeče a seděl v autě, sledoval parkoviště před klubem Malibu Rendezvous: pozoroval dva prodavače háčka v packardu. Skoro půlnoc: popíjel skotskou, vytáhl jointa, benzedriny, které polykal, na chlast nestačily. Tip na půlnoční obchod: chlapi s heroinem a vychrtlý, přes dva metry vysoký podivín.

Černoch se objevil ve tři čtvrtě na jednu, přešel k packardu a vzal si balík. Jack upadl, když vystupoval z auta; dlouhán se dal do běhu; háčkaři vylezli s vytasenými pistolemi. Jack se vyškrábal na nohy a vytáhl pistoli; dlouhán se rozjel a vystřelil; viděl dvě postavy blízko u sebe, odhadl je na černochovy spojence, vyprázdnil zásobník. Postavy se svalily; háčkaři pálili po negrech a po něm; negra sundalo auto.

Jack se zakousl do betonu, modlil se růženec. Výstřel mu provrtal rameno, další mu odřel nohy. Odplazil se pod vůz; zapištěla kupa pneumatik, hrozně moc lidí křičelo. Objevila se sanitka; šerifův zástupce ho naložil na vozík. Sirény, nemocniční postel, doktor a šerifův zástupce si šeptali o drogách v jeho krvi – výsledky krevních testů. Spousta spánku pod vlivem léků, noviny v klíně: „Tři mrtví při přestřelce v Malibu – policista přežil.“

Háčkaři zmizeli bez škrábnutí – mrtví byli připsáni jim.

Negr zemřel na místě.

Postavy nebyly černochovy posily – byl to pan Harold J. Scoggins s chotí, turisté z Cedar Rapids v Iowě, pyšní rodiče sedmnáctiletého Donalda a šestnáctileté Marshy.

Lékaři se na něj pořád tak divně dívali; ze šerifova zástupce se vyklubala Dot Rothsteinová, sestřenice Kikeyho Teitlebauma, známá společnice legendárního Dudleyho Smithe.

Rutinní pitva by ukázala, že kulky vytažené z těla pana a paní Scogginsových pocházejí z pistole Jacka Vincennese.

Děti ho zachránily.

Protrpěl týden v nemocnici. Přišli ho navštívit Thad Green a náčelník Worton; zastavili se hoši z protidrogového. Dudley Smith mu nabídl ochrannou ruku; přemýšlel, kolik toho asi ví. Sid Hudgens, hlavní reportér časopisu Hush-Hush se zastavil s nabídkou: Jack sebere slavné feťáky, Hush-Hush bude u toho – peníze nenápadně změní majitele. Přijal – a přemýšlel, kolik toho Hudgens ví.

Děti nedaly svolení k pitvě: rodina patřila k Adventistům sedmého dne, pitvy byly svatokrádeží. Jelikož okresní koroner věděl moc dobře, kdo střílel, poslal pana a paní Scogginsovy zpátky do Iowy ke kremaci.

Seržant Jack Vincennes to ustál – s pochvalnými články v novinách.

Jeho jizvy se zacelily. Přestal pít.

Přestal brát drogy, kufr zahodil. Dny bez nich si zaznamenával do kalendáře, pracoval na obchodech se Sidem Hudgensem, vybudoval si pověst místní slavné osoby. Dělal laskavosti pro Dudleyho Smithe; pan Harold J. Scoggins a jeho žena mu z hlavy nezmizeli; říkal si, že chlast s fetem by tyhle plameny uhasily, ale nakonec by ho i zabily. Sid mu sehnal práci „odborného poradce“ v pořadu Odznak ctí – tehdy ještě v rozhlase. Začal vydělávat peníze; utrácet je za oblečení a ženy nebylo tak fantastické, jak si myslel. Bary a pronásledování feťáků ho hrozně přitahovaly. Terorizování lidí pod drogami trochu pomáhalo – ale ne moc. Rozhodl se platit dětem.

Jeho první šek byl na dvě stovky. Připojil dopis: „Neznámý přítel“, plus kecy o Scogginsovic tragédii. O týden později zavolal do banky: šek byl proplacen. Od té doby financoval svou jízdu sám. Pokud se Hudgens nedozvěděl o datu 24. 10. 1947, byl Jack v bezpečí.

Jack vytáhl slavnostní oblek. Sako měl z London Shopu – koupil to za Sidovy peníze za sbalení Boba Mitchuma. Plátěné mokasíny a šedý oblek si koupil za článek v Hush-Hush, v němž se spekulovalo o spojení jazzových hudebníků na komunistické spiknutí – vymáčkl pár socialistických žvástů z jednoho basisty, kterého si podal kvůli vpichům. Oblékl se, navoněl se parfémem Šťastný tygr a odjel do Beverly Hills.

Slavnost na zadním dvorku: celý akr půdy pokrytý plachtami. Studenti parkující vozy; švédské stoly se žebírky, uzenou šunkou, krocanem. Číšníci nosili předkrmy, na prostranství stál obrovský vánoční strom, na něj se snášel déšť. Hosté jedli z papírových tácků; plynové lampy osvětlovaly trávník. Jack přijel včas a prodíral se davem.

Welton Morrow ho představil svým nejvýznamnějším hostům: skupině soudců Nejvyššího soudu. Jack rozprávěl o svých dobrodružstvích: jak ho chtěl Charlie Parker vyplatit hubenou černoškou, jak rozdrtil případ Shapiro: teplý pomocník Mickeyho Cohena prodával drogy – jeho zákazníky byli transvestité v teploušském baru. Velký V všechno zachrání: Jack Vincennes zatýká levou zadní plnou místnost neurvalců, kteří se dostavili na konkurz na nástupce Rity Hayworthové. Obrovský aplaus; Jack se uklonil a zahlédl Joan Morrowovou, jak stojí, osamocená a možná znuděná, u vánočního stromku.

Došel k ní. „Hezké svátky, Jacku,“ řekla mu Joan.

Pohledná, s hezkou postavou, kolem třicítky. Žádná práce a žádný manžel na obzoru: většinou se na něco vymluvila. „Ahoj, Joan.“

„No ahoj. Četla jsem o tobě dneska v novinách. O těch, co jsi zatknul.“

„To nic nebylo.“

Joan se zasmála. „Táááková skromnost. Co se s nimi stane? S tím Rockem a tou holkou?“

„Ta holka asi tři měsíce, ten Rockwell možná rok natvrdo. Měli by si najmout tvýho tátu. Vysekal by je z toho.“

„Tobě je to ale spíš jedno, co?“

„Doufám, že se to vyřeší bez soudu, že tam nebudu muset. A doufám, že si něco odsedej a poučej se.“

„Já jsem jednou kouřila marihuanu, na koleji. Měla jsem po ní hlad, snědla jsem celou krabici sušenek a bylo mi zle. Mě bys ale nezavřel, viď?“

„Ne, ty jsi příliš hodná.“

„Začínám se ale nudit tak, že bych to klidně zkusila znovu, to ti řeknu.“

Ideální šance. A co tvůj milostný život, Joanie?“

„Nijak. Znáš policistu Edmunda Exleye? Je vysokej a nosí hezounký brejličky. Je to syn Prestona Exleyho.“

Slušňák Eddie: válečnej hrdina s pravítkem v prdeli. „Slyšel jsem o něm, ale pořádně ho neznám.“

„Je to sympaťák, co? Viděla jsem ho včera v noci v domě jeho táty.“

„Policajt s bohatým tátou není k ničemu, ale já znám jednoho sympatickýho pána, co se o tebe zajímá.“

„Vážně? Koho?“

„Jmenuje se Ellis Loew. Je to zástupce návladního.“

Joan se usmála a zamračila se. „Slyšela jsem ho jednou při projevu v Rotary Clubu. Není náhodou Žid?“

„Je, ale vem to z tý lepší stránky. Je to republikán a má budoucnost.“

„A je hezkej?“

„Jasně, je to krasavec.“

Joan se otřela o větev; rozvířila falešný sníh. „No, tak mu řekni, ať mi zavolá. Na nějakou dobu jsem zamluvená, ale může počkat ve frontě.“

„Díky, Joanie.“

„Já děkuju, ty dohazovači. Hele, táta na mě mává, abych šla k němu. Ahoj, Jackie!“

Joan odhopkala. Jack se chystal na sebe znovu upoutat pozornost – třeba Mitchumem, osekanou verzí. Jemný hlas: „Dobrý den, pane Vincennesi.“

Jack se otočil. Karen Morrowová v zelených večerních šatech, na ramenou kapičky deště. Naposledy ji viděl, když to byla ještě vyzáblá nemotorná holka, která musela poděkovat poldovi, jenž zmlátil dealera. O čtyři roky později už byla jen vysoká – jinak došlo k absolutní přeměně v ženu. „Karen, já tě málem nepoznal.“

Karen se usmála. Jack řekl: „Řekl bych ti, že jsi zkrásněla, ale už jsi to určitě slyšela.“

„Od tebe ne.“

Jack se zasmál. „Jak bylo na škole?“

„Skvěle, ale dokud nepřestanu mrznout, tak ti nic neřeknu. Řekla jsem rodičům, aby to uspořádali vevnitř, že na zimu jsem si v Anglii nezvykla. Připravila jsem si projev. Pomůžeš mi nakrmit sousedovic kočky?“

„Mám tady práci.“

„Musíš mluvit s mou sestrou?“

„Jeden chlap, co znám, si na ni brousí zuby.“

„Chudák. Ne, chudák Joanie. Hergot, takhle jsem si to nepředstavovala.“

„Hergot, tak pojď nakrmit ty kočky.“

Karen se usmála a šla první, klátila se na vysokých podpatcích po trávníku. Blesk, hrom, déšť – Karen si sundala střevíce a běžela bosa. Jack ji dohonil u dalších dveří. Promokl, chtělo se mu smát.

Karen otevřela dveře. Svítilo světlo. Jack se na ni podíval –třásla se, měla husí kůži. Karen si setřásla vodu z vlasů. „Kočky jsou nahoře.“

Jack si sundal sako. „Ne, já chci slyšet tvůj projev.“

„Určitě víš, o co jde. Spousta lidí ti jistě poděkovala.“

„Ty ne.“

Karen se zatřásla. „Hergot. Omlouvám se, ale takhle jsem si to nepředstavovala.“

Jack jí pověsil své sako na ramena. „Dostáváš v Anglii noviny z L.A.?“

„Ano.“

„A četlas o mně?“

„Ano. Jsi…“

„Karen, občas tam přeháněj. Různý věci si domejšlej.“

„Chceš tvrdit, že to, co jsem četla, jsou lži?“

„Ne tak do… ne, nejsou.“

Karen se otočila. „Dobře. Já věděla, že je to pravda, takže tady máš ten projev a nekoukej se na mě, protože jsem nalitá. Zaprvý, díky tobě jsem přestala brát prášky. Zadruhý jsi přemluvil mýho tátu, aby mě poslal za hranice, kde jsem dostala fakt skvělý vzdělání a potkala super lidi. Zatřetí, zabásnul jsi toho hroznýho chlapa, co mi ty prášky prodal.“

Jack ji pohladil; Karen se odtáhla. „Ne, nech mě to dopovědět! Začtvrtý, a o tom jsem mluvit nechtěla, Les Weiskopf dával holkám prášky zadarmo, když se s ním vyspaly. Táta mi dával mizerný kapesný, takže bych to dřív nebo pozdějc udělala. Takže –díky tobě zůstala moje poctivost neporušená.“

Jack se zasmál. „Takže jsem tvůj velkej hrdina?“

„Ano, a mně je jedenadvacet, už nejsem ta křehounká školačka.“

„To je dobře, protože bych tě chtěl někdy vzít na večeři.“

Karen se otočila. Její líčení bylo v háji; kousala se do rtu, takže si setřela velkou část rtěnky. „Beru. Mámu s tátou asi trefí, ale beru.“

Jack řekl: „Tohle je za dlouhý roky první bota, kterou jsem udělal.“

7

Měsíc úplně na hovno.

Bud odtrhl z kalendáře leden 1952, počítal zatčení za těžké zločiny. 1. až 11. ledna: nula – pracoval jako vyhazovač v kině – Parker tam chtěl siláka, aby odháněl lovce autogramů. 14. ledna: ti, co napadli poldy, byli propuštěni, Brownell a Helenowski na maděru – právník Španěláků to navlíknul tak, jako by to všechno bylo na popud poldů. Hrozily občanské žaloby; „sehnat právníka?“ stálo naškrábáno u tohoto data.

16., 19. a 22. ledna: propuštění mužů, co bili své ženy, návštěvy u nich doma. 23.-25. ledna: dohled nad partou lupičů, on a Stens pracovali na základě tipu Johnnyho Stompa, který to věděl nejspíš z doslechu: kdysi pracoval jako vyděrač. Činnost gangsterů v podivném klidu, Stomp se snažil udržet si solventnost, Mo Jahelka –hájící zájmy Mickeyho C. – se asi bál projevit příliš velkou snahu. Celkem sedm zatčení, pro jeho osobní spis dobré, ale noviny neustále propíraly rozmíšku na stanici, překřtily to na „Krvavé Vánoce“ a roznesly se zprávy: kancelář návladního už kontaktovala Parkera, Vnitřní správa se chystá vyslechnout všechny muže, kteří se zúčastnili vánoční oslavy, velká porota se nemohla dočkat představení. Další poznámky: „Promluvit s Dickem“, „právníka??“, „kdy právníka??“

Poslední týden v měsíci – zvláštní úleva. Dick mimo službu, suší se v sanatoriu v Palms; šéf jednotky si myslel, že odjel na otcův pohřeb do Nebrasky – chlapci uspořádali sbírku a poslali květiny na hrob, který neexistoval. Dva zadržení pachatelé 29.: porušili podmínku, dostal je znovu na Stompovo upozornění – ale musel z nich vymlátit duši, unést je, odtáhnout je z okresního území do města, aby na ně nepřipadli šerifovi lidé. 31.: taneček s Chickem Nadelem, barmanem, který prodával kradené spotřebiče z jídelny Moonglow. Improvizovaný útok. Chick se zásobou kradených rádií; tip na chlapy, co štípli náklaďák a skrývali se v San Diegu, žádná šance udělat z toho případ pro LAPD. Místo toho si podal Chicka: s předstihem dostal zprávu o kradeném zboží, deset zatčení za měsíc – aspoň dvouciferné skóre. Zkrátka na hovno – a šup do února.

Zpátky do uniformy, šest dní řízení dopravy – Parkerův nápad, zaměstnanci detektivního oddělení každý rok na jeden týden putují ke hlídkám. Abecedně vzato: začínal na „W“, takže stál na konci smečky. Kdo pozdě chodí, sám sobě škodí – celých šest dní prolilo.

Záplavy v práci, poušť pokud šlo o ženské.

Bud zvedl adresář. Lorene ze Silver Star, Jane ze Zimba Room, Nancy z Orbit Lounge – nedávno poznamenaná čísla. Stály za to: před čtyřicítkou, žádostivé – vděčné za mladšího milence, který se k nim choval hezky a dal jim naději, že ne všichni chlapi jsou na prd. Lorene měla nadváhu – péra od matrace vždycky narážela až do podlahy. Jane pouštěla pro navození atmosféry z gramofonu operu – znělo to jako mrouskání koček. Nancy chlastala – skvělá společnice pro vysedávání v barech. Otupělá – končila ještě dřív než obvykle on.

„White, koukni na tohle.“

Bud zvedl oči. Elmer Lentz mu ukazoval přední stranu Heraldu.

Titulek: „Policisté, kteří ztloukli obviněné, čelí žalobě.“ Podtitulky: „Velká porota může začít s výslechem“, „Parker slibuje maximální spolupráci ze strany LAPD“. „Z toho by mohly bejt potíže,“ řekl Lentz. „Moje řeč, Sherlocku,“ přikývl Bud.

8

Preston Exley dočetl. „Edmunde, všechny tři verze jsou skvělé, ale měls jít za Parkerem okamžitě. Teď, když je to tak populární, budeš vypadat, jako že tě žene panika. Jsi připraven stát se informátorem?“

Ed si poposunul brýle. „Ano.“

„Počítáš s tím, že tě na oddělení budou nenávidět?“

„Ano, a jsem připraven i na všechny projevy vděčnosti, které mi Parker může poskytnout.“

Preston pročítal listy. „Zajímavé. Snaha svalit vinu na muže, kteří již mají jistou penzi, je chvályhodná, ale tenhle strážník White se mi zdá moc drsný.“

Ed dostal strach. „Taky je. Zítra mám jít na Vnitřní správu, vůbec se netěším, jak jim budu vyprávět o jeho výstupu s tím Mexičanem.“

„Bojíš se odplaty?“

„To ani ne.“

„Nepodceňuj svůj strach, Edmunde. To je projev slabosti. White a jeho přítel Stensland prokázali opovrženíhodný nedostatek úcty k pravidlům, jimiž se řídí celé oddělení, jsou to oba nepochybně rváči. Jsi připraven na ten výslech?“

„Ano.“

„Budou ostří.“

„Já vím, tati.“

„Zaměří se na tvou neschopnost udržet pořádek a na skutečnost, že jsi těm strážníkům nezabránil v tom, aby ti ukradli klíče.“

Ed zrudl. „Narůstal tam chaos, bití těch mužů by ho ještě zvýšilo.“

„Nezvedej hlas a neospravedlňuj se. Ani přede mnou, ani před komisí. Vypadáš pak jako…“

Nesmělý hlas. „Neříkej slaboch‘, tati. Nepřirovnávej mě k Thomasovi. A nemysli si, že to nezvládnu.“

Preston zvedl telefon. „Já vím, že to dokážeš sám. Jsi ale schopen poprat se o Parkerovu vděčnost, než s ní přijde?“

„Tati, kdysi jsi mi řekl, že Thomas po tobě zdědil přirozenost a já zase vypočítavost. Co z toho vyvodíš?“

Preston se usmál a vytočil číslo. „Bille? Ahoj, tady Preston Exley… Jo, dobře, díky… Ne, kvůli tomu bych nevolal na tvoji soukromou linku… Ne, Bille, jde o mého syna Edmunda. Na Štědrý večer byl ve službě a myslím, že pro tebe má kvalitní informace… Ano, dnes večer? Určitě, bude tam… Ano, pozdravuj Helen… Ano, na shledanou, Bille.“

Ed cítil, jak mu buší srdce. Preston řekl: „Dnes v osm večer se sejdeš s náčelníkem Parkerem v Pacific Dining Car. Zajistí uzavřenou místnost, abyste si mohli promluvit.“

„Kterou z verzí mu mám ukázat?“

Preston mu podal papíry. „Takové příležitosti jsou velmi vzácné. Já jsem měl případ Atherton, tys zažil něco podobného s Guadalcanalem. Přečti si rodinnou kroniku a zapamatuj si, k čemu došlo v minulosti.“

„To ano, ale kterou verzi?“

„To ti dojde. A nech si chutnat. Pozvánka na večeři je dobré znamení a Bill nemá rád lidi, co jsou moc vybíraví.“

Ed odjel do svého bytu, četl a učil se. Výstřižky v kronice byly seřazeny chronologicky; co se nedozvěděl z článků, měl zaryto v paměti už z dřívějška.

1934 – případ Atherton.

Děti: hispánského, černošského a orientálního původu – tři mužského, dvě ženského pohlaví – byly nalezeny roztrhány, jejich těla se našla v odvodňovacích stokách v oblasti L.A. Ruce a nohy byly odděleny; vnitřní orgány vyjmuty. Tisk dává vrahovi přezdívku „Dr. Frankenstein“. Vyšetřování vede inspektor Preston Exley.

Podle něj je přezdívka Frankenstein oprávněná: na všech pěti místech činu byly nalezeny struny do tenisových raket, třetí oběť měla v podpaží stopy po látací jehle. Exley z toho vyvozuje, že pachatel chce vytvářet nové děti nožem a jehlou; začíná pátrat mezi devianty, cvoky a šílenci propuštěnými na svobodu. Přemýšlí, co asi vrah provede s obličejem – a dozvídá se to o týden později.

Wee Willie Wennerholm, dětská hvězda studia Raymonda Dieterlinga, je unesen ze školy sousedící se studiem. Příštího dne je jeho tělo nalezeno na železničních kolejích Glendale – bez hlavy.

Pak nastává průlom: správci Glenhavenské státní léčebny duševně nemocných volají na LAPD – Loren Atherton, odsouzený za obtěžování dětí a propuštěný před dvěma měsíci za dobré chování – se dosud neohlásil u svého kurátora.

Exley objevuje Athertona v chudinské čtvrti: pracuje jako umývač lahví v krevní bance. Setřením se zjistí, že krade krev, míchá ji s laciným vínem a pije ji. Exleyho muži ho zatýkají v kině – kde masturbuje při sledování hororu. Exley prohledá jeho hotelový pokoj, najde svazek klíčů – od opuštěné garáže. Vypraví se tam –a narazí na hotové peklo.

Prototyp dítěte zabalený do ledu: ruce malého černocha, nohy Mexičana, trup Číňana s přilepeným dívčím pohlavím a hlavou Wee Willieho Wennerholma. Ptačí křídla připevněná k zádům dítěte. Rekvizity leží poblíž: pásky hororů, prázdné tenisové rakety, náčrtky pro vytvoření hybridního dítěte. Fotografie dětí v různém stupni zpracování, fotokomora s potřebami pro vyvolávání.

Peklo.

Atherton se k vraždám přizná: je postaven před soud, obžalován, v Quentinu oběšen. Preston Exley si schovává kopie po-nutných fotografií; ukazuje je svým synům – aby i oni znali brutalitu zločinů, jaké vyžadují absolutní spravedlnost.

Ed obracel stránky: minul pohřeb své matky, Thomasovu smrt. Kromě úspěchů jeho otce se Exleyové dostali do novin jen tehdy, když někdo z nich zemřel. On se dostal do Examineru: článek o synech slavných mužů, kteří bojují ve druhé světové válce, jako tomu bylo v případě Krvavých Vánoc, měl i tenhle příběh víc než jen jednu verzi.

Examiner se rozhodl pro tu, která Edovi vynesla medaili: desátník lid Exley jako jediný z celé čety přežil; ostatní padli v boji muže proti muži. Pak zlikvidoval tři zákopy plné japonských pěšáků, celkem devětadvacet mrtvých. Kdyby byl na místě nějaký důstojník, okamžitě by mu udělil Kongresovou medaili cti. Verze druhá: Ed Exley se chápe příležitosti provést průzkumný běh, když je na spadnutí japonský útok na bodáky, loudá se, vrátí se a najde svou četu zmasakrovanou a zjistí, že se k nim blíží japonská hlídka. Schová se pod seržantem Petersem a vojínem Wasnickim, cítí, jak jejich těla nadskakují, když do nich Japonci pálí; zakousne se Wasnickému do ruky a odtrhne mu pásek od hodinek. Počká do soumraku, vzlyká, nad ním leží mrtvá těla, jen nepatrný průduch mu zajišťuje přísun čerstvého vzduchu. Pak šílený úprk na velitelství praporu – náhle zastavený, když narazí na další místo hrůzného činu.

Malá šintoistická hrobka na mýtině zakryté maskovací sítí. Mrtví Japonci na paletách, zelená vyhublá těla. Každý muž má břicho rozpárané až k žebrům, zdobené zkrvavené meče leží pečlivě naskládané nedaleko. Masová sebevražda – vojáci, kteří byli příliš pyšní, aby riskovali zajetí nebo smrt na malárii.

Tři zákopy jsou vyhloubeny v zemi za chrámem; zbraně uschovány poblíž – pušky a pistole zrezavělé hustým deštěm. Plamenomet zabalený do maskovací látky – funkční.

Zvedl ho, věděl jen jedno: Guadalcanal nemůže přežít. Bude převelen k nové jednotce; jeho zaostávání během průzkumných běhů se nebude tolerovat. Nemohl požádat o přidělení na velitelství – jeho otec by takový čin označil za zbabělost. Bude muset žít v opovržení – kolegové z LAPD byli zraněni, dostali medaile.

„Medaile“ a kousek od nich „Služby“ a pak rekonstrukce místa zločinu. Vytušil svou příležitost.

Našel japonský samopal. Odtáhl mrtvé muže do zákopů, dal jim do rukou nefunkční zbraně a nastavil je čelem ke vstupu na mýtinu. Tam upustil samopal, namířil ho ke vstupu, v nábojovém pásu zbývaly tři náboje. Pak vzal plamenomet, spálil Japonce i hrobku k nepoznání. Rozmyslel si svůj příběh a znovu se rozběhl na velení praporu.

Průzkumné oddíly jeho příběh potvrdily: bojující Ed Exley vybavený japonskými zbraněmi usmažil devětadvacet těch nedomrlých hajzlíkú. Kříž za vynikající služby – druhé nejvyšší ocenění, jaké jeho země mohla udělit. Služební cesta domů, uvítání hrdiny, triumfální návrat do LAPD.

Ze strany Prestona Exleyho trocha opatrného uznání.

„Přečti si rodinnou kroniku. Zapamatuj si, k čemu došlo v minulosti.“

Ed odložil kroniku, dosud si nebyl jist, jak sehraje Krvavé Vánoce – ale nepochyboval, co jeho otec myslel.

Na příležitosti lze narazit snadno – platit se za ně musí až s odstupem.

Tati, tohle já vím od chvíle, kdy jsem vzal do ruky ten plamenomet.

9

„Jestli dojde na velkou porotu, nepověsí tě. Ale okresní návladní a já se pokusíme zabránit tomu, aby to došlo takhle daleko.“

Jack počítal jednotlivé laskavosti. Šestnáct litrů do Loewova fondu na úplatky – Miller Stanton mu pomohl podmáznout bandu kolem Odznaku cti. Sám pak zmáčknul Bretta Chase jistou hrozbičkou – Hush-Hush by mohl otisknout zprávy o jeho orientaci. Max Peltz toho vyklopil spoustu – Loew ztopil daňovou prověrku. Výraz díků od Amora – dnes večer se ten člověk sejde se spanilou Joan Morrowovou. „Ellisi, já nechci ani svědčit. Zejtra mám mluvit s nějakejma šaškama z interního, a to už je samo o sobě velká porota. Takže to zařiď.“

Loew si pohrával s řetízkem. „Jacku, napadl tě vězeň a tys přiměřeně zareagoval. Jsi čistý. Zároveň jsi vlastně veřejně známá osoba a předběžné výpovědi, které jsme dostali od advokátů žalující strany, uvádějí, že čtyři z těch zbitých tě poznali. Budeš svědčit, Jacku. Ale nepověsí tě.“

„Jen jsem si myslel, že bych s tím za tebou zašel. Ale jestli mi poradíš, abych to hodil na svoje kolegy, budu stiženej náhlou ztrátou paměti. Comprende, pane?“

Loew se naklonil nad stůl. „Neměli bychom se hádat-jde nám to spolu tak dobře. Nahnáno by měl mít strážník Wendell White a seržant Richard Stensland, ne ty. Kromě toho se mi doneslo, že se ve tvém životě objevila nová žena.“

„Chceš říct, že ti to prozradila Joan Morrowová.“

„Ano, a upřímně řečeno, ona i její rodiče jsou proti. Jsi o patnáct let starší, tvoje minulost není bez poskvrnky.“

Caddy, lyžařský instruktor – dítě ze sirotčince vhodné pro obsluhu bohatých lidí. „Zmínila se Joan i o detailech?“

„Jen o tom, že ta dívka se do tebe šíleně zamilovala a věří všem článkům o tobě. Ujistil jsem Joan, že jsou všechny pravdivé. Karen řekla Joan, že ses dosud choval jako gentleman, což mě samotného udivuje.“

„Doufám, že to skončí dnes večer. Po našem dvojitém rande se koná mejdan a po něm drobná epizoda někde v soukromí.“

Loew si překroutil řetízek u vesty. „Jacku, Joan se jen dělá nedostupnou, nebo ji opravdu uhání tolik mužů?“

Jack otočil nožem. „Je to slavné dítě, ale všichni ti hoši z plátna jsou jenom pro zábavu. Drž se svejch trumfů.“

„Filmoví herci?“

„Zábava, Ellisi. Hezký, ale k ničemu.“

„Jacku, chci ti poděkovat, že jsi dnes večer přišel. Jsem si jist, že ty s Karen budete fantastická dvojka.“

„Tak tedy do toho.“

Klub Don Beachcomber – ženy čekaly v uzavřeném boxu. Jack obstaral představování. „Ellis Loew, Karen Morrowová a Joan Morrowová. Řekni, Karen, nejsou skvělý pár?“

„Ahoj,“ řekla Karen. Nepodala nikomu ruku – šest schůzek a ona rozdávala jen zdvořilostní přivítací polibky. Loew si sedl vedle Joan; Joanie si ho prohlídla – nejspíš pátrala po znacích jeho židovství. „Ellis a já už se aspoň hodně známe po telefonu. Nemám pravdu?“

„To je pravda“ – Loew se snažil nasadit tón člověka ze soudní síně.

Joan dopila svou sklenku. „Jak se vy dva znáte? Spolupracuje policie s kanceláří okresního návladního hodně úzce?“

Jack se nuceně zasmál: jsem tady za Židova poskoka. „Na případech pracujeme společně. Já sháním důkazy, Ellis pak ty darebáky vyšetřuje.“

Objevil se číšník. Joan si objednala Ostrovní punč; Jack požádal o kávu. Loew řekl: „Beefeater s martini.“ Karen zakryla svou sklenku dlaní. „Po té záležitosti s Krvavými Vánocemi jsou asi vztahy mezi policií a kanceláří pana Loewa poměrně napnuté, nemyslíte?“

Loew zareagoval rychle. „Ne, protože všichni lidé z LAPD si přejí přísné potrestání pachatelů. Že ano, Jacku?“

„Jistě. Po takových akcích vždycky poklesne renomé všech policistů.“

Objevily se objednané nápoje – Joan vypila svou sklenku na tři mohutné loky. „Tys tam byl, že Jacku? Táta říkal, že na tenhle večírek na stanici chodíš pokaždé, aspoň od doby, co od tebe utekla druhá žena.“

Karen: „Joaniel“

„Byl jsem tam,“ řekl Jack.

„Zbil jsi jich pár kvůli spravedlnosti?“

„Nestálo mi to za to.“

„Chceš říct, že by se nedal napsat nějaký šťavnatý titulek?“

„Joanie, zmlkni. Jsi opilá.“

Loew si upravil kravatu; Karen si přisunula popelník. Joan dorazila zbytek svého pití. „Všichni abstinenti maj tolik předsudků. Tys na ten mejdan chodil, už když tě nechala tvoje první žena, že jo, seržante?“

Karen sevřela popelník. „Ty mrcho jedna zatracená.“

Joan se zasmála. „Jestli chceš uhnat hrdinnýho policajta, znám člověka jménem Exley, kterej aspoň riskoval život za vlast. Jasně, Jack je hezkej, ale copak ti nedochází, co je zač?“

Karen hodila popelníkem – narazil do zdi a spadl Ellisi Loewovi do klína. Loew zabodl oči do jídelního lístku; mrcha Joanie zářila. Jack vyvedl Karen z restaurace.

Až k Variety International Pictures Karen nepřestávala na Joanie nadávat. Jack zabrzdil u budovy Odznaku cti; ven se linula country hudba. Karen vzdychla. „Mí rodiče si zvyknou.“

Jack rozsvítil světlo v kabině. Dívka měla tmavohnědé vlnité vlasy, pihy a trošku předkus. „Na co si zvyknou?“

„No… na to, že spolu chodíme.“

„Což se ale nevyvíjí zrovna slibně.“

„Za to můžu trochu já. Jednu chvíli mi vyprávíš skvělý příběhy, a vzápětí to prostě utneš. Pořád si říkám, co se ti asi honí hlavou, a napadá mě, že mi asi nemůžeš říct spoustu věcí. Mám z toho pocit, že si myslíš, že jsem moc mladá, takže se stáhnu.“

Jack otevřel dveře. „Poslouchej mě a určitě zestárneš. A taky mi řekni pár tvejch historek ze života, protože mě ty moje někdy už celkem nuděj.“

„Platí? Moje příběhy po večírku?“

„Platí. A kromě toho, co říkáš na tvou sestru a Ellise Loewa?“ Karen ani nemrkla. „Vezme si ho. Mí rodiče se vyrovnají se skutečností, že je Žid, protože je ambiciózní a navíc republikán. Bude tolerovat Joaniny scény na veřejnosti a zmlátí ji až doma. Jejich děti budou pěkný spratci.“

Jack se zasmál. „Pojď tancovat. A nezalekni se velkejch hvězd, jinak tě budou mít za burana.“

Vstoupili ruku v ruce. Karen ve dveřích svítily oči, Jack vstoupil zatím se svým největším úlovkem.

Spade Cooley a jeho hoši stáli na pódiu, Spade u mikrofonu s Buřtem Arthurem „Dvojkou“ Perkinsem, basistou, jemuž se tak říkalo kvůli jeho dvouletému pobytu ve vězení. Důvod: perverzní zacházení se psy. Spade kouřil opium; Dvojka si dopřával háčka –jako by měl co chvíli vtrhnout dovnitř Hush-Hush. Max Peltz se příliš přátelsky vítal s kameramany; Brett Chase vedle něj mluvil s Billym Dieterlingem, hlavním kameramanem. Billy nespouštěl oči z jeho kosti, Timmyho Valburna, Moochie Mouse z Hodiny snů. Stoly u protější zdi – prohýbající se pod lahvemi alkoholu a studenými mísami. Kikey Teitlebaum tam stál s jídlem – Peltz nejspíš najal na obsluhu jeho lahůdkářství. Johnny Stompanato s Kikeym, porada dvou bývalých hochů Mickeyho Cohena. Každý z herců, členů štábu, hlavních protagonistů Odznaku cti jedl, popíjel, tancoval.

Jack odvedl Karen na parket: svíjeli se v rychlém tempu směsi melodií, vlnili se, když Spade spustil baladu. Karen měla zavřené oči; na rozdíl od Jacka – chtěl ten kýč vidět celý. Ucítil poklepání na rameno.

Miller Stanton. Karen otevřela oči a zalapala po dechu: chce s ní tancovat televizní hvězda. Jack se uklonil. „Karen Morrowová, Miller Stanton.“

Karen hlasitě vykřikla. „Ahoj! Viděla jsem všechny starý filmy Raymonda Dieterlinga, který jste dělal. Byl jste skvělej!“

Stanton jí zvedl ruce jako při čtverylce. „Nestál jsem za nic! Jacku, jdi za Maxem – chce s tebou mluvit.“

Jack se vzdálil do zadní části místnosti. Tady bylo ticho, hudba skoro neslyšná. Max Peltz mu podal dvě obálky. „Tvůj výroční bonus a něco navrch pro pana Loewa. Je to od Spadá Cooleyho.“

Ta pro Loewa byla naditá. „Co Cooley chce?“

„Podle mě je to pojistka, abyste mu nestrkali nos do jeho podniku.“

Jack si zapálil cigaretu. „Spade je mi ukradenej.“

„Není to moc známý jméno?“

„Nezlob, Maxi.“

Peltz se trochu předklonil. „Jacku, ty bys měl míň zlobit, protože v naší branži začínáš mít špatnou pověst. Říká se, že jsi moc krutej, že nechceš spolupracovat. Kvůli panu Loewovi sis podal Bretta, fajn, je mešuge, měl to čuchat. Ale nemůžeš kousat do ruky, která ti dává žrát, aspoň ne v době, kdy půlka lidí z branže kouří čas od času trávu. Drž se černochů – ti hoši od jazzu jsou do časopisů ideální.“

Jack se rozhlížel po okolí. Brett Chase v družném rozhovoru: Billy Dieterling, Timmy Valburn – obvyklá sešlost. Kikey T. a Johnny Stomp klábosili – Dvojka Perkins a Lee Vachss přicházeli k nim. „Fakt, Jacku, přidej se,“ řekl Peltz.

Jack ukázal na tvrdé hochy. „Maxi, tahle hra je můj život. Vidíš ty mládence tamhle?“

„Jasně. O co jde?“

„Maxi, tomuhle se na oddělení říká zločinecké spolčení. Perkins je bejvalej řidič, kterej šuká psy, a Abe Teitlebaum je v podmínce. Ten vysokej chlap s knírem je Lee Vachss, kterej pracoval minimálně na deseti likvidacích pro Mikeyho C. Ten pohledne] bouchač je Johnny Stompanato. Pochybuju, že mu už bylo třicet, ale rejstřík má dlouhej jako tvůj rukáv. Mně policie Los Angeles platí za to, abych zavíral tyhle hajzly na základě obecnýho podezření, a nečiním tak jenom kvůli své nedbalosti. Protože já už jsem se přidal.“

Peltz mávl doutníkem. „Tak toho nenechávej – ale nenápadně. A hele, Miller ti vede tvou slečinku. Teda, že si ale umíš vybrat zajíčky.“

Fámy: Max a svádění středoškolaček. „Na tebe ale nemám.“

„Ha! Jdi už, ty jeden kecale. Shání se po tobě tvoje holka.“

Karen stála u plakátu: Brett Chase jako poručík Vance Vincent. Jack došel k ní; Karen se rozzářily oči. „Bože, tady je to tak super! Řekni mi, kdo to všechno je!“

Hlasitá hudba – Cooley jódloval, Dvojka Perkins bušil do basy. Jack odtancoval s Karen přes celý parket – až do rohu s obloukovými světly. Ideální místo – klidné, s výhledem na celou místnost.

Jack začal u muzikantů. „O Brettu Chaseovi už víš. Netancuje, protože je teplej. Ten stařík s doutníkem je Max Peltz. Je to producent, režíruje většinu dílů. Tys tančila s Millerem, takže ho znáš. Ti chlapi v tričkách jsou Augie Luger a Hank Kraft – jsou to kulisáci. Dívka s deskama je Penny Fulweiderová, nemohla by nechat práce, i kdyby chtěla – sleduje text. Vybavuješ si, jak je scéna vždycky tak modernistická? No, blonďák naproti pódiu je David Mertens, architekt. Občas si člověk říká, že byl asi nametenej, ale není to tak. Má nějakej neznámej druh epilepsie a bere na to prášky. Slyšel jsem, že měl bouračku a praštil se do hlavy, a tehdy se to nastartovalo. Má na krku jizvy, to je asi od toho. Vedle něj je Phil Shenkel, ošetřovatel, kterej se stará o Mertense. Terry Riegert, herec, co hraje kapitána Jeffriese, tancuje s tou vysokou zrzkou. Chlapi u fontánky jsou Billy Dieterling, Chuck Maxwell a Dick Harwell, kameramani, a ostatní lidi sem přišli s někým.“

Karen se na něj přímo podívala. „Je to tvoje prostředí, máš ho rád. A na těch lidech ti záleží.“

„Mám je rád. A Miller je dobrej kamarád.“

„Jacku, mě neoblbneš.“

„Karen, tohle je Hollywood a devadesát procent Hollywoodu je nesmysl.“

„Zkazils mi radost. Zrovna se snažím o nezodpovědnost, tak to nekaz.“

Pokoušela ho.

Jack sklonil hlavu; Karen se natáhla pro polibek. Dotkli se, okusili, rychle se odtáhli – Jack se narovnal a zatočila se mu hlava.

Karen z něj nespouštěla ruce. „Sousedi jsou pořád na dovolený. Mohli bysme jít nakrmit kočky.“

„Jo… jasně.“

„Seženeš mi brandy, než odejdeme?“

Jack odešel ke stolu s občerstvením. Dvojka Perkins mu řekl: „Hezký zboží, Vincennesi. Máme stejnej vkus.“

Hubený čahoun v černé kovbojské košili s růžovým lemováním. V botách měřil metr devadesát pět, měl obrovské ruce. „Perkinsi, ty tvoje ale čuchaj k požárním hydrantům.“

„Spade by neměl radost, že se mnou takhle mluvíš. Když člověk vezme, jakou máš v kapse obálku.“

Lee Vachss, Abe Teitlebaum je sledovali. „Už ani slovo, Perkinsi.“

Dvojka svíral v zubech párátko. „Ví ta tvoje kurvička, že tě rajcuje bušení do černochů?“

Jack ukázal ke zdi. „Vyhrň si rukávy a roztáhni nohy.“

Perkins vyplivl párátko. „Takovej blbec snad nejseš.“

Johnny Stomp, Vachss, Teitlebaum – všichni na doslech. „Ksichtem ke zdi, debile,“ přikázal mu Jack.

Perkins se naklonil přes stůl, dlaněmi se opřel o zeď. Jack mu vykasal rukávy – čerstvé stopy – a vyprázdnil mu kapsy. Poklad –stříkačka. Začal se tvořit hlouček lidí – Jack pokračoval. „Vpichy na rukách a tohle nádobíčko, za to jsou tři roky v lochu. Řekni mi, kdo ti to prodal, a můžeš jít.“

Dvojka se nervózně potil. „Zazpívej před svejma kamarádama, a jsi volnej.“

Perkins si olízl ret. „Barney Stinson. Zřízenec v Královně andělů.“

Jack mu podrazil nohy.

Perkins přistál obličejem v obložených mísách; stůl se převrhl na podlahu.

Celá místnost vydechla.

Jack vyšel ven, hloučky se rozestupovaly, aby mohl projít. Karen stála u auta a třásla se. „Musels to udělat?“ Košili měl celou propocenou. „Jo, musel.“

„Kéž bych to nemusela vidět.“

„Já taky.“

„Myslím, že číst o takovejch věcech a vidět je na vlastní oči jsou dvě různý věci. Mohl bys zkusit…“

Jack ji objal. „Těch věcí se tě budu snažit ušetřit.“

„Ale budeš mi i přesto vyprávět svoje historky?“

„Ne… jo, jasně.“

„Škoda že nemůžeme vrátit čas o chvíli zpátky.“

„To jo. Nechceš někam na večeři?“

„Ne. Chceš se ještě mrknout na ty kočky?“

Byly tam tři – přátelští tvorové, kteří se snažili převzít moc nad postelí, zatímco se s Karen milovali. Karen dala té šedé jméno Chodník, mourovaté Tygr, hubené Ellis Loew. Jack obstaral vše ostatní – Karen se pochechtávala – říkal si, že každý smích odsunuje Dvojku Perkinse o kus dál. Milovali se, povídali si, hráli si s kočkami; Karen zkusila cigaretu – málem vyplivla plíce. Prosila, aby jí něco vyprávěl; Jack si vypůjčil zážitky strážníka Wendella Whitea a vytvořil slabší verze svých vlastních případů: minimum bitek, spousta vlídných slov – Velký V s velkým srdcem, bránící mladistvé před spáry drog. Zpočátku mu to lhaní nešlo – ale Karenino teplo mu to čím dál víc usnadňovalo. Usnula chvíli před rozbřeskem; on zůstal vzhůru, kočky mu lezly na nervy. Neustále doufal, že se probudí, aby jí mohl vyprávět dál; měl trochu obavy, že si nezapamatuje ty veselé pasáže, ona ho přistihne při lži a on bude mít po ptákách. Karenino tělo ho rozpalovalo víc a víc; Jack se k ní přitiskl co nejblíž. Přemýšlel o svých historkách a usnul.

10

Chodba měřila na délku patnáct metrů, po obou stranách stály lavičky: čalouněné, zaprášené, čerstvě vytažené z nějakého skladu. Nával: muži v civilu i v uniformách, většina z nich si četla – noviny s titulky Krvavé Vánoce. Bud přemýšlel o tom, jak se Stensem vypadají na první straně: rozcupován Španěly a jejich advokáty. Dostal předvolání, aby se dostavil ráno ve 4:00, obvyklá zastrašovací taktika Vnitřní správy. Přes chodbu Dick – vrátil se po odvykací kúře, chystal se do basy. Šest pohovorů pro Vnitřní správu – nikdo z nich neshodil toho druhého. Obvyklá vánoční sešlost, všichni tam byli – jen Ed Exley ne.

Čas běžel, lidi chodili sem a tam: nepříjemné výslechy. Elmer Lentz vypustil bombu: v rádiu říkali, že velká porota vyžaduje slyšení – všichni, co byli 25/12/51 na stanici, se mají zítra dostavit; budou tam i vězni, aby identifikovali útočníky. Dveře kanceláře náčelníka Parkera se otevřely. Thad Green vyšel ven. „Strážník White, prosím.“

Bud šel dovnitř; Green mu pokynul. Malá místnost: Parkerův stůl, židle u něj. Holé zdi, šedě zbarvené zrcadlo – možná oboustranné. Náčelník za svým stolem, v uniformě, na ramenou čtyři zlaté hvězdy. Dudley Smith na prostřední židli, Green v křesle nejblíž k Parkerovi. Bud si sedl do horkého křesla – na místo, kde na něj uvidí všichni tři. Parker začal: „Strážníku, znáte zástupce náčelníka Greena a určitě víte, kdo je poručík Smith. Poručík slouží jako můj poradce při vyšetřování naší současné krize.“

Green si zapálil cigaretu. „Strážníku, dostal jste poslední šanci spolupracovat. Opakovaně vás vyslýchala Vnitřní správa, ale vy jste spolupráci několikrát po sobě odmítl. Obvykle byste byl zbaven výkonu služby. Jste ovšem vynikající detektiv a náčelník Parker a já jsme si jisti, že vaše jednání na večírku bylo prakticky nenapadnutelné. Byl jste vyprovokován, strážníku. Neprojevil jste svévolnou krutost jako většina obžalovaných mužů.“

Bud začal mluvit; Smith ho přerušil. „Hele, já myslím, že v tomhle případě mluvím za náčelníka Parkera, takže se to pokusím říct co nejjasněji. Je hrozná škoda, že těch šest hajzlů, co napadlo naše kolegy, nebylo na místě zastřeleno; to, co se jim stalo, je podle mě ještě málo. Jenže, vzato kolem a kolem, policajti, kteří se nedokážou ovládat, nemají v řadách policie co dělat a ty opičárny, jichž se dopustili ti muži venku, učinily z losangeleské policie terč posměchu. To nelze tolerovat. Pár hlav musí padnout. Musíme najít lidi, kteří budou chtít spolupracovat a byli u zrodu toho, jak pověst našeho oddělení utrpěla újmu – přestože za řízení náčelníka Parkera se podařilo tuto pověst významně vylepšit. Máme už jednoho vysoce postaveného policistu, který bude svědčit, a zástupce okresního prokurátora Ellis Loew je rozhodnut nepodat na strážníky LAPD žalobu – i kdyby velká porota přišla s oficiálním obviněním. Takže, budeš svědčit? Za oddělení, ne za obžalobu.“

Bud se podíval do zrcadla – určitě oboustranného – za nímž si poskoci návladního psali poznámky. „Ne, pane, nebudu.“

Parker se podíval na list papíru. „Strážníku, vy jste vyzvedl jednoho muže za krk a pokoušel jste se mu vytlouci mozek z hlavy. To zní velmi zle, a ačkoli jste byl slovně provokován, toto jednání se jeví jako mnohem závažnější než násilí spáchané na vězních. To svědčí proti vám. Je zaznamenáno, že jste cestou z vazební věznice pronesl Je to hrozná hanba‘, což je vám zase k dobru. Takže, uvědomujete si, nakolik by vaše dobrovolné vystoupení v roli svědka zmírnilo nepříjemnosti, které způsobilo vaše… snad smyšlené použití násilí?“

Rychlá myšlenka: Exley je na jejich straně, on mě slyšel, byl zamčenej v komoře. „Pane, já svědčit nebudu.“

Parker zrudl. Smith si vzal slovo: „Hele, promluvme si otevřeně. Já obdivuju tvůj postoj, že nechceš podrazit kolegy ze sboru, a chápu, že hlavním důvodem je loajalita vůči tvým partnerům. Tu obdivuju především a náčelník Parker mi dal svolení, abych ti nabídl obchod. Jestli budeš svědčit ohledně činů Dicka Stenslanda a velká porota proti němu vznese žalobu, Stensland nebude ani po odsouzení poslán do vězení. V té věci máme slovo Ellise Loewa. Stensland bude propuštěn z oddělení bez nároku na penzi, ale jeho penze mu bude vyplácena tajně, a to z peněz fondu pro vdovy a sirotky. Tak co, budeš svědčit?“

Bud se podíval do zrcadla. „Nebudu, pane.“

Thad Green ukázal ke dveřím. „Zítra v 9:00 buďte v místnosti velké poroty, oddělení 43. Připravte se na to, že se tam objevíte a že budete předvolán k výslechu. Jestli odmítnete svědčit, dostanete předvolání k soudu a po celou dobu konání přelíčení budete postaven mimo službu. Zmizte odsud, White.“

Dudley Smith se usmál – jen nepatrně. Bud namířil k zrcadlu vztyčený prostředníček.

11

Na zrcadle byly fleky a šmouhy – obličeje nebyly vidět jasně. Thad Green s nepřístupným výrazem; Parker, to bylo snadné –tvář mu hrála všemi barvami. Dudley Smith – milovník paragrafů s dialektem – příliš vypočítavý člověk. Bud White taky moc jednoduchý, když náčelník zacitoval „To je hrozná hanba“; jako by se mu u hlavy objevila bublina: „Ed Exley je práskač.“ Gesto se vztyčeným prostředníčkem bylo už nadbytečné.

Ed poklepal na reproduktor; ozvalo se zapraskání. V místnosti bylo horko – ale ne tak dusno jako ve vězeňské cele. Přemýšlel o posledních dvou týdnech.

S Parkerem jednal bez okolků, představil všechny tři verze, souhlasil s tím, že bude svědčit jako klíčový svědek oddělení. Parker měl za to, že jeho popis situace je dokonalý, ukázka příkladného důstojníka. Nejméně škodlivou ze tří verzí předal Ellisi Loewovi a vyšetřovateli, který byl oblíbencem okresního návladního, mladému absolventovi právnické fakulty – Bobu Gallaudetovi. Vina se přesunula více než zaslouženě na seržanta Richarda Stenslanda a strážníka Wendella Whitea; méně zaslouženě na tři muže, jejichž penzi už nemohlo nic ohrozit. Náčelníkova odměna pro příkladného svědka: přesun mezi detektivy – obrovský postup. S jedničkou ze zkoušek na poručíka bude za rok chodit po světě jako detektiv poručík E. J. Exley.

Green odešel z místnosti; dovnitř vešli Ellis Loew a Gallaudet. Loew s Parkerem se poradili; Gallaudet otevřel dveře. „Seržant Vincennes, prosím“ – v reproduktoru praskání.

Šmejd Jack: elegán v obleku s bílým proužkem. Žádné okolky – vybral si prostřední židli a podíval se na hodinky. Vzájemný pohled – Šmejd, Ellis Loew. Parker si nováčka prohlížel, snadno odhadnutelný – čiré opovržení. Gallaudet stál u dveří, kouřil.

Loew začal. „Seržante, půjdeme rovnou k věci. Prokázal jste ochotu spolupracovat s Vnitřní správou, což je vám k dobru. Devět svědků však prohlásilo, že vás vidělo, jak jste udeřil Juana Carbijala, a čtyři vězni z oddělení pro podnapilé vás viděli, jak dovnitř nesete bednu s rumem. Víte, vaše pověst vás předešla. I opilci čtou bulvární plátky.“

Dudley Smith si vzal slovo. „Kamaráde, potřebujeme tvou pověst. Máme parádního svědka, který poví velké porotě, že jsi zasadil ránu až poté, cos byl sám napaden, a jelikož je to možná pravda, další svědkové z tebe sejmou vinu. Jenže potřebujeme, abys přiznal, žes dovnitř přinesl alkohol, kterým se chlapi tak zlili. Přiznej se k prohřešku proti vnitřnímu řádu, a odejdeš s nepatrnou důtkou. Pan Loew ti zaručí, že stáhne jakékoli obvinění, pokud by se nějaké objevilo.“

Šmejd mlčel. Ed odhadoval jeho myšlenky: většinu chlastu přinesl Bud White, on se ho bojí prásknout. Parker pronesl: „Na oddělení dojde k rozsáhlým změnám. Když budeš svědčit, dostaneš menší důlku, žádné uvolnění ze služby, žádná degradace. Zaručím ti jen nepatrné klepnutí přes prsty – přibližně roční přesun do mravnostního oddělení.“

Vincennes na Loewa. „Ellisi, můžu v tyhle věci jednat i s tebou? Víš, co pro mě práce v protidrogovým znamená.“

Loew sebou trhl. Parker řekl: „Když odmítneš, připrav se na větší změnu. Zítra předstoupíš před porotu a chceme, abys svědčil proti strážníku Krugmanovi, seržantu Tuckerovi a strážníku Prattovi. Všichni už mají jistou penzi. Náš hlavní svědek bude svědčit jasně, ale ty můžeš říct, že ve věci ostatních lidí nemáš žádné informace. Musíme prostě nasytit žízeň veřejnosti po krvi tím, že prolijeme svou vlastní.“

Dudley Smith: „Myslím, žes ještě nikdy nešlápl vedle. Tak s tím nezačínej teď.“

Šmejd Jack: „Udělám to.“

Všichni se usmívali. Gallaudet pronesl: „Projdu s vámi vaši výpověď, seržante. Oběd v Dining Car na účet pana Loewa.“ Vincennes vstal; Loew ho doprovodil ke dveřím.

Šepot v reproduktoru: „…a řekl jsem Cooleymu, že už se to nebude opakovat.“

„Jasně, šéfe.“ Parker kývl k zrcadlu.

Ed vešel, posadil se rovnou do horkého křesla. „Hele, ty jsi vlastně hlavní hrdina,“ řekl mu Smith.

Parker se usmál. „Ede, nechal jsem tě dívat, protože tvoje vyhodnocení situace bylo velmi vystihující. Nějaké náměty těsně předtím, než budeš svědčit?“

„Pane, pletu se, když se domnívám, že veškeré žaloby, které velká porota vznese, budou během jejich zpracovávání týmem pana Loewa zrušeny nebo pozdrženy?“

Loew se ušklíbl. Zasáhl jeho slabé místo – přesně, jak předpokládal jeho otec. „Mýlím se, pane?“

Loew pronesl otcovsky: „Navštěvoval jste právnickou fakultu, seržante?“

„Ne, pane, nenavštěvoval.“

„Takže vám váš vážený otec poskytl velmi dobrou radu.“ Vyrovnaný hlas. „Ne, pane, neposkytl.“

Smith řekl: „Dejme tomu, že se nemýlíte. Dejme tomu, že jsme upřeli naše úsilí k tomu, co si přejí všichni loajální policisté: žádné veřejné odsouzení kolegů. Pokud je to tak, co navrhujete?“

Odpověď, kterou si nacvičil – doslovně. „Veřejnost bude požadovat víc než jen fiktivní žaloby, zdržovací taktiku a zrušená obvinění. Interní správní řízení, dočasná vyloučení a velké přesuny nebudou stačit. Řekl jste strážníku Whiteovi, že musí padnout několik hlav. Souhlasím, a z důvodu prestiže našeho náčelníka a prestiže celého oddělení si myslím, že potřebujeme zásadní obvinění a rozsudky natvrdo.“

„Příteli, šokuje mě, s jakým nadšením jste to právě pronesl.“ Ed k Parkerovi. „Pane, vy jste převzal oddělení od Horralla a Wortona. Vaše pověst je vynikající a věhlas oddělení výrazně vzrostl. Vy můžete zaručit, že to tak zůstane.“

Loew pronesl: „Vyklopte to, Exley. Co přesně si náš mladý informátor myslí, že bychom měli udělat?“

Ed sledující Parkera. „Stáhnout obvinění mužů, kteří mají jistou penzi. Zveřejnit detaily přesunu a udělit všem mužům důtky a dočasná vyloučení. Obvinit Johnnyho Brownella, říct mu, aby požádal o přelíčení bez poroty a přimět soudce, aby mu uložil podmínečný trest – jeho bratr byl jedním z prvních napadených důstojníků. Pak obvinit, postavit před soud a odsoudit Dicka Stenslanda a Buda Whitea. Zaručit pro ně jistou basu. Odpojit je od oddělení. Stensland je opilec, White skoro zabil člověka a donesl víc pití než Vincennes. Hodit je žralokům. Ochránit sebe, ochránit oddělení.“

Ticho, dlouhé. Smith ho přerušil. „Pánové, podle mě se náš mladý seržant unáhlil, jeho rada je pokrytecká. Stensland má sice své násilnické chvilky, ale Wendell White je kvalitní policista.“

„Pane, White je vraždící pobuda.“

Smith už chtěl něco říct; Parker zvedl ruku. „Myslím, že bychom měli zvážit Edův názor. Zítra je před velkou porotou nešetři, chlapče. Nějak chytře to navlíkni a nešetři je.“

Ed řekl: „Ano, pane.“ Musel se krotit, aby nezačal radostí jásat.

12

Bodová světla, za zády metr: Jack sto sedmdesát tři, Frank Doherty, Dick Stens, John Brownell menší, Wilbert Huff, Bud White k metru osmdesáti. Za zrcadlem přivolaní vězni, vedle nich policisté z úřadu okresního návladního, kteří si zapisovali jména.

Z reproduktoru se ozvalo: „Levý profil,“ šestice mužů se otočila. „Pravý profil,“

„Čelem ke zdi,“

„Čelem k zrcadlu“; „Pohov, pánové“. Ticho, pak: „Čtrnáct identifikací Dohertyho, Stenslanda, Vincennese, Whitea a Brownella, čtyři pro Huffa. Do prdele, ono je to zapnutý!“

Stens se rozesmál. Frank Doherty pronesl: „Vyser si voko, kriple.“ White na sobě nedával nic znát – jako by už se viděl v lochu, jak chrání Stense před negry. Reproduktor: „Seržant Vincennes do místnosti číslo 114, strážník White do kanceláře náčelníka Greena. Ostatní můžete jít.“

114 – místnost pro svědky velké poroty.

Jack šel dolů do čísla 114. Bylo tam plno: poškození z případu Krvavé Vánoce, Ed Exley ve zbrusu novém obleku, u rukávu mu visely volné nitě. Žalobci se ušklíbli; Jack se přitočil k Exleymu. „Ty jsi ten hlavní svědek?“

„Přesně tak.“

„To jsem si moh myslet. Co ti Parker nabídl?“

„Jak, nabídl?“

„Tak, Exley, nabídl. Jakej obchod, odměnu. Myslíš snad, že já svědčím zadarmo?“

Exley si poposunul brýle. „Já jen konám svou povinnost.“

Jack se zasmál. „Ty ses rozhod pro trik, studente. Ty za tohle něco dostaneš, aby ses nemusel stýkat se všema těma poldama, který tě za to, jak práskáš, budou nenávidět až za hrob. A jestli ti Parker nabídl flek u detektivů, dej si bacha. Některý z lidí od nich na tomhle případu pohořej, takže pak budeš dělat s jejich kamarádama.“

Exley se ušklíbl. Jack se zasmál. „Ale uznávám, že to je dobrá odměna.“

„Na odměny jsi odborník ty, ne já.“

„Hodně brzo budeš mít vyšší hodnost než já, takže bych se měl chovat slušně. Věděl jsi, že o tebe jeví zájem nová přítelkyně Ellise Loewa?“

Nějaký úředník zavolal: „Edmund J. Exley do sálu.“

Jack pokynul hlavou. „Běž. A ustřihni si nitě na saku, nebo budeš vypadat jako nějakej dacan.“

Exley šel chodbou – upravoval se a trhal nitě.

Jack zabíjel čas – myslel na Karen. Deset dní po večírku byl jeho život spíš růžový. Musel se omluvit Spadeu Cooleymu; Welton Morrow na něj byl naštvaný kvůli jeho vztahu s Karen – ale vlažnost dohody mezi Joanie a Ellisem Loewem to za něj skoro vyřešila. Střídání hotelů bylo na nervy – Karen žila u rodičů, jeho byt bylo spíš doupě, už nějakou dobu zanedbával platby Scogginsovým, aby měl na placení v Ambassadoru. Karen zbožňovala romantické překážky, jeho bavilo, jak ji to baví. Skvěle. Jenže Sid Hudgens dlouho nezavolal a heroin z L.A. zmizel – v práci žádná radost. Rok na mravnostním se nad ním vznášel jako rozsudek smrti.

Cítil se jako stíhačka těsně před začátkem útoku. Svědkové obžaloby na něj pořád civěli; ten padouch, kterému dal ránu, měl na nose dlahu – asi mu to poradil nějaký židovský právník. Dveře do místnosti s velkou porotou byly otevřené, Jack nakoukl dovnitř.

Šest porotců u stolku naproti místu pro svědky; Ellis Loew chrlil otázky – Ed Exley seděl v boxu.

Nehrál si s brýlemi; nekoktal. Jeho hlas zněl o oktávu níž než obvykle – a zůstával vyrovnaný. Byl hubený, ne typ pro policii, přesto měl autoritu – a cit pro načasování. Loew mu hodil pár skvělých míčů; Exley věděl, že přijdou, ale zatvářil se překvapeně. Ten, kdo ho připravil, odvedl naprosto fantastickou práci.

Jack se zaměřil na detaily, cítil, že Exley míří hodně vysoko, válečný hrdina – žádná měkkotina u cel plných hulvátů. Loew to okomentoval; Exleyho odpovědi zněly rozumně: byl v menšině, ukradli mu klíče, byl zamčený v komoře – a bylo to. Šlo o muže, který věděl, co si může dovolit, znal marnost laciného hrdinství.

Exley se rozjel: házel špínu na Brownella, Huffa a Dohertyho. Z Dicka Stenslanda udělal nejhoršího z nejhorších, bez mrknutí oka prásknul Buda Whitea. Jack se usmál, když mu to došlo: všechno se kloní na naši stranu. Krugman, Pratt, Tucker, zajištěná penze – byli zabezpečeni – aby on mohl svědčit. Stensland a White – se vřítili nezadržitelně do temnoty. Představení jako víno.

Loew požádal o shrnutí. Exley poslechl: tlachy o spravedlnosti. Loew ho omluvil; porotci div neomdleli nadšením. Exley se od-belhal z místnosti – asi si ve spaní přeležel nohu.

Jack na něj počkal venku. „Byl jsi skvělej. Parker by skákal radostí.“

Exley si natáhl nohy. „Myslíš, že si přečte přepisy?“

„Bude je mít do deseti minut a Bud White tě za to pěkně zjebe, jestli mu tím zkazíš zbytek života. Po identifikaci ho zavolali k Thadu Greenovi a dám krk na to, že Green ho postavil mimo službu. Měl by ses modlit, aby se mu to povedlo usmlouvat a aby zůstal na oddělení, protože to je civilista, kterýho bys do svýho případu neměl vpouštět.“

„Tak proto jsi Loewovi neřekl, že většinu chlastu přinesl on?“

Úředník zavolal: „John Vincennes, za pět minut.“

Jack se přinutil k rozhořčenější reakci. „Já chci prásknout tři staříky, který budou příští tejden chytat ryby v Oregonu. Ve srovnání s tebou jsem čistej. A rozumnější.“

„Oba děláme dobrou věc. Jenže ty se za to nenávidíš, a to není moc rozumný.“

Jack zahlédl v chodbě Ellise Loewa s Karen. Loew šel k němu. „Řekl jsem Joan, že dneska jdeš k výslechu, a ona to řekla Karen. Je mi to líto, myslel jsem, že se dá Joan věřit. Jacku, omlouvám se. Řekl jsem Karen, že do sálu nemůže, že bude muset poslouchat přes reproduktor z mojí kanceláře. Jacku, omlouvám se.“

„Ty kluku židovská, ty si ale umíš zajistit přízeň svědka.“

13

Bud držel v ruce sklenku whisky se sodou. Kolem burácela hudba z jukeboxu. Měl nejhorší místo v baru –pohovku vzadu u telefonu. V jizvách z fotbalu mu tepala krev –jakoby povzbuzena jeho vztekem na Exleyho. Žádný odznak, žádná pistole, jedno obvinění za druhým – ta zrzavá čtyřicátnice mu připadala jako to nejlepší, co kdy viděl. Přinesl si k ní svůj drink.

Usmála se na něj. Její barva vlasů asi nebyla pravá – ale měla hezký obličej. Bud se usmál. „To piješ koktejl?“

„Ano, a jmenuju se Angela.“

„Já jsem Bud.“

„Se jménem ‚Bud se ještě nikdo nenarodil.“

„Když tě někdo pojmenuje ‚Wendell‘, tak si přirozeně hledáš přezdívku.“

Angela se zasmála. „Čím se živíš, Bude?“

„Právě teď jsem spíš bez práce.“

„Fakt? A co jsi teda dělal“

PROPUSTILI MÉ ZE SLUŽBY.‘ TY PITOMČE JEDEN, COS ČUMĚL DAROVANÝM U KONI NA ZUBY! „Nemohl jsem souhlasit se šéfem. Angelo, co bys řekla na…“

„Myslíš jako problémy s odbory? Já jsem totiž v odborové organizaci učitelů a můj ex-manžel pracoval jako odborářský důvěrník u Teamsters. Je to snad to, co…“

Bud ucítil na svém rameně ruku. „Hele, můžu si s tebou promluvit?“

Dudley Smith. VNITŘNÍ SPRÁVA MÁ SVOJE ŠPEHY! „Týká se to práce, poručíku?“

„To teda jo. Dej svý nový kamarádce dobrou noc a přijď za mnou k těm stolům vzadu. Řekl jsem barmanovi, ať ztlumí hudbu, aby se dalo mluvit.“

Rychlá melodie náhle ztichla; Smith odkráčel. Na Angelu se začal usmívat nějaký námořník. Bud odešel do zadní části.

Bylo tu útulno: Smith, dvě židle, stolek – desku zakrývaly noviny, uprostřed trochu vzduté. Bud se posadil. „Špehuje mě snad Vnitřní správa?“

„Ano, a ještě další obviněné. Byl to nápad tvého přítele Exleyho. Ten kluk si získal Parkerovu přízeň, takže mu řekl, že ty a Stensland byste možná mohli napáchat nějaké nepřístojnosti. Exley před porotou očernil tebe a ještě další kvalitní muže, kamaráde. Já četl přepisy. Jeho výpověď je obrovskou zradou a ne-ospravedlnitelnou urážkou všech schopných policistů.“

Stens – kvůli mejdanu v base. „Nepíše se v těch novinách, že nás odsoudili?“

„Nepředbíhej, kamaráde. Já jsem využil svého vlivu na náčelníka, abych zrušil tvoje sledování, takže teď sedíš s kamarádem.“

„Poručíku, co chcete?“

Smith řekl: „Tykej mi.“

„Dudley, co chceš?“

Ho, ho, ho – prvotřídní tenor. „Kamaráde, ty mě udivuješ. Obdivuju tvoje odmítnutí vypovídat a tvou loajalitu vůči parťákovi, i když je to hloupost. Obdivuju tě i jako policistu, zejména tvoji náklonnost k násilí v případech, kdy je nezbytná součást téhle práce, a především na mě dělají dojem tvé kroky proti těm, co bijou svoje ženy. Ty je nenávidíš, kamaráde?“

Silná slova – otočil hlavu. „Jo, nenávidím.“

„A podle toho, co vím o tvé minulosti, máš pro to dobrý důvod. Nenávidíš ještě něco tak silně?“

Pěsti zaťaté tak, že ho začaly bolet ruce. „Exleyho. Posranýho Exleyho. Šmejd Jack se mu taky skoro vyrovná. Dick Stens se rozhod pro cirhózu, protože tyhle dva nás podrazili.“

Smith zavrtěl hlavou. „Vincennes ne, kamaráde. Figuroval na oddělení jako tajný kůň, potřebovali jsme ho, aby kanceláři prokurátora dal pár jmen. On ale jmenoval jenom lidi, co mají jistou penzi, vzal na sebe vinu za chlast, co jsi ty přinesl na večírek. Kdepak, kamaráde, Jack si tvou nenávist nezaslouží.“

Bud se naklonil nad stolek. „Dudley, co chceš?“

„Chci, aby ses vyhnul obvinění a vrátil se do služby, a mám nápad, jak to udělat.“

Bud se podíval na noviny. „Jak?“

„Pracuj pro mě.“

„A jak konkrétně?“

„Počkej, nejdřív pár otázek. Hele, uvědomuješ si nutnost snížit zločinnost a udržet ji spolu s černým elementem jižně od Jeffersonovy ulice?“

„Jasně.“

„A myslíš si, že jistá část organizovaného zločinu by měla mít právo na existenci a páchat přijatelné přestupky, které nikomu neškodí?“

„Jasně, vzájemná podpora. Tohle tady bude pořád. Co to má co…“

Smith odtáhl noviny. Na stole ležel odznak a osmatřicítka. Budovi překvapením vstaly vlasy na hlavě. „Já věděl, že máš vliv. Dohodíš to s Greenem?“

„Jo, kamaráde, dohod. S Parkerem. S tou částí jeho duše, kterou Exley ještě neotrávil. Řekl, že jestli velká porota proti tobě nevznese obvinění, nebudeš za svoje odmítnutí vypovídat potrestán. Teď si seber svoje věci, než majitel baru zavolá policii.“

ROZZÁŘIL SE. Bud shrábl svoje zboží. „Nehrozí mi žádný obvinění?“

Ho, ho, ho – posměšné. „Kamaráde, náčelník ví, že mi dal volnou ruku, a já jsem rád, žes nečetl Four Star Herald.“ Bud řekl: „A jak?“

„Ještě ne, kamaráde.“

„A co Dick?“

„Je mimo, kamaráde. A neprotestuj, protože s tím nejde nic dělat. Byl obviněn, bude odsouzen a poletí. Je to obětní beránek, na Parkerův rozkaz. A k tomuhle rozhodnutí ho přiměl Exley. Závažná obvinění a rozsudek natvrdo.“

Nesnesitelné horko – Bud si povolil kravatu, zavřel oči.

„Hele, já zajistím Dickovi solidní zacházení v base. Znám tamní zástupkyni, která to zařídí, a až vyleze ven, povolím mu konfrontaci s Exleyem.“

Bud otevřel oči; Smith měl před sebou rozložené noviny. Titulek: „Policisté obviněni z vánočního skandálu.“ Pod ním zakroužkovaný sloupec: seržant Richard Stensland je obviněn ze čtyř přestupků, tři dlouholetí policisté propuštěni, Lentz, Brownell a Huff dostali po dvou přestupcích. Podtrženo: „Strážníkovi Wendellu Whiteovi, 33 let, nebyla sdělena žádná skutečná obvinění, ačkoli několik zdrojů z úřadu okresního návladního uvedlo, že mu hrozil trest za napadení. Zástupce velké poroty řekl, že čtyři oběti policejního násilí změnily svou původní výpověď, podle níž se měl strážník White pokusit o uškrcení Juana Carbijala, 19 let. Odvolaná obvinění byla v přímém rozporu se svědectvím seržanta Edmunda J. Exleyho, který pod přísahou vypověděl, že se White pokusil přivodit Carbijalovi vážná zranění. Svědectví seržanta Exleyho se jeví jako pravdivé, jelikož na jeho základě bylo vzneseno několik obvinění proti sedmi dalším důstojníkům; ačkoli porotci zpochybnili důvěryhodnost odvolání výpovědí, rozhodli se, že postačují k tomu, aby kancelář okresního návladního nevznesla proti strážníku Whiteovi žádná obvinění. Zástupce návladního Ellis Loew reportérům řekl: ‚Došlo k něčemu podezřelému, ale nevím, o co šlo. Čtyři stažené výpovědi musejí převážit výpověď jediného svědka, dokonce svědka tak výtečného, jako je seržant Exley, vyznamenaný válečný hrdina.‘“

Slova, slova, slova. Bud řekl: „Proč? Proč bys to pro mě dělal? A jak?“.

Smith zmačkal noviny. „Hele, potřebuju tě na novou práci, ke které mi Parker dal zelenou. Jedná se o potlačování zločinnosti ve spolupráci s oddělením vražd. Bude se to jmenovat Sledovací jednotka, to je nic neříkající název pro službu, kterou zvládne jenom pár lidí, ale ty ses pro ni narodil. Je to náročná práce, kde se bude střílet, naším úkolem bude klást jen velmi málo otázek. Sleduješ mě?“

„Jako ohař.“

„Až Parker ohlásí personální změny, přesunou tě z ústředí. Budeš pro mě pracovat?“

„Byl bych blázen, kdybych řek ne. Proč, Dudley?“

„Co proč, kamaráde?“

„Musel ses bavit s Ellisem Loewem, abys mě z toho dostal, přitom všichni ve sboru vědí, že spolu nevycházíte zrovna nejlíp! Proč?“

„Protože se mi líbí tvůj styl, kamaráde. Stačí ti to jako odpověď?“

„Asi bude muset. A teď mě zajímá část jak‘?“

„Jak co, hele?“

„Jaks překecal Mexikány, aby to stáhli?“

Smith položil na stůl boxera: byl otlučený a zakrvácený.

Kalendář

1952

ÚRYVEK: L.A. Mirror-News, 19. března:

SKANDÁL S POLICEJNÍM NÁSILÍM: POLICISTÉ SI DĚLAJÍ POŘÁDEK, NEŽ TI NEJHORŠÍ PŘEDSTOUPÍ PŘED TRIBUNÁL

Náčelník LAPD William H. Parker slíbil, že zjedná spravedlnost – „padni, komu padni“ – ve sporné aféře policejního násilí a občanských žalob, která je známá pod označením „Skandál Krvavých Vánoc“.

Sedm policejních důstojníků bylo obviněno z ublížení na těle v návaznosti na jejich kroky při akci v ústřední věznici vloni o Vánocích. Jedná se o tyto policisty:

Seržant Ward Tucker, ublížení na těle druhého stupně.

Strážník Michael Krugman, ublížení na těle druhého stupně a bití.

Strážník Henry Pratt, ublížení na těle druhého stupně. SeržanřElmer Lentz, ublížení na těle prvního stupně a bití. Seržant Wilbert Huff, ublížení na těle prvního stupně a bití. Strážník John Brownell, ublížení na těle prvního stupně a hrubé napadení.

Seržant Richard Stensland, ublížení na těle prvního stupně, hrubé napadení, bití prvního stupně a zmrzačení.

Parker odmítl dále komentovat obvinění, jimž dotyční policisté čelí, i množství občanských žalob, které proti jednotlivým policistům a losangeleské policii podaly jejich oběti: Dinardo Sanchez, Juan Carbijal, Dennis Rice, Ezekiel Garcia, Clinton Rice a Reyes Chasco. Ohlásil, že níže jmenovaní policisté budou obviněni interní porotou, a pokud nebudou odsouzeni, budou přísně potrestáni v rámci svého oddělení.

Seržant Walter Crumley, seržant Walter Dukeshearer, seržant Francis Doherty, strážník Charles Heinz, strážník Joseph Hernandez, seržant Willis Tristano, strážník Frederick Turentine, poručík James Frieling, strážník Wendell White, strážník John Heineke a seržant John Vincennes.

Parker ukončil tiskovou konferenci pochvalou seržanta Edmunda J. Exleyho z ústřední divize, který vypovídal před velkou porotou. „Čin Eda Exleyho vyžadoval velkou odvahu,“ řekl náčelník. „Tento muž má můj velký obdiv.“

ÚRYVEK: L.A. Examiner, 11. dubna:

PĚT OBVINĚNÝCH Z „KRVAVÝCH VÁNOC“ ZPROŠTĚNO OBŽALOBY; PARKER ZVEŘEJNIL VÝSLEDKY VNITŘNÍCH ŠETŘENÍ

Kancelář okresního návladního dnes zveřejnila zprávu, že pět obžalovaných z loňského případu „Krvavé Vánoce“, v němž šlo o policejní brutalitu, nebude postaveno před soud. Obvinění vznesená proti strážníkovi Michaelu Krugmanovi, strážníkovi Henrymu Prattovi a seržantovi Wardu Tuckerovi, kteří byli přinuceni podat výpověď z losangeleského policejního oddělení v důsledku svých obvinění, byla stažena na základě změněných výpovědí. Zástupce návladního Ellis Loew, který byl pověřen jejich vyšetřováním, to vysvětluje takto: „Mnoho dalších svědků, vězňů, kteří se vloni o Vánocích nacházeli v ústřední věznici, se nepodařilo kontaktovat.“

Tohoto případu se týká i prohlášení náčelníka LAPD Williama H. Parkera ohledně výsledků „rozsáhlých personálních změn“. Následující obvinění a neobvinění policejní důstojníci byli shledáni vinnými z různých interních přestupků týkajících se jejich chování vloni na Štědrý den.

Seržant Walter Crumley, šestiměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do divize Hollenbeck.

Seržant Walter Dukeshearer, šestiměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do divize Newton Street.¨

Seržant Francis Doherty, čtyřměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do divize Wilshire.

Strážník Charles Heinz, šestiměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen k jednotce Southside.

Strážník Joseph Hernandez, čtyřměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do divize 77th Street.

Seržant Wilbert Huff, devítiměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do divize Wilshire.

Seržant Willis Tristano, tříměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do divize Newton Street.

Strážník Frederick Turentine, tříměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do divize East Valley.

Poručík James Frieling, šestiměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do kanceláře výukové akademie LAPD.

Strážník John Heineke, čtyřměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do divize Venice.

Seržant Elmer Lentz, devítiměsíční propuštění ze služby bez nároku na mzdu, převelen do divize Hollywood.

Strážník Wendell White, bez propuštění, převelen do Sledovací jednotky při oddělení vražd.

Seržant John Vincennes, bez propuštění, převelen do mravnostního oddělení.

ÚRYVEK: L.A. Times, 3. května:

OBVINĚNÝ Z POLICEJNÍHO SKANDÁLU DOSTAL PODMÍNĚNÝ TREST

Strážník John Brownell, 38 let, první losangeleský policista zapletený do skandálu „Krvavé Vánoce“, který byl postaven před soud, dnes uznal svou vinu a požádal soudce Arthura J. Fitzhugha-, aby ho odsoudil za ublížení na těle prvního stupně a vážné napadení, z něhož ho vinila i obžaloba.

Brownell je starší bratr hlídkového policisty Franka D. Brownella, jednoho ze dvojice policistů napadených během potyčky v baru vloni o Vánocích. Soudce Fitzhugh po zvážení skutečností, že strážník Brownell byl pod psychickým tlakem kvůli zranění, jež utrpěl jeho bratr, a že byl propuštěn z losangeleské policie bez nároku na důchod, přečetl hlášení okresního návladního, jeho úřad doporučil podmínečné odsouzení. Pak udělil Brownellovi roční trest s podmínečným odkladem a přikázal mu, aby se hlásil u okresního sociálního kurátora, Randalla Milteera.

ÚRYVEK: L.A. Examiner, 29. května:

STENSLAND ODSOUZEN – VĚZENÍ PRO POLICISTU Z L.A.

… porota složená z osmi mužů a čtyř žen shledala Stenslanda vinným ve čtyřech bodech: ublížení na těle prvního stupně, hrubé napadení, bití prvního stupně a zmrzačení. Tato obvinění jsou zapříčiněna tím, že tento bývalý policejní detektiv ublížil vězňům z ústřední věznice při loňském skandálu „Krvavé Vánoce“. V otevřené výpovědi popsal seržant E. J. Exley z losangeleské policie Stenslandovo „běsnění proti neozbrojeným mužům“. Stenslandův obhájce, Jacob Kellerman, napadl Exleyho důvěryhodnost tím, že uvedl, že Exley byl po velkou část večera zamčen v komoře. Porotci se nakonec přiklonili na stranu seržanta Exleyho a Kellerman, který ocitoval podmínečný rozsudek nad dalším obviněným, Johnem Brownellem, požádal soudce Arthura Fitzhugha o shovívavé posouzení činů jeho klienta. Soudce mu nevyhověl. Stenslanda, který už byl propuštěn z LAPD, odsoudil na rok v okresním vězení a svěřil ho do rukou šerifových zástupců, kteří ho dopraví do vězení Wayside. Když byl Stensland odváděn pryč, vykřikoval obscénní urážky na adresu seržanta Exleyho, jehož reakce není známa.

HLAVNÍ ČLÁNEK: Cavakade Weekend Magazíne, L.A. Mirror, 3. července:

JIŽ DVĚ GENERACE EXLEYŮ VE SLUŽBÁCH JIHU

První, co vás na Prestonu Exleym a jeho synovi Edmundovi zarazí, je fakt, že nemluví jako policisté, ačkoli Preston sloužil u losangeleské policie čtrnáct let a Ed nastoupil tamtéž již roku 1943, nedlouho předtím, než odešel do války, kde si vysloužil kříž Za vynikající služby v oblasti Pacifiku. Ještě než předkové Exleyových přišli do Států, mohli se pochlubit mnoha generacemi detektivů ve Scotland Yardu. Práci u policie má tedy tenhle klan v krvi, což však platí ještě více o touze po postupu.

První: Preston Exley získal titul inženýra na USC, po nocích studoval, zatímco ve dne se věnoval nebezpečné práci městského policisty.

Druhý: Zesnulý Thomas Exley, Prestonův starší syn, získal nejlepší studijní průměr v dějinách akademie LAPD a plaketa na jeho počest dosud visí ve správní budově akademie. Thomas však nedlouho po absolutoriu zahynul při výkonu služby. A třetí: druhého nejlepšího průměru dosáhl Ed Exley, absolvent s vyznamenáním – v devatenácti letech! – v roce 1941. Důkazy napříč generacemi: Exleyovci nehovoří jako policisté, protože to nejsou obyčejní policajti.

Oba muži se v nedávné době objevili ve zprávách. Preston, 58 let, se spojil se světově proslulým animátorem, filmařem, uvaděčem televizní show Raymondem Dieterlingem a spolu chtějí vybudovat Dream-a-Dreamland, monumentální zábavní park, jehož základní kámen byl položen před půl rokem a jehož otevření se plánuje na konec dubna příštího roku. Exley senior se po odchodu z LAPD v roce 1936 začal věnovat stavařině a s sebou si vzal svého hlavního pomocníka, poručíka Arthura De Spaina. Preston Exley hovořil s dopisovatelem Mirroru Dickem St. Germainem ve svém honosném sídle v Hancock Park.

„Já měl titul a Art se vyznal ve stavebních materiálech,“ říká. „Dali jsme svoje úspory dohromady a půjčili si ještě něco od nezávislých investorů, kteří ocenili naši zarputilost. Založili jsme firmu Exley Construction a stavěli levné domy, pak lepší domy, potom kancelářské budovy a pak dálnici Arroyo Seco. Vedlo se nám lépe, než jsem si kdy myslel. A teď Dream-a-Dreamland, což bude představovat sny milionů lidí uskutečněné na dvou stech akrech. Pochybuju, že to ještě někdy něco překoná.“

Exley se usmál. „Ray Dieterling je vizionář,“ řekl. „Dream-a-Dreamland dá lidem možnost žít ve všech světech, které vytvořil pomocí filmů a animace. Ideálním příkladem je hora, již on nazývá Paulův svět. Paul Dieterling, Rayův syn, tragicky zemřel pod lavinou v polovině třicátých let. Teď tady bude hora, která bude sloužit jako jednoznačné svědectví o tom chlapci, hora, která přinese lidem radost, přičemž jistý podíl ze zisku půjde na dětskou charitu. To těžko něco překoná.“ Ale pokusí se o to?

Exley se znovu usmál. „Příští týden mám jednání s okresní radou inspektorů a státní legislativou,“ řekl. „Půjde o náklady na rychlou dopravu v Jižní Kalifornii a nejlepší způsob, jak protnout jih dálnicí. Já o tu práci opravdu stojím a jsem připraven předložit okresu zajímavou nabídku.“

A pak?

Exley se usmál a vzdychl. „A pak tu jsou ti známí z řad politiků, kteří mě neustále trápí,“ řekl. „Mají pocit, že bych byl skvělý starosta, guvernér, senátor a bůhvíco ještě, ačkoli jim neustále opakuju, že Fletcher Bowron, Dick Nixon a Earl Warren jsou mými přáteli.“

Je tedy rozhodnut do politiky nevstoupit? „Předem nezavrhuji nic,“ řekl Preston Exley. „Stavění jakýchkoli hranic je proti mému přesvědčení.“

A jak zjistili naši zpravodajové, jeho syn Edmund, nyní seržant detektiv v hollywoodské divizi LAPD, zastává stejný názor. Nedávno se objevil ve zprávách, když vypovídal v procesu ohledně skandálu „Krvavé Vánoce“; Ed Exley před sebou vidí jasnou budoucnost – ačkoli plánuje, že svou kariéru zasvětí práci u policie. Během rozhovoru s naším zpravodajem na rodinné chatě u Lake Arrowhead Exley junior řekl: „Jde mi jen o to, abych byl schopným detektivem, který dostává náročné případy. Můj otec dostal případ Lorena Athertona…“ šlo o případ dětských vražd z roku 1934, kdy zemřelo šest dětí, mezi nimi dětská hvězda Wee Willie Wennerholm „…a rád bych byl v postavení, abych mohl řešit takto závažné případy. Je důležité být v pravou chvíli na pravém místě, navíc cítím potřebu napravovat věci a nastolovat pořádek v chaotických situacích, což je podle mě dobrá hnací síla detektiva.“

Exley byl jednoznačně v pravou chvíli na pravém místě na podzim roku 1943, kdy jako jediný z celé čety přežil ostrý útok nepřátel, zcela sám zlikvidoval tři zákopy plné vojáků japonské pěchoty. Byl v pravou chvíli na pravém místě, když odvážně vypovídal proti kolegům policistům v případě skandálu týkajícího se policejní brutality. Exley o těchto dvou případech říká: „To je minulost a já se právě teď soustřeďuji na budoucnost. Při práci s hollywoodskými detektivy získávám cenné zkušenosti a můj otec, Art De Spain a já každý večer zkoušíme fiktivní výslechy, abych vylepšil svou obratnost při této činnosti. Můj otec se zaměřil na celý svět, ale já chci jen maximum toho, co mi může nabídnout tohle policejní oddělení.“

Preston Exley a Ed Exley přežili, zatímco Thomas a Marguerite Exleyová (rozená Tibbettsová), matka a manželka, která zemřela před šesti lety na rakovinu, nikoli. Jak vnímají ztrátu v osobním životě?

Preston odpovídá: „Proboha, silně, každý den. Oba jsou nenahraditelní.“

Ed byl v této otázce hloubavější. „Thomas byl Thomas,“ řekl. „Bylo mi sedmnáct, když zemřel, myslím, že jsem ho ani nestihl pořádně poznat. S mou matkou to bylo jiné. Tu jsem znal, byla vlídná, statečná a silná, měla v sobě něco smutného. Chybí mi, a mám pocit, že žena, s níž se jednou ožením, jí asi bude podobná, snad jen o něco veselejší.“

Dvě generace, jejichž portrét jsme přinesli tento týden – dva muži, kteří jsou dosud na cestě a nepřestávají sloužit jihu.

TITULEK: L.A. Times: 9. července

LOEW OZNÁMIL SVOU KANDIDATURU NA NÁVLADNÍHO

TITULEK: Společenská kronika: L.A. Herald-Express, 12. září:

OKÁZALÁ SVATBA LOEWA S MORROWOVOU PŘITÁHLA HOLLYWOOD A MNOŽSTVÍ PRÁVNÍKŮ

ÚRYVEK: L.A. Times, 7. listopadu:

McPHERSON A LOEW V ČELE ÚŘADU OKRESNÍHO NÁVLADNÍHO: UTKAJÍ SE V JARNÍCH VOLBÁCH

William McPherson, který se ve funkci losangeleského okresního návladního pokouší o čtvrté období, se příští rok v březnu utká ve volbách se stoupajícím zástupcem Ellisem Loewem. Oba kolegové mají v předvolebních průzkumech před ostatními šesti kandidáty značný náskok.

McPherson, 56 let, by obdržel 38 procent hlasů; Loew, 41 let, 36 procent. Jejich dalším rivalem je Donald Chapman, bývalý zmocněnec pro městské parky, se 14 procenty. Zbývajících pět kandidátů, jimž se nepřipisuje velká naděje na úspěch, získalo dohromady 12 procent hlasů.

McPherson na ohlášené tiskové konferenci předpověděl náročnou kampaň a zdůraznil, že jeho prvotním úkolem je služba veřejnosti a pak teprve politická kandidatura. Loew ve svém domě tyto názory zopakoval, předpověděl své březnové vítězství a poděkoval voličům všeobecně a kolegům z právnické a policejní praxe zvlášť za jejich podporu.

1953

Výroční hlášení o způsobilosti LAPD

Označeno jako Přísně tajné, datum 3/1/53, sepsal por. Dudley Smith, kopie zaslány osobnímu oddělení a oddělení Vnitřní správy:

2/1/53

VÝROČNÍ HLÁŠENÍ O ZPŮSOBILOSTI DNY SLUŽEB: 4/4/52 – 31/12/52 VĚC: White, Wendell A., odznak 916 HODNOST: Strážník (detektiv) (Stát. zaměstnanec 4. třídy) Divize: Detektivní oddělení (Sledovací jednotka při oddělení vražd

VELÍCÍ DŮSTOJNÍK: por. Dudley L. Smith, odznak 410.

Pánové:

Toto hlášení slouží jednak jako zpráva o způsobilosti strážníka Whitea, jednak jako aktualizace prvních devíti měsíců existence sledovací jednotky. Ze šestnácti mužů, kteří v ní pracují, považuji Whitea za nejlepšího policistu. Vždy byl a je pozorný, pečlivý a odsloužil mnohahodinové služby bez výhrad. Má skvělou docházku a často absolvoval dvoutýdenní turnusy s osmnácti hodinovými směnami denně. White byl do sledovacího převelen po loňských vánočních nepříjemnostech a zástupce náčelníka Green, když citoval čtyři stížnosti na přílišnou krutost, jež proti němu byly vzneseny, měl k Whiteovu převelení určité výhrady (např. že Whiteovy sklony k násilí a potenciálně násilná povaha jeho nového zařazení by se mohly projevit jako katastrofická kombinace). To se neprokázalo a já bez váhání dávám strážníku Whiteovi ve všech kategoriích způsobilosti čistou známku „1“. Mnohokrát prokázal značnou odvahu. Rád bych zmínil několik případů Whiteových činů mimo rámec jeho povinností.

1. 8/5/52. Při přepadení obchodu s lihovinami strážník White (mimochodem sužován zraněními z dob svého aktivního působení ve fotbalovém mužstvu) asi kilometr pronásledoval prchajícího ozbrojeného pachatele. Ten na strážníka Whitea opakovaně vystřelil, palba však nebyla opětována, protože strážník White se obával, že by mohl zasáhnout nevinné kolemjdoucí. Pachatel zajal jednu ženu jako rukojmí a držel jí zbraň u hlavy, což ochromilo snahy dalších policistů, kteří se ke strážníku Whiteovi přidali. White pak prošel postranní ulicí, zatímco se jeho kolegové snažili pachatele uklidnit. Pachatel odmítl ženu propustit a White na něj vystřelil a zneškodnil ho. Žena neutrpěla žádná zranění.

2. Opakované případy. Jedním z hlavních úkolů sledovací jednotky je vyhledávání vězňů s podmínečně prominutým zbytkem trestu po jejich návratu do Los Angeles a snaha rozmlouvat jim, aby na území našeho města páchali trestné činy. Tato práce vyžaduje značné fyzické úsilí a strážník White se skutečně postaral o případné zastrašení mnoha zločinců, kteří se od té doby neprojevují. Velkou část osobního volna strávil tím, že sledoval propuštěné se zvláště násilnými činy, a je zodpovědný za zatčení Johna „Buldoka“ Casseseho, dvakrát odsouzeného za znásilnění a ozbrojenou loupež. 20/7/52 White při sledování Casseseho v koktejlovém baru zaslechl, jak se snaží přimět nezletilou dívku k prostituci. Cassese se pokusil bránit zatčení a strážník White ho musel zkrotit fyzickými prostředky. White pak se dvěma dalšími příslušníky sledovací jednotky (seržantem Michaelem Breuningem a strážníkem R. j. Carlislem) Casseseho důkladně vyslechli ohledně jeho aktivit po propuštění. Cassese se přiznal ke znásilnění a vraždám tří žen (viz Protokol o zatčení, oddělení vražd, 168-A, datum 22/7/52). Cassese byl obviněn, odsouzen a popraven v San Quentinu.

3. 18/10/52. Strážník White zahlédl propuštěného Percyho Haskinse během jeho sledování ve zločinném spolčení s Robertem Mackeym a Karlem Carterem Goffem. Všichni tří muži měli obsáhlé záznamy o ozbrojených vloupáních a White cítil, že se schyluje k vážnému přestupku a snažil se toto své podezření podložit. Sledoval Haskinse, Mackcyho a Goffa k obchodu na ulici S. Bercedo 1683. Trojice mužů obchod přepadla a White se je pokusil zatknout uvnitř. Muži odmítli odhodit zbraně. White vystřelil a zabil Goffa a vážně poranil Mackeyho. Haskins se vzdal. Mackey na následky zranění později zemřel a Haskins se přiznal k ozbrojenému vloupání; jelikož se stejných prohřešků dopustil už v minulosti, byl odsouzen na doživotí.

Strážník White se zařadil na špičku a prokázal velkou zdatnost při úsilí změnit první rok působnosti sledovací jednotky v jednoznačný úspěch. Počínaje 15/3/53 se vrátím ke svým povinnostem na oddělení vražd a byl bych rád, kdyby strážník White nastoupil do mé jednotky jako detektiv. Podle mého názoru má předpoklady stát se skvělým případovým důstojníkem.

S pozdravem,

Dudky L. Smith, odznak 410, Poručík, Divize oddělení vražd

Výroční hlášení o způsobilosti LAPD

Označeno jako Přísně tajné, datum 6/1/53, sepsal kpt. Russell Miliard, kopie zaslány osobnímu oddělení a oddělení Vnitřní správy.

6/1/53

VÝROČNÍ HLÁŠENÍ O ZPŮSOBILOSTI

DNY SLUŽEB: 13/4/52 – 31/12/52

VĚC: Vincennes, John, odznak 2302

HODNOST: Seržant detektiv (Stát. zaměstnanec 5. třídy)

Divize: Detektivní oddělení (Mravnostní oddělení) VELÍCÍ DŮSTOJNÍK: kpt. Russell A. Miliard, odznak 5009

Pánové:

Seržantu Vincennesovi uděluji celkovou známku „4+“ a připojuji pár poznámek.

A. jelikož Vincennes nepije, je skvělý při operacích spojených s alkoholem.

B. Vincennes překračuje své pravomoci v případě narkotik, trvá na zatčení pokaždé, když dojde k nalezení drog na místě zločinu náležejícího do jeho působnosti.

C. Mé obavy, že bude zanedbávat své povinnosti zde a nabídne pomoc svému instruktorovi z detektivního oddělení, por. Dudleymu Smithovi, se nenaplnily. To je Vincennesovi k dobru.

D. Vincennes neutrpěl tím, že svědčil v případě vánočních napadení, nijak výrazně, protože přišel o své milované zařazení v oddělení narkotik a protože nikdo z důstojníků, o nichž vypovídal, nešel do vězení.

E. Vincennes na mě pravidelně naléhá, abych ho vrátil do narkotik. Já jeho žádosti nevyhovím, dokud v tomto oddělení neuzavře větší případ – jedná se totiž o zdejší dlouholetou podmínku pro převelení. Vincennes přiměl zástupce prokurátora Ellise Loewa, aby na mě vyvinul tlak, abych ho převelel, a já jsem odmítl. Budu odmítat i nadále, i kdyby byl Loew zvolen okresním návladním.

F. Objevily se zprávy, že Vincennes prozrazuje interní informace bulvárnímu plátku Hush-Hush. Varoval jsem ho: neprozrazujte ani slovo, jinak vám zatopím.

G. Závěrem bych dodal, že Vincennes se projevil jen jako podprůměrný příslušník mravnostního oddělení, jeho docházka je dobrá, hlášení píše kvalitní (a možná je přibarvuje). Plnění jeho povinností nebrání jeho vystupování v televizním pořadu, což je jen dobře. Naše oddělení za několik málo měsíců nejspíš rozkryje případ s pornografií a Vincennes bude mít šatící prokázat své nadšení (a splnit tak požadavek pro převelení). Opakuji, celková známka „4+“.

S pozdravem,

Russell A. Miliard, odznak 5009 Velící důstojník, Mravnostní oddělení

Výroční hlášení o způsobilosti LAPD

Označeno jako Přísně tajné, datum 11/1/53, sepsal por. Arnold Reddin, velitel detektivního oddělení Hollywood, kopie zaslány osobnímu oddělení a oddělení Vnitřní správy:

11/1/53

VÝROČNÍ HLÁŠENÍ O ZPŮSOBILOSTI

DNY SLUŽEB: 1/3/52-31/12/52

VĚC: Exley, Edmund J., odznak 1104

HODNOST: Detektiv seržant (Stát. zaměstnanec 5. třídy)

Divize: Detektivní oddělení (Hollywoodská stanice)

VELÍCÍ DŮSTOJNÍK: por. Arnold D. Reddin, odznak 556

Pánové: Seržant Exley:

Tento muž má evidentní nadání pro práci detektiva, je pečlivý, inteligentní, asi mu vůbec nezáleží na osobním životě, takže tráví v práci spousty hodin, je mu teprve třicet let a za devět měsíců ve funkci detektiva už zaznamenal úctyhodný počet zatčených, poměr odsouzených v jeho případech dosahuje 95 procent (většinou menších majetkových trestných činů), jeho hlášení jsou přesná a pečlivě zpracovaná.

Exleyho způsobilost k týmové práci je slabší, o samotě rapidně roste, takže ho nechávám vést výslechy samotného. Je to nenapodobitelný vyšetřovatel, do paměti se mi zapsalo několik skvělých doznání (bez použití fyzického násilí). Vzato kolem a kolem, mé celkové hodnocení způsobilosti seržanta Exleyho je poctivá „1“.

jeho kolegové ho ovšem do jednoho nenávidí, což je důsledek jeho působení jako svědka při vánočním rozruchu, nenávist k jeho osobě pramení i z toho, že odměnou mu byla pozice detektiva. (Zdá se, že je všeobecně známo, že Exley se dostal k detektivům právě za poskytnutí informací.) Poněvadž Exley při práci s podezřelými nerad používá násilí, většina mužů ho má za zbabělce.

Exley absolvoval zkoušky na poručíka s velmi dobrým prospěchem a možná se mu otevírá další postup. Myslím, že je příliš mladý a nezkušený, aby mohl být detektivem poručíkem, a že takový postup vyvolá značnou nevoli. Myslím, že by byl všeobecně neoblíbeným nadřízeným. S pozdravem,

Por. Arnold D. Reddin, odznak 556

ÚRYVEK: L.A. Daily News, 9. února:

OFICIÁLNÍ ZPRÁVA: STAVEBNÍ KRÁL EXLEY PROPOJÍ JIH SUPERDÁLNICEMI

Silniční komise tří okresů dnes oznámila, že Preston Exley, bývalý kamelot ze San Franciska a policista z Los Angeles, bude tím, kdo postaví dálniční síť, která propojí Hollywood s centrem L.A., centrum se San Pedrem, Pomonu se San Bernardinem a Jižní záliv s údolím San Fernando.

„Detaily budou zveřejněny v dohledné době,“ sdělil Exley telefonicky našemu listu. „Zítra mám tiskovou konferenci, jíž se kromě mě zúčastní i zástupci státní legislativy a komise složená ze zástupců tří okresů.“

Vydání z února 1953, časopis Hush-Hush:

OKRESNÍ NÁVLÁDNÍ Z L.A. ODPOČÍVÁ PO KAMPANI –S KAKAOVOU KRÁSKOU!!!

Sidney Hudgens

Billu McPhersonovi, okresnímu návladnímu pro město Los Angeles, se líbí vysoké a dlouhonohé, veselé a prsaté – a tmavovlasé a snědé. Od Sugar Hillu v Harlemu po tmavé oblasti L.A. je tento 57 let ženatý muž, otec tří dospívajících dcer, znám jako sladký tatíček, který si rád zahýří z tajného fondu – na temných vášnivých místech, kde se pijí long drinky, nevtíravé hraje jazz, vysoko se vznáší kouř marihuany a za tklivých tónů saxofonu se odehrává černobílá romance.

Chápete to, fandové jazzu? McPherson, který je zapojen do předvolební kampaně, obhajuje svou pozici proti prvotřídnímu postrachu zločinců, Ellisi Loewovi, a potřebuje si odpočinout. Chodí do bazénu v usedlém Jonathan Clubu? Ne. Vezme tedy rodinu k Mikeu Lymanovi nebo do Pacific Dining? Kdepak. Tak kam tedy chodí? Do tančírny Darktown Strutter.

Jižně od Jeffersonovy to fakt žije, pánové. Je to tady úplně jiný svět. Učešte si vlasy, sežeňte si purpurové sako a vyrazte se podívat na tu temnou nespoutanost. Prokurátor Bill McPherson to dělá – každý čtvrtek večer.

Ale povězme si fakta. Marion McPhersonová, dlouholetá Billyho panička si myslí, že její Vilík tráví čtvrteční večery v Olympijském auditoriu, kde sleduje mexické boxery lehké váhy, jak do sebe mydlí hlava nehlava. To se ale mýlí – Billy totiž ve čtvrtek vyhledává lásku, nikoli mrzačení.

Fakt číslo jedna – Bill McPherson je pravidelný host v Minnie Roberťs Casbah – nejelegantnějším barevném hampejzu na jihu L.A. Třeba je to hřích – ale my jsme slyšeli, že se mu hodně líbí koupel v mléce, okořeněná dvěma velmi urostlými krasavicemi z Konga. Fakt číslo dvě – McPherson byl spatřen, jak naslouchá Charliemu „Ptákovi“ Parkerovi (notorickému feťákovi) v herně Tommyho Tuckera v sedmém nebi díky kvalitnímu punči, který v herně servírují. Tu noc měl schůzku s jistou Lynette Brownovou, osmnáct let, snědou křehulkou, která má na kontě dvě zatčení za držení marihuany. Lynette sdělila dopisovateli Hush-Hush: „Bill má rád černý. Říká: ‚Kdo jednou zkusil, nechce jinak.‘ Poslouchá jazz a rozjezd má pomalej. Fakt je ženatej? Fakt je to návladní?“

To si piš, srdíčko. Ale jak dlouho ještě? Do konání voleb zbývá ještě hodně pátků, a zdalipak se Bídnému Jazzmanovi Billymu podaří udržet svoje černé choutky na uzdě?

Nezapomeň, drahý čtenáři, tady ses to dozvěděl poprvé –mimo zápis, neoficiálně a velmi, velmi Hush-Hush.

ÚRYVEK: L.A.Herald-Express, 1. března

POLICISTA ODSOUZENÝ ZA KRVAVÉ VÁNOCE BRZY OPUSTÍ VĚZENÍ

Druhého dubna opustí Richard Alex Stensland vězení ‚vyjde jako svobodný muž. Byl odsouzen vloni na základě obvinění vznesených po skandálu Krvavé Vánoce. Vyjde ven jako bývalý policista s nejistou budoucností.

Stenslandův bývalý partner, strážník Wendell White odpověděl Heraldu na pár otázek. Řekl: „Byla to hlavně smůla, ten……

případ Krvavé Vánoce. Já tam byl a tím vyhozeným jsem mohl být klidně já. Jenže to padlo na Dicka. Udělal ze mě dobrého policajta. Moc mu toho dlužím a hrozně mě…… to, co se mu stalo.

Jsem pořád Dickův přítel a jsem si jistý, že na oddělení má pořád spoustu přátel.“

I v řadách veřejnosti, jak se zdá. Stensland sdělil reportérovi Heraldu, že po propuštění z vězení půjde pracovat pro Abrahama Teitlebauma, majitele Abeovy restaurace, lahůdkářství na západě Los Angeles. Na dotaz, zda chová nějakou zášť vůči lidem, kteří ho dostali do vězení, Stensland odpověděl: „Jen proti jednomu. Ale dávám si moc velký pozor na zákony, abych s tím něco udělal.“

L.A. Daily News, 6. března:

SKANDÁLNÍ ODHALENÍ ZPŮSOBUJÍ ZVRATY V BOJI O KŘESLO NÁVLADNÍHO

Cílová páska byla na dohled: úřadující prokurátor William McPherson proti zástupci návladního Ellisi Loewovi, vítěz bude zastávat funkci vrchního voleného bojovníka proti zločinu na Jihu po další čtyři roky. Oba muži ve své kampani zmínili tato hesla: jak co nejlépe využít městský rozpočet pro oblast kriminality, jak co nejúčinněji potírat zločin. Oba muži podle očekávání tvrdili, že právě oni budou nejdůraznější. Losangeleské policejní a právní orgány měly pocit, že McPherson je v boji proti zločinu příliš slabý a všeobecně příliš liberální a rozhodly se podpořit Loewa. Odborové organizace podpořily současného prokurátora. McPherson se rozhodl na svých zvyklostech nic neměnit a vystupoval v roli sympatického člověka, zatímco Loew se snažil o výraz mladého buřiče, který ale nenašel odezvu: výsledkem bylo teatrální vystupování člověka příliš prahnoucího po hlasech. Dokud se v únorovém vydání časopisu Hush-Hush neobjevil osudný článek, šlo o kampaň gentlemanů.

Většina lidí bere Hush-Hush a jiné bulvární tiskoviny s rezervou, jenže teď je před volbami. Jeden článek tvrdil, že šestadvacet let šťastně ženatý prokurátor McPherson dováděl s mladými ženami tmavé pleti. Prokurátor na článek nereagoval, ačkoli jej doprovázely fotografie McPhersona s černoškou pořízené v nočním klubu na jihu Los Angeles. Paní McPhersonová na článek zareagovala – podala žádost o rozvod. Ellis Loew ve své kampani článek nikterak nezmínil a McPherson začal v předvolebních průzkumech ztrácet. Tři dny před volbami pak šerifovi zástupci vpadli do motelu Lilac View na Sunset Strip na základě zpráv „anonymního informátora“, který telefonicky ohlásil nezákonné dostaveníčko v pokoji číslo 9. Uvnitř byl objeven prokurátor McPherson s mladou prostitutkou tmavé pleti ve věku 14 let. Ochránci spravedlnosti zadrželi McPhersona kvůli podezření z pohlavního zneužití a vyslechli nezletilou Marvell Wilkinsovou, která už byla dvakrát zatčena za prostituci.

Sdělila jim, že McPherson ji vyzvedl na South Western Avenue, nabídl jí dvacet dolarů za hodinu a odvezl ji do Lilac View. McPherson se rozhodl pro ztrátu paměti: vybavil si, že při večeři se spolupracovníky v restauraci Pacific Dining Car vypil „několik martini“ a pak seděl v autě. Co bylo dál, si nepamatuje. Zbytek je minulostí: reportéři a fotografové přišli do motelu Lilac View krátce po šerifových lidech, McPherson se objevil na první stránce a Ellis Loew byl ve čtvrtek s převahou zvolen návladním.

Tato věc má však háček. Bulvární plátky by neměly diktovat výsledky politických kampaní, ačkoli my v Daily News (přiznáváme, že stojíme na McPhersonově straně) bychom nikdy nezpochybnili jejich právo otisknout sebevětší hnus, jestliže se pro to rozhodnou. Pokusili jsme se spojit s Marvell Wilkinsovou, ale dívka jako by po propuštění z vazby zmizela z povrchu zemského. Aniž bychom chtěli na někoho ukazovat prstem, žádáme nově zvoleného okresního návladního Loewa, aby zahájil vyšetřování této záležitosti, když pro nic jiného, tak pro to, aby nenastoupil do nové kanceláře se stíny podezření nad hlavou.

DRUHÁ ČÁST

Masakr v Nite Owl

14

Celou místnost měl jen pro sebe. Dole oslava odchodu do důchodu – nepozvali ho. Musel přečíst týdenní hlášení o zločinnosti, shrnout ho, vyvěsit na nástěnku – nikdo jiný to nikdy nedělal, věděli, že on sám to udělá nejlíp. V novinách se to hemžilo reklamami na otevření parku Dream-a-Dreamland – ostatní poldové na něj v jednom kuse pištěli jako Moochie Mouse, až se mu z toho chtělo zvracet. Spade Cooley bavil společnost; perverzní Dvojka Perkins se procházel po chodbách. Půlnoc a ospalost nikde – Ed četl a psal.

9/4/53: transvestita vyloupil čtyři obchody na Hollywood Boulevard, judistickými chvaty zranil dva prodavače. 10/4/53: v restauraci Grauman Chinese dva běloši ubodali uvaděče – když je požádal, aby uhasili cigarety. Podezřelí jsou dosud na útěku; poručík Reddin mu řekl, že nemá dostatek zkušeností, aby zvládl vraždu – tu práci nedostal. 11/4/53: kupa protokolů – několikrát za posledních čtrnáct dní bylo ohlášeno, že čtveřice černých mladíků střílí z pušek v okolí Griffithova parku. Žádné doklady, řídili vždy nachový vůz Mercury coupé. 11/4-13/4/53: pět vyloupení za bílého dne, soukromé domy severně od Boulevardu, ukradené šperky. Nikdo zatím nebyl určen; Ed si napsal poznámku: dostat tu práci, předvést se, než mu někdo vyfoukne body. Dneska je čtrnáctého – třeba bude mít štěstí.

Ed dospěl ke konci. Ta prázdná místnost mu dělala dobře. Nikdo, kdo by ho nenáviděl, velká plocha zaplněná stoly a skříňkami na spisy. Na zdech oficiální formuláře – když jste zatkli podezřelého a přinutili ho k přiznání, vyplňovali jste jen prázdné kolonky. Přiznání nemusejí nic znamenat, jen připuštění, že k zločinu došlo. Když jste ale zmáčkli podezřelého správným způsobem – uznávali ho a příslušným způsobem ho ničili – pak vám vyklopil všechno – včetně detailů – a z toho se pak stala skutečnost, jíž jste podpořili svůj případ, a díky ní jste pak zlomili dalšího podezřelého. Art De Spain a jeho otec ho naučili, jak takový prazvláštní bod najít. Měli u sebe haldy stenografických zápisů: zneužívání dětí, loupeže, snůška pobudů, co se k tomu přiznali. Art je bil – ale spíš to využíval jako hrozbu, než že by přešel k činům. Preston Exley zasadil ránu jen zřídkakdy – zastával názor, že pak vlastně policista prohrál a vznikl chaos. Četli neúplné odpovědi a chtěli po něm, aby odhadoval otázky. Poskytli mu seznam běžných zločinných zkušeností – čímž měli vybudit jeho představivost. Ukázali mu, že lidé mají určité slabosti, které jsou přijatelné, protože jiní je tolerují, a potom takové, které působí velkou hanbu, a ty je potřeba skrýt před každým s výjimkou skvělého zpovědníka. Vybrousili jeho cit zaměřit se na nejzranitelnější místo protivníka. Došlo to tak daleko, že se občas nedokázal podívat sám na sebe do zrcadla.

Jejich sezení se protahovala – dva vdovci, nezadaný mladý muž. Art byl posedlý mnohonásobnými vraždami – opakovaně jeho otce nutil, aby rozebíral případ Lorena Athertona: hrůzné vzpomínky, výpovědi svědků. Preston přicházel s psychologickými teoriemi, ale s nelibostí – chtěl, aby jeho největší případ zůstal zapečetěný v jeho vzpomínkách. Došlo k rozboru Artových starých případů – a on pak sklízel úsilí tří schopných mozků: přímá přiznání, 95 procent usvědčených. Ale až dosud nemohl svou schopnost prokázat – natož uspokojit.

Ed šel na parkoviště, začínal se o něj pokoušet spánek. „Kvak, kvak,“ zaslechl za sebou – něčí ruce ho otočily.

Muž v dětské masce – Kačer Danny. Úder zleva doprava mu smetl brýle. Rána do ledvin ho složila. Po kopancích do žeber se stočil do klubíčka.

Ed se svíjel, dostal pár kopanců do obličeje. Zahlédl blesk fotoaparátu, dva muži odešli: jeden kvákal, druhý se smál. Lehká hádanka: hýkání Dicka Stenslanda, kulhání Buda Whitea. Ed plival krev a přísahal, že se jim pomstí.

15

Russ Miliard se obrátil na čtvrté oddělení mravnostního. Téma – pornografie.

„Obrázky na blití, pánové. V poslední době se objevilo pár výtisků na několika místech činu, na sobě nezávislých: šlo o narkotika, sázky a prostituce. Takové věci se obvykle vyrábějí v Mexiku, takže to není naše věc. Obvykle jde o vedlejší produkt organizovaného zločinu, protože velcí mafiáni mají peníze na jejich výrobu a konexe na distribuci. Jenže Jack Dragna je deportován, Mickey Cohen sedí ve vězení a kromě toho je přílišný puritán, a Mo Jahelka jde ke dnu sám od sebe. Pánské obrázky nejsou ve stylu Jacka Whalena – je to sázkař, co se snaží dostat pod kontrolu nějaké kasino ve Vegas. To, co se tady objevilo, je na losangeleské tiskárny příliš kvalitní: mravnostní z Newton Street na ně uhodilo, jsou čistí, na výrobu takhle kvalitních časopisů nejsou zařízeni. Jenže pozadí těch obrázků ukazuje na to, že vznikly v L.A. Z některých oken je vidět něco, co připomíná Hollywood Hills, a nábytek v mnoha z vyfocených bytů připomíná typické laciné byty v Los Angeles. Takže naším úkolem je vystopovat to svinstvo až ke zdroji a zatknout toho, kdo to vyrábí, kdo pózuje a kdo to roznáší.“

Jack zabručel: Honička na původce prasáren z roku 1953. Ostatní muži vypadali, že už se nemůžou dočkat, až se těch obrázků zmocní, možná aby potěšili manželky. Miliard rozsvítil Digitalis. „Hoši z Newton Street vyslechli všechny z těch paralelních případů, ale nikdo se k držení toho svinstva nepřiznal. Nikdo z tiskáren neví, kde to bylo vyrobeno. Ty časopisy si prohlídli detektivové a naše mravnostní oddělení, ty modely nepoznal nikdo. Takže se, pánové, podívejte sami.“

Henderson a Kifka už měli natažené ruce; Stathis div neslintal. Miliard jim časopis podal. „Vincennesi, chtěl byste snad být někde jinde?“

„Jo, kapitáne. V protidrogovým.“

„Ach tak? A ještě někde jinde?“

„Třeba pracovat s dvojkou na štětkách.“

„Dotáhněte nějaký velký případ, seržante. S radostí vás odsud propustím.“

Údivné, obdivné výkřiky, smích, výsměch; tři muži nechápavě vrtěli hlavou. Jack vzal časopis.

Sedm exemplářů, vysoce kvalitní křídový papír, černé desky. V každém šestnáct stránek: barevné i černobílé fotky. Dva výtisky roztržené; názorné obrázky: muži se ženami, muži s muži, dívky s dívkami. Uprostřed plakáty: heterosexuálové, teplouši, lesby s robertky. Za okny znak Hollywoodu; šoustání na rozkládacích pohovkách, laciné čalounění: štukované stěny a na stolku ohřívač jídla, jaký měl každý svobodný muž v L.A. Na časopis s nahotinkami nic extra – ale modely nebyli ošuntělí ochlastové, šlo o dobře rostlé pohledné mladé lidi – nahé, v převlecích: alžbětinský kostým, japonská kimona. Jack přiložil roztržené půlky časopisu k sobě a ejhle: Bobby Inge – prostitut, kterého dostal za jointa – jak kouří chlapa v korzetu.

„Někdo povědomý, Vincennesi?“ zeptal se Miliard.

Fígl. „Ne, kapitáne. Ale kde jste našel tohle roztržený kouření?“

„V popelnici za činžovním domem v Beverly Hills. Našla je správcová, stařena jménem Loretta Downeyová a zavolala na policii v Beverly. Oni zavolali nám.“

„Máte adresu toho domu?“

Miliard se podíval na formulář. „9849 Charleville. Proč?“

„Napadlo mě, že bych si to půjčil. V Beverly Hills mám dobrý konexe.“

„No, říká se ti , Šmejď. Tak dobře, vydej se do Beverly Hills. Hendersone, ty s Kifkou se pokuste najít ty lidi z protokolů a zjistěte znovu, kde to sebrali. Kopie vám dám hned. Řekněte jim, že když budou mluvit, nehrozí jim žádné další obvinění. Stathisi, ty to vezmi v půjčovnách kostýmů a zkus porovnat jejich nabídku, pak zjisti, kdo si objednal ty kostýmy, co mají na sobě ti… účinkující. Zkusíme to nejdřív takhle – když se to budeme snažit zjistit porovnáváním fotek, ztratíme tím týden. Můžete jít, pánové. Do práce, Vincennesi. A nenech se svést – tohle je mravnostní, ne protidrogové.“

Jack odešel: Záznamová a identifikační divize, spis Bobbyho lngeho, jeho trik vyprchal: Beverly Hills, sejde se s tím starým otrapou, zjistí, co se dá vypátrat, a pak si vymyslí stopu, která ho zavede k tomu, co už věděl. Bobby Inge se dopustil přestupku, aby roznesl obscénní materiál, což mu zajistí trest. Bobby práskne své spoluúčinkující a hochy, co ty fotky dělali – a požadavek uzavření velkého případu před přesunem má v kapse.

Venku bylo větrno, chladno; Jack jel na západ po Olympic boulevardu. Nechal zapnuté rádio. Ve zprávách se mluvilo o Ellisi Loewovi: zkrácení rozpočtu kanceláře státního návladního. Ellis něco povídal; Jack otočil knoflíkem – rozpravy o názorech Billa McPhersona. Zachytil veselou muzikálovou písničku, ale i tak na něj pořád myslel.

Napadl ho Hush-Hush: McPherson měl rád barevné děvky, Sid Hudgens zase rád psal o lidech, co spí s černoškami. Ellis Loew o tom věděl, schvaloval to, bral to jako další laskavost do foroty. McPhersonova žena zažádala o rozvod; Loew byl spokojen – získal náskok ve volbách. Dudley Smith se s tím nespokojil – a narafičil to ještě jinak.

Dobrý tip:

Dot Rothsteinová znala barevnou holku, která šlapala u vězení pro mladistvé: Dot se s tou holkou vždycky dohodla, když seděla. Dot ten nepatrný trik připravila; Dudley a jeho hlavní nohsled Mike Breuning se usídlili v pokoji v Lilac View Motel: v nejprofláknutější šukárně na Sunset Stripu, okresní pozemek, kde by okresní návladní byl jen dalším z řady lidí, které tu někdo načapal s kalhotama na půl žerdi. McPherson byl na večírku v Dining Car; Dudley řekl Marvell Wilkinsové – čtrnáct let, tmavá, okouzlující –ať počká venku. Breuning zavolal šerifa z West Hollywood a tisk; Velký V hodil McPhersonovi do poslední sklenky martini chloral-hydráty. Pan návladní odešel z restaurace krokem nejistým, jeho cadillac dostal asi po kilometru a půl smyk, zastavil u Wilshire a Alvarada a vy tuhl. Breuning za ním už kroužil s návnadou: Marvell ve večerní róbě. Sedl si za volant McPhersonova vozu, dotlačil Billa s dívkou na smluvené místo – a zbytek byl politickou historií.

Ellis Loew o tom nevěděl – měl pocit, že měl jen kliku. Dot poslala Marvell do Tijuany, uhradila všechny výdaje – šlo to z rozpočtu ženského vězení. McPherson přišel o ženu i o práci; obvinění ze znásilnění bylo staženo – Marvell nemohl nikdo najít. Velkému V však něco došlo…

A sice: jedna pitomá laskavost. Důvod: Dot Rothsteinová na ambulanci v říjnu 47 – věděla to, Dudley možná taky. Jestli to věděli, museli to zahrát tak, aby se to nedozvěděl zbytek světa –a Karen.

Už skoro rok byl jejím hrdinou; nějak se to zadařilo. Přestal posílat Scogginsovým dětem peníze, uzavřel svůj dluh na čtyřiceti tisících – potřeboval peníze, aby mohl chodit s Karen, když byl s ní, získával od schůzky v Malibu jistý odstup. Joan Morrowová-Loewová byla pořád kousavá; Welton a stará paní ho se skřípáním zubů přijali – a Karen ho milovala tak silně, že to skoro bolelo. Žralo ho, že pracoval na mravnostním – ta práce ho nudila, kdykoli se k něčemu dostal, čichal hlavně fet. Sid Hudgens mu už tolik nevolal – už nepracoval v protidrogovém. Po aférce s McPhersonem měl radost – nevěděl, jestli se mu podaří zařídit ještě jedno odhalení.

Karen pustila do éteru vlastní lži – pomáhaly jí v tom, že její řeči o hrdinovi působily přesvědčivě. Peněžní fond, tatínek zaplatil byteček na pláži, vysokou. Jako amatér: bylo mu třicet osm, jí třiadvacet, časem jí to dojde. Chtěla si ho vzít; bránil se; mít Ellise za švagra by znamenalo doživotní funkci poskoka. Věděl, proč jeho role hrdiny zabírá: Karen byla tím publikem, které vždycky chtěl ohromit. Věděl, co snese a co už je moc. Její láska upravila jeho chování tak, že mu stačilo, aby se choval přirozeně – a nepouštěl určitá tajemství na veřejnost.

Doprava houstla; Jack odbočil na sever na Doheny, na západ po Charleville. 9849 – dvoupodlažní dům – stál jeden blok od Wilshire. Jack zaparkoval a zkontroloval jmenovky.

Šest schránek: Loretta Downeyová, pět dalších jmen – třikrát manželský pár, jednou muž, jednou žena. Jack si je zapsal, odešel k Wilshire a našel telefonní automat. Zavolal do archivu a na policejní informační linku dopravní policie; dvakrát musel počkat. O obyvatelích domu žádné záznamy; jedno slibné hlášení o voze: Christine Bergeronová, schránka s označením „slečna“, čtyři pokuty za neopatrné řízení, žádné odebrání průkazu. Jack si od úřednice vyžádal další údaje: ženě bylo sedmatřicet, jako zaměstnání udávala práci herečky/servírky v drive-inu, v červenci 52 pracovala ve Stanově Drive-inu v Hollywoodu.

Nápad: servírky nebydlí v Beverly Hills; Christine Bergeronová možná poskytovala i jiné služby, aby si přivydělala. Jack se vrátil k číslu 9849 a zaklepal na dveře s nápisem: Správce.

Otevřela mu starší dáma. „Copak, mladíku?“

Jack jí ukázal odznak. „Policie L.A., paní. Jde o ty knížky, co jste našla.“

Žena šilhala zpoza silných skel brýlí. „Můj zesnulý manžel by si dokázal zjednat pořádek sám, pan Harold Downey nestrpěl žádné nechutnosti.“

„Vy jste ty časopisy našla sama, paní Downeyová?“

„Ne, mladíku, moje uklízečka. Ona je roztrhala a vyhodila do koše, kde jsem je našla já. S Eulou jsem si o tom promluvila, když jsem zavolala policii Beverly Hills.“

„Kde Eula ty časopisy našla?“

„No… víte… já nevím, jestli bych měla…“

Překvapivý tah. „Povězte mi něco o Christine Bergeronové.“

Ani nezaváhala. „Ta ženská! Ta a ten její kluk! Neznám nikoho horšího!“

„Je to problematická nájemnice, paní?“

„V kteroukoli denní dobu si sem tahá chlapy! Na chodbě jezdí na kolečkovejch bruslích v těch svejch číšnickejch úborech! Její syn je budižkničemu, vůbec nechodí do školy! Je mu sedmnáct, chodí za školu a pořád sedí v hospodě!“

Jack zvedl fotografii Bobbyho Ingeho; žena si ji zvedla k brýlím. „Ano, to je jeden z Darylovejch kamarádíčků, viděla jsem ho tady asi desetkrát. Kdo je to?“

„Paní, našla Eula ty oplzlé časopisy v bytě Bergeronových?“

„No…“

„Paní, je Christine Bergeronová se synem doma?“

„Ne, před pár hodinama jsem je slyšela odcházet. Mám aspoň dobrý uši, když už mi oči nesloužej.“

„Paní, když mě pustíte do jejich bytu a já tam najdu další podobné materiály, možná si vysloužíte odměnu.“

„No…“

„Máte klíče, paní?“

„Samozřejmě že mám klíče, jsem tady domovnicí. Dobře, nechám vás tam porozhlídnout, když mi slíbíte, že nic nerozbijete a že z tý odměny nebudu muset platit daně.“ Jack si od ní vzal fotku. „Jak je libo, paní.“ Stará žena vyšla po schodech k pokojům ve druhém patře. Jack šel za ní; odemkla třetí dveře. „Pět minut, mladíku. A dejte pozor na nábytek – tenhle dům patří mýmu švagrovi.“

Jack vešel dovnitř. Uklizený obývák, poškrábaná podlaha –nejspíš od kolečkových bruslí. Kvalitní, ale ošuntělý, neudržovaný nábytek. Holé stěny, žádná televize, na konci stolku dvě zarámované fotografie – reklamní styl.

Jack si je prohlédl; stará paní Downeyová se nevzdalovala. Dvojice mosazných rámečků – dva pohlední lidé.

Mezka žena – světlé vlasy upravené do pážecího účesu, z očí jí čišela laciná svůdnost. Hezký hoch, který vypadal přesně jako ona – výrazně plavý, velké hloupé oči. „Tohle je Christine a její syn?“

„Ano, je to pěkný páreček, to se jim musí nechat. Mladíku, jak vysoká je ta odměna, jak jste říkal?“

Jack ji ignoroval a vešel do ložnice: zásuvky, do skříně, pod matraci. Žádné fotky, žádný fet, nic podezřelého – nic, jenom pyžama.

„Mladíku, vašich pět minut vypršelo. A chci psanou záruku, že mi dáte tu odměnu.“

Jack se otočil s úsměvem na rtech. „Pošlu vám ji. A potřebuju ještě tak minutu, abych se podíval do jejich adresáře.“

„Kdepak, kdepak! Můžou se každou chvíli vrátit! Chci, abyste okamžitě odešel!“

„Aspoň minutu, paní.“

„Ne, ne, ne! Ihned odejděte!“

Jack zamířil ke dveřím. Stařena řekla: „Připomínáte mi policistu z toho televizního programu, co je tak populární.“

„Všechno, co umí, jsem ho taky naučil já.“

Jack cítil, že se chystá rychlovka.

Bobby Inge práskne distributora těch fotek, spadne do spárů státu, jemu a Darylu Bergeronovi přišijí nějaký mravnostní přestupek: kluk byl nezletilý, Bobby byl slavný kriminálník s rejstříkem plným homosexuálních kuplířských prohřešků. Pořádně to narafičit: přiznání, zadržení podezřelých, spousta papírování pro Miliarda. Skvělý Velký V zlikviduje obrovský kruh špíny a jako hrdina odletí zpět do protidrogového.

Nahoru do Hollywoodu kolem Stanova Drive-inu – Christine Bergeronová obratně rozvážející objednávky na bruslích. Vyzývavá, provokativní – stylem trošku připomínající prostitutku, takovou, která by neodmítla pózování s penisem v ústech.

Jack zaparkoval a pročetl si rejstřík Bobbyho Ingeho. Dva parádní zatykače: jízda na černo a nedostavení se k výslechu. Poslední známá adresa 1424 North Hamel, Západní Hollywood –srdce Levandulové rokle. Trojice barů – Leo’s Hideaway, Rytíř ve zbroji, B.J.’s Rumpus Room – všechno na Santa Monica Boulevardu. Jack zamířil k Hamel Drive, pouta měl venku a otevřená. Pár bungalovů kousek od Stripu: v pravomoci okresu, na

schránce napsáno „Inge – byt 6“. Jack našel dveře, zaklepal, nic.

„Bobby, no tak, zlato,“ fistulí – pořád nic. Zamčené dveře, stažené

rolety – v celém domě hrobové ticho. Jack se vrátil k autu a odjel

na jih.

Oblast plná barů: Ingeho oblíbená místa na rozloze dvou bloků. Leo’s Hideaway otevíral až ve čtyři, Rytíř ve zbroji prázdný. Barman zkoušel improvizovat – „Bobby kdo?“ – jako by fakticky neměl zdání. Jack zamířil do B.J.’s Rumpus Room

Uvnitř vycpaná koženka – stěny, strop a boxy přiléhající k malému pódiu. U baru teplouši; barman okamžitě poznal poldu. Jack zamířil k němu, ukázal mu fotky.

Barman je zvedl. „Tohle je ňákej Bobby. Chodí sem hodně

často.“

„Jak často?“

„No, tak párkrát do tejdne.“

„Odpoledne nebo večer?“

„Obojí.“

„Kdy tady byl naposled?“

„Včera. Bylo to vlastně touhle dobou. Chcete…“

„Chci si sednout do jednoho z těch boxů a počkat na něj. Jestli dorazí, mlčte o mně. Rozumíte?“

„Jo. Ale koukněte se sám, vždyť už jste vyhnal všechny, co tancovali.“

„Odepište si to z daní.“

Barman se ušklíbl; Jack se usadil v boxu nedaleko pódia. Dobrý výhled: vchod, zadní dveře, bar. Seděl v přítmí. Díval se. Rituály namlouvání teploušů:

Letmý pohled, setkání, odchod. Zrcadlo nad barem: hošové si mohli prohlížet jeden druhého, setkat se pohledem a zamotat si hlavu. Dvě hodiny, půl balíčku cigaret v háji – Bobby Inge nikde.

Zakručelo mu v žaludku; v krku mu vyschlo; lahve nad barem se na něj smály. Protivná nuda: ve 4:00 zamíří do Leo’s Hideaway.

3:53 – Bobby Inge vstoupil.

Sedl si na stoličku; barman mu nalil. Jack se zvedl.

Barman ho zahlédl: pichlavý pohled, roztřesené ruce. Inge se otočil. Jack řekl: „Policie. Ruce nad hlavu.“

Inge na něho chrstl svůj drink. Jack ucítil skotskou; pálila ho v očích. Zamrkal, zavrávoral a oslepen padl na podlahu. Snažil se tu chuť vykašlat, vstal, rozmazaným pohledem se rozhlížel – Bobby Inge byl pryč.

Vyběhl ven. Na chodníku Bobby nebyl, nějaké auto pištělo po asfaltu. Jeho vlastní auto parkovalo dva bloky odsud.

Z toho alkoholu byl jako šílený.

Jack přešel ulici k benzínce. Šel na záchod a zahodil bundu do koše. Umyl si obličej, potřel si košili mýdlem, zkusil vyzvracet chuť whisky – nepovedlo se. V umyvadle byla mýdlová voda –sklonil se, napil se jí, zvracel.

Zlepšilo se to: srdce mu přestalo bušit, nohy se nepodlamovaly. Vzal si pouzdro na pistoli, zabalil ho do papírových ručníků, vrátil se k autu. Prošel kolem telefonu – a instinktivně zavolal.

Sid Hudgens to zvedl. „Hush-Hush, mimo zápis a velmi potichoučku.“

„Side, tady Vincennes.“

„Jackie, ty ses vrátil do protidrogovýho? To potřebuju.“

„Ne. Jdu za něčím v mravnostním.“

„Je to dobrý? Nějaká slavná osobnost?“

„Nevím, jestli je to dobrý, ale jestli to takový je, tak ti to dám.“

„Vypadáš nějak zadejchaně, Jackie. Právěs došukal?“

Jack zakašlal – mýdlové bubliny. „Side, dělám na nahatejch časopisech. S fotkama. Šukačka, ale ti lidi nevypadaj jako feťáci a maj na sobě drahý kostýmy. Je to kvalitně odvedený, myslel jsem si, že bys o tom možná moh něco zaslechnout.“

„Ne. Kdepak, nevím nic.“

Moc rychle, žádný pokus o vtip. „A co takhle prostitut jménem Bobby Inge nebo jistá Christine Bergeronová? Roznáší v drive-inu, možná to prodává tam.“

„Slyším o nich prvně, Jackie.“

„Hergot. Side, a co takhle distributoři tohohle svinstva všeobecně. Co o nich víš?“

„Jacku, tuším, že to jsou tajný svinstva, o kterejch nic nevím. A co se týče tajemství, Jacku, tak ty má každej. Včetně tebe. Jacku, promluvíme si pozdějc. Zavolej, až budeš mít nějakou práci.“

Spojení ztichlo.

KAŽDEJ MÁ TAJEMSTVÍ – VČETNĚ TEBE. Sid nemluvil jako obvykle, jeho poslední věta zněla jako varování.

JE MOŽNÝ, ŽE O TOM VÍ?

Jack projel kolem Stanova Drive-inu, třásl se, okýnka měl stažená, aby vyvětral zápach mýdla. Christine Bergeronová nebyla nikde vidět. Zpět do 9849 Charleville, ťuk, ťuk na její dveře – žádná odpověď, škvíra mezi zámkem a futrem. Strčil do nich; dveře se otevřely.

Na podlaze v obýváku hromada oblečení. Rámeček s fotkou zmizel.

Sel do ložnice, opatrně, pistoli nechal v autě. Prázdné skříňky a šuplíky. Svlečená postel. Pak do koupelny. Ve sprše spousta zubní pasty a mydlin. V umyvadle střepy ze skleněných poliček.

Útěk – a hodně rychlý.

Zpátky do Západního Hollywoodu – fofrem. Dveře od bytu Bobbyho Ingeho otevřel bez potíží; Jack vstoupil s namířenou zbraní.

Vyklizený byt číslo dvě – lepší provedení.

Prázdný obývák, pustá koupelna, v ložnici otevřené prázdné šuplíky. V lednici jedny olejovky. Odpadkový koš v kuchyni prázdný, v něm čerstvý papírový pytel.

Jack znovu prošel bytem: obývák, ložnice, koupelna, kuchyně – zpřeházené poličky, smotané koberce, rozbitý záchod. Najednou se zastavil: plné popelnice stály po obou stranách silnice…

Tam nebo už nikde.

Asi hodina dvacet od setkání s Ingem: ten smrad určitě nešel hned k sobě. Nejspíš projížděl po ulici, váhal, bál se zaparkovat svoje auto před domem. Myslel si, že ten povyk byl kvůli jeho dřívějším proviněním nebo jeho fotce v časopise; věděl, že mu hoří půda pod nohama a nesmí být přistižen kvůli pornografii. Nechtěl riskovat, že by to našli v jeho autě – bylo by to příliš nebezpečné. Kanál nebo koš těsně vedle popelnic, možná by Velký Jack Šmejd poznal další modely.

Jack vyběhl na chodník, hrabal se v popelnicích – hloučky dětí se mu posmívaly. Jedna, dvě, tři, čtyři, pět – na roh ještě dvě. Poslední byla bez víka; ven vykukoval lesklý papír.

Jack zamířil přímo k ní.

Hned navrchu tři oplzlé časopisy. Jack je vzal, odběhl k autu, prolistoval je – děti na něj koukaly přes přední sklo. Stejné hollywoodské pozadí, Bobby Inge s chlapci a děvčaty, šukající neznámé krásky. V půlce třetího časopisu byly ty fotky nějaké zmatené.

Orgie, díra vedle díry, deset lidí propletených na dece na podlaze. Údy bez těl: zarudlé vějíře rukou, nohou. Jack zamrkal, bolely ho oči, ta červená byl inkoust, fotky byly upravené – rány na údech byly falešné, inkoustová krev tekla v slabých potůčcích.

Jack se snažil někoho poznat; obscénní dokonalost ho rušila: nahá těla, z nichž tekla inkoustová krev, nepoznal žádné tváře, až na poslední stránce: Christine Bergeronová šoustající se svým synem vestoje na bruslích na porýpané dřevěné podlaze.

16

Fotografie v jeho schránce: seržant Ed Exley zakrvácený a vystrašený. Na zadní straně nic, bylo by to zbytečné: Stensland s Whitem měli negativ, tedy i jistotu, že se je nikdy nepokusí podrazit.

6:00, Ed zůstal osamocen v kanceláři. Stehy na bradě ho svědily. Kvůli rozbitým zubům nemohl jíst. Od události uběhlo kolem třiceti hodin – ruce se mu ale pořád ještě třásly.

Odveta.

Otci o tom neřekl; nemohl riskovat ostudu, že by zašel za Parkerem nebo na Vnitřní správu. Pomstít se na Budu Whiteovi bude těžké: je to chráněnec Dudleyho Smithe, Smith mu právě zařídil místo na vraždách a chystal se z něj udělat svou pravou ruku. Stensland byl zranitelnější: v podmínce, pracoval pro Abea Teitlebauma, bývalého šaška Mickeyho Cohena. Opilec, který žadoní, aby ho vzali zpátky.

Odveta – už se to rozjelo.

Dva šerifovi muži koupení a zaplacení: přírůstek do fondu jeho matky. Dvoučlenná hlídka Dicka Stense, dva muži si počkají na jeho sebemenší provinění během podmínky.

Odveta.

Ed se pustil do papírování. V žaludku mu kručelo: žádné jídlo, volné kalhoty mu k zemi táhlo pouzdro pistole. Hlas z vysílačky: hlasitý, zoufalý.

„Naléhavé volání! Kavárna Nite Owl na jedna-osm-dva-čtyři Cherokee! Několikanásobná vražda! Pošlete hlídky! Kód tři!“

Ed zakopl, jak rychle vstal. Kolem žádní jiní detektivové – bylo to jeho.

Hlídkové vozy na Hollywood a Cherokee; uniformovaní muži rozmisťující zátarasy. Nikdo v civilu na dohled – možná u toho bude jako první.

Ed zastavil, vypnul sirénu. Běžel k němu policista. „Kupa lidi po smrti, mezi nima asi i ženský. Našel jsem je já, zastavil jsem se na kafe a na dveřích jsem uviděl divnej nápis: ‚Pro nemoc zavřeno‘. Nite Owl nezavírá nikdy. Uvnitř byla tma a já věděl, že je to nějaký divný. Exley, tohle není nic pro vás, to musí udělat někdo z ústředí, takže…“

Ed ho odstrčil a zamířil ke dveřím. Byly otevřené, na nich cedule: „Pro nemoc zavřeno“. Ed vstoupil dovnitř a pečlivě se rozhlížel.

Dlouhý obdélníkový interiér. Vpravo řada stolků, u každého čtyři židle. Na stěnách tapety, vzorek: mrkající sova sedící na dopravní značce. Kostičkované linoleum; vlevo pult – asi deset stoliček. Za ním pracovní deska, vzadu kuchyně, proti ní skladiště: pánve a obracečky na hácích, pult na odkládání talířů. Vpředu vlevo: pokladna.

Otevřená, prázdná – na podlaze vedle ní mince.

Tři stolky rozhozené: rozsypané jídlo, obrácené talíře; na podlaze stojánky na ubrousky, rozbité talíře. Stopy svědčící o tažení vedoucí dozadu do kuchyně; u jedné ze stoliček dámský střevíc.

Ed odešel do kuchyně. Zpola připravené jídlo, rozbité talíře, pánve na podlaze. Zazděný sejf nad kuchyňskou deskou – otevřený, kolem poházené mince. Dlouhé táhlé stopy křížem krážem po kuchyni navazující na ostatní stopy, u dveří špižírny šmouhy od podpatků.

Dveře pootevřené, šňůra vytažená ze zástrčky – žádný chladný vzduch jako konzervační prostředek. Ed otevřel.

Těla – na podlaze krví zalité dlaždice. Na stěnách mozek, krev a stopy po výstřelech. V odpadním žlábku půl metru krve. Po hladině pluly desítky prázdných nábojnic.

MLADÍ ČERNOŠI V NACHOVÉM KUPÉ MERCURY Z ROKU 48-50 NĚKOLIKRÁT ZA MINULÝCH ČTRNÁCT DNÍ STŘÍLELI V OKOLÍ GRIFFITHOVA PARKU.

Ed si zakryl ústa a snažil se spočítat oběti.

Žádné povědomé tváře. Možná pět lidí zemřelo kvůli pokladně, trezoru a tomu, co měli u sebe… „Zasraná práce.“

Urostlý muž – pobledlý, skoro zelený. Ed řekl: „Kolik mužů je

venku?“

„To… to nevím. Spousta.“

„Nenechte se tím vyvýst z míry, hlavně ať už je někdo začne balit. Musíme taky zjistit, jestli tady někdo neviděl určitej typ auta.“

„P… pane, venku je někdo z detektivů a prej s váma chce mluvit.“

Ed vyšel ven. Rozbřesk: jasné světlo nad hromadnou vraždou. Hlídkující policisté zadržovali novináře; čumilové si užívali. Hlasité kvílení houkaček; ze všech stran přijížděly motorky, pohřebákům bránil v cestě dav. Ed se rozhlížel po vyšší šarži; novináři na něj křičeli otázky, polekali ho.

Odstrčili ho z chodníku, přitiskl se na hlídkový vůz. Žárovky se rozsvěcovaly jedna po druhé – otočil se, aby nebyly vidět jeho odřeniny. Chytily ho silné paže. „Běž domů, kamaráde. O to se mám postarat já.“

17

Historická první schůzka všech detektivů z centra – všichni nastoupení v pozoru. Zasedací místnost nacpaná k prasknutí.

Thad Green a Dudley Smith u mikrofonu; muži jim viseli na rtech, nemohli se dočkat. Bud hledal Eda Exleyho – první šance vyhodnotit jeho zranění. Exley nikde – proslýchalo se, že právě on zaznamenal hlášení o masakru v Nite Owl.

Smith se chopil mikrofonu. „Hoši, všichni víte, proč tady jsme. Kecy novinářů o ‚Masakru v Nite Owl stranou, tohle je odporný zločin a vyžaduje rychlou a důraznou odpověď. Tisk a veřejnost to budou žádat, a jelikož už máme k dispozici solidní stopy, tak jejich žádostem vyhovíme.

V té špižírně bylo šest mrtvol – tři muži a tři ženy. Mluvil jsem s majitelem Nite Owl, a ten mi řekl, že tři z nich jsou asi Patty Chesimardová a Donna DeLucaová, bělošky, servírka z noční služby a pokladní, dál Mexičan Gilbert Escobar, kuchař a umývač nádobí. Zbývající tři oběti – dva muži a jedna žena – byli skoro s jistotou zákazníci. Pokladna i trezor byly prázdné a kapsy a kabelky obětí byly vybrakované do posledního centu, takže motivem je nejspíš loupežné přepadení. Teď to obhlížejí soudní znalci – kromě otisků rukavic na pokladně a dveřích do špižírny zatím nemají nic. Nevíme, v kolik hodin oběti zemřely, ale podle nízkého počtu zákazníků a dalších náznaků odhadujeme, že k vraždám došlo ve tři ráno. Ve špižírně bylo nalezeno celkem pětačtyřicet použitých nábojnic z brokovnice Remington. Takže odhadujeme, že šlo o tři muže s pětirannými zbraněmi, každý z nich dvakrát dobil. Asi vám nemusím vykládat, že bylo zbytečné vystřílet ty kulky všechny. Máme co do činění s vyhladovělými a zuřivými dravci, pánové.“

Bud se rozhlédl. Exley pořád nikde, stovka mužů si psala poznámky. Jack Vincennes stál v rohu, žádný notes. Slovo si vzal Thad Green.

„Ven nevedly žádné krvavé stopy. Doufali jsme, že najdeme otisky podrážek, abychom mohli začít porovnávání, ale žádné jsme nenašli a Ray Pinker z technického říká, že ohledávání bude trvat minimálně osmačtyřicet hodin. Koroner říká, že identifikace obětí z řad zákazníků bude vzhledem ke stavu těch těl extrémně náročná. Ale máme aspoň jednu horkou stopu.

Hollywoodská divize má o tomhle případu celkem čtyři výpovědi, takže dobře poslouchejte. Během posledních dvou týdnů byla spatřena skupina černochů, jak střílí z pušek v okolí Griffithova parku. Byli tři a ty zbraně byly brokovnice. Nikdo je nezastavil, ale očití svědkové tvrdí, že vždycky přijeli v kupé Mercury 1948-1950 nachové barvy. A před necelou hodinou se lidem poručíka Smithe podařilo najít svědka: prodavače novin, který viděl tohle auto parkovat včera v noci kolem třetí hodiny ráno naproti Nite Owl.“

V místnosti propukl hluk: hotové pozdvižení. Green mával rukama, aby muže utišil. „To nejlepší teprve přijde, takže poslouchejte. Na seznamu odcizených vozidel žádné mercury ročník 48 až 50 není, takže je nepravděpodobné, že by se jednalo o kradené auto. Státní dopravní policie nám poskytla seznam vlastníků tohoto modelu vozu v celém státě. Nachová barva byla u modelů kupé 48 až 50 původní, černoši si tyhle vozy oblíbili. V celém státě Kalifornie jich je na černochy napsáno přes šestnáct set, v jižní Kalifornii jich je jen velice málo nahlášeno na bělochy. V okrese L.A. jich je na černochy napsáno sto padesát šest, vás je tady skoro stovka. Máme vyhotovený seznam: adresy do práce i domů. Hollywoodská skupina porovnává ta jména s rejstříkem trestů. Chci, aby vzniklo padesát dvojic, každá prověří tři jména. V Hollywoodské stanici byla zřízena speciální telefonní linka, takže když budete potřebovat vědět něco o adresách nebo o společnících, můžete tam zavolat. Když narazíte na žhavé podezřelé, přiveďte je sem na centrálu. Máme tady připravenou řadu místností na výslechy i člověka, který na to bude dohlížet. Poručík Smith vám během chvilky rozdá seznamy a náčelník Parker by si s vámi taky rád promluvil. Nejdřív ale, chce se někdo na něco zeptat?“

Kdosi vykřikl: „Pane, kdo povede výslechy?“ Green odpověděl: „Seržant Ed Exley z hollywoodské skupiny.“

Pískání, protesty. Parker přešel k mikrofonu. „To už stačí, pánové. Teď běžte a najděte je. Použijte všech nezbytných prostředků.“

Bud se usmál. Skutečný výklad: pozabíjejte ty smrady.

18

Jackův seznam:

George Yelburton, černoch, 9781 South Beach; Leonard Timoty Bidwell, černoch, 10062 South Duquesne; dále William Pritchford, černoch, 8211 South Normandie.

Jackův momentální parťák: seržant Cal Denton z buncoského okrsku, bývalý strážný v texaské státní věznici.

Jeli v Dentonově autě do černošské čtvrti, rádio chrčelo: dokolečka omílalo „Masakr v Nite Owl“. Denton chrčel: Leonard Bidwell zápasil v těžké váze, sám ho viděl, jak vydržel deset kol s Kidem Gavilanem – byla to pořádná vazba. Jack uvažoval o zpáteční jízdence do protidrogového: Bobby Inge, Christine Bergeronová v trapu, žádné stopy od ostatních kluků z týmu. Fotky z orgií – jistým způsobem hezké. Jeho vlastní soukromé stopy mu podělali nějací pitomí debilové, co se rozhodli zastřelit šest lidí pro pár stovek. Ještě pořád cítil v ústech alkohol, pořád slyšel Sida Hudgense: „Všichni máme svý tajemství.“

Nejdřív si podali práskače: jeho i Dentonovy. Shromaždiště černochů, haly, kadeřnictví, modlitebny – podplacení a důrazně vyslechnutí informátoři. Pohyb v černé čtvrti – rozmazané a po-kroucené obrázky s nachovými auty a pistolemi – lumpové namazaní tokajským a okenou. Čtyři hodiny, žádná jména, takže znovu podle seznamu.

9781 Beach – lepenková bouda, na trávníku nachový vůz Mercury z roku 48. Auto bez kol, zrezivělá osa zarytá do hlíny. Denton zastavil. „Třeba je to jejich alibi. Mohli to auto zničit, když se vrátili z Nite Owl, abysme si mysleli, že by s tím stejně nikam neodjeli.“

Jack ukázal. „Kolem brzdovýho obložení roste plevel. S tímhle včera v noci nikdo v Hollywoodu nebyl.“

„Myslíš?“

„Myslím.“

„Víš to jistě?“

„Jo, vím to jistě.“

Denton zamířil k South Duquesne – další lepenková kůlna. Na příjezdové cestě nachové mercury – vyšperkovaná kára s vypouklými blatníky, se zástěrkami, na ozdobné destičce nápis „Nachoví pohané“. U vchodu zavěšený těžký boxovací pytel. Jack řekl: „Tady je ta tvoje těžká váha.“

Denton se usmál. Jack vystoupil, zazvonil u dveří. Štěkot zevnitř – kvílení skutečné příšery. Denton se držel vzadu: na příjezdové cestě, nespouštěl oči z dveří.

Otevřel černoch: svalnatý silný parchant, a na vodítku držel mastifa. Pes zavrčel; muž pronesl: „Ste tady kuli tomu, že sem nezaplatil alimenty? To je trestný?“

„Jste Leonard Timothy Bidwell?“

„To sem.“

„A tohle auto na cestě je vaše?“

„Jasně že je. Ale jestli ste mě přišli vyslechnout, tak ste se šeredně sekli, protože já na svý dítě platím hotově z peněz, co sem dostal za zápas s Johnnym Saxtonem.“

Jack ukázal na psa. „Odveďte ho dovnitř a zavřete dveře, pojďte sem a opřete se rukama o zeď.“

Bidwell se pohyboval jako ve zpomaleném filmu; Jack ho popohnal, otočil ho. Denton k nim přišel. „Máš rád dvanáctkový brokovnice, hochu?“

Bidwell zavrtěl hlavou. „Co ste říkal?“ Jack změnil taktiku. „Kde jste byl včera v noci kolem třetí ráno?“

„Tady u sebe doma.“

„A sám? Měl byste štěstí, kdybyste tady někoho měl. Řekněte mi, že to tak je, než se můj kamarád naštve.“

„Celej tejden sem měl na starost děti. Byly se mnou.“

„A teď jsou tady?“

„Spěj.“

Denton do něj strčil – zabodl mu hlaveň do žeber. „Víš, co se stalo včera v noci, hochu? Hodně hnusná věc, a nedělám si legraci. Máš brokovnici, hochu?“

„Já žádnou brokovnici nepotřebuju, kurva.“

Denton ho znovu dloubl. „Ty používáš velmi nepěkné výrazy. Takže než se podíváme na tvoje malý černoušky, tak mi řekneš, komus včera v noci půjčil auto.“

„Já svý auto nikomu nepučuju!“

„Tak komus půjčil svou dvanáctku? No tak to vyklop, hochu.“

„Dyť vám říkám, že žádnou brokovnici nemám!“

Jack k němu přistoupil. „Povězte mi něco o Nachových pohanech. Je to skupina lidí, co má ráda nachová auta?“

„Je to jenom název našeho klubu. Já mám nachový auto, další kluci z klubu je maj taky. Vo co krucinál de?“

Jack vytáhl seznam z rejstříku dopravní policie – majitelé mercury všichni pěkně sepsaní. „Leonarde, četl jste dnes ráno noviny?“

„Ne. Hele, vo co…“

„Psst. Poslouchal jste rádio nebo se díval na televizi?“

„Nemám ani jedno. Vo co…“

„Psst. Leonarde, hledáme tři muže tmavé barvy pleti, kteří rádi střílí z pušek a mají mercury jako vy, rok 48, 49 nebo 50. Já vím, že vy byste nikomu neublížil, viděl jsem váš zápas s Gavilanem a líbí se mi váš styl. Hledáme velice zkažené muže. Takové, kteří mají auto jako vy, možná dokonce patří do vašeho klubu.“

Bidwell pokrčil rameny. „Proč bych vám měl pomoct?“

„Protože když to neuděláte, tak nechám kamarádovi volnou ruku.“

„Jo, a označíte mě jako posranýho práskače.“

„Kdepak, neoznačíme. A nemusíte ani nic říkat. Stačí se podívat na ten seznam a ukázat. Podívejte se.“

Bidwell zavrtěl hlavou. „Sou drsný, tak vám to řeknu. Sugar Ray Coates má kupé 49, nádherná kára. Má dva kámoše, Leroye a Tyrona. Sugar s sebou hrozně rád vozí brokovnici, slyšel sem, že ho rajcuje, když střílí psy. Chtěl se dostat do mýho klubu, ale my jsme ho nevzali, páč je to fakticky hajzl.“

Jack se podíval do seznamu – našel zápis „Coates, Raymond, 9611 South Central, pokoj 114“. Denton vytáhl vlastní seznam. „Dvě minuty odsud. Padáme, třeba tam budem první.“

Hrdinové z titulků. „Jedem.“

Hotel Tevere: patrová budova do L nad prádelnou. Denton zakotvil na parkovišti; Jack viděl, že nahoru vedou schody – jedno patro pokojů, chodba bez dveří.

Po schodech a dovnitř – krátká chodba, nepříliš kvalitně zavřené dveře. Jack vytáhl svou zbraň; Denton vytáhl dvě: osmatřicítku, automat. Počítali čísla pokojů; 114 kousek od nich. Denton ucouvl, Jack ucouvl; vykopli ve stejný okamžik. Dveře vypadli z pantů a objevil se krásný obrázek: mladý černoch vyskočil z postele.

Zvedl ruce. Denton se usmál a zamířil. Jack ho zablokoval.Dvě reflexivně vypálené kulky se zaryly do stropu. Jack vběhl do vnitř; mladík chtěl utéct; Jack ho zastavil: údery pažbou do hlavy. Zlomili jeho odpor – Denton mu spoutal ruce za zády. Jack si nasadil boxera a zaťal pěsti. „Leroy, Tyrone, kde jsou?“

Mladík skřípal zuby – „Jedna-dva-jedna“ blekotal skrz krev. Denton mu zvedl hlavu za vlasy; Jack mu řekl: „Hlavně ho nezabij, kurva.“

Denton něco odsekl; z chodby se ozývaly výkřiky. Jack vyběhl ven, oběhl celé „elko“, zarazil se před 121…

Zavřené dveře. Za jeho zády obrovský hluk – neměl šanci zevnitř něco slyšet. Vykopl dveře; rozbily se a otevřely. Uvnitř dva černoši – jeden spal na skládací posteli, druhý chrápal na matraci.

Jack vešel dovnitř. Blížilo se houkání sirén. Hoch na matraci se pohnul – Jack ho úderem zklidnil, druhého z nich praštil dříve, než se stačil hnout. Sirény pištěly a pak ztichly. Jack uviděl na skříňce krabici.

Náboje do brokovnice: dvanáctkové nábojnice Remington. Krabice na padesát kusů, většina z nich pryč.

19

Ed pročítal hlášení Jacka Vincennese. Thad Green ho sledoval, jeho telefon nepřestával zvonit.

Poctivé, hutné – Šmejd uměl napsat dobré rychlé hlášení. Ve vazbě byli tři černoši: Raymond „Sugar Ray“ Coates, Leroy Fontaine, Tyrone Jones. Byly jim ošetřeny rány, které utržili při zatýkání; práskl je další černoch – popsal Coatese jako ranaře, co rád střílí psy. Coates byl na seznamu z dopravní policie; informátor řekl, že jezdí se dvěma dalšími muži – „Tyronem a Leroyem“ – kteří také bydlí v hotelu Tevere. Všichni tři byli zadrženi ve spodním prádle; Vincennes je předal policistům, kteří přijeli kvůli té střelbě, a prohledal jejich pokoje. Našel krabici dvanáctkových nábojnic Remington, přes čtyřicet z nich chybělo – ale žádnou brokovnici ani gumové rukavice, zakrvácené oblečení, větší částky peněz ani další zbraně. Jediné oblečení v místnosti: špinavé košile, trenýrky, vyžehlené obleky v celofánu z čistírny. Vincennes se podíval do kotle za hotelem; hořel – ředitel mu řekl, že viděl, jak tam Sugar Coates dnes asi v 7:00 ráno cpe balík oblečení.

Vincennes prohlásil, že Jones a Fontaine vypadali namol opilí nebo pod vlivem narkotik – spali i navzdory hluku střelby a všeobecné pozdvižení kolem zatýkání Coatese. Vincennes poslal policisty najít Coatesovo auto – nebylo na parkovišti ani nikde v okruhu tří bloků. Vysílačkou byli upozorněni všichni policisté; Vincennes uvedl, že zápěstí i paže všech tří mužů byly cítit parfémem – parafinový test by nic neprokázal.

Ed položil zprávu na Greenův stůl. „Udivuje mě, že je nezabil.“

Zazvonil telefon – Green ho nechal zvonit. „V tomhle ohledu můžeme očekávat další ohlasy, spí se švagrovou Ellise Loewa.

A jestli si ti zmetci napatlali ruce a zápěstí parfémem, aby se vyhnuli parafínovému testu, můžeme za to poděkovat jenom Jackovi – ten tuhle informaci vecpal do Odznaku cti. Ede, troufáš si na to?“

Edovi poskočilo srdce. „Ano, pane, troufám.“

„Náčelník chtěl, aby s tebou pracoval Dudley Smith, ale já jsem mu to rozmluvil. Jakkoli je to kvalitní polda, když má před sebou černochy, není k udržení.“

„Vím, jak je to důležité, pane.“

Green si zapálil cigaretu. „Ede, chci od nich přiznání. Patnáct z těch nábojnic, co jsme našli v Nite Owl, mělo na konci zářez, tak že jestli najdeme ty zbraně, máme vyhráno. Chci vědět, kde jsou ty zbraně, kde je to auto, a aby se přiznali, než je obžalujeme. Než předstoupí před soudce, zbývá nám jedenasedmdesát hodin. Do té doby to chci mít vyřízeno. Doslova.“

Detaily. „Nějaké předchozí přestupky?“

„Rychlá jízda a BE ve všech třech případech. Voyeurství pro Coatese s Fontainem. A nejsou to žádné děti – Coatesovi je dvaadvacet, ostatním je dvacet. Všechny tři je čeká bez milosti plynová komora.“

„A co ta věc s Griffithovým parkem? Dalo by se porovnat vzorky nábojnic, sehnat svědky, co viděli ty kluky střílet.“

„Vzorky nábojnic by mohly být dobrý podpůrný důkaz pro případ, že je najdeme a že se ti černoši nepřiznají. Správce parku, který ho ohlásil, sem přijede a pokusí se je identifikovat. Ede, Arnie Keddin tvrdí, že jsi na výslechy nejlepší, koho zná, ale nikdy jsi nepracoval s takhle…“

Ed vstal, „Zvládnu to.“

„Jestli se li to povede, hochu, tak máš jednoho dne moje místo.“

Ed se usmál – uvolněné zuby ho bolely. Green řekl: „Co se ti to stalo s obličejem?“

„Zakopl jsem, když jsem honil jednoho zloděje. Kdo už mluvil s podezřelými, pane?“

„Jenom doktor, co je prohlížel. Dudley chtěl, aby se na ně nejdřív vrhnul Bud White, ale…“

„Nemyslím si, pane, že…“

„Neskákej mi do řeči, nechci říct, že s tebou nesouhlasím. Ne, mně jde o dobrovolná přiznání, takže White nepřichází v úvahu. Můžeš si se všemi třemi promluvit jako první. Budeme tě sledovat přes zrcadlo, a když budeš potřebovat partnera na Mutta a Jeffa, chyť se za kravatu. Jedna naše skupina bude poslouchat přes reproduktor a bude zapnuté nahrávání. Všichni tři sedí odděleně, a kdybys jim chtěl pustit výpovědi jejich kamarádů, víš, které knoflíky stisknout.“

„Dostanu to z nich,“ řekl Ed.

Jeho pódium: chodbička vedle oddělení vražd. Tři místnosti –se zrcadly, propojené reproduktory – stačí stisknout knoflík a podezřelí uslyší, jak je jejich partneři shazují. Místnosti: dva krát dva metry, stoly přivařené k podlaze, přišroubované židle. V čísle 1, 2 a 3: Sugar Ray Coates, Leroy Fontaine, Tyrone Jones. Na zdech venku pověšené výpisy z jejich rejstříku trestů – Ed si vrýval do paměti data, místa, jména společníků. Zhluboka se nadechl, aby se zbavil trémy – a vzhůru do dveří číslo 1.

Sugar Ray Coates s rukama připoutanýma k židli, na sobě pytlovité erární oblečení. Vysoký muž se světlejší pletí – skoro jako mulat. Jedno oteklé oko zavřené; rty napuchlé a zkrvavené. Rozbitý nos – stehy na obou nosních dírkách. Ed řekl: „Zdá se, že jsme oba dostali do nosu.“

Coates zamžoural – jedním okem, podezřívavě. Ed mu sundal pouta, na stůl hodil cigarety a zápalky. Coates si promnul zápěstí. Ed se usmál. „Říká se ti Sugar Ray podle Raye Robinsona?“ Žádná odpověď.

Ed si sedl na druhou židli. „Slyšel jsem, že Ray Robinson zvládne kombinaci čtyř úderů v jediné vteřině. Tomu nevěřím.“

Coates zvedl paže – zase je spustil, mrtvá váha. Ed otevřel balíček cigaret. „Já vím, neproudí v nich krev. Je ti dvaadvacet, že, Rayi?“

Coates: „Ze mě nic nedostanete,“ ochraptělý hlas. Ed se podíval na jeho krk. Odřený, otisky prstů. „Někdo z policistů tě trošku přiškrtil?“

Žádná odpověď. Ed řekl: „Seržant Vincennes? Ten v tom prvotřídním ohozu?“

Ticho.

„Ten ne, co? Tak tedy Denton? Tlusťoch s texaským přízvukem, co připomíná Spadea Cooleyho z televize?“

Coates přivřel zdravé oko. Ed řekl: „Jo, chápu tě – ten Denton je fakticky silák. Vidíš můj obličej? Tuhle jsem si dal s Dentonem pár kol.“

Žádná reakce.

„K čertu s Dentonem. Sugar Rayi, ty a já jsme jako Robinson s LaMottou po jejich posledním zápase.“ Pořád nic.

„Tobě je dvaadvacet, že jo?“

„Hele, co se mě na to pořád ptáte?“

Ed pokrčil rameny. „Jenom abych měl jasno. Leroyovi s Tyronem je dvacet, takže těm trest smrti nehrozí. Inu, Rayi, k tomuhle zločinu ses měl odhodlat dřív. Dostal bys doživotí, něco by sis odseděl ve vězení pro mladistvý, do Folsomu by tě převezli jako dospělýho chlapa. Našel by sis nějakýho hošana a vznášel se na některým z těch patoků, co se v base chlastaj.“

„Hošan“ ho vyprovokoval: Coates sebou trhl. Zvedl cigaretu, zapálil si a zakašlal. „Já se s hošanama netahám.“

Ed se usmál. „Já vím, synku.“

„Já nejsem žádnej váš synek, vy zasranej poldo. Sám ste hošan.“

Ed se usmál. „Musím uznat, že se vyznáš. Už jsi seděl, takže víš, že já jsem ten hodnej polda, co se tě snaží přimět k tomu, abys mluvil. Ten pitomec Tyrone, skoro jsem mu uvěřil. Denton mi asi vymlátil mozek z hlavy. Jak jsem jenom mohl uvěřit takový hlouposti?“

„Co to melete, hele? Vo jaký hlouposti mluvíte?“

„To nic, Rayi. Změníme téma. Co jste dělali s těmi brokovnicemi?“

Coates se podrbal na krku – ruce se mu třásly. „S jakejma brokovnicema?“

Ed se naklonil. „S těmi, co jste z nich ty a tví kamarádi stříleli v Griffithově parku.“

„Já vo žádnejch brokovnicích nic nevím.“

„Ze ne? Leroy s Tyronem měli v pokoji bednu nábojnic.“

,To je jejich věc.“

Ed zavrtěl hlavou. „Ten Tyrone, to je oříšek. Tys s ním byl v pasťáku v Casitas, co?“

Ray pokrčil rameny. „No a co jako?“

„Nic, Rayi. Jenom přemýšlím nahlas.“

„Hele, co pořád melete vo Tyronovi? Tyronovy věci se mě netýkaj.“

Ed sáhl pod stůl a stiskl přepínám zvuku do místnosti číslo 3. „Rayi, Tyrone mi řekl, že jsi v Casitas fungoval jako hošan. Nedokázal jsi v base vydržet, tak sis našel velkýho bílýho kluka, co si tě vzal pod svý křídla. Prý se ti říká ‚Sugar‘, protože jsi úplnej cukroušek.“

Coates udeřil do stolu. Ed stiskl knoflík. „Tak co, cukrouši?“

„Já jsem měl vždycky navrch! Tyrone nastavoval prdel! Hele, já byl v našem baráku šéf přes teplouše! Tyrone je hošan! Tyrone dával za sušenky! Tyrone to má rád!“

Ed pustil knoflík. „Rayi, změníme téma. Proč si myslíš, že jsme tebe a tvé kamarády zatkli?“

Coates zvedl balíček cigaret. „Kvůli nějaký kravině, možná za střelbu na území města, taková volovina. Co na to říkal Tyrone?“

„Rayi, Tyrone toho napovídal hroznou spoustu, ale přejděme k podstatným věcem. Kde jsi byl včera ve tři ráno?“

Coates si zapálil cigaretu od nedopalku té první. „Doma. Spal jsem.“

„Byl jsi namol? Tyrone a Leroy určitě, úplně prospali to, jak tě policie zatýkala. To jsou, pane, parťáci. Tyrone o tobě tvrdí, že jsi slaboch, ale on s Leroyem prospí celou tu dobu, kdy ty dostáváš nakládačku od nějakého pitomce v uniformě. Já myslel, že vy černí držíte při sobě. Byli jste namol, Rayi? Nedokázali jste unést, co jste provedli, tak jste si vzali trochu fetu a…“

„Nevzali! Co to melete? Tyrone s Leroyem se šerou do fetu,

já ne!“

Ed stiskl knoflík číslo 2 a 3. „Rayi, tys Tyrona s Leroyem v Casitas chránil, vid?“

Coates vykašlal obrovský oblak dýmu. „To si pište, že jo. Tyrone prodával svý tělo a Leroy byl tak podělanej, že málem skočil ze střechy, a prochlastal si mozek. Pitomý negři, co sou na dně, nemaj víc rozumu jak pitoměj čokl.“

Pustit knoflíky. „Rayi, já slyšel, že ty rád střílíš psy.“ Pokrčení rameny. „Psi nemaj nárok žít.“

„Opravdu? A o lidech si asi myslíš totéž, co?“

„Hele, co to melete?“

Knoflíky stisknout. „No, určitě si to myslíš o Tyranovi s Leroyem.“

„Kurva, Leroy s Tyranem sou skoro moc blbý na to, aby žili.“ Pustit knoflíky. „Rayi, kde jsou ty brokovnice, co jste z nich stříleli v Griffithově parku?“

„Sou… já… já žádný brokovnice nemám.“

„Kde je tvoje kupé Mercury 1949?“

„Já ho… je prostě v bezpečí.“

„Ale no tak, Rayi, taková kára? Kde je? Já bych si takovej kočár držel pěkně pod zámkem.“

„Říkám, že je v bezpečí!“

Ed udeřil do stolu – oběma dlaněmi dolů. „Prodal jsi ho? Je ve šrotu? Je to důkaz pro vyšetřování závažného trestného činu. Rayi, nemyslíš, že bys…“

„Já žádnej trestnej čin neudal!“

„Kdybys nekecal! Kde je to auto!“

„Neřeknu!“

Ed bubnoval do stolu. „Pročpak, Rayi? Máš v kufru brokovnice a gumové rukavice? Jsou tam kabelky a peněženky a sedadla jsou celá od krve? Poslouchej mě, ty jeden pitomče vymazanej, já se tě snažím zachránit před plynovou komorou stejně jako tvoje kamarády – oni jsou nezletilí, ty ne, a za tohle se někdo bude houpat…“

„Já nevím, vo čem to mluvíte!“

Ed vzdychl. „Rayi, změníme téma.“

Coates si zapálil další cigaretu. „Mně se vaše témata nelíbej.“

„Rayi, proč jsi dneska v sedm ráno házel svoje oblečení do kotle?“

Coates se otřásl. „Co ste říkal?“

„Tohle. Ty, Leroy a Tyrone jste byli dnes ráno zatčeni. Ani jeden z vás jste na sobě neměli včerejší oblečení. Tebe viděli, jak v sedm házíš do kotle velkej balík oblečení. K tomu přidej fakt, že jsi schoval auto, ve kterým jste ty, Tyrone a Leroy jezdili včera večer po městě. Rayi, nevypadá to dobře, ale jestli mi dáš něco kvalitního, co můžu předložit okresnímu návladnímu, budu v jeho očích vypadat hezky a řeknu pak: ‚Sugar Ray není takový vyvrhel jako ti hošani, co se s nimi tahá.‘ Ale, Rayi, musím mu něco dát.“

„A jako co? Já totiž vůbec nevím, co to tady na mě chcete hodit.“

Ed stiskl 2 a 3. „No, o Leroyovi s Tyranem jsi řekl ošklivé věci, naznačil jsi, že jsou feťáci. Tak to zkusíme jinak: kde berou svoje zboží?“

Coates se díval na podlahu. Ed řekl: „Okresní návladní nesnáší dealery. A ty už ses sešel s Jackem Vincennesem, Velkým V.“

„Blázen zasranej.“

Ed se zasmál. „Jo, Jack je trochu blázen. Osobně si myslím, že když si někdo chce zničit život fetováním, tak by se mu nemělo bránit, tohle je svobodná země. Ale Jack udržuje velmi dobré vztahy s novým návladním a oba jdou po feťácích jako diví. Rayi, řekni mi nějaké jméno, které budu moci říct návladnímu. Jenom jedno jméno.“

Coates ohnul prst; Ed nechal knoflíky vypnuté a naklonil se k němu. Sugar Ray zašeptal: „Roland Navarette, bydlí na Bunker Hillu. Má úkryt pro lidi v podmínce a prodává fet, jenže to je okresnímu návladnímu k hovnu, protože Tyrone ustřelil Navarettovi tu jeho velkou tlustou tlamu.“

Knoflíky zapnout. „Dobře, Rayi. Řekl jsi mi, že Roland Navarette prodává Leroyovi a Tyranovi barbituráty, takže jsme se dostali o kousek dopředu. A máš příšerný strach, protože víš, že tě čeká plynová komora, ale ani ses mě nezeptal, o co vlastně jde. Rayi, máš na čele napsáno velkým písmem, že jsi vinen.“

Coates si prokřupal prsty; jeho zdravé oko zamrkalo a zablesklo se v něm. Ed pustil knoflíky. „Rayi, změňme téma.“

„Co takhle baseball, vole?“

„Ne, popovídáme si o píchání. Spal jsi včera s někým nebo ses tím parfémem pocákal sám, aby ses vyhnul parafínovýmu testu?“ Nervózní třas rukou. Ed řekl: „Kdes byl včera ve tři ráno?“ Žádná odpověď, ještě silnější třas.

No tak mluv, Sugar Rayi. Parfém? Ženský? I takovej smrad jako ty přece má pár ženskejch, ke kterejm něco cítí, ne? Máš matku? Sestry?“

„Hele, moji matku z toho vynechte!“

„Rayi, kdybych tě neznal, řeknu, že chráníš čest nějaké krásné dívky. Ze je tvoje alibi, že jste si spolu někam zalezli. Jenže Tyron s Leroyem mají ruce napadaný stejným svinstvem a já se vsadím, o co chceš, že ses na ulici dozvěděl o parafínovým testu, takže jsi měl dostatek slušnosti, abys pocítil trochu viny za to, že jsi zabil tři nevinné ženy.“

„JÁ NIKOHO NEZABIL!“

Ed vytáhl ranní výtisk Heroldu. „Patty Chesimardová, Donna DeLucaová a jedna neznámá. Přečti si to, já si půjdu dát pauzu. Až se vrátím, dám ti šanci, abys mi pověděl něco víc. Pak možná uzavřeme dohodu, která ti zachrání život.“

Coates se celý třásl, erární oblečení měl úplně propocené. Ed mu hodil noviny do tváře a vyšel ven.

Na chodbě stál Thad Green; Dudley Smith a Bud White u reproduktorů. Green řekl: „Máme to potvrzeno od očitého svědka –toho hlídače – v tom parku to byli oni. A vedl sis výborně.“

Ed ucítil pach vlastního potu. „Pane, Coates se zarazil, když slyšel o těch ženách. Cítím to.“

„Já taky, hlavně vydrž.“

„Našli jsme už auto nebo zbraně?“

„Ne, lidi ze stanice na 77. ulici si vzali na paškál jejich příbuzné a společníky. Dostaneme je.“

„Teď se chci pustit do Jonese. Uděláte pro mě něco?“

„Povídej.“

„Připravte Fontaina. Sundejte mu pouta a dejte mu přečíst ranní noviny.“

Tyrone Jones – vzlykal, na podlaze vedle jeho židle se leskla loužička. Ed se otočil. „Pane, ať mu ten článek poručík Smith přečte do reproduktoru, pěkně pomalu, hlavně to o autě zahlédnutém u Nite Owl. Chci, aby se rychle položil.“

Green přikývl. „Máš to mít.“ Ed se podíval na Tyrona Jonese –tmavá pleť, ochablý, podobaný. Brečel – ruce spoutané, židle přišroubovaná.

Hvízdnutí v chodbě. Dudley Smith mluvil do mikrofonu – tiše pohyboval rty. Ed se díval na Jonese.

Mladík sebou trhl, zvedl se, zarazil se, připomínalo to film, který jim ukazovali na akademii: porucha fungování elektrického křesla, deset výbojů, než odsouzený zemře. Ostré hvízdnutí V chodbě – Jones poklesl, nohy roztažené, brada spadlá.

Ed vešel dovnitř. „Tyrone, Ray Coates tě prásknul. Říkal, že Nite Owl byl tvůj nápad, prý jsi na to přišel ty, když ses projížděl kolem Griffithova parku. Tyrone, pověz mi o tom. Já myslím, že na to přišel Ray. Donutil tě to udělat. Řekni mi, kde jsou zbraně a auto, a já si myslím, že ti zachráníme život.“ Žádná odpověď.

„Tyrone, tady smrdí plynová komora. Jestli se mnou nebudeš mluvit, do půl roku je po tobě.“

Žádná odpověď – Jones měl stále hlavu sklopenou.

„Synku, stačí, abys mi řekl, kde jsou ty pušky a kde Sugar nechal to auto.“

Žádná odpověď.

„Synku, můžeme to sfouknout za minutu. Když mi to řekneš, tak tě nechám odvézt do ochranné cely. Sugar se na tebe nedostane, Leroy zrovna tak. Okresní návladní zařídí, aby z toho byl státní případ. Takže se vyhneš plynový komoře.“

Žádná odpověď.

„Synku, šest lidí zemřelo a někdo za to musí zaplatit. Můžeš to být ty nebo to bude Ray.“ Žádná odpověď.

„Tyrone, řekl o tobě, že jsi teplouš. Prý jsi hošan a homouš. Řekl mi, že jsi to dělal celou tu…“

„JÁ NIKOHO NEZABIL!“

Nesmlouvavý hlas – Ed div neuskočil. „Synku, my máme svědky. Máme důkazy. Coates se právě teď přiznává. Říká, že jsi lo všechno naplánoval ty. Synku, zachraň se. Zbraně, auto. Řekni mi, kde jsou.“

„Já nikoho nezabil!“

„Psst. Tyrone, víš, co o tobě řekl Ray Coates?“ Jones zvedl hlavu. „Já vím, že lhal.“

„Já si to taky myslím. Neřekl bych, že jsi teplouš. Podle mě je teplouš on, protože nemá rád ženy. Myslím, že ho bavilo, když je zabíjel. Myslím, že tebe to trápí, že…“

„My jsme žádný ženský nezabili!“

„Tyrone, kde jsi byl včera ve tři hodiny ráno?“

Žádná odpověď.

„Tyrone, proč jste ty a tvoji kamarádi ukryli pušky, co jste z nit li stříleli v Griffithově parku? Máme svědka, který vás poznal.“

Žádná odpověď. Jonesovi volně visela hlava – oči zavřené, slzy po tvářích.

„Synku, proč Ray spálil oblečení, co jste měli včera na sobě?“ Jones začal kvílet – jako zvíře.

„Byla na nich krev, co? Zabili jste šest lidí, takže jste se museli umazat. Ray se postaral o úklid, zakryl stopy, to on ukryl ty zbraně, on je šéf, on velí už od doby, co tys nastavoval zadek v Casitas Mluv, proboha!“

„MY SME NIKOHO NEZABILI! JÁ NEJSEM ŽÁDNEJ ZKUR VENEJ TEPLOUŠ!“

Ed obešel stůl – kráčel rychle, mluvil pomalu. „Takhle to vidím já. Podle mě je Sugar Ray šéf, Leroy je blbec a ty jsi tlusťoch, kterýho Sugar rád buzeruje. Všichni jste spolu seděli, ty a Sugar Ray jste dostali flastr za voyeurství. Sugar se rád díval na holky, ty na kluky. Vy se oba rádi díváte na bělochy, protože to je pro černochy zakázaný ovoce. Měli jste svoje dvanáctkový brokovnice, nablejskaný auto Mercury 49, trochu fetu, co jste koupili od Rolanda Navaretta. Byli jste v Hollywoodu, což je bělošská čtvrť. Sugar si tě dobíral, že jsi teplouš, tys mu dokolečka opakoval, že jo to kvůli tomu, že kolem nejsou žádný holky. Sugar říkal, dokaž to, dokaž to, a tak jste začali šmírovat. Pak se ti zamotala hlava, vznášeli jste se všichni na fetu, bylo pozdě v noci a nebylo na co koukat, všichni ti krásní lidé zatáhli rolety. Jeli jste kolem Nite Owl tam seděli uvnitř ti příjemní lidi – a už toho na vás bylo prostě moc. Chudák tlustej teplouš Tyrone převezme velení. Zavede svoje kluky do Nite Owl. Tam je šest lidí – tři z nich ženy. Zatáhli jste je do špajzu, vrhli se na pokladnu a přinutili kuchaře, aby otevřel sejf. Vzali jste jim peněženky a kabelky a nacákali jste si na ruce parfém. Sugar povídá: ‚Pohlaď ty holky, hošane. Dokaž, že nejseš teplej.‘ Ty to nedokážeš, takže začneš střílet a všichni ostatní taky, to se ti líbí, protože konečně jsi víc než jenom tlustej teplej negr a…“

„NE! NE NE NE NE NE!“

„Ano! Kde jsou ty zbraně? Přiznej se, krucinál, a řekni mi, kde jsou ty důkazy, jinak tě dostanu do plynový komory!“

„Ne! Já nikoho nezabil!“

Ed udeřil do stolu. „Proč jste teda schovali to auto?“ Jones trhl hlavou, z čela mu odlétly kapky potu. „Proč jste spálili ty hadry?“ Žádná odpověď.

„Znásilnili Sugar s Leroyem ty ženy dřív?“

„Ne!“

„Fakt? Takže jste to udělali všichni tři?“

„My nikoho nezabili! Dyť my tam ani nebyli!“

„A kde jste byli?“ Žádná odpověď.

„Tyrone, kde jsi byl včera v noci?“

Jones pobrekával; Ed ho chytil za ramena. „Synku, víš, co se s tebou stane, když nebudeš mluvit. Tak prokristapána přiznej, cos udělal.“

„Nikoho sem nezabil. Nikdo z nás. Ani jsme tam nebyli.“

„Ale byli, synku.“

„Ne!“

„Ale ano, tak mi to řekni.“

„Nebyli!“

„Tak už nebul. Řekni mi to – hezky pomaloučku.“ Jones začal něco drmolit. Ed si klekl vedle jeho židle a poslouchal.

Slyšel: „Prosím tě, bože, jenom sem chtěl přijít vo panictví“; a dále: „Nechtěl sem jí ublížit tak, abysme museli umřít.“ Dále: „Není správný potrestat nás za to, co jsme neudali… třeba je v pořádku, neumře, takže ani já neumřu, protože nejsem žádnej teplouš.“ Cítil, že to v něm vře, viděl elektrické křeslo a nad ním nápis: ONI TO NEUDĚLALI.

Jones sklouzl do šoku – Ježíši, Ježíši, pane na nebi. Ed přešel do místnosti číslo 2.

Smrad: pot, kouř z cigaret. Leroy Fontaine – velký černoch, upravené vlasy, nohy na stole. Ed řekl: „Měj víc rozumu než tvoji kamarádi. I kdybyste ji zabili, tak to není taková hrůza jako zabít šest lidí.“

Fontaine si otřel nos – zavázaný, obvazy přes půlku obličeje „Novináři v tomhle případě píšou pravdu.“

Ed zavřel dveře, měl strach. „Leroyi, moc by ti pomohlo, kdy by s vámi byla v tu dobu, na kterou koroner odhaduje čas, kdy nastala smrt.“

Žádná odpověď.

„Byla to děvka?“

Žádná odpověď.

„Zabili jste ji?“

Žádná odpověď.

„Chtěli jste, aby Tyrone přišel o panictví, ale nějak se vám to vymklo. Nemám pravdu?“ Žádná odpověď.

„Leroyi, jestli je po smrti a byla to černoška, můžeš z toho vyváznout s podmínkou. Jestli byla bílá, i tak můžeš doufat. Nezapomeň, že na vás můžeme hodit Nite Owl a pořádně vám zavařit. Pokud mě nepřesvědčíš, že jsi dělal nějakou lumpárnu někde jinde, pověsíme tě za to, co se píše v novinách.“

Žádná odpověď – Fontaine si čistil nehty kartonem zápalek.

Velká lež. „Jestli jste ji unesli a ona je pořád naživu, není to až tak hrozné. Není to hrdelní zločin.“

Žádná odpověď.

„Leroyi, kde jsou ty zbraně a to auto?“ Žádná odpověď. „Leroyi, je ještě naživu?“

Fontaine se usmál – Ed měl pocit, že má na zádech jinovatku. „Jestli je naživu, je to vaše alibi. Nebudu ti nic nalhávat, mohlo by se to zvrtnout: únos, znásilnění, napadení. Ale když se ti hned teď povede vysekat se z Nite Owl, ušetříš nám čas a okresní návladní si tě za to oblíbí. Tak to rozjeď, Leroyi. Prokaž sám sobě laskavost.“

Žádná odpověď.

„Leroyi, koukni, jak by to mohlo fungovat oběma směry. Myslím, že jste pod pohrůžkou sebrali nějakou holku. Zamazala vám auto krví, takže jste ho museli schovat. Měli jste její krev i na oblečení, takže jste ho museli spálit. Její parfém se vám dostal úplně všude. Jestli jste neudělali Nite Owl, tak nechápu, proč jste schovávali ty pušky, možná jste si mysleli, že by je mohla identifikovat. Synku, jestli je to děvče naživu, je to vaše jediná šance.“

Fontaine řekl: „Myslím, že žije.“

Ed se posadil. „Ty myslíš7.“

„Jo, myslím.“

„Kdo to je? A kde je?“

Žádná odpověď.

„Je to černoška?“

„Mexičanka.“

„Jak se jmenuje?“

„Nevím. Vypadá jak studentka.“

„Kde jste ji sebrali?“

„Nevím. Někde na východě.“

„Kde jste ji napadli?“

„Nevím… starej barák někde na Dunkirk.“

„Kde je to auto a zbraně?“

„Nevím. Stará se vo ně Sugar.“

„Když jste ji nezabili, proč Coates ukrýval ty zbraně?“

Žádná odpověď.

„Proč, Leroyi?“

Žádná odpověď.

„Tak proč, synku? Pověz mi to.“

Žádná odpověď.

Ed udeřil do stolu. „Tak mluv, krucinál!“ Fontaine udeřil do stolu – silněji. „Sugar ji schoval s těma puškama! Bál se, že to bude důkaz!“ Ed zavřel oči. „Kde je teď?“ Žádná odpověď. „Nechali jste ji v té budově?“ Žádná odpověď.

Ed otevřel oči. „Odvezli jste ji někam jinam?“ Žádná odpověď.

Odvážný skok: nikdo z těch tří neměl u sebe peníze, mohlo by jít o důkaz – ukryli je, když Sugar spálil oblečení. „Leroyi, prodali jste ji někomu? Přivedli jste do toho domu na Dunkirk nějaké kamarády?“

„My… vzali jsme ji na projížďku.“

„Kam? K vašim kamarádům?“

„Jo.“

„Do Hollywoodu?“

„My ty lidi nezastřelili!“

„Dokaž to, Leroyi. Kde jste, hergot, byli ve tři ráno?“

„Hele, to vám říct nemůžu!“

Ed plácl do stolu. „Tak tě odsoudíme za Nite Owl.“

„My to neuďáli!“

„Komu jste prodali tu dívku?“

Žádná odpověď.

„Kde je teď?“

Žádná odpověď.

„Bojíš se odvety? Vy jste tu holku někde nechali, co? Leroyi, kde jste ji nechali a s kým, je to vaše jediná šance, jak se vyhnout podělaný plynový komoře!“

„Hele, to vám neřeknu, Sugar by mě za to zabil.“

„Leroyi, kde je?“

Žádná odpověď.

„Leroyi, když tě bude soudit stát, dostaneš se ven mnohem dřív než Sugar s Tyronem.“ Nic.

„Leroyi, zařídím ti samotku, kde ti nikdo neublíží.“ Žádná odpověď.

„Synku, ty mi to musíš říct. Jsem tvůj jedinej kamarád.“ Žádná odpověď.

„Leroyi, ty se bojíš člověka, se kterým jste ji nechali?“ Žádná odpověď.

„Synku, určitě není tak hroznej jako plynová komora. Řekni mi, kde je ta holka.“

Najednou se rozlétly dveře. Dovnitř vešel Bud White a hodil Fontaina na zeď. Ed ztuhl.

White vytáhl svou osmatřicítku, vyklopil bubínek a vysypal nábojnice na podlahu. Fontaine se třásl od hlavy k patě. Ed se nedokázal pohnout. White zaklapl bubínek a vrazil hlaveň Fontainovi do pusy. „Jedna ze šesti. Kde je ta holka?“

Fontaine se zakousl do oceli; White dvakrát stiskl spoušť: cvaknutí, prázdné komory. Fontaine se sesunul po zdi; White vytáhl zbraň a držel ho za vlasy. „Kde je ta holka?“

Ed byl ochromený strachy. White stiskl spoušť – další tiché cvaknutí. Fontaine měl vytřeštěné oči. „S-ssylvester F-fitch, jedna-nula-devět na Avalonu, šedej rohověj barák, prosím, neubližujte

mi, ne…“

White vyběhl ven. Fontaine omdlel.

Na chodbě byl slyšet hluk – Ed se snažil vstát, ale nohy ho neposlouchaly.

20

Řada čtyř vozů: dva s označením policie, dva neoznačené. Sirény byly slyšet kilometr od nich; mířily po pobřeží k šedému rohovému domu.

Dudley Smith jel v prvním voze, Bud si cestou dobíjel svou zbraň. Hradba čtyř vozů: policejní na ulici, Mike Breuning a Dick Carlisle zaparkovali před domem – pušky všech mířily na dveře šedého domu. Bud řekl: „Šéfe, tenhle je můj.“

Dudley mrkl. „Jasně, hochu.“

Bud vešel dovnitř zezadu – uličkou, přes plot. U zadních dveří: vnitřní háček a očko. Vytáhl nůž a uvolnil západku, našlapoval po špičkách.

Temnota, nejasné obrysy: pračka, zatemněné dveře – paprsky světla pronikající škvírami.

Bud zkusil dveře – odemčené – zlehka je otevřel. Hala: světlo ze dvou postranních pokojů. Na zemi koberec, k tomu hudba, takže ho nebylo slyšet. Potichu došel k první místnosti, vstoupil dovnitř.

Nahá žena ležící na matraci – svázaná kravatami, další měla v ústech. Bud vletěl do další místnosti.

U stolu seděl tlustý mulat – nahý, hltal rýžové lupínky. Položil lžíci a zvedl ruce. „Ne, pane, nechci žádný potíže.“

Bud ho střelil do obličeje, pak vytáhl náhradní zbraň – bum,bum ve směru pohledu toho tlusťocha. Muž se svezl mrtvý na podlahu – z rány se mu řinula krev. Bud mu vložil do ruky náhradní zbraň: vstupní dveře se rozletěly. Vysypal na tlusťocha lupínky a zavolal sanitku.

21

Jack se díval, jak Karen spí, snažil se zapomenout na jejich spor.

Zavinil to jeden obrázek v novinách: Velký V a Cal Denton zatýkají tři barevné výtržníky – podezřelé z místního „Zločinu století“. Denton táhl Fontaina za krk; Velký V držel další dva stejně tak. Karen prohlásila, že jí to připomíná Scottsboro Boys; Jack jí řekl, že jim zachránil život, ale teď, když věděl, že hromadně znásilnili mexickou dívku, tak litoval, že Dentona nenechal, aby je rovnou zabil. Od této chvíle se hádka zhoršila.

Karen spala schoulená do klubíčka zády k němu – pevně k sobě tiskla peřinu, jako by se bála, že ji uhodí. Jack ji pozoroval a oblékal se; dolehly na něj uplynulé dva dny.

Už nepracoval na Nite Owl, vrátil se do mravnostního. Exleyho výslechové metody ty zmetky postupně osvobodily – aspoň na tu dobu, kdy budou probíhat výslechy ženy, kterou ti tři znásilnili. Bud White si zahrál ruskou ruletu – a trojice se rozpovídala. Zatím se nedalo určit, jestli ti tři měli šanci tu dívku sebrat, odjet do Nite Owl, vrátit se do černošské čtvrti a dívku znásilnit. Coates nebo Fontaine ji mohli nechat s Jonesem a střílet s jinými kamarády. Brokovnice se stále nedařilo najít; Coatesovo nachové mercury taky nikde. V jejich hotelu se nenašel žádný lup z restaurace, odpad z kotle byl už příliš dávno ztracen, než aby mohli přemýšlet o rozboru krve na látce. Parfém na rukou těch tří zlikvidoval jakékoli šance na parafínový test. Mezi detektivy zavládl značný tlak: hodně rychle ten sviňský případ vyřešit.

Koroner se snažil identifikovat oběti podle vzorků zubů a tělesných rozměrů, které porovnával s hlášeními o pohřešovaných osobách. Závěr: člověk, který vařil a umýval nádobí, servírka a pokladní; o třech zákaznících zatím nevěděl nic, pitva neprokázala znásilnění žen. Coates/Jones/Fontaine třeba spoušť skutečnu nestiskli; případ dostal na starost Dudley Smith – jeho muži vyslýchali pachatele ozbrojených přepadení, lidi propuštěné ze cvokhausu, každého šílence, o kterém se v L.A. vědělo, že umí střílet z pušky. Prodavač novin, který zahlédl nachové mercury proti Nite Owl, byl znovu vyslechnut; prohlásil, že to klidně mohl být ford nebo chevrolet. Zkontrolovali majitele fordů a chevroletů; led už i hlídače parku, který trojici hajzlů identifikoval, začínal tvrdit, že si není tak jistý. Ed Exley řekl Greenovi s Parkerem, že to nachové auto mohl někdo zaparkovat před Nite Owl, aby vrhl podezření na černochy; Dudley nad touhle teorií ohrnoval nos –podle něj šlo asi o náhodu. Kdysi jednoznačný případ se rozmělňoval ve spoustu eventualit.

Velký zájem tisku – už se ozval Sid Hudgens – nulové zaváhání ohledně pornografie, nic ve stylu „Všichni máme nějaké tajemství.“ Hrdinné vylíčení událostí kolem zatýkání – Sid rychle zavěsil.

Nite Owl ho připravil o den práce na případu s pornem. Zkontroloval nástěnku v kanceláři: žádné stopy, nikdo z ostatních to svinstvo nezachytil. Sám sepsal vymyšlené hlášení: pomlčel o Christine Bergeronové a Bobbym Ingem, o dalších časopisech, které našel. Ani zmínka o jeho zvrhlých snech – jeho milovaná Karen uprostřed orgií.

jack políbil Karen na krk, doufal, že se probudí a usměje se na

něj.

Kdepak.

Nejdřív průzkum.

Charleville Drive, otázky, k ničemu: nikdo z obyvatel v domě Christine Bergeronové neslyšel tu ženu a jejího syna odcházet. Nikdo nevěděl nic o mužích, s nimiž se stýkala. V sousedních domech – do puntíku to samé. Jack zavolal do střední školy v Beverlly Hills a dozvěděl se, že Daryl Bergeron je nenapravitelný záškolák, který už týden nebyl ve škole; zástupce ředitele mu řekl, že chlapec je samotář, nepůsobí žádné potíže – nikdy nepřišel do školy s cílem působit v ní potíže. Jack mu neřekl, že Daryl je příliš unavený, aby potíže dělal: šoustání s vlastní mámou na kolečkových bruslích by unavilo každé dítě.

Další zastávka: Stanův Drive-In. Ředitel mu řekl, že Chris Bergeronová odešla předevčírem, dvě vteřiny poté, co jí někdo zavolal. Ne, nevěděl, kdo jí volal; jestli se objeví, samozřejmé že seržantu Vincennesovi zavolá. Ne, Chris se nijak přehnaně nebratříčkovala se zákazníky ani se nevěnovala svým návštěvám, když

roznášela.

Pak do západního Hollywoodu.

Byt Bobbyho Ingeho, rozhovory – další nájemníci a sousedi. Bobby platil nájem včas, držel se stranou, nikdo ho neviděl odjíždět. Elegantní teplouš odvedle řekl, že „to hrál na víc frontách –nechodil s nikým stálým“. Když zaslechl „pornočasopisy“, „Chris Bergeronová“, „ten prcek Daryl“, trhl sebou – ale jinak si ho prohlížel s kamennou tváří.

Západní Hollywood si tedy odškrtl. Po Rumpus Room B.J. se Bobby určitě nikde v okolí neukáže. Jack si koupil hamburger, podíval se na výpis o Bobbym – žádná jména společníků. Prohlížel si svůj oplzlý časopis, nemohl se soustředit, protiklady na obrázcích ho v jednom kuse rozptylovaly.

Atraktivní modely, odporné pozadí. Krásné kostýmy, kvůli nimž jste se na nechutnou homosexuální scénku podívali dvakrát. Umělecké fotky orgií: inkoustová krev, těla propletená na postelích – fotky, u kterých jste z toho, že některé části ženského těla byly znázorněny tak přímo, začali šilhat – extravagantnost pohlavních orgánů vyvolávala v člověku chuť vidět tu ženu nahou jen tak. To svinstvo byla pornografie nafocená za peníze – ale někde v procesu výroby se do toho přímota! nějaký umělec. Náhlý nápad.

Jack odjel do obchodu, koupil si nůžky, izolepu a čtvrtku. Pracoval v autě: vystřihoval obličeje z časopisu, lepil je na papír, muže a ženy zvlášť, opakující se obličeje dával k sobě, aby je snadněji identifikoval. Pak na ústředí kvůli porovnání: nahaté obrázky proti fotkám bílých kriminálníků. Čtyři hodiny práce: bolavé oči, nulový výsledek. Pak na hollywoodskou stanici, tamní fotky z mravnostního, zase nic; po návštěvě kanceláře v západním Hollywoodu si připsal třetí neúspěch. Kromě Bobbyho Ingeho šlo o osoby čisté jak lilie – bez záznamů v trestním rejstříku.

16:30 – Jack cítil, že jeho šance valem klesají. Pak dostal další nápad: zkontrolovat Bobbyho Ingeho přes dopravní policii; pak totéž zopakovat s Chris Bergeronovou – dokonalý lov papírů. Ještě jednou Ingeho v archivu – aktualizace jeho spisu.

Došel k telefonnímu automatu a zavolal. Bobby Inge neměl na dopravní policii žádný záznam: žádná pokuta, žádné předvolání. Bergeronová měla záznamy bohatší: data dopravních přestupků, jména lidí, co se za ni zaručili. Jediná aktualizace pro Ingeho: rok staré hlášení o kauci. Jedno jméno se objevovalo v obou spisech –u Bergeronové i u Ingeho.

Kauce za Ingeho obvinění z prostituce – v zastoupení Sharon Kostenzové, 1649 North Havenhurst, Západní Hollywood. Ta samá žena zaplatila kauci v případě nepřiměřeně rychlé jízdy Bergeronové.

Jack znovu zavolal do archivu, prozkoumal Sharon Kostenzovou a její adresu – v Kalifornii žádný záznam. Řekl úředníkovi, aby to jméno zkontroloval v seznamech osmačtyřiceti států; trvalo to celých deset minut. „Je mi líto, seržante. Zase nic.“

Zpět na dopravní; šok: žádná Sharon Kostenzová nevlastní ani nikdy nevlastnila kalifornský řidičák. Jack odjel na North Havenhurst – dům číslo 1649 neexistoval.

Myšlenkové skoky: prostitut Bobby Inge, Kostenzová ho vytáhla z obvinění z prostituce, prostitutky používají falešná jména, prostitutky pózují na pornofotkách. North Havenhurst byl odjakživa blok veřejných domů…

Zaklepal na dveře.

Deset rychlých výslechů; cedulky informující o nedalekých bordelech. Na Havenhurst dva: 1611 a 1564. 18:10.

V čísle 1611 otevřeno; vedoucí neznal Sharon Kostenzovou, Bobbyho Ingeho ani Bergeronovy. Totéž v případě tváří vystřižených z časopisů – dívky v bordelu reagovaly stejně. Madam v čísle 1564 byla ochotná – jména a obličeje ovšem byly pro ni a pro její šlapky španělskou vesnicí.

Další hamburger, zpátky na stanici v západním Hollywoodu. Průzkum seznamu známých pseudonymů: další propadák.

19:20 – žádná nová jména. Jack odjel na North Hamel, zaparkoval s výhledem na dveře Bobbyho Ingeho.

Nespouštěl oči ze dvora. Zádní chodci, aut poskrovnu – Strip se rozproudí až za pár hodin. Čekal: v hlavě si promítal pornofotky.

Ve 20:46 kolem něj projel elegantní kabriolet. O dvacet minut později znovu. Jack se pokoušel přečíst poznávací značku – nic, moc velká tma. Předtucha: dívá se, jestli se nesvítí v oknech. Jestli hledá Bobbyho, má ho mít.

Odešel na dvůr, vyhlížel nějaké svědky – nikdo. Pomocí pout otevřel dveře: zuby se zakously do měkkého dřeva. Šmátral po světle, stiskl vypínač.

Ten samý vypleněný obývák. Postel pořád stejně svlečená.

Jack se posadil ke dveřím, čekal.

Čas se příšerně vlekl – patnáct minut, třicet, hodina. Zaklepání

na přední okno.

Jack se přikrčil: dveře měl v úrovni očí. Zkusil zahlaholit: „Je

otevříno.“

Do místnosti vplul pohledný mladík. Jack řekl: „Hergot.“ Timmy Valburn, alias Moochie Mouse – milenec Billyho Dieterlinga.

„Timmy, co tady kurva hledáš?“

Timmy se nahrbil, dal si ruku v bok, nebál se. „Bobby je můj kamarád. Neužívá narkotika, jestli jsi sem přišel kvůli tomuhle. A není to náhodou mimo tvůj okrsek?“

Jack zavřel dveře. „Christine Bergeronová, Daryl Bergeron, Sharon Kostenzová. Jsou to tví kamarádi?“

„Ta jména mi nic neříkají. O co jde, Jacku?“

„To mi vyklop ty, ty už několik hodin sbíráš odvahu zaklepat na tyhle dveře. Začněme s tím, kde je Bobby.“

„To nevím. Copak bych sem přišel, kdybych věděl, kde…“

„Ty ses s Bobbym zapletl? Je mezi vámi něco.‘ „Je to jenom kamarád.“

„Ví Billy o tobě a o Bobbym?“

„Jacku, teď se chováš hnusně. Bobby je kamarád. Myslím, že Billy neví, že jsme kamarádi, ale víc mezi námi fakt není.“

Jack vytáhl notes. „Takže počítám, že máte spoustu společných kamarádů.“

„Ne. Na to klidně zapomeň, protože já žádný Bobbyho kamarády neznám.“

„Tak dobře, a kde ses s ním potkal?“

„V jednom baru.“

„Jak se jmenuje?“

„Leo’s Hideaway.“

„Billy ví, že mu zahýbáš?“

„Jacku, nebuď takový. Já nejsem nějaký zločinec, kterého mu žes beztrestně ponižovat, já jsem občan, co tě může nahlásit za to, že ses vloupal do tohohle bytu.“

Tak jinak. „Porno. Časopis s fotkama, hetero i homo. Máš k to mu sklony, Timmy?“

Nepatrný záblesk v očích – bez zaváhání. „Ty se takhle rozehříváš? Vy si s Billym berete tohle svinstvo do postele?“

Ani mrknutí. „Nebuď odporný, Jacku. Není to tvůj styl, ale zkus se chovat slušně. Nezapomeň, co pro Billyho znamenám, ne zapomeň, co Billy znamená pro tu show, která ti poskytuje vysněnou popularitu. Nezapomeň, s kým se Billy zná.“

Jack pokračoval velice pomalu: rozložil na židli časopisy a fotky tváří, přisunul lampu, aby na ně bylo lépe vidět. „Koukni se na ty fotky. Jestli někoho poznáš, řekni mi to. Nic víc nechci.“

Valburn zakoulel očima a podíval se. Nejprve na obličeje: zvláštní, zvědavý pohled. Pak snímky těl v kostýmech – nonšalantní pohled inteligentního teplouše. Jack stál blízko něj, díval se mu do očí.

Nakonec snímky z orgií. Timmy se díval na inkoustovou krev a nespouštěl z ní oči; Jack si všiml, jak mu nabíhá krční tepna. Valburn pokrčil rameny. „Je mi líto, nic.“ Těžká práce – zkušený herec. „Nikoho jsi nepoznal?“

„Ne, nikoho.“

„Ale Bobbyho ano.“

„Samozřejmě, protože ho znám.“

„A nikoho dalšího?“

„Jacku, vážně.“

„Nikdo ti není povědomý? Nikoho z nich jsi nepotkal v těch borech, kam chodí lidi tvého ražení?“

„Mého ražení? Jacku, copak se kolem filmu netočíš už dost dlouho, abys dokázal nazývat věci pravými jmény a zároveň se vyjadřoval slušně?“

Žádná reakce. „Timmy, ty přede mnou něco tajíš. Možná už hraješ Moochie Mouse příliš dlouho.“

„O jaké myšlenky ti jde? Jsem herec, tak mě zkus trošku ťuknout.“

„O myšlenky ne, o reakce. Bez mrknutí sis prohlížel ty nejodpornější věci, co jsem za patnáct let práce u policie viděl. Rádobyumělecky vyvedená inkoustová krev cáká z desítky lidí, co spolu šoustají a kouří. Pro tebe je to každodenní podívaná?“

Elegantní pokrčení rameny. „Jacku, já mám Hollywood v krvi. Abych pobavil děti, převlékám se za hlodavce. V tomhle městě mě už nic nepřekvapí.“

„No nevím, jestli ti věřím.“

„Říkám ti pravdu. Z těch lidí na fotkách neznám nikoho a ty časopisy jsem nikdy předtím neviděl.“

„Lidi tvého ražení znají lidi, co znají další lidi. Znáš Bobbyho Ingeho, on na těch fotkách je. Chci vidět tvůj malý černý notýsek.“

Timmy řekl: „Ne.“

Jack řekl: „Ano, jinak dám Hush-Hush malý článek o tobě a Billym Dieterlingovi jako rodných sestrách. Odznak cti, Dream-a-Dream Hour a teplouši. Líbí se ti to jako titulek?“

Timmy se usmál. „Max Peltz by tě za to vyrazil. Chce, aby ses choval slušně. Tak se tak chovej.“

„Nosíš adresář s sebou?“

„Ne, nenosím, Jacku. Nezapomínej, kdo je Billyho tatík. A nezapomínej na tu kupu peněz, co můžeš u filmu vydělat, až odejdeš od policie.“

Vztek, takřka rudo před očima. „Dej mi peněženku. Dělej, nebo ztratím trpělivost a přimáčknu tě ke zdi.“

Valburn pokrčil rameny a vytáhl peněženku. Jack našel, co hledal: vizitky, jména a čísla na papírcích. „Budu to chtít zpátky.“

Jack mu podal odlehčenou peněženku. „Jasně, Timmy.“

„Jednou si pěkně nabiješ kokos, Jacku. Víš to?“

„Už jsem si ho nabil a dokázal jsem na tom vydělat. Na to nezapomeň, až mě budeš chtít prásknout Maxovi.“ Valburn odkráčel – velmi elegantně.

Kontakty z barů pro teplouše: křestní jména, telefonní čísla. Jedna vizitka vypadala povědomě: „Fleur-de-Lis. Dvacet čtyři hodin denně – Cokoli si přejete. HO-01239.“ Vzadu nic napsaného Jack usilovně přemýšlel, na nic nepřicházel.

Nový plán: zavolat na ta čísla, představit se jako Bobby Inge. zmínit se o pornofotkách – schválně, kdo se chytí. Zůstat v jeho bytě, uvidí se, kdo zavolá nebo přijde: úkol na dlouhou dobu.

Jack zvedl telefon: „Ted – DU-6831“ – obsazeno; „Geoff – CK 9640“ – žádná pozitivní reakce na „Ahoj, tady Bobby Inge.“

„Bing – AX-6005“ – nikdo; znovu „Ted“ – „Bobby kdo? Je mi líto, ale bohužel vás neznám.“

„Jim“, „Nat“, „Otto“: žádná reakce; pořád nevěděl, co s tou zvláštní vizitkou. Poslední šance: zavolat na policejní linku pacifické pobočky Bellovy společnosti.

Crr, crr. „Slečna Sutherlandová, dobrý den.“

„Tady seržant Vincennes, LAPD. Potřebuju jméno a adresu podle telefonního čísla.“

„Vy u vás nemáte obrácený seznam, seržante?“

„Jsem v telefonní budce a číslo, které chci zkontrolovat, je Hollywood 01239.“

„Dobře. Počkejte chvilku prosím.“

Jack počkal. Žena se brzy vrátila. „Takové číslo nebylo přiděleno. Bell právě začíná přidělovat pěticiferná čísla, tohle ještě přiděleno nebylo. Upřímně řečeno možná ani nikdy nebude, přečíslovává se to tak pomalu.“

„Víte to jistě?“

„Samozřejmá že to vím jistě.“

Jack zavěsil. První nápad: černá linka. Měli je sázkaři – podfukáři od Bella napíchli linku a zařídili, aby to číslo nebylo přiděleno. Telefonní služby zdarma, policie za žádnou cenu nemůže získat odposlouchávám, nelze určit, kdo kdy volal.

Reflexivní rozhodnutí: informační linka dopravní policie.

„Ano? Kdo volá?“

„Seržant Vincennes, LAPD. Chci adresu muže jménem Timothy V-A-L-B-U-R-N, běloch, asi třicet. Myslím, že bydli někde ve Wilshireském okrsku.“

„Rozumím. Počkejte chvilku.“

Jack počkal; úředník se vrátil. „Je to Wilshire. 432 South Lucerně. Hele, nehraje ten Valburn tu myš v Dieterlingově pořadu?“

„Jo.“

„No… hm… a kvůli čemu po něm jdete?“

„Nedovolené držení sýra.“

U Myšáka: starý venkovský dům ve francouzském stylu s drahými vymoženostmi – osvětlení, sestříhané keře – Moochie, zbytek Deterlingovy smečky. Na příjezdové cestě dva vozy: kabriolet, kterým přijel na Hamel, Dieterlingův Packard Caribbean – neodmyslitelná součást natáčení Odznaku cti.

Jack tipoval, že pozemek je hlídaný: teplouši měli příliš dobré konexe, než aby mohli padnout; jeho práce na případu s pornem stála před velkou zkouškou – „Cokoli si přejete“, odbočka do slepé ulice. Mohl by si promluvit s Timmym a Billym, proklepnout je, zmáčknout jejich kontakty: lidi, co znali lidi, co znali Bobbyho Ingeho – kdovíkdo to svinstvo vyrobil. Nechal rádio potichu hrát; série milostných písní mu pomáhala přemýšlet.

Chtěl to svinstvo najít, dílem totiž přemýšlel, jak by něco mohlo být tak hnusné a hezké zároveň, a dílem ho to prostě vzrušovalo.

Začaly ho svědit nohy, nemohl se dočkat, až vyrazí. Když zaslechl pronikavý soprán, vystoupil z vozu.

Vyběhl po cestě, vyhýbal se světlům. Okna zavřená, nezatažené závěsy. Podíval se dovnitř.

Všude cetky s Moochie Mousem, Timmy a Billy nikde. V posledním okně uspěl: hrdličky v nervózní hádce.

Ucho k oknu – nerozuměl slovům. Bouchly dveře od auta; zvuk zvonků nade dveřmi. Rychlý pohled dovnitř – Billy kráčel k přední části domu.

Jack se díval dál. Timmy si dal ruce v bok; Billy vedl zpátky velkého svalovce. Svalnaté ruce si poradily se zbožím: zásoby pilulek, papírová taška plná trávy. Jack utíkal na silnici.

U obrubníku sedan Buick – na značkách vpředu i vzadu bláto. Zamčené dveře – vykopnout sklo, nebo se domů vrátit s prázdnýma rukama?

Jack vykopl okno na straně u řidiče. Sklo na kořisti na předním sedadle – jediná hnědá papírová taška. Sebral ji a běžel k autu. Valburnovy dveře se otevřely.

Jack odjel za kvílení pneumatik – na východ po Páté, kličkoval na západ, našel osvětlené parkoviště. Roztrhl tašku. Absint – důkaz na etiketě, zlověstná zelená tekutina. Hašiš.

Černobílé fotografie: ženy s operními maskami na tvářích kouřící koně.

„Cokoli si přejete.“

22

Parker řekl: „Ede, tuhle sis vedl báječně. Nesouhlasím s tím, jak ti do toho zasáhl seržant White, ale na konečný výsledek si nemůžu stěžovat. Potřebuju inteligentní lidi, jako jsi ty… i přímé muže, jako je Bud. A chci, abyste na případu Nite Owl dělali oba.“

„Pane, obávám se, že White a já nemůžeme spolupracovat.“

„Nebude to ani třeba. Vyšetřování vede Dudley Smith, White se bude hlásit přímo jemu. Dva další muži, Mike Breuning a Dick Carlisle, budou pracovat s Whitem – tak, jak si to Dudley představuje. Hollywoodská skupina bude v činnosti, povede ji poručík Reddin, který se bude hlásit Dudleymu. Máme rozdělené kontakty na divizích, každý z mužů v úřadě už sbírá zprávy od informátorů. Náčelník Green říká, že Russ Miliard chce odejít z mravnostního, aby spolupracoval s Dudem, takže to je jedna možnost. Tím se dostáváme k počtu čtyřiadvaceti plně nasazených policistů.“

„A co přesně mám dělat já?“

Parker ukázal na graf na stojanu. „Zaprvé, nenašli jsme brokovnice ani Coatesovo auto, a dokud ta holka, kterou ti zmetci přepadli, neřekne, že s ní v ty tři ráno byli, musíme předpokládat, že jsou to pořád naši hlavní podezřelí. Po Whiteově zásahu se rozhodli, že nebudou mluvit, ale hrozí jim tresty za únos a znásilnění. Myslím…“

„Pane, rád bych to s nimi zkusil ještě jednou.“

„Nech mě domluvit. Zadruhé, zatím vůbec neznáme totožnost těch dalších tří obětí. Doktor Layman na tom už strávil věčnost, denně zaznamenáváme čtyři sta telefonátu od lidí, co mají strach o své blízké, kteří se pohřešují. Je jistá šance, že půjde o víc než jen o sérii loupežných přepadení, a pokud to tak bude, budu tě na to potřebovat. Prozatím jsi naší spojkou na soudní znalce, na kancelář okresního návladního a na divize. A chci, abys každý den pro-četl všechna hlášení z terénu, vyhodnotil je a osobně se se mnou podělil o závěry. Každý den chci mít písemný výtah, kopie dáš mně a Greenovi.“

Ed se pokoušel nesmát – díky stehům na bradě to zvládl. „Pane, můžu vám říct pár nápadů, než se pustíme dál?“

Parker se zaklonil. „Samozřejmě.“

Ed odpočítával. „Zaprvé, co zkusit najít v Griffithově parku podobné nábojnice? Zadruhé, pokud dívka vyloučí možnost, že ti tři tam ve tři ráno byli, co dělalo to nachové auto naproti Nite Owl? Za třetí, jaká je pravděpodobnost, že se nám podaří najít zbraně a auto? Začtvrté, podezřelí tvrdí, že tu dívku zavezli nejdřív do domu na Dunkirk. Jaké důkazy můžeme získat tam?“

„Dobré názory. Ale zaprvé, porovnávání vzorků nábojnic bude trvat dlouho. V důsledku nabíjení zezadu se ty nábojnice mohly vrátit zpátky do toho auta, ve kterém ti smradi jeli, místo uvedené v protokolech nebylo potvrzeno, Griffithův park je samý kopec, poslední dva týdny pršelo, eroze určitě udělala své a hlídač parku si už není tak jistý, že jde o tyhle tři lidi. Zadruhé, prodavač novin, který identifikoval to auto, co stálo před Nite Owl, teď tvrdí, že to mohl být ford nebo chevrolet, takže kontroly majitelů jsou jako zlý sen. Jestli si myslíš, že tam to auto někdo schválně narafičil, podle mě je to nesmysl – jak by někdo mohl vědět, že ho má postavit právě tam? Zatřetí, oddělení ze 77. ulice prohledává celý jih, hledá auto i zbraně, vyslýchá známé společníky a tak dál. A začtvrté, matrace v tom domě na Dunkirk byla celá od krve a semene.“

Ed řekl: „Takže se to všechno vrací k té dívce.“

Parker zvedl formulář na hlášení. „Inez Sotová, dvacet jedna let. Středoškolačka. Leží v nemocnici Queen of Angels, dneska ráno se probrala z narkózy.“

„Mluvil s ní už někdo?“

„Bud White ji zavezl do nemocnice. Nikdo s ní šestatřicet hodin nepromluvil, a ten úkol ti nezávidím.“

„Můžu to provést úplně sám?“

„Ne. Ellis Loew chce vyslechnout naše chlapce kvůli znásilnění a únosu. Chce je dostat do plynové komory za tohle, za Nite Owl nebo za obojí. A chce u toho mít vyšetřovatele od návladního a nějakou policistku. Za hodinu se máš v nemocnici setkat s Bobem Gallaudetem a dozorkyní z kanceláře šerifa. Nemusím ti asi říkat, že průběh toho vyšetřování bude určen tím, co ti naše slečna Sotová řekne.“

Ed vstal. Parker dodal: „Čistě neoficiálně, myslíš si, že to ti černoši fakt udělali?“

„Nejsem si tím jist, pane.“

„Dočasně jsi je očistil. Myslel sis, že se na tebe za to budu zlobit?“

„Oba usilujeme o absolutní spravedlnost, pane. A máte mě příliš v oblibě.“

Parker se usmál. „Edmunde, příliš se nezabývej tím, co udělal White. Máš desetkrát vyšší cenu než on. On zabil ve službě tři muže, ale to není vůbec nic ve srovnání s tím, co jsi ty dokázal ve válce. Na to nezapomínej.“

Gallaudet se s ním sešel před dámskými toaletami. Celá chodba páchla dezinfekcí – znal to, jeho matka zemřela o patro níž. „Dobrý den, seržante.“

„Jsem Bob, Ellis Loew ti vzkazuje, že děkuje. Bál se, aby někdo ty podezřelé neubil k smrti a on neměl koho obžalovat.“

Ed se zasmál. „Z Nite Owl možná vyklouznou.“

„To je mi putna, a Loewovi taky. Za únos plus znásilnění je taky trest smrti. Až si Loew promluví s tou dívkou, chce ty hochy zadupat do země, já taky a ty taky. Takže nejdůležitější otázka zní: Udělali to?“

Ed zavrtěl hlavou. „Podle jejich reakcí bych se přikláněl na opačnou stranu. Fontaine ale říkal, že s tou holkou někde jezdili. Zareagoval na otázku, jestli ji ‚prodali‘. Myslím, že to mohl být Sugar Coates a menší banda, možná dva z chlápků, kterým ji prodali. Nikdo z těch tří u sebe neměl peníze, když je zatkli. Peníze –ať z Nite Owl, nebo po znásilnění – mají někde ulité a potřísněné krví – stejně jako to oblečení, co Coates spálil.“

Gallaudet hvízdl. „Takže potřebujeme, aby nám to děvče řeklo časový údaj plus identifikovalo ostatní násilníky.“

„Přesně. Navíc naši podezřelí mlčí jako ryby a Bud White zabil jediného svědka, který nám mohl pomoci.“

„S tím Whitem jsou jenom starosti, co? Netvař se tak vyděšeně fakt, že z něj máš strach, znamená, že jsi při smyslech. Tak pojďme, promluvíme si s tou mladou dámou.“

Vešli do pokoje. Dozorkyně z kanceláře šerifa stála u postele –byla vysoká, tlustá, krátké vlasy sčesané dozadu. Gallaudet řekl: „Ed Exley, Dot Rothsteinová.“Žena kývla a ustoupila stranou.

Inez Sotová.

Černé oči, pořezaný a odřený obličej. Tmavé vlasy na čele vyholené, stehy. Do paží a zpod přikrývek jí vedly hadičky. Odřené klouby na rukou, polámané nehty – bojovala. Ed si vzpomněl na svou matku: bez vlasů, zavřená v třicetikilové železné plíci.

Gallaudet řekl: „Slečno Sotová, tohle je seržant Exley.“

Ed se opřel o nohy postele. „Omlouvám se, že jsme vám neposkytli víc času na zotavenou, a pokusím se to co možná nejvíc zkrátil.“

Inez Sólová se na něj dívala – tmavýma očima podlitýma krví. Ochraptělý hlas: „Na žádný další fotky se dívat nebudu.“

Gallaudet: „Slečna Sotová identifikovala Coatese, Fontaina a Jonese podle fotek. Řekl jsem jí, že bychom ji časem požádali, aby se podívala na další snímky a zkusila identifikovat zbývající muže.“

Ed zavrtěl hlavou. „To teď nebude nutné. V této chvíli, slečno Sotová, potřebuju, abyste si zkusila vzpomenout na časový sled událostí, které se předevčírem staly. Nemusíme nikam spěchat, prozatím nepotřebujeme žádné podrobnosti. Až se budete cítit líp, můžeme to projít znovu. Nepospíchejte a začněte prosím v okamžiku, kdy vás ti tři lidi unesli.“

Inez, se nadzvedla na polštářích. „To nebyli lidi!“

Ed sevřel rám. „Já vím. A za to, co vám udělali, budou přísně potrestáni. Ale než to bude možné, potřebujeme, aby bylo možné potvrdil nebo vyvrátit jejich podezření z dalšího zločinu.“

„Chci, aby umřeli! Slyšela jsem rádio! Chci, aby za to zhebli!“

„To nemůžeme udělat, protože pak by se ti ostatní, co vám ublížili, dostali na svobodu. Musíme to provést spravedlivě.“

Ochraptělý šepot. „Spravedlivě znamená, že šest bílejch lidí je důležitějších než jedna mexická holka z Boyle Heights. Ty zvířata mě roztrhaly a udělaly se mi do pusy. Rvaly do mě pistole. Moje rodina si myslí, že jsem si to zavinila sama, když jsem v šestnácti odmítla, aby si mě vzal debilní cholo. Neřeknu vám vůbec nic, cholo.“

Gallaudet: „Slečno Sotová, seržant Exley vám zachránil život.“

„Ten mi ho leda zkazil! Policista White říká, že zrušil obvinění těch negritos z vraždy! White je hrdina – on zabil toho sviňáka, co mně roztrhnul prdel!“

Inez vzlykala. Gallaudet naznačil Edovi, že je konec. Ed sešel dolů do prodejny dárků – znal to tu, chodil sem kvůli matce. Kytky na pokoj 875: každý den ohromný veselý puget.

23

Bud přišel do služby brzy, na stole našel vnitřní sdělení.

79/4/53

Kamaráde…

Papírování nepatří mezi tvé silné stránky, ale potřebuju, aby ses mi podíval na dva záznamy. (Doktor Layman už identifikoval tři oběti z řad hostů.) Použij standardní proceduru, kterou jsem tě naučil, a nejdřív se podívej do věstníku 11 na nástěnce: je tam aktualizace stavu toho případu a detaily o službách ostatních důstojníků, aby ses nepouštěl do zbytečných věcí nebo toho, co už někdo udělal.

1. Susan Nancy Leffertsová, běloška, nar. 29/1/22, bez trestních záznamů. Narozena v San Bernardinu, nedávno se přestěhovala do Los Angeles. Pracovala jako prodavačka v Bullock’s Wilsiiire (kontrolu má na starosti seržant Exley.)

2. Delberl Melvin Cathcart, zvaný „Duke“, běloch, nar. 14/11/14, dvakrát odsouzen za znásilnění, odseděl si tři roky v Quentinu. Tři zatčení za kuplířství, neobžalován. (nesnadná identifikace: zjistili jsme ho jen díky záznamům z věznice.) Neví se, kde pracoval, poslední známá adresa je 9819 Vendome, okrsek Silverlake.

3. Malcolm Robert Lunceford, zvaný „Mal“, běloch, nar. 2/6/12, žádná známá adresa, pracoval jako strážník v agentuře Mocný muž, 1680 North Cahuenga. Bývalý příslušník LAPD (strážník), podstatnou část své jedenáctileté kariéry strávil v hollywoodské divizi. V červnu 50 propuštěn pro neschopnost. Patřil ke stálým hostům Nite Owl. Podíval jsem se do Luncefordova osobního spisu a dospěl jsem k závěru, že to byl ubohý policista (v každém hodnocení od každého velícího důstojníka dostával čtyřku). Zkus o něm najít na hollywoodské divizi všechny papíry, co se ti povede (Breuning a Carlisle ti tam pomůžou s pochůzkami).

Shrnutí: pořád si myslím, že ti černoši jsou vinni, ale Cathcartův trestní rejstřík a Luncefordova minulost policisty znamenají, že je potřeba provést víc než jen namátkovou kontrolu jejich minulosti. Chci, abys v tomhle případě fungoval jako můj pomocník, je to pro tebe ideální křest ohněm ve funkci plnohodnotného detektiva z oddělení vražd. Sejdeme se dnes večer (21:30) v Pacific Dining Car. Projednáme ten případ a věci s ním související. ^

Bud se podíval na nástěnku. Hodně věcí o Nite Owl: hlášení z terénu, pitevní zprávy, shrnutí. Našel věstník 11a přečetl si ho.

Šest úředníků z archivu má kontrolovat trestní záznamy a rejstříky dopravní policie; oddělení na 77. ulici prohledává černošskou čtvrť kvůli zbraním a autu Raye Coatese. Breuning a Carlisle proklepávají známé překupníky se zbraněmi; oblast kolem Nite Owl byla devětkrát prohledána, ale nepodařilo se najít jediného dalšího očitého svědka. Práskači odmítali mluvit s lidmi z LAPD, s vyšetřovateli z úřadu státního návladního, s Ellisem Loewem. Inez Sotová odmítla spolupracovat při určování času; Ed Exley podělal výslech, říká, že by se s ní mělo jednat v rukavičkách.

O něco níž na nástěnce: Osobní spisy Malcolma Lunceforda z LAPD. Špatná zpráva – Lunceford byl prachsprostý podvodník, budižkničemu. Odporné výsledky zatýkání; třikrát napomenut pro opuštění služby. Vydána interní žádost o poskytnutí informací; odpověděli čtyři policisté, kteří s Luncefordem pracovali. Úplatkář/kašpar: Mal ve službě pil, nutil šlapky k felaci, snažil se vytlouct něco i z hollywoodských obchodníků za své „ochranné služby“ i po skončení pracovní doby – nechali ho spát ve svých podnicích, když byl vyhozen z bytu za to, že neplatil nájem. V červnu 1950 po další stížnosti pohár trpělivosti přetekl; všichni čtyři dotázaní policisté uvedli, že možná nebyl v Nite Owl zabit úmyslně: už jako policista navštěvoval non-stopy – obyčejně kvůli mizernému jídlu; do Nite Owl se možná zatoulal ve tři ráno proto, že byl závislý na sladké Lucy, neměl kde spát a uvnitř mu zřejmě bylo příjemně teplo.

Bud odjel na hollywoodskou stanici – v hlavě měl Inez a vedle ní Dudleyho a Dicka Stense. Její kuráž: pokoušela se vstát z nemocničního vozíku, aby se dostala na Sylvestera Fitche, jehož mrtvé tělo bylo připoutané k pitevnímu vozu; křičela: „Já jsem mrtvá, chci, aby oni chcípli taky!“ Bud ji vecpal do sanitky, a když se nikdo nedíval, vzal morfium a jehlu a dal jí injekci. Nejhorší už měla mít za sebou – jenže to ji vlastně teprve čekalo.

Exley ji měl vyslechnout, dostat z ní detaily, ukazovat jí obrázky násilníků, dokud ji nezlomí. Ellis Loew chtěl jednoznačný případ – to znamenalo předvolání, svědectví u soudu. Inez Sotová –korunní svědkyně pro nejambicióznějšího okresního návladního, jaký kdy chodil po světě – Bud mohl udělat maximálně to, že za ní zajde do nemocnice a pozdraví ji, pokusí se utišit její bolest. Statečná žena poslala Eda Exleyho do háje – tím jenom rozdmýchá jeho zbaběleckou neoblomnost.

Inez a Stens.

Dobrá pomsta: masky kačera Donalda, Exley kňoural. Fotky jako solidní pojistka; Dicka pořád ještě pohled na krev popoháněl vpřed. Jeho práce v lahůdkářství Kikeyho T – ta díra byla známá tím, že se tam scházejí šejdíři, obvinění viselo ve vzduchu. Stens přespával ve svém autě, pil a hrál – vězení ho naučilo úplný prd.

Bud zatočil na sever po Vine; slunce mu zasvítilo do očí. Kravata ho odlišovala: odznak LAPD, dvojka. Dvojka znamenala, kolik mužů zabil; bude si muset nechat udělat novou – trojkovou, aby se vědělo i o Sylvesteru Fitchovi. Dudleyho nápad: pocit solidarity při hlídkování. Elegantní nápad: ženy to vždycky nakoplo. Dudley byl taky nakopávač – do zubů, do hlavy.

Dlužil mu víc než Dicku Stensovi – ten člověk zmrazil Krvavé Vánoce, přeložil ho do sledovacího oddělení, pak do vražd. Jenže když vás Dudley Smith s sebou někam vzal, tak jste mu patřili –a on byl o tolik prohnanější než kdokoli ostatní, že jste nikdy nevěděli, co od vás chce nebo jak vás využije – v těch jeho vybraných výrazech aby se prase vyznalo. Ne že by to přímo působilo bolest, ale člověk to cítil; bylo nepříjemné sledovat, jak Mike Breuning a Dick Carlisle upsali tomu člověku své duše. Dudley vás mohl zlomit, narovnat, zkroutit, otočit, namířit – a vy byste si nepřipadali ani jako pitomý kus hlíny. Neustále ale dával najevo jedno: znal vás líp než vy sami.

Zádně místo na parkování – všechno obsazeno. Bud zaparkoval o tři bloky dál a šel zpět ke stanici. Exley nikde, každý stůl obsazený: muži mluvili do sluchátek, psali si poznámky. Obrovská nástěnka celá zakrytá informacemi ohledně Nite Owl – vrstva papíru patnáct centimetrů. U jednoho stolu dvě ženy, za nimi telefonní přepojovací deska, u nohou měly nápis: „Informace dopravní policie/archiv“. Bud šel k nim, snažil se překřičet hluk telefonů. „Jdu kvůli Cathcartovi a chci všechno, co mi můžete sehnat, známé společníky, prostě všechno. Ten šašek dvakrát seděl za znásilnění. Chci znát veškeré podrobnosti o žalujících včetně aktuálních adres. Třikrát mu hrozil trest za kuplířství, obžalován nebyl, chci, abyste zkontrolovaly všechna mravnostní oddělení ve městě i v okrese a zjistily, jestli existuje nějaký jeho spis. Jestli ano, chci znát jména holek, které měl pást. Pokud seženete jména, zjistěte i data narození a prožeňte to přes archiv, dopravní policii, městskou a okresní věznici, ženské vězení. Detaily. Máte to?“

Děvčata se otočila k přepojovací desce, Bud přešel k nástěnce: papír s označením „Oběť Lunceford“. Jedna aktualita: policista z hollywoodské stanice mluvil s Luncefordovým šéfem z Mocného muže. Fakta: Lunceford chodil brzy ráno do Nite Owl skoro denně – jakmile mu skončila služba od 18:00 do 02:00 v Pickwickově knihkupectví; Lunceford byl klasický piják, který nesměl nosit zbraň; neměl žádné známé nepřátele, přátele ani známosti, se svými kolegy z Mocného muže se nekamarádil, spal ve stanu za Hollywood Bowl. Ten stan už prověřili, prohledali: spacák, čtyři uniformy bezpečnostní agentury Mocný muž, šest lahví muškátu Old Monterey.

Adiós, stupido – byl jsi na hodně špatném místě v hodně špatnou dobu. Bud se podíval na Luncefordův záznam o zatýkání: devatenáct menších prohřešků za jedenáct let ve službě, místo motivu smyšlená pomsta, šest zabitých, aby jeden vyzněl jako motiv. Exley pořád nikde, ani Breuning a Carlisle. Bud si vybavoval věty z Dudleyho hlášení: prohledej na stanici Luncefordovy záznamy.

Dobrý odhad: karty se zprávami o výslechu v terénu seřazené podle jmen policistů. Bud odešel do archivu, vytáhl zásuvku „L“ žádná složka na jméno „Lunceford, strážník Malcolm“. Hodinu prohlížel spisy od „A“ do „Z“ – nic. Žádné hlášení z terénu –zvláštní – opilec Mal asi nikdy svoje karty nezakládal.

Skoro poledne, čas na něco k snědku – sendvič, rozhovor s Dickem. Objevili se Carlisle s Breuningem – lenošili, popíjeli kávu. Bud našel volný telefon, zavolal práskačům.

Snake Tucker neslyšel ani ň. Totéž Fats Rice a Johnny Stomp Jeny Katzenbach říkal, že to udělali Rosenbergovi – objednali si ty vraždy z basy, takže Jerry zase začal fetovat. Objevila se dívka z archivu.

Podala mu stránku z novin. „Moc toho není. O Cathcartových společnících nic, žádné detaily kromě toho, co má v rejstříku Nesehnala jsem moc věcí ani o obětech těch znásilnění, snad jen tolik, že jim bylo čtrnáct, byly to plavovlásky a za války pracovali u Lockheeda. Podle mě šlo o sezónní dělnice. Ústřední mravnostní oddělení kanceláře šerifa mělo o Cathcartovi vlastní spis se seznamem devíti podezřelých prostitutek. Podívala jsem se na to. Dvě z nich zemřely na syfilis, tři byly nezletilé a opustily náš stát s podmínkou, o dvou jsem se nedozvěděla nic. Poslední dvě jsou na té stránce. Pomůže vám to?“

Bud mávl na Breuninga s Carlislem. „Jo, pomůže. Díky.“ Úřednice odešla; Bud se podíval na seznam, kde byla zakroužkovánu dvě jména: Jane (alias „Pírko“) Royková, Cynthia (alias „Hříšná Cindy“) Benavidesová. Poslední známé adresy, útočiště: byty na Poinsettia a Yucca, koktejlové bary.

Dudleyho ranaři došli až k němu. Bud řekl: „Tahle dvě jména tady. Sežeňte je, jo?“

Carlisle řekl: „Tohle sraní s minulostí je na houby. Já tvrdím, že to byli ty negři!“

Breuning se podíval na spis. „Dud řek, ať to uděláme, tak jdem na to.“

Bud se podíval na jejich kravaty – dohromady pět mrtvých. Breuning tlustý, Carlisle hubený – vypadali bůhvíproč jako dvojčata. „.Tak to udělejte, hm?“

Abe’s Noshery, žádné volné místo, objel celý blok. Venku Dickův chevrolet, prázdné lahve na sedadle: přestupek proti podmínce číslo jedna. Bud našel volné místo, vystoupil a podíval se oknem: Stens držel pod krkem Manischewitze, babral se s bývalými odsouzenci – Lee Vachss, Dvojka Perkins, Johnny Stomp.

Člověk, co vypadal jako polda, jedl u baru: jedno sousto, jeden pohled na zločinné spolčení, další sousto – pořád dokola. Zpět na hollywoodskou stanici – vzteky bez sebe, že z něj pořád dělají chůvu.

Už na něj čekali: Breuning a dvě jasné šlapky – mohli se potrhat smíchy. Bud zaklepal na sklo; Breuning vyšel ven. „Kdo je kdo?“ zeptal se Bud.

„Ta blondýna je Pírko Royková. Hele, už jsi slyšel to o tom uleželým slonovi?“

„Cos jim řekl?“

„Že jde o rutinní výslech ohledně minulosti Dukea Cathcarta. Četly noviny, takže je to nepřekvapilo. Bude, byli to ty negři. Za tu mexickou slepici budou viset, Dudley nás nutí do těchhle hovadin kvůli tomu, že Parker chce slavnej případ a naslouchá tomu prckovi Exleymu a jeho vznešenejm žvástům…“

Bud mu zabodl prsty do hrudi. „Inez Sotová není žádná slepice a možná to ty negři nebyli. Takže se s Carlislem pusťte do práce.“

Teatrální poklona – Breuning odešel a upravoval si košili. Bud vešel do boxu. Šlapky vypadaly hrozně: peroxidová blondýna, stejně přirozená zrzka, vrstvy mejkapu všude možně.

„Takže jste si dnes ráno přečetly noviny,“ řekl Bud.

Pírko Royková odpověděla: „Jo. Chudák Dukey.“

„Nevypadá to, že by vám ho bylo nějak zvlášť líto.“

„Dukey byl prostě Dukey. Byl to hajzl, ale nikdy by nepraštil. Byl vysazenej na chiliburgery, a v Nite Owl je dělali skvělý. Tenhle si měl holt odpustit. Dej mu pámbů nebe.“

„Takže, děvčata, vy baštíte tu verzi o loupežným přepadení, co se píše v novinách?“

Cindy Benavidesová přikývla. Pírko řekla: „Jasně. Bylo to tak, ne? Vy jako myslíte, že ne?“

„Možná. A co nepřátelé? Měl Duke nějaké?“

„Ne, Dukey byl Dukey.“

„Kolik dalších holek ještě pásl?“

„Jenom nás. My jsme chabý zbytky Dukeyho stáje.“

„Doneslo se mi, že jednou měl Duke devět holek. Co se stalo? Konkurenční pasák?“

„Pane, Dukey byl snílek. On sám měl rád mladý masíčko, tak že ho bavilo pást mladý holky. Jenže ty se nuděj a jdou dál, pokud je jejich chlap drsně nezastaví. Dukey dokázal bejt drsnej k chlapům, ale k ženskejm nikdy. Dej mu pámbů nebe.“

„Takže Duke musel dělat i něco jiného. Dvě holky by ho přece neuživily.“

Pírko si přejela lakované nehty. „Dukey byl celej hr do nějaký-ho novýho obchodního plánu. Víte, vždycky měl v hlavě nějakej plán. Byl to snílek. A ty plány ho bavily, měl pak pocit, že ty ubohý prachy, co jsme mu já se Cindy dávaly, nejsou tak hrozný.“

„Řekl vám nějaké podrobnosti?“

„Ne.“

Cindy vytáhla rtěnku a nanášela další vrstvu. „Cindy, řekl někdy něco vám?“

„Ne…“ ozvalo se tiše.

„Nic o žádných nepřátelích?“

„Ne.“

„A co nějaké dívky? Měl v poslední době Duke něco s nějakou mladou?“

Cindy si vytáhla ubrousek a otřela si rty. „N-ne.“

„Pírko, věříte tomu?“

„Dukey o nikom nemluvil. Mužem už jít? Jako…“

„Běžte. Kousek odsud stojí taxíky.“

Dívky rychle odešly; Bud jim dal náskok a běžel k vozu. Na Sunset proti stanovišti taxíků; dvě minuty pauza. Cindy s Pírko došly na stanoviště.

Každá jiným taxíkem, jiným směrem. Cindy vyrazila na sever po Wileox, možná domů – 5814 Yucca. Bud jel zkratkou; taxík se objevil přesně včas. Cindy šla k zelenému autu, zatočila na západ. Bud počítal do deseti, pak se vydal za ní.

Dojeli na Hinghland, průjezdem Cahuenga na Valley, pak na západ po Ventura Boulevardu. Bud se držel poblíž; Cindy jela ve středním pruhu a hodně rychle. Najednou zatočila k chodníku u motelu – pokoje kolem špinavého bazénu.

Bud zabrzdil, otočil se a díval se za ní. Cindy zašla do místnosti vlevo, zaklepala. Objevila se nějaká jiná dívka – asi patnáctiletá blondýna – a pustila ji dovnitř. Mladý masíčko – ten typ, co Duke Cathcart znásilňoval.

Vizuální dohled.

Cindy vyšla o deset minut později – rozhlédla se – otočila se a zamířila zpět k Hollywoodu. Bud zaklepal na dveře pokoje.

Dívka otevřela – oči zalité slzami. Z rádia bylo slyšet: „Masakr v Nite Owl“, „Zločin století“. Dívka zamžourala. „Vy jste od policie?“

Bud přikývl. „Kolik ti je, děvče?“ Už nemžourala – pohled se jí zakalil. „Jak se jmenuješ, děvče?“

„Kathy Janeway. Kathy psáno s ‚K‘.“ Bud zavřel dveře. „Kolik ti je?“

„Čtrnáct. Proč se mě na to každej ptá?“ Severní přízvuk. „Odkud jsi?“

„Severní Dakota. Ale jestli mě pošlete zpátky, stejně zase uteču.“

„Proč?“

„Chcete se přitom dívat na fotky? Duke říkal, že spoustu chlapů to takhle vzrušuje.“

„Nebuď tak protivná, jo? Jsem na tvojí straně.“

„To určitě.“

Bud se rozhlédl po místnosti. Plyšoví medvídci, časopisy o filmu, školní oblečení ve skříni. Žádné oblečení typické pro děvky, žádné stopy po fetu. „Choval se k tobě Duke hezky?“

„Nenutil mě dělat to s chlapama, jestli myslíte tohle.“

„Takže jsi to dělala jenom s ním?“

„Ne, se mnou to dělal jenom můj táta, a ten druhej chlap mě nutil dělat to s chlapama, ale Duke mě od něj koupil.“

Hodný pasák. „Jak se ten chlap jmenoval?“

„Ne! To vám neřeknu, k tomu mě nepřinutíte, stejně jsem to zapomněla!“

„Co z toho je pravda, děvče?“

„Nechci vám to říct!“

„Pšš. Takže Duke se k tobě choval hezky?“

„Nedělejte na mě pšš. Duke byl můj medvídek, chtěl jenom spát ve stejný posteli jako já a hrát karty. Co je na tom špatnýho?“

„Děvče…“

„Můj táta byl horší! A můj strejda Arthur ještě víc!“

„Tiše, jo, rozumíš?“

„K tomu mě nedonutíte!“

Bud ji vzal za ruce. „Co chtěla Cindy?“

Kathy se mu vytrhla. „Řekla mi, že Duke je po smrti, to ale ví každej blbec, co má rádio. Řekla mi, že Duke jí řekl, že kdyby se mu cokoli stalo, tak se o mě má postarat, a dala mi deset dolarů. Říkala, že ji otravovali policajti. Já jí řekla, že deset dolarů není ni jak moc, a ona se urazila a začala na mě křičet. A jak vůbec víte, že tady Cindy byla?“

„To je jedno.“

„Nájem je tady devět dolarů tejdně a já…“

„Seženu ti nějaký peníze, když budeš…“

„Takhle hnusnej teda Duke nikdy nebyl!“

„Kathy, zmlkni už a nech mě položit ti pár otázek, pak možná dostaneme ty chlapy, co zabili Dukea. Jasný? Co?“

Dětský vzdech. „Tak jo, dobře, ptejte se.“

Bud začal, vlídně. „Cindy říkala, že Duke jí řekl, aby se o tebe postarala, kdyby se mu něco stalo. Myslíš, že tušil, že se mu něco stane?“

„Nevím. Možná jo.“

„Proč možná?“

„Možná, protože Duke byl v poslední době nervózní.“

„Proč byl nervózní?“

„Co já vím.“

„Ptala ses ho?“

„Říkal: ‚Moc práce‘.“

Pírko a její slova o Cathcartovi: „Mluvil o nějakým novým plánu.“

„Kathy, chystal se Duke rozjet nějakou novou věc?“

„Já nevím, Duke říkal, že holkám do obchodu nic není. A já vím, že mi nechal víc než jenom podělanejch deset dolarů.“

Bud jí dal svou vizitku. „Tohle je moje číslo do práce. Zavolej mi, jo?“

Kathy vzala z postele medvídka. „Duke byl hroznej bordelář a tlusťoch, ale mně to nevadilo. Měl hezkej úsměv a na hrudi takovou pěknou jizvičku, nikdy na mě nekřičel. Můj táta a strejda Arthur na mě řvali pořád, Duke nikdy. To od něj bylo přece hezký, ne?“

Bud jí stiskl ruku a odešel. Až doprostřed ulice slyšel její vzlykání.

Zpět k autu, horečně přemýšlel o dosavadním vývoji v případě Cathcart. Zvěsti o Dukově „novým kšeftu“ a o pasákovi jsou nejspíš z poloviny k ničemu; muži obvinění z vraždy v Nite Owl budou na devětadevadesát procent odsouzeni k smrti. Násilnický pasák a bývalý ničemný polda mezi oběťmi – zvláštní – ovšem ve tři ráno na Hollywood Boulevardu to nepřekvapí. Dudley měl třeba moc práce – Cindy možná přemýšlela nejen o těch penězích, co měla pod matrací. Mohl by z ní ty peníze vytlouct, zachytit řeči nějakých pasáků, postarat se o Cathcartovu roli a požádat Duda, aby ho poslal do černošské čtvrti. Co na tom – jenže Cindy byla bůhvíkde a Kathy ho měla omotaného kolem prstu: zachránce, který se nemá kam vrtnout. Zaměřil se na cosi, co v hlášeních nebylo: nikdo neprohledal Cathcartův byt. Šance, že by tam mohl být seznam Dukeových šlapek – stopy po jeho objevu a pasákovi, od kterého koupil Kathy – možnost, jak zabít čas.

Bud zamířil přes Cahuengu. Všiml si, že ho pronásleduje červený sedan. Měl pocit, že ho zahlédl u motelu. Zrychlil, projel kolen Cindyina kutlochu – žádné zelené de soto, žádný červený sedan. Zajel do Silverlake, neustále se díval do zrcátka. Nikdo se na něj nepověsil – jen se mu to zdálo.

9819 Vendome vypadalo bez poskvrnky – byt v garáži za malým výstavným domem. Žádní novináři, pásky ohraničující místo zločinu, žádní opalující se sousedi. Bud otevřel dveře.

Klasický staromládenecký byt: obývací pokoj spojený s ložnicí, koupelna, kuchyňka. Rozsvítil a rychle se rozhlédl – tak ho to učil Dudley.

Rozložená pohovka. Na stěnách kýčovité fotky moře, vestavěná skříň. Kuchyni ani koupelnu neoddělovaly žádné dveře – čisto, prázdno. Celý byt skoro zářil čistotou – přitom Kathy říkala: „Duke byl hroznej bordelář a tlusťoch.“

Detailní průzkum – další Dudleyho trik. Telefon na stolku, zkontrolovat zásuvky: tužky, žádný adresář, žádný seznam šlapek. Hromada Zlatých stránek – namátkový průzkum: oblasti L.A., Riverside, San Bernardino, Ventura. Oddíl San Berdoo vypadal jako jediný používaný – přeložené rohy, popraskaný hřbet.

Stránky s ohnutým rohem: oddíl „Tiskárny“. Stopa, asi k ničemu: oběť Susan Leffertsová, narozená v San Berdoo.

Bud si prohlížel jedno po druhém. Koupelna s kuchyní dokonale čisté; pečlivě složené košile v zásuvce. Čistý koberec, jen v rozích trošičku ušmudlaný. Poslední závěr: byt někdo navštívil, nejspíš tady uklidil – možná profík.

Prohlédl ještě obsah skříně: saka a kalhoty klouzaly z ramínek. Cathcart měl fajnový šatník – někdo si jeho hadry zkoušel, nebo tohle byl skutečný Duke – Kathyin „bordelář“ – a ten, kdo to tady prohlížel, se s jeho oblečením nezatěžoval.

Bud se podíval do každé kapsy u každého kusu oblečení. Prach, drobné mince, nic extra. Závěr: zkouška, kterou prověří toho, kdo to tady prohlížel. Odešel k autu, vzal si své nářadí na průzkum důkazů a dal se do práce. Na zásuvce určitě objeví nějaké otisky. Další závěr po objevení stop svědčících o pečlivém vyčištění: byt stoprocentně někdo profesionálně zbavil všech otisků.

Bud si sbalil věci, vyšel ven a začal znovu přemýšlet. Válka pasáků, ano či ne – Duke Cathcart měl pod palcem dvě ženy, neměl by žaludek na to, aby tlačil na čtrnáctiletou krásku – byl prototypem neúspěšného pasáka. Pokusil se spojit prohledání Dukova bytu s Nite Owl – nic nezapadlo, podezření negrů zůstávalo značné. Kdyby to prohledání zapadlo, přisoudil by ho Cathcartovu „novýmu kšeftu“ – vyžvanila to Pírko Royková – ale vyšla z toho stejně čistá, jako Hříšná Cindy odkráčela pyšná. Dále tedy Cindy – navíc dlužila Kathy peníze.

Začalo se smrákat. Bud dojel k Cindyinu bytu, zahlédl zelené de soto. Z polovytlučeného okna slyšel sténání – vyběhl nahoru, vrazil dovnitř.

Temná chodba, z vedlejších dveří hlasité vrz-vrz. Bud šel k nim, podíval se dovnitř. Cindy a tlustý chlap ve spodkách, postel těsně před prasknutím. Tlusťoch měl kalhoty pověšené na klice – Bud sebral peněženku, vyprázdnil ji a hvízdl.

Cindy vykřikla; tlusťoch se nenechal rušit. Bud: „TY SMRADĚ JEDEN, CO TO DĚLÁŠ S MOJÍ ŽENSKOU!!!!“

Věci se daly do pohybu

Tlusťoch vyběhl, kryl si rozkrok; Cindy se schovala pod peřinu. Bud zahlédl kabelku, sebral ji, vybral z ní peníze. Cindy ječela jako o závod. Bud kopl do postele. „Dukovi nepřátelé. Mluv a nezavřu tě.“

Cindy vystrčila hlavu. „Já… nic… nevím… nic.“

„Nekecej. Zkusíme to takhle: někdo se vloupal do Dukeova bytu, ty mi zkus říct, kdo to moh bejt.“

„Já… fakt… nevím.“

„Poslední šance: na stanici jsi něco zatajila, Pírko z toho vyšla čistá. Pak jsi odjela do motelu za Kathy Janewayovou a vrazilas jí pětku. Co ještě tajíš?“

„Podívejte se…“

„Mluv.“

„Co mám říct?“

„Něco o Dukově novým kšeftu a jeho nepřátelích. Řekni mi, kdo dřív pás Kathy.“

„Já nevím, kdo ji pás!“

„Tak mi odpověz na další dvě otázky.“

Cindy si utřela obličej – rozmazanou rtěnku, odbytý mejkap. „Vím jen to, že ten chlap chodil kolem, mluvil s holkama v barech stejně jako Duke. Znáte to, ty samý kecy, k nerozeznání od Duka. Slyšela jsem, že se snažil holky přemluvit k tomu, aby pro něj začaly pracovat. Nemluvil ani s Pírkem ani se mnou, jsou to už starý řeči, asi dva tejdny starý.“

Závěr: „Ten chlap“ možná prohledal ten byt, „ten chlap“ si mohl zkoušet Cathcartovo oblečení. „Pokračuj.“

„To je všechno, co jsem slyšela, přesně tak to bylo.“

„Jak ten chlap vypadal?“

„Co já vím.“

„Kdo ti o něm řek?“

„Ani to nevím, slyšela jsem, jak si o něm holky povídaj u vedlejšího stolu v tom pitomým baru.“

„Dobře, tak dál. Dukův novej kšeft. Povídej.“

„Jo, pane, to byl jenom další z Dukovejch vejmyslů.“

„A proč jsi mi to neřekla dřív?“

„Znáte to starý přísloví ‚O mrtvejch jen dobře‘?“

„Jo. A víš ty, jak funguje buzerace v ženským vězení?“

Cindy vzdychla. „Dukeyho poblázněnost číslo šest tisíc – distribuce nahotin. Je to zlý? Dukey říkal, že se do těch hovadin pustí. Víc nevím, bavili jsme se na tohle téma asi dvě vteřiny a Duke mi nic víc neřekl. Já jsem ho nenutila, protože fantasmagorii poznám na sto honů. A teď už vypadněte.“

Vybavil si, co slyšel na stanici: mravnostní pracuje na případu pornografie. „O jaký fotky šlo?“

„Pane, já vám řekla, že nevím, mluvili jsme o tom dvě vteřiny.“

„Zaplatíš Kathy všechno, co ti pro ni Duke nechal?“

„Jasně, samaritáne. Pětku tady, pětku tamhle. Kdybych jí ty prachy dala všechny najednou, rozházela by to za filmový časopisy.“

„Možná se ještě vrátím.“

„Už se nemůžu dočkat.“

Bud odjel na poštu, poslal peníze zvláštní zásilkou: Kathy Janewayová, Motel Orchid View, spousta známek a pozdrav od přítele. Něco přes čtyři stovky – pro dítě hotový poklad.

7:00 – spousta volna, než se sejde s Dudleym. Rozhodl se zabít čas na stanici: mravnostní, informační nástěnka.

Pornografii má na starost skupina 4 – Kifka, Henderson, Vincermes, Stathis – čtveřice mužů pátrá po pornočasopisech, nikdo z nich nenahlásil sebemenší stopu. Nikde nikdo, mohl by se tam vrátit ráno, nejspíš to stejně nic není. Odešel na oddělení vražd a zavolal do Abe’s Noshery.

Zvedl to Stens. „U Abea.“

„Dicku, to jsem já.“

„A hele, kontroluješ mě, strážníku?“

„Nech toho, Dicku.“

„Ne, já to myslím vážně. Stal ses Dudleyho oblíbencem. Co když. Dud nemá v lásce lidi, kterým podkuřuju já? Co když Dud chce informace a myslí si, že s tebou budu mluvit? Už totiž nejseš jenom sám za sebe.“

„Ty chlastáš, parťáku?“

„Ale jenom košer věci. Vyřiď to Exleymu. Řekni mu, že Danny Duck si s ním chce zatancovat. Řekni mu, že jsem čet o jeho tatíkovi a jeho posraným Dream-a-Dreamlandu. Vyřiď mu, že možná přijdu na slavnostní zahájení. Ale Danny Duck vyzývá seržanta Eda smrada Exleyho k jedinýmu pitomýmu tanečku.“

„Dicku, plácáš nesmysly.“

„Hovno. Jenom jeden taneček a Danny Duck mu rozšlápne brejličky a zakroutí mu tím jeho debilním krkem!“

„Dicku, prokristapána…“

„Neser, jasný? Čet jsem noviny, viděl jsem, kdo dělá na tom případu Nite Owl. Ty, Dudley S., Exley, ostatní Dudleyho poskoci. Ty ses dal do kupy s tím kreténem, co mě poslal pryč, děláš s ním na stejným případu, takže jestli si mys…“

Bud vyhodil telefon z okna. Odešel dolů na parkoviště a neustále do všeho kopal. Pak mu došlo, co se vlastně stalo.

Za Krvavé Vánoce měl vyletět on.

Dudley ho zachránil.

Exley byl prozatím hrdina Nite Owl – on bude tím, kdo pošle Inez znovu na procházku peklem.

Podivnosti v případě Cathcart, mohlo by se to rozrůst, mohlo jít o víc než jen o gang násilnických lupičů. Ten případ by měl udělat on, Exleyho vystrnadit, vypracovat nějaký plán, jak pomoci Stensovi. Což znamenalo:

Žádná pomoc mravnostnímu ohledně těch pornofotek.

Neukazovat Dudleymu důkazy.

BÝT DETEKTIVEM – NE MLÁTIČKOU – NA VLASTNÍ PĚST.

Do morku kostí se mu zaryla ta opilecká slova:

Už totiž nejsi jenom sám za sebe.

Už totiž nejsi jenom sám za sebe.

Už totiž nejsi jenom sám za sebe.

Měl strach.

Byl Dudleymu zavázán.

Zkřížil cestu jedinému muži na světě, který byl nebezpečnější než on sám.

24

Ray Pinker prováděl Eda po Nite Owl a rekapituloval události. „Bum, prásk, vsadím se, že to bylo takhle. Zaprvý, vejdou sem ty tři a vytasej svoje zbraně, jeden muž chytne holku u pokladny, kluka z kuchyně a servírku. Tenhle chlap praští Donnu DeLucaovou hlavní svý pistole – Donna stojí u pokladny, na podlaze kousek odsud jsme našli kousek kůže z její hlavy. Dá mu peníze z pokladny i z kabelky, on natlačí ji a Patty Chesimardovou do špajzu, cosinu ještě v kuchyni vezme Gilberta Escobara. Gilbert se brání –všimněte si těch stop, hrnců a pánví na podlaze. Dostane po kebuli-to je ta kaluž krve, kterou vidíte zakroužkovanou tamhle. Sejf je viděl pod kuchyňskou deskou, jedna z obětí z řad zaměstnanců ho otevře, vidíte rozházený mince. Bum bác, Gilbert se znovu brání, následuje další rána pažbou, všimněte si kroužku s označením 1-A, našli jsme tam tři zlatý zuby, dali jsme je do sáčku a identifikovali: Gilbert Luis Escobar. Stopy na podlaze začínají tady, stařík Gil se přestal bránit, bum bác, podezřely číslo jedna vecpal oběti jedna, dvě a tři do špajzu.“

Pak se vrátili do restaurace – pro veřejnost ještě stále zavřeně. U oken se tlačili zvědavci; Pinker vyprávěl dál. „Pistolníci číslo dvě a tři zatím proklepávají oběti čtyři až šest. Stopy na zemi vedoucí ke špajzu a rozházený jídlo a nádobí mluví samy za sebe. Nevidíte to, protože lino je hodně tmavý, ale pod prvníma dvěma stolkama je krev: Cathcart a Lunceford seděli každej zvlášť, dva údery pažbou. Díky krevnímu rozboru víme, kde kdo seděl. Cathcart se svalil u stolku číslo dvě, Lunceford u jedničky. Ted…“

Ed ho přerušil. „Prozkoumali jste talíře, jestli na nich nejsou otisky?“

Pinker přikývl. „Jenom šmouhy. Dva použitelný otisky na talířích pod Luncerordovým stolkem. Tak jsme ho taky identifikovali porovnali jsme to s otiskem, kterej mu vzali, když nastoupil do LAPD. Cathcart a Susan Leffertsová měli rozstřílený ruce, takže se to nedalo zkontrolovat, i jejich talíře byly hrozně zašpiněný. Cathcarta jsme identifikovali zčásti podle zubů a záznamů z vězení, Leffertsovou jedině podle zubů. Vidíte tu botu na podlaze?“

„Ano.“

„Podle rozboru úhlů se zdá, že Leffertsová se snažila dostat ke Cathcartovi u vedlejšího stolu, ačkoli seděli každej zvlášť. Zpanikařila, určitě ho neznala. Začala křičet a jeden z pistolníků jí nacpal do pusy roubík z ubrousků z tohohle zásobníku. Doktor Layman našel při pitvě v jejím krku velkej žmolek papíru, myslí si, že jí zaskočilo a udusila se přibližně ve chvíli, kdy začala střelba. Bum prásk, Cathcart s Leffertsovou jsou odtaženi do špajzu, Lunceford je na nohou, ten ubožák si možná myslel, že to vyhrožování není myšlený vážně. Ve špajzu jim ta trojice sebrala peněženky a kabelky – v kaluži krve těsně za dveřma jsme našli útržek Escobarova řidičáku, kromě toho ještě šest povoskovanejch bavlněnejch špuntů. Ti pistolníci měli dost rozumu, aby si ještě ochránili uši.“

Ta poslední zmínka nezapadala: ti negři byli příliš zbrklí. „Nezdá se mi, že by to zvládli jenom tři.“

Pinker pokrčil rameny. „Fungovalo to. Domníváte se, že jedna či víc obětí jednoho z těch vrahů znala?“

„Já vím, není to moc pravděpodobné.“

„Chcete vidět ten špajz? Budeme se tam muset kouknout, slíbili jsme majiteli, že už bude moct začít pracovat.“

„Viděl jsem to tu noc.“

„Já viděl fotky. Člověk by ani netipoval, že to jsou lidi. Vy děláte na kontrole minulosti Leffertsový, že jo?“

Ed se podíval z okna; mávala na něj pohledná dívka. Tmavovláska, Mexičanka – vypadala jako Inez Sotová. „Jo.“

„A co?“

„A celý den jsem strávil v San Bernardinu a nic. Ta žena bydlela se svou matkou, která byla nadopovaná, takže se mnou nechtěla mluvit. Mluvil jsem s jejich známými, řekli mi, že Sue Leffertsová odjakživa nemohla spát, takže celou noc poslouchala rádio. V poslední době ji neviděli se žádným přítelem, nevěděli o žádném nepříteli. Podíval jsem se na její byt v L.A., našel jsem tam to, co by člověk čekal od jedenatřicetileté prodavačky. Jeden z lidí v San Berdoo mi řekl, že to byla naivka, další tvrdil, že párkrát v řecké restauraci předvedla pro pobavení břišní tanec. Nic podezřelého.“

„Pořád se to vrací k těm negrům.“

„Ano, to je pravda.“

„Nějakej pokrok ohledně toho auta nebo těch zbraní?“

„Ne, stanice v 77. ulici kontroluje popelnice a kanály, jestli nenajde kabelky a peněženky. Já vím o přístupu, který by nám ušetřil spoustu času.“

Pinker se usmál. „Prohledat Griffithův park a najít tam poškrábaný nábojnice?“

Ed se otočil k oknu – Inezina dvojnice byla v trapu. „Jestli najdeme ty nábojnice, pak jsou to buď ti černoši ve vazbě, nebo jiná trojice.“

„Seržante, to je ale hodně nejistý.“

„Já vím, pomůžu vám s tím.“

Pinker se podíval na hodinky. „Je půl jedenáctý. Najdu hlášení o tom, kdy k tý střelbě došlo, zkusím se podívat, kde to bylo, a počkám na vás zejtra ráno. Třeba na parkovišti u observatoře?“

„Budu tam.“

„Mám sehnat povolení od poručíka Smithe?“

„Proveďte to na základě mého povelu, ano? V souvislosti s tímto případem se zodpovídám přímo Parkerovi.“

„Takže ráno na parkovišti. Vezměte si nějaký starý oblečení, dost se umažeme.“

Ed zašel na Čínu na Alvarado. Věděl, proč jede tímhle směrem. Nemocnice Queen of Angels byla nedaleko, Inez Sotová bude třeba vzhůru. Zavolal do nemocnice: Inez se rychle zotavovala, její rodina za ní nebyla, volala její sestra a říkala, že máma s tátou jí dávají tu ostudu za vinu – provokativní oblečení, světácké chování. Brečela, stýskalo se jí po plyšových zvířatech; objednal v hračkářství bohatou zásilku – dárky, které měly uklidnit jeho svědomí – chtěl ji mít jako hlavní svědkyni u svého prvního případu vraždy. A přál si, aby si ho oblíbila, potřeboval, aby popřela ta čtyři slova: „Strážník White je hrdina.“

Pomalu popíjel poslední šálek čaje. Stehy, práce zubaře – rány se mu hojily, zmenšovaly se: jeho matka a Inez mu začínaly splývat. Dostal hlášení: Dick Stens se stýká s pachateli ozbrojených přepadení, sází u sázkařů, vyzvedává si plat v hotovosti a hýří po bordelech. Až si na něj jeho muži došlápnou, zavolají na soud a zařídí mu trest natvrdo.

Což ovšem nebylo nic proti větě: „Strážník White je hrdina“ a proti vražednému hněvu, který vůči němu pociťovala Inez Sotová.

Ed zaplatil a odjel do nemocnice. Bud White vycházel zrovna ven.

Setkali se u výtahu. White promluvil jako první. „Zapomeň chvíli na kariéru a nech ji prospat.“

„Co tady děláš?“

„Rozhodně nechci zmáčknout svědka. Nech ji na pokoji, není

všem dnům konec.“

„Jdu ji jenom navštívit.“

„Ona tě prokoukne, Exley. Plyšákama si ji nekoupíš.“

„Tobě nejde o to, aby ten případ byl vyřešen? Nebo tě jenom žere, že už nemáš koho zabít?“

„Nějak moc ti to mluví, ty vlezdoprdelko.“

„Přišel jsi sem na rande?“

„Za jinejch okolností bych ti za to rozbil hubu.“

„Dřív nebo později vás se Stenslandem dostanu.“

„To je oboustranný. Válečnej hrdina, co? Počítám, že ti Japonci se před tebou museli rozvalovat.“

Ed sebou trhl.

White zamrkal.

Třásl se – celou cestu k jejímu pokoji. Ed se rozhlédl, než zaklepal.

Inez byla vzhůru – četla si časopis. Plyšové hračky byly poházené po podlaze, jedna z nich na posteli: veverka Scooter sloužila k podpírání nohou. Inez ho uviděla a hned řekla: „Ne.“

Odřeniny se hojily, její rysy znovu zdrsněly. „Co ne, slečno Sotová?“

„Ne, nebudu se o tom s váma bavit.“

„Ani pár otázek?“

„Ne.“

Ed si přitáhl židli. „Nezdá se, že by vás překvapilo, že jsem přišel takhle pozdě.“

„Nepřekvapilo mě to, vy jste rafinovanej člověk.“ Ukázala na plyšáky. „Úřad návladního vám to proplatil?“

„Ne, šlo to z mojí kapsy. Navštívil vás Ellis Loew?“

„Ano, já mu řekla ne. Řekla jsem mu, že ti tři negrito putos mě vozili po městě, vzali si peníze od dalších putos a nechali mě u toho negrito puto, co ho zastřelil strážník White. Řekla jsem mu, že si nepamatuju, nevzpomenu nebo nechci vzpomenout na žádný další detaily, to ať si vybere sám, a to je absolutamente všechno, co mu k tomu řeknu.“

„Slečno Sotová, přišel jsem vás jen pozdravit,“ řekl Ed. Zasmála se. „Chcete slyšet zbytek toho příběhu? O hodinu později zavolal můj brácha Juan a řek mi, že se nemůžu vrátit domů, že jsem zostudila celou rodinu. Pak puto pan Loew zavolá a řekne, že mi zařídí hotel, když budu spolupracovat, pak holka z hračkářství přinese všechny ty puto hračky a tvrdí, že jsou to dárky od toho hezkýho brejlatýho policajta. Já chodila do školy, pendejo. Nemyslíte, že si to všechno dokážu dát dohromady?“ Ed ukázal na veverku. „Tuhle jste ale nevyhodila.“

„Ta je jinačí.“

„Máte ráda Dieterlingovy postavičky?“

„A i kdyby, tak co!?“

„Jenom se ptám. Kam do toho vašeho výčtu věcí zapadá Bud White?“

Inez si natřásla polštáře. „Ten kvůli mně zabil člověka.“

„Zabil ho kvůli sobě.“

„Ale hlavně že je ta puta bestie po smrti. Strážník White mě sem přišel jenom pozdravit. Varoval mě před váma a panem Loewem. Říkal mi, že bych měla spolupracovat, ale nenaléhal na mě. Nenávidí vás, vy rafinovanej hošánku. To poznám.“

„Jste inteligentní dívka, Inez.“

„Ještě dodejte ‚na Mexikánku‘, to znám.“

„Ne, pletete se. Jste prostě inteligentní a hotovo. A je vám tady samotné smutno, jinak byste mě už vyhodila.“

Inez odhodila svůj časopis. „No a co, i kdyby bylo!?“

Ed časopis zvedl. Přeložené rohy: článek o Dream-a-Dreamlandu. „Chci navrhnout, abychom vám dali čas na zotavenou, a navrhnu, že až tahle záležitost půjde před soud, tak vám budí.‘ dovoleno svědčit písemnou formou. Pokud dostaneme dostatek svědectví z jiných zdrojů, možná nebudete muset svědčit vůbec. A nevrátím se, pokud mě o to sama nepožádáte.“

Podívala se na něj. „Pořád ale nemám kam jít.“

„Četla jste ten článek, že se bude otvírat Dream-a-Dreamland?“

„Ano.“

„A viděla jste jméno ‚Preston Exley‘?“

„Ano.“

„Je to můj otec.“

„No a co? Já vím, že jste bohatej synek, co utrácí prachy za plyšový zvířata. A co? Kam mám jít?“

Ed sevřel okraj postele. „Mám srub u jezera Arrowhead. Můžete být tam. Ani se vás nedotknu a vezmu vás na otevření Dream-a-Dreamlandu.“

Inez si sáhla na hlavu. „A co moje vlasy?“

„Seženu vám nějaký hezký klobouk.“

Inez popotáhla a přitiskla si veverku k sobě.

Ed našel průzkumníky za rozbřesku, kvůli spoustě snů se pořádně nevyspal: Inez, další ženy. Ray Pinker vzal baterky, lopaty, detektory kovů; tiskový odbor na jeho pokyn vydal prohlášení k veřejnosti: svědkové střelby v Griffithově parku byli požádáni, aby přišli identifikovat střelce. Místa, odkud byla hlášena střelba, byla zanesena do mřížky – všechno to byly příkré svahy porostlé křovinami. Muži kopali, vytrhávali kořeny, rozhlíželi se s detektory, z nichž se ozývalo tik, tik, tik – nacházeli mince, plechovky, jeden revolver. Čas plynul; slunce pražilo. Ed pracoval ze všech sil – vdechoval prach, koledoval si o úpal. Jeho sny se vrátily, v kruzích ho zaváděly zpět k Inez. Anne z věnečkového bálu Marlboroughské střední školy – dělali to v dodgi z roku 38, jeho nohy narážely do dveří. Penny z biologického kruhu na UCLA. Punčový dýchánek v jeho zašíváme, rychle si to rozdali na dvorku. Rada vlasteneckých naivek během jeho služby v armádě, jedna noc strávená se starší ženou –dispečerkou centrální divize. Jejich tváře si nedokázal vybavit; snažil se, ale pořád viděl Inez – Inez bez odřenin, bez nemocničního úboru. Točila se mu z toho hlava, i z toho horka, byl špinavý, unavený – všechno se mu to líbilo. Čím déle pracovali – nedokázal myslet ani na ženy, ani na nic jiného. Po dalších pár hodinách zaslechl z dálky křik, na rameni ucítil něčí ruku.

Ray Pinker držel v ruce dvě použité nábojnice a fotografii zadní části jiné nábojnice. Dokonalá shoda: na obou byly totožné stopy.

25

Dva dny po nálezu Fleur-de-Lis – nedokázal odhadnout, jak moc to může využít.

Dva dny, jeden podezřelý: Lamar Hinton, dvacet šest let, zatčen za násilné přepadení, obvinění na ADW, dvojka v Chino –podmínečně propuštěn v březnu 51. Současné zaměstnání: telefonní instalatér u P.C. Bell – kurátor, který dohlížel na jeho podmínku, vyslovil podezření, že melouchaří napojováním falešných linek pro sázkaře. Fotky z archivu: Hinton byl ten svalovec z domu Timmyho Valburna.

Dva dny, žádný pokrok: hotový případ by ho vrátil zpátky do protidrogového, ale uzavřít tenhle případ by znamenalo dostat Valburna a Billyho Dieterlinga jako svědky – šlo o dobře situované homosexuály, kteří by mohli poslat jeho hollywoodskou kariéru k čertu.

Dva dny pročítal všechno možné – žádná klička nevyšla. Zkontroloval hlášení o dvou souběžných případech, promluvil se zadrženými – všechno popřeli – nikdo se ke koupi těch fotek nepřiznal. Promarněný den; nic na mravnostním nepotvrzovalo jeho stopy: Stathis, Henderson, Kifka hlásili nulu, Miliard se snažil podívat se na Nite Owl – pornografie ho vůbec nezajímala.

Dva dny: uprostřed dne číslo dvě na to udeřil – falešné číslo, svalovec.

Žádné telefonní číslo na Fleur-de-Lis v seznamu; intelektuální gymnastika ho navedla na spojení – kdy poprvé viděl tu vizitku. Výpad:

Vánoce roku 51, těsně před Krvavými Vánocemi. Sid Hudgens nachystal dopadení – sebral dva trávaře, našel u jejich domu vizitku, víc na ni nemyslel.

Tajemný Sid: „Všichni máme svý tajemství, Jacku.“

I přesto se staral dál, popoháněl ten spodní proud. Chtěl vědět, kdo ty fotky udělal – a proč. Pustil se do kanceláře P.C. Bell, porovnal záznamy se statistikami, dokud nenašel Lamara Hintona –výpad, výpad, výpad, výpad…

Jack se rozhlédl po místnosti – všichni mluvili o Nite Owl, Nite Owl, Nite Owl, Velký V zatím pátrá po autorech porna.

Fotek z orgií.

Závrat.

Jack vyrazil.

Hintonova cesta: z Goweru do La Brea, z Franklinu do Hollywood Reservou. Jeho ranní výskyt: Creston Drive, North Jvar. Jack našel Creston na své automapě. Hollywood Hills, slepá ulice v kopci.

Zajel tam, našel vůz telefonní společnosti, parkoval před pseu-dofrancouzským zámečkem. Lamar Hinton pracoval na sloupu na druhé straně ulice – obr v denním světle.

Jack zaparkoval, podíval se na jeho vůz – nákladové dveře byly otevřené. Nářadí, telefonní seznamy, alba Spadea Cooleyho –žádné podezřelé hnědé papírové pytle. Hinton se na něj udiveně díval; Jack k němu zamířil se zvednutým odznakem.

Hinton slezl ze sloupu: nejmíň metr devadesát, plavé vlasy, samý sval. „Vy jste od kurátora?“

„Losangeleská policie.“

„Takže vám nejde o moji podmínku?“

„Ne, jde mi o to, jak budete spolupracovat, abyste nešel sedět.“

„Co tím mys…“

„Kurátor, který dohlíží na vaši podmínku, není z téhle vaší práce zrovna nadšený, Lamare. Myslí si, že byste mohl začít instalovat černé linky.“

Hinton zaťal svaly: na krku, pažích i hrudi. Jack pokračoval: „Fleur-de-Lis, ‚Cokoli si přejete‘. Nepřejete si žádný přestupek, takže budete mluvit. Nebo mluvit nebudete a vrátíte se do China.“

Další škubnutí svalů. „Vloupal jste se mi do auta.“

„Vy jste úplný Einstein. Myslíte, že byste se ještě mohl stát informátorem?“

Hinton se pohnul; Jack položil ruku na svou pistoli. „Fleur-de-Lis. Kdo to vede, jak to funguje, co se tam dělá? Dieterling s Valburnem. Řekněte mi to, a do pěti minut jsem pryč.“

Ten člověk snad myslel svaly: tričko se mu vzdouvalo, pohybovalo. Jack vytáhl pornočasopis – jeden snímek z orgií v cele kráse. „Spolčení za účelem distribuce pornografického materiálu, přechovávání a prodej nedovolených drog. Mám toho dost, abych vás poslal do China na dvacet let. Tak co, distribuoval jste tyhle fotky pro Fleur-de-Lis?“ Hinton přikývl. „J-j-jo.“

„Chytrej kluk. A kdo to fotil?“

„To n-nevím. Fakt, čestně, n-nevím.“

„Kdo na nich pózoval?“

„To já n-nevím, já t-to jen roznášel.“

„Billy Dieterling a Timmy Valburn. Do toho.“

„Ob-byčejný zákazníci. T-teplouši, víte, maj rádi homoušský

večírky.“

„Vedete si dobře, ale teď přijde těžká otázka. Kdo…“

„Strážníku, p-prosím, ne…“

Jack vytáhl svou osmatřicítku a stiskl kohoutek. „Chcete jet příštím vlakem do China?“

„N-ne.“

„Tak odpovězte.“

Hinton se otočil a chytil se sloupu. „P-pierce Patchett. Ten to vede. J-je něco jako o-oficiální obchodník.“

„Popis, telefon, adresu.“

„Je mu asi p-přes padesát. M-myslím, že bydlí v B-brentwoo-du, jeho t-telefon neznám, p-protože od mi p-peníze posílá p-poš-tou.“

„Pokračujte o Patchettovi.“

„P-pase krásný holky p-převlečený za filmový hvězdy. J-je to pracháč. Potkal jsem ho j-jenom jednou.“

„Kdo vás seznámil?“

„Ten Ch-chester, co jsem se s ním vídal v p-p-posilovně.“

„Jak se jmenuje dál?“

„N-nevím.“

Jack si představil Hintona, jak posiluje a protahuje se – jemu by stačilo pár vteřin a bylo by po něm. „Co dalšího Patchett provádí?“

„M-má spoustu holek i k-kluků.“

„A co Fleur-de-Lis?“

„Cokoli si přejete.“

„Nejde mi o slogan, ale o konkrétní činnost.“ Hinton byl naštvaný, ne vyděšený. „Kluci, holky, chlast, fet, fotky, spoutaný lidi!“

„Klid, klid. Kdo ještě funguje jako poslíček?“

„Já a Chester. On dělá p-přes den. Já nerad…“

„Kde Chester bydlí?“

„To n-nevím!“

„Klid, klid. Fleur-de-Lis využívá spousta lidí se spoustou peněz. Je to tak?“

„J-je.“

Ty desky v autě. „Spade Cooley? Je to zákazník?“

„N-ne, já mám zadarmo jeho desky, p-protože se znám s Buřtem Perkinsem.“

„Určitě byste ho znal. Jména některých zákazníků. Do toho.“

Hinton se opřel do sloupu. Jacka napadlo: obr se otáčí, šest nábojů nestačí. „Pracujete dnes večer?“

„J-jo“

„Adresu.“

„Ne… prosím.“

Jack ho prohledal: peněženka, mince, vosk na vlasy, klíč na řetízku. Zvedl klíč; Hinton se praštil do hlavy bum, bum – krev na sloupu.

„Tu adresu a jsem pryč.“

Bum, bum – krev na obrově čele. „5261B Cheramoya.“

Jack zahodil ostatní věci z kapes. „Dneska večer tam nepřijdete. Zavoláte svému kurátorovi a řeknete mu, že jste mi pomohl, řeknete mu, že chcete být zadržen za přestupek a ať vás někam uklidí. Jste v pořádku, a jestli se dostanu k Patchetrovi, namluvím mu, že zpíval jeden z lidí na fotkách. Ale jestli je tam varujete, tak se z China jen tak nedostanete.“

„A-ale vždyť jste mi t-to slíbil.“

Jack odběhl ke svému autu. Hinton holýma rukama cloumal sloupem.

Pierce Patchett, něco přes padesát, „něco jako oficiální obchodník“.

Jack našel telefonní automat, zavolal na archiv a dopravní policii. Výsledek: Pierce Morehouse Patchett, nar. 30/6/02, Grosse Pointe, Michigan. Žádné záznamy, 1184 Gretna Green, Brentwood. Tři drobné dopravní přestupky od roku 1931.

Nic moc. Pak Sid Hudgens – co na tom, že dělá na pornu. Obsazeno, telefon Mortymu Bendishovi do Mirront.

„Poslouchám, Bendish.“

„Morty, tady Jack Vincennes.“

„Velký V! Jacku, kdy se vrátíš do protidrogovýho? Potřebuju solidní články o fetu.“

Morty potřeboval jeho talent. „Jakmile ze svýho případu vystrnadím poslušnýho Russe Miliarda a uzavřu pro něj nějakej případ. A v tom mi můžeš pomoct ty.“

„Jen povídej, získal sis mě.“

„Pierce Patchett. Říká ti to něco?“

Bendish hvízdl. „O co má jít?“

„To ti zatím nemůžu říct. Ale jestli se ukáže, že do toho je namočenej, mám pro tebe exkluzivitu.“

„Řek bys mi to dřív než Sidovi?“

„Jo. Teď povídej ty.“

Znovu hvízdl. „Moc toho není, ale to, co vím, stojí za to. Patchett je velkej elegantní pán, kolem padesátky, ale vypadá na osmatřicet. V L.A. žije už asi pětadvacet let. Je to specialista na judo nebo džiu-džitsu, bud je povoláním chemik, nebo v chemii vynikal na škole. Má neuvěřitelnou spoustu prachů, vím, že půjčuje peníze obchodníkům na třicetiprocentní úrok plus podíl na zisku, vím, že tajně sponzoroval spoustu filmů. Zajímavý, co? A teď tohle: říká se o něm, že pravidelně šňupe heroin, prej se léčil na klinice Terryho Luxe. Celkově vzato je to někdo, o kom by se dalo říct, že je vlivnej podivín v pozadí.“

Terry Lux – plastický chirurg slavných. Šéf sanatoria: chlast, protidrogová léčba, detoxikační léčba po heroinu – poldové se snažili moc nedívat, Terry léčil politiky z L.A. bez nároku na honorář. „Morty, nic víc nemáš?“

„Tohle ti nestačí? Hele, co nevím já, ví možná Sid. Zavolej mu, ale nezapomeň na moji exkluzivitu.“

Jack zavěsil, zavolal Sidu Hudgensovi. Sid se ozval: „Hush-Hush. Mimo zápis, neoficiálně a velmi Hush-Hush.“

„Tady Vincennes.“

„Jackie! Máš pro strýčka Sida nějaký kvalitní zprávy o Nite Owl?“

„Ne, ale mám napnutý uši.“

„Třeba nějakou hubenou feťandu? Chci vydat jeden výtisk věnovanej výhradně fetu – černý jazzmani a filmový hvězdy, zkusím to třeba spojit s komoušema, ta aféra s Rosenbergovejma veřejnost pořádně rozpaluje. Co na to říkáš?“

„Je to paráda. Side, slyšels o člověku jménem Pierce Patchett?“

Ticho – vteřiny plynuly. Sid, vůbec se nezměnil. „Jackie, o tom chlapovi vím jenom to, že je hrozně bohatej a je to ten typ, co mu říkám ‚Šedivák‘. Není teplej, není rudej, nezná se s nikým, koho bych moh použít ve svý honbě za prvotřídním materiálem. Kdes o něm slyšel?“

Kecá – dalo se to poznat. „Od kluka, co roznáší porno.“

Praskot ve sluchátku – zrychlující se dech. „Jacku, porno dělaj hladový lidi, je jenom pro ubožáky, co už sami nic nesvedou. Vykašli se na to a ozvi se, až budeš mít pořádnou práci, gabislte?“

Zavěsil – třísk! – zabouchl dveře, odřízl ho, linka, na kterou už se jen tak znovu nepřipojí. Jack odjel do kanceláře, na dveřích visel nápis SCHŮZKA V MALIBU.

V mravnostním oddělení bylo prázdno, jen Miliard a Thad Green se radili u šatny. Jack se podíval na rozpis – znovu žádné stopy – přešel potichoučku do skladu. Nebylo zamčeno – bez potíží se dostal dovnitř. Slyšel, jak se vysoké šarže baví o Nite Owl.

„Russi, já vím, že se chceš přidat. Jenže Parker chce Dudleyho.“

„Ten je na černochy příliš napruženej, náčelníku. Víme to přece oba.“

„Náčelníku mi říkáš jen, když něco potřebuješ, kapitáne.“

Miliard se zasmál. „Thade, průzkumníci našli v Griťfithově parku shodný prázdný nábojnice a doneslo se mi, že 77. ulice našla peněženky a kabelky. Je to fakt?“

„Jo, před hodinou v kanále. Celý od krve, otisky setřený. Vzorky krve odpovídají krvi obětí. Udělali to ty barevný, Russi. Vím to.“

„Pochybuju, že to byli ti, co jsou ve vazbě. Neumím si představit, že odjeli z jihu, kde tu holku znásilnili, svezli ji po městě, aby ji mohli zneužít i jejich kamarádi, potom odjeli až do Hollywoodu, kde udělali Nite Owl – když dva z nich byli nadopovaný barbiturátama.“

„Je to trochu přitažený za vlasy, to uznávám. Musíme dostat ty další násilníky a přimět Inez Sotovou, aby promluvila. Zatím to odmítala. Ale Ed Exley na tom pracuje a je hodně dohřej.“

„Thade, já bych svý ego tímhle směrem rozhodně nepouštěl. Jsem kapitán, Dudley je poručík. O velení se můžeme podělit.“

„Mám strach o tvoje srdce.“

„Kvůli infarktu před pěti lety ze mě nemusíš dělat kripla.“ Green se zasmál. „Promluvím s Parkerem. Ježíši, ty a Dudley. To je dvojka!“

Jack našel, co hledal: rekordér použitelný pro odposlech telefonních linek, stačí našroubovat, našel u něho i sluchátka. Vynesl to postranními dveřmi, žádní svědci.

Přítmí, Cheramoya Avenue: Hollywood. Číslo 5261: budova v tudorovském stylu se čtyřmi byty, dva nahoře, dva dole. Žádná světla – na Chestera, který měl rád denní služby, už bylo asi moc pozdě. Jack zmáčkl zvonek B – nic. Přitiskl ucho ke dveřím, poslouchal – žádný zvuk, počkal. Otevřel si klíčem.

Bingo: jediný pohled mu řekl, že Hinton ho nepodrazil – nikdo tu neuklízel. Ráj pro pošuky – regály od podlahy ke stropu nacpané zbožím.

Marihuana: listy, tučné pupeny. Pilulky – amfetaminy, sedativa, rudí ďáblové, žluté kapsle, modré z nebe. Patentní fet: laudanum, směsy s kodeinem, přiléhavé názvy přípravků: Snový obzor, Hollywoodské svítání, Svit měsíce na Marsu. Absint, čistý alkohol v půllitrových, litrových a dvoulitrových lahvích. Éter, hormonální pilulky, psaníčka s kokainem, heroinem. Plechové obaly od filmů s pornem, oplzlé názvy: Urostlý pán, Anální láska, Gruppenfiihrer, Znásilnění na střední škole, Šuk klub, Panna kuřačka, Žhavá černá láska, Ojeď mě, Susie a její druhá dírka, Zamilovaní chlapci, Vášeň v šatně, Vysaj ho, Ježíš a Papež milenci, Kuřácký ráj, Broskvičky a pořádná tykadla, Nadržený rotvajler Rex. Staré obrázkové časopisy: ženy kouří penisy, chlapci kouří penisy, detaily souloží. Nic moc – žádné horké zboží; po stranách prázdné místo, možná právě tam bylo složeno kvalitní zboží, jeho zboží: že by to Lamar přece jen uklidil? Proč? Zbytek těch fotek by mu zaručil vězení do roku 2000. Fotky – á la skrytá kamera – velmi detailně zobrazené skutečné filmové hvězdy. Lupe Velez, Gary Cooper, Johnny Weissmuller, Carole Landisová, Clark Gable, Tallulah Bankheadová uprostřed souloží, těla v poloze 69 na pitevních stolech. Barevná fotka: Joan Crawfordová a slavný dobře stavěný hoch ze Samoy zvaný „O.K. Freddy“ ve víru vášní. Robertky, psí obojky, bičíky, řetězy, cvočky, kalhotky, podprsenky, kroužky na penisy, katetry, klystýry, černé lodičky s patnácticentimetrovými podpatky a nějaká figurína přikrytá plachtovinou – karton, gumové rty, přilepené ochlupení, mezi nohama kropicí hadice.

Jack šel na záchod a vymočil se. V zrcadle viděl svůj obličej: starý, zvláštní. Vrátil se do práce: napíchl telefon, listoval časopisy.

Laciné zboží, asi z Mexika: hubená těla feťaček s latinskoamerickými účesy. Závrať: točila se mu hlava jako po kvalitní trávě. Při pohledu na fet v regálech se mu sbíhaly sliny; představoval si na těch fotkách Karen. Přecházel po pokoji, v jednom místě zaslechl dutý zvuk, odtáhl koberec. Narazil na úžasný úkryt: sklep, schody vedly do prázdného temného prostoru.

Zazvonil telefon.

Jack zapnul nahrávání, zvedl telefon. „Ahoj. Cokoli si přejete…“ Napodobil Lamara Hintona.

Cvak, zavěsil, neměl říkat ten slogan. Uplynulo třicet minut –zazvonil telefon. „Ahoj, tady Lamar…“ jakoby nic.

Chvíli ticho, cvak.

Jedna cigareta za druhou – pálilo ho v krku. Telefon zazvonil. Zkusil jen tak zabručet. „Jo?“

„Ahoj, tady Seth v Bel Air. Nechceš mi něco přinýst?“

„Jasně.“

„Tak mi dones flašku absintu. Pospěš si a máš u mě pořádný dýško.“

„Hm… řekněte mi eště jednou adresu.“

„Copak se dá zapomenout tak skvostný doupě, jako je to mý? Je to 941 Roscomere, neloudej se.“ Jack zavěsil. Znovu crr-crr. „Jo?“

„Lamare, řekni Pierceovi, že potřebuju… Lamare, jseš to ty, malčik?“

SID HUDGENS.

Lamar – roztřeseně. „Hm, jo. Kdo volá?“ Cvak.

Jack stiskl „Replay“. Hudgens mluvil, do hlasu se mu vkrádalo poznání…

SID ZNÁ PATCHETTA. SID ZNÁ LAMARA. SID VÍ, CO SE DĚJE VE FLEUR-DE-LIS.

Telefon zazvonil – Jack to ignoroval. Vzal odposlech, otřel telefon, otřel všechny ty časopisy, kterých se dotkl. Vypadl ze dveří, žaludek na vodě – noční vzduch ho bodal do plic.

Zaslechl pištění pneumatik.

Výstřel zničil přední okno; dva výstřely rozbily dveře.

Jack vytáhl pistoli, vystřelil – auto pokračovalo, žádná světla.

Třásly se mu ruce: dvěma výstřely zasáhl strom a odštípl kúru až na dřevo. Další tři výstřely, žádný zásah, auto kličkovalo. Otevíraly se dveře – očití svědkové.

Jack doběhl ke svému autu – smyk, hodiny, rozsvítil až na Franklinově ulici mezi ostatními auty. Netušil, jak vypadá vůz útočníků: byl tmavý, bez světel, auta kolem něj vypadala podobně: elegantní, nesprávná. Cigareta ho zpomalila. Zamířil přímo na západ k Bel Air.

Roscomere Road: samá zatáčka, do kopce, před domy se tyčily palmy. Jack našel číslo 941, zastavil u příjezdu.

Kruhová cesta kolem velkého pseudošpanělského domu: jedno patro, nízká slídová střecha. Zaparkovaná auta – jaguár, packard, dva cadillaky, jeden rolls. Jack vystoupil – nikdo na něj ne-zaútočil. Sehnul se, zapsal si čísla aut.

Pět vozů: samá třída, na předních sedadlech žádné tašky s věcmi z Fleur-de-Lis. Dům: světla v oknech, vířící závěsy. Jack vyšel vzhůru a podíval se dovnitř.

Věděl, že na ty ženy nikdy nezapomene.

Jedna skoro Rita Hayworthová jako Gilda. Druhá skoro Eva Gardnerová ve smaragdově zeleném plášti. Skoro Betty Grableová – v plavkách s flitry, síťovaných punčochách. Muži ve smokinzích – obvyklé křoví. Nedokázal od těch žen odtrhnout oči.

Neuvěřitelná podobnost. Hinton o Patchettovi: „Pase holky, co jsou upravený tak, aby vypadaly jako filmový hvězdy.“

„Upravený“ nebylo vše: ty ženy vybral, vychoval, vylepšil opravdový expert. K nevíře.

Světlem prošla Veronica Lakeová. Její obličej nebyl úplně přesný: vyzařovala z ní ale ta kočičí vznešenost. Muži z pozadí se kolem ní shlukli.

Jack se přitiskl k oknu. Závrať z obscénnosti, skutečné živé ženy. Sid, zabouchnuté dveře, telefon. Odjel domů, točila se mu hlava – bolela ho, svědila ho, nesoustředil se. Na dveřích viděl vizitku Hush-Hush a dole stálo připsáno: „Schůzka v Malibu“.

Už viděl ty titulky:

ZFETOVANÝ LOVEC FETU ZASTŘELIL NEVINNÉ OBČANY! POLDA CELEBRIT OBVINĚN ZE ZABITÍ! PLYNOVOU KOMORU PRO ZAVŘENÉHO VELKÉHO V.! BOHATÁ PŘÍTELKYNĚ ZVE NA SCHŮZKU V CELE SMRTI!

26

Vstoupili ruku v ruce – Inez ve svých nejlepších šatech, odřeniny jí zakrýval závoj. Ed měl odznak venku – díky němu se pro-cpali davem novinářů. Čekající dav roztřídil hosty do front –Dream-a-Dreamland byl otevřen pro veřejnost.

Inez byla v posvátné hrůze: rychlým dechem se jí zvedal závoj. Ed se podíval nahoru, dolů, do stran – každičký detail mu připomínal jeho otce.

Velká promenáda – hlavní třída, USA, 1920 – občerstvení, hrací automaty, tančírny: polda na obchůzce, kluk s novinami žongluje s několika jablky, černoši tančí charleston. Amazonka: krokodýli na motor, loďky na projížďky džunglí. Hory se zasněženými vrcholky; prodavači nabízející čepičky s myšíma ušima. Horská dráha Moochie Mouse, tropické ostrovy – metry čtvereční kouzel.

Projeli se na horské dráze: první vůz, první jízda. Vysoká rychlost, nahoru dolů, doprava doleva – Inez si odepnula pás a smála se. Tobogán Paulova světa; oběd: párek v rohlíku, zmrzlina, sýrové kuličky Moochie Mouse.

Pak „Poušť Idyll“, „Dannyho dům smíchu“, výstava o cestách do vesmíru. Inez začínala být únavná: ne a ne se nasytit zábavou. Ed zívl – cítil únavu z noční služby.

Noční povinnosti na stanici: přestřelka na Cheramoya Road, nikoho nedopadli. Musel se tam jet podívat: dům se čtyřmi byty, výstřely zničily spodní byt. Zvláštní: našli kulky ráže .38 a .45, v obýváku samý regál – až na několik sadomasochistických rekvizit všechny prázdné – žádný telefon. Majitele domu se nepodařilo nikde najít; správce tvrdil, že dostává plat poštou – šeky – má prý bydlení zdarma plus stovku na měsíc, takže je spokojený a na nic se neptá. Dokonce nedokázal říct, jak se člověk z toho bytu jmenuje. Stav bytu naznačoval, že ho někdo rychle vyklidil – ale nikdo ze sousedů si ničeho nevšiml. Čtyři hodiny psal hlášení – čtyři hodiny se nemohl věnovat Nite Owl.

Prohlídka byla nudná – snaha o kulturu. Inez ukázala na dámskou toaletu; Ed počkal venku.

Kroužek významných lidí na promenádě – Timmy Valburn obskakoval pohlaváry. Vzpomněl si na titulní stranu Heroldu: Dream-a-Dreamland, Nite Owl; jako by na ničem jiném nezáleželo.

Zkusil znovu vyslechnout Coatese, Jonese a Fontaina – vůbec se s ním nehodlali bavit. Očití svědkové odpověděli na výzvu identifikovat střelce z Griffithova parku a nedokázali poznat trojici ve vazbě: říkali, že si „nejsou tak úplně jistí“. Kontrola vozů se teď rozšířila na fordy a chevrolety z let 48-50 – zatím nic. Souboj o velení nad případem: náčelník Parker podporoval Dudleyho Smithe, Thad Green zase prosazoval Russe Miliarda. Nenašly se žádné pušky, po Rayově mercury jako by se slehla zem. Peněženky a kabelky patřící obětem byly nalezeny v kanále pár bloků od hotelu Tevere – k tomu připočtěte nábojnice nalezené v Griffithově parku a dostanete, co se v novinách nepsalo: že Ellis Loew nutí Parkera, aby na něj trošku zatlačil: „Je to všechno zatím hrozně nejisté, takže ať ten tvůj mladý Exley dál zpracovává tu mexickou holku, zdá se, že se k ní začíná dostávat, přiměj ho, aby mu kývla na výslech pod vlivem uklidňujících prášků, řekne nám pár násilných detailů, a konečně budeme moci Nite Owl jednou provždy uzavřít.“

Inez se posadila vedle něj. Měli krásny výhled: Amazonka, sádrové hory. Ed řekl: „Jsi v pořádku? Nechceš se vrátit?“

„Chci cigaretu, ačkoli nekouřím.“

„Tak ani nezačínej. Inez…“

„Jo, přestěhuju se do tvýho srubu.“ Ed se usmál. „Kdy ses rozhodla?“

Inez si zastrčila závoj pod klobouk. „Na záchodě jsem viděla noviny, Ellis Loew tam o mně nadšeně vyprávěl. Znělo to spokojeně, takže jsem si říkala, že bych se radši trochu stáhla. Vlastně jsem ti ani nepoděkovala za ten klobouček.“

„To nemusíš.“

„Ale musím. Obyčejně se vůči bělochům, co jsou ke mně hodný, chovám dost nevybíravě.“

„Jestli čekáš nějakou pointu, tak se nedočkáš.“

„Ale dočkám. A znovu ti opakuju, že si s tebou o tom nebudu povídat, nebudu se dívat na žádný obrázky, nebudu svědčit.“

„Inez, napsal jsem doporučení, abychom tě chvíli nechali odpočinout.“

„A to ‚na chvíli‘ je ta pointa, ta další pointa je, že po mně jedeš, což mě těší, protože už jsem vypadala i líp a žádnej Mexičan by nechtěl holku, kterou znásilnilo několik negrito putos, a mě vlastně mexický chlapi nikdy ani nelákali. Víš, co mi nahání strach, Exley?“

„Říkej mi Ede.“

Inez zvedla oči k nebi. „Můj debilní brácha se jmenuje Eduardo, takže ti budu říkat Exley. Víš, co mě děsí? Děsí mě, že dneska je mi dobře, protože tohle místo vypadá jako jeden velkej krásnej sen, ale vím, že se to znova zhorší, protože to, co se mi stalo, bylo stokrát skutečnější než tohleto. Rozumíš mi?“

„Rozumím. Prozatím bys mi ale měla trochu důvěřovat.“

„Já ti nedůvěřuju, Exley. Ani ‚prozatím‘ a možná ani nikdy. „Kromě mě ale nikomu jinýmu důvěřovat nemůžeš.“ Inez si strhla závoj. „Nedůvěřuju ti, protože je nedokážeš nenávidět za to, co udělali. Možná si myslíš, že jo, ale zároveň ještě buduješ svoji vlastní kariéru. Strážník White, ten je nenávidí. Zabil muže, kterej mi ublížil. Není tak chytrej jako ty, takže bych možná mohla důvěřovat jemu.“

Ed k ní natáhl ruku – Inez ucukla. „Já chci, aby umřeli. Absolutamente muerto. Comprende!“

„Ano, comprende. A ty comprende, že tvůj milovanej strážník White je obyčejnej chuligán?“

„Ale jenom jestli ty comprende, že na něj žárlíš. Podívej se, proboha.“

Ray Dieterling, jeho otec. Ed vstal; Inez vstala s vytřeštěnýma očima. Preston řekl: „Raymond Dieterling, můj syn Edmund. Edmunde, představíš nám tu mladou dámu?“

Inez se vrhla přímo k Dieterlingovi. „Moc mě těší, že vás poznávám. Jsem… moc vás prostě obdivuju.“

Dieterling jí stiskl ruku. „Děkuju, drahoušku. A jak se jmenujete?“

„Inez Sotová. Viděla jsem… moc vás prostě obdivuju.“

Dieterling se smutně usmál – dívčin příběh byl zveřejněn na prvních stránkách všech novin. Otočil se na Eda. „Seržante, bylo mi potěšením.“

Potřásli si rukou. „Těšilo mě, pane. A gratuluju.“

„Děkuju, podělím se o gratulace s vaším otcem. Prestone, tvůj syn má dobrý vkus na děvčata, že?“

Preston se zasmál. „Slečno Sotová, Edmund jen velmi zřídka prokázal tak dobrý vkus.“ Podal Edovi nějaký papírek. „Domů volal muž z kanceláře šerifa, nadiktoval mi pro tebe vzkaz.“

Ed si papírek vzal; Inez za závojem zrudla. Dieterling se usmál. „Líbí se vám Dream-a-Dreamland, slečno Sotová?“

„Ano, líbí. Bože můj, jasně.“

„To mě těší a rád bych vás ujistil, že kdykoli budete mít zájem, nabídneme vám solidní místo. Stačí jen, abyste se na nás obrátila.“

„Děkuju, děkuju, pane…“ řekla Inez plačtivě. Ed ji podpíral, podíval se na vzkaz: „Stensland na flámu v Raincheck Room, 3871 W. Gage. Shluk kriminálníků, důstojník, který se stará o jeho podmínku, upozorněn. Čekáme na vás – Keefer.“

Dvojice mužů odešla po úklonách; Inez jim zamávala. Ed řekl: „Zavezu tě zpátky, ale musím se nejdřív někde zastavit.“

Zamířili zpět do L.A., rádio puštěné, Inez bubnovala prsty o palubní desku. Ed si přehrával své sny: Stensland zničený po spoustě rychlých vtipů. Hodina do Raincheck Room – Ed zaparkoval za neoznačeným vozem šerifa. „Bude to jen pár minut. Zůstaň tady, jasný?“

Inez přikývla. Pat Keefer vyšel z baru; Ed vystoupil, hvízdl.

Keefer k němu přišel. Ed odvedl Inez dál od něj. „Je pořád tam?“

„Jo. Jako Dán. Už jsem skoro myslel, že se vás nedočkáme.“ Vedle baru temná ulička. „Kde je ten kurátor?“

„Řekl mi, ať ho sebereme, tohle je v pravomoci okresu. Jeho kamarádi zmizeli, je tady jenom on.“

Ed ukázal na uličku. „Vyveďte ho ven s náramky na rukou.“

Keefer se vrátil dovnitř; Ed počkal u dveří do uličky. Výkřiky, údery, Dick Stens se objevil venku: smrděl, byl neupravený. Keefer mu zvrátil hlavu dozadu; Ed ho udeřil nahoru, dolů, hlava nehlava, dokud mu ruce nezemdlely. Stens se svalil na zem.Zvracel. Ed ho kopl do obličeje, odpotácel se. Inez se objevila na chodníku. Její pohotová reakce: „Strážník White že je chuligán?

27

Bud přinesl té ženě kafe – chtěl ji mít z krku, aby se mohl jít podívat na Stense do basy.

Carolyn ňáká. V Orbit baru vypadala dobře, ale ranní světlo jí přidalo deset let. Sebral ji velice rychle: právě se dozvěděl o Dickovi, a kdyby si nenašel nějakou ženu, musel by najít Exleyho a zabít ho. V posteli nebyla špatná – akorát musel myslet na Inez, aby projevil větší nadšení, připadal si při tom hnusný, šance, že Inez by to kdy dělala z lásky, byla asi šest trilionů k jedné. Přestal na ni myslet – zbytek noci vyplnily hloupé řeči a brandy.

Carolyn řekla: „Asi bych měla jít.“

„Zavolám ti.“

Zazvonil zvonek.

Bud vyprovodil Carolyn. Na prahu stáli: Dudley Smith a magor z West Valley – Joe DiCenzo.

Dudley se usmál; DiCenzo kývl. Carolyn vyklouzla ven – jako by věděla, že ji prokoukli. Bud se rozhlédl po obýváku: rozkládací pohovka rozestlaná, láhev, dvě sklenky.

DiCenzo ukázal na postel. „Tady má alibi, já si stejně nemyslím, že by to udělal on.“

Bud zavřel dveře. „Co udělal? Šéfe, o co jde?“

Dudley vzdychl. „Je mi líto, kamaráde, ale nesu špatné zprávy. Mladá lasička jménem Kathy Janewayová byla včera večer nalezena ve svém motelovém pokoji znásilněná a ubitá k smrti. V její kabelce jsme našli tvou vizitku. Seržant DiCenzo za tím šel, věděl, že jsi můj chráněnec, a zavolal mi. Já jsem na místě zločinu našel obálku adresovanou slečně Janewayové a okamžitě jsem poznal tvůj spíš neobratný rukopis. Nějak v krátkosti mi to vysvětli, kamaráde – seržant DiCenzo vede vyšetřování a chce té vyřadit ze seznamu podezřelých.“

Vzpomínka – pobrekávající malou Kathy. Bud si rychle připravil výmluvy. „Kontroloval jsem Cathcartovu minulost a ta děvka, co pro něj pracovala, mi řekla, že tahle Janewayová byla Cathcartovou poslední trofejí, ale že ji nepás. Promluvil jsem s tou holkou, ale nevěděla o ničem, co by stálo za to ohlásit. Řekla mi, že ta děvka pro ni má peníze od Cathcarta, ale nechce pustit chlup. Tak jsem si na ni došláp a tý holce předal ty peníze.“

DiCenzo zavrtěl hlavou. „Vy si obvykle došlapujete na děvky?“

Dudley vzdychl. „Bud má určitou slabost pro ženy a já jeho sdělení pokládám za přijatelné, pokud je založeno právě na této slabosti. Kdo byla ta ‚děvka‘, co ses o ní zmínil, kamaráde?“

„Cynthia Benavidesová, alias Hříšná Cindy.“

„Ale v žádným ze tvých hlášení se tohle jméno neobjevilo. Ovšem i bez toho byla ta hlášení poněkud nedotažená.“

Lži: smlčet porno, průzkum Cathcartova bytu, pasáka, který prodal Kathy Dukovi. „Nepřipadala mi podstatná.“

„Kamaráde, tohle je klíčová svědkyně pro Nite Owl. A copak jsem tě neučil psát hlášení co nejpečlivěji?“

Zasáhl ho smutek – Kathy na pitevním stole. „Jo, učil.“

„A co přesně jsi dotáhl do konce od té naší schůzky – kdy jsi mimochodem mel podat nějaké informace o slečnách Janewayové a Benavidesové?“

„Pořád sleduju známý společníky Lunceforda a Cathcarta.“

„Kamaráde, Luncefordovi společníci jsou pro tohle vyšetřování naprosto nepoužitelní. Dozvěděl ses něco dalšího o Cathcartovi?“

„Ne.“

Dudley se otočil na DiCenza. „Kamaráde, jsi rád, že Bud nepracuje pro tebe?“

DiCenzo vytáhl doutník. „Jo. A taky jsem rád, že to není nejinteligentnější lidská bytost, co se kdy narodila. White, zkuste mi poradit. Kdo podle vás oddělal tu holku?“

Ten červený sedan: motel, Cahuenga. „Nevím.“

„Stručná odpověď. Joe, buď tak hodný, nech mě pár minut o samotě s mým přítelem.“

DiCenzo odešel zahalen v oblak kouře z doutníku; Dudley se opřel o dveře. „Kamaráde, to nejde, došlápnout si na prostitutku, abys z ní vyrazil peníze pro nezletilou milenku. Chápu tvůj citový vztah k ženám a beru na vědomí, že je to neodmyslitelná součást tvé policejní existence, ale takové aktivity nelze tolerovat, takže od této chvíle nepracuješ na Cathcartovi a Luncefordovi a vracíš se na vyšetřování černošské části toho případu. Náčelník Parker a já jsme přesvědčeni, že ta trojice negrů v naší vazbě jsou skuteční viníci nebo že za to přinejmenším může jiný gang černochů. Pořád nemáme žádné vražedné zbraně a nevíme nic o Coatesově autě, Ellis Loew nicméně potřebuje víc důkazů pro velkou porotu. Naše spanilá slečna Sotová nechce promluvit a já se obávám, že ji musíme přinutit, aby si vzala uklidňující prášky a přežila výslech. Tvým úkolem je zkontrolovat archiv a vyslechnout známé černošské pachatele násilných sexuálně motivovaných činů. Musíme najít ty muže, kterým naše nezřízená trojka dovolila zneužít slečnu Sotovou, a já si myslím, že to je úkol jako šitý tobě na míru. Uděláš to pro mě?“

Velká slova – další mrtví. „Jistě, Dude.“

„Dobře, kamaráde. Ohlas se na stanici na 77. ulici a příště piš trochu podrobnější hlášení.“

„Jasně, šéfe.“

Smith otevřel dveře. „Tu výtku jsem pronesl velice smířlivě. Uvědomuješ si to, kamaráde?“

„Jistě.“

„Skvěle. Moc na tebe myslím, kamaráde. Náčelník Parker mi dal svolení k novému pacifikačnímu opatření, už jsem podepsal spisy Dicka Carlisla a Mikea Breuninga. Jakmile uzavřeme případ Nite Owl, požádám tě, abys přestoupil k nám.“

„To zní dobře, šéfe.“

„Skvěle. A, kamaráde? Určitě víš, že Dicka Stenslanda zavřeli a podílel se na tom Ed Exley. Nesmíš se mstít. Rozumíš?“

Ten červený sedan – dejme tomu.

Prohledal a vyčistil Cathcartův byt, proklepl jeho oblečení…? Hříšná Cindy: Dukův roznašeč porna pořád v mlze. Pírko Royková o Dukeovi: „Furt mlel o novým kšeftě.“

Dukeyho člověk snažící se získat holky z barů. Kontrola na mravnostním: ani ň o tom případu s pornem. Šmejd Jack V., pisatel nejlepších hlášení, požádal o přesun na Nite Owl – řekl, že ta práce je dílem někoho hladového. Poslední shrnutí Russe Miliarda: na 86 procent jsou to černoši – takže zívačka. Zalhal Dudleymu, a tím začal.

Kdyby byl zavřel Kathy na oddělení nezletilých, tak by si teď někde četla nějaký filmový časopis.

TEN PASÁK, CO JI PRODAL DUKOVI: „TEN CHLAP MĚ NUTIL DĚLAT TO S JINEJMA CHLAPAMA.“

EXLEY, EXLEY, EXLEY, EXLEY…

Trestní rejstřík Hříšné Cindy – seznam čtyř navštěvovaných barů. Nejprve její byt – po Cindy ani stopa. Pak Hal’s Nest, Moonmist Lounge, Firefly Room, Cinnabar u Rooseveltovy – Cindy nikde. Slova starého poldy z mravnostního: děvky se scházejí v restauraci u Tinyho Naylora. Servírky jim tam dohazují kšefty. Zajel k Tinymu, Cindyino de soto stálo venku – tác na občerstvení zavěšený na dveřích.

Bud zaparkoval vedle ní. Cindy ho zahlédla, shodila tác a zvedla okýnko. Frrr – prudká zpátečka. Bud se rozběhl, zvedl kapotu, vytrhl rozdělovač – auto se na místě zastavilo.

Cindy stáhla okýnko. „Vy jste mi ukrad prachy! Zničil jste mi oběd!“

Bud jí hodil pětidolarovku do klína. „Oběd je na mě.“

„Pán je grand! Pán najednou rozhazuje!“

„Kathy Janewayovou někdo znásilnil a ubil k smrti. Řekni mi, kdo ji pás, jak pracovala.“

Cindy se opřela hlavou o volant. Ozval se klakson; když se zvedla, v obličeji byla pobledlá, neplakala. „Dwight Gilette. Je to nějakej barevnej chlápek. A jak pracovala dřív, to nemám zdání.“

„Má Gilette červený auto?“

„To nevím.“

„Máš jeho adresu?“

„Slyšela jsem, že bydlí v traktu na Eagle Rock. Je to tam jenom pro bílý, takže to zkouší takhle. Ale vím, že ten ji nezabil.“

„Jak to víš?“

„Je teplej. Dává si bacha na nehty a nikdy to nedělal s holkou.“

„A dál?“

„Nosil nůž. Jeho holky mu říkaj ‚Modrý ostří protože se jmenuje Gilette.“

„Nezdá se, že by tě překvapilo, jak Kathy dopadla.“

Cindy si přejela prstem po víčkách – suchých jako troud. „Narodila se pro to. Dukey ji trošku vylepšil, takže přestala chlapy nenávidět. Ještě pár roků, a naučila by se to. Hergot, neměla jsem na ni bejt tak drsná.“

„Jo, já taky.“

Eagle Rock, kontrola v archivu: Dwight Gilette alias „Ostří“ alias „Modré ostří“, 3245 Hibiscus, zástavba v oblasti Eagle. Šestkrát zadržen za navádění k trestnému činu, ani jednou obžalován, veden jako muž bílé pleti – jestli byl míšenec, tak to kryl velmi dovedně. Bud našel plnou ulici útulných domků, Hibiscus byl první z nich: zakouřený výhled na L.A.

3245: budova s broskvovou omítkou, v zahradě oceloví plameňáci, na příjezdové cestě modrý sedan. Bud došel ke dveřím, zazvonil – ozvaly se příjemné zvuky zvonků.

Otevřel mu vybělený černoch. Asi třicet let, malý, obtloustlý, v kalhotách a hedvábné košili s kolárkem. „Slyšel jsem o tom v rádiu, tak jsem si říkal, že se asi objevíte. V rádiu mluvili o půlnoci a já mám alibi. Bydlí blok odsud a ke mně se dostane v cuku letu. Kathy byla hodná holka a nechápu, kdo by spáchal něco tak hrozného. A vůbec, hoši, nechodíte vy vždycky po dvou?“

„Už jste skončil?“

„Ne. Moje alibi je můj právník, bydlí blok odsud a má velmi dobré jméno v Americké unii občanských svobod.“ Bud ho zatlačil do domu a hvízdl.

Ráj všech teploušů – tlusté koberce, sochy řeckých bohů. Mužské akty na zdi – malba na sametových plátnech. Bud řekl: „Hezký.“

Gilette ukázal na telefon. „Dvě vteřiny, jinak zavolám svého advokáta.“

Rychlý výpad: „Duke Cathcart. Vy jste mu prodal Kathy, je to tak?“

„Kathy byla paličák, Duke mi udělal nabídku. Duke umřel v tý spoušti v Nite Owl, takže mi snad nebudete tvrdit, že mě z toho podezíráte.“

Bez zaváhání: „Slyšel jsem, že Duke prodával porno. Slyšel jste

o tom?“

„Porno je dekadentní a odpověď je ne.“

Znovu bez okolků: „Povězte mi něco, co se v branži říká o Dukovi. Co jste zaslechl?“

Gilette se postavil s jednou rukou v bok. „Slyšel jsem, že se po Dukovi ptal nějaký chlap, chtěl mu to přebrat, rozbít jeho stáj,

I když mu toho zase tolik nezbývalo, co jsem slyšel. Tak teď mě prosím nechte na pokoji, jinak zavolám svému příteli.“

Zazvonil telefon – Gilette odešel do kuchyně a zvedl sluchátko. Bud šel pomalu za ním. Pěkné vybavení: lednička, elektrický vařič a na něm vajíčka, vařící voda, vývar.

Gilette poslal člověku na druhém konci drátu polibek a zavěsil. „Tak vy jste ještě tady?“

„Pěknej byt, Dwighte. Asi se vám nevede špatně, co?“

„Jde to výborně, děkuju za optání.“

„Dobře. Potřebuju totiž informace o bývalých Kathyiných kamarádech, takže navalte váš seznam šlapek.“

Gilette stiskl knoflík nad dřezem. Ozval se zvuk motorku; nahrnul slupky do drtiče na odpadky. Bud knoflík znovu stiskl. „Váš seznam šlapek.“

„Ne, nein, nět a nikdy.“

Bud ho udeřil do břicha. Gilette se předklonil, uchopil nůž a rozmáchl se. Bud uskočil stranou a kopnul ho do rozkroku. Gilette se zlomil v pase; Bud stiskl knoflík drtiče odpadků. Motor se rozhrčel; Bud strčil teploušovi ruku s nožem do otvoru.

VRRRRRR – z dřezu vystříkla krev smíchaná s úlomky kostí. Bud vytáhl ruku z otvoru bez prstů – VRRRRR bylo padesátkrát hlasitější. Potáceli se k vařiči, pak hned k mrazicímu boxu. „DEJTE MI TEN POSRANEJ SEZNAM“ – a celou místností se pořád ozývalo VRRRRRR.

Gilette pomalu přestával vnímat. „Šuplík… u televize… sanitku.“

Bud ho pustil, odběhl do obýváku. V šuplících prázdno, vrátil se do kuchyně – Gilette se na podlaze cpal papírem.

Bud ho chytil pod krkem: Gilette vyplivl napůl rozžvýkanou stránku. Bud ten žmolek zvedl, vyšel ven, z pachu spálené kůže se mu dělalo nanic. Vyhladil papír: jména, telefonní čísla – rozmazaná, dvě čitelná: Lynn Brackenová, Pierce Patchett.

28

Jack seděl za stolem a počítal lži.

V práci: řada hlášení o slepých uličkách; jejich neradostnou situaci doplňovaly nulové výsledky ostatních lidí ze skupiny: Miliard chtěl případ těch čuňačinek uzavřít. O důvodu nedostavení se do služby také zalhal – celý den strávil tím, že se honil za jmény – podle seznamu majitelů aut v Bel Air. Poznačil si čtyři jména; neuspěl v té modelingové agentuře, co se specializuje na napodobeniny filmových hvězd – žádná z těch dívek nesahala jeho perlám ani po kotníky. Odložil ta jména, celý den se dal označit jako propadák – Sid Hudgens zavinil, že to sledování šlo k ledu. Jack chtěl jen ještě jednou vidět ty ženy – to se dá přičíst k jeho lžím vůči Karen.

Celé dopoledne strávili v jejím domě na pláži. Karen se chtěla milovat; vymluvil se příšerným blábolem: nesoustředil se, prý chce požádat o přeložení k Nite Owl, protože o spravedlnost jde především. Karen se ho pokusila svléct; namluvil jí, že má zablokovaná záda; neřekl jí, že nemá zájem, protože ji chce jenom využít, přinutit ji, aby to dělala s jinými ženami, aby napodobily snímky z toho porno časopisu. A největší lež: neřekl jí, že konečně šlápl do hovna, které ze sebe jen tak nesmyje, že zahrál akci, která ho nasměrovala ke dveřím plynové komory, že jeho zpáteční jízdenka do protidrogového měla na sobě razítko adiós, cukrouši… protože ona se dozví o 24/10/47 a o všech jeho ostatních lžích a jeho pečlivě vystavěná maska příjemného Velkého V skončí v propadlišti dějin.

Neřekl jí, že má hrozný strach. Ona to nevycítila – čelo měl pořád pevné.

Fakt, že odolávala i ostatní čela – pouhé štěstí.

Sid nezavolal, jeho měsíčník Hush-Hush přišel včas – bez vzkazu, jen nějaké zprávy o Maxi Peltzovi a sexu s nezletilými – nic děsivého. Podíval se na zprávu o přestřelce ve Fleur-de-Lis: o případ se staral šikula Ed Exley. Provedl odbočku: žádné zprávy o majitelích toho bytu, všechny poličky úplně vyklizené – našlo se jen pár prkotin na sadomaso – ostatní svinstvo zmizelo tedy v nenávratnu. Asi střílel Lamar Hinton – svobodný jezdec – Velký V na tomhle případu nepracoval, Velký V měl novou akci.

Sid Hudgens znal Pierce Patchetta a Fleur-de-Lis; Sid Hudgens věděl o Malibu Rendezvous. Sid měl pod palcem kupu velmi důvěrných prasečinek. Úkol Velkého V: najít svůj spisek a zničit ho.

Jack se podíval na seznam poznávacích značek, jména přiřazená k fotkám z dopravní policie.

Seth David Krugliak, majitel domu v Bel Air – tlustý, umaštěný právník filmového průmyslu. Pierce Morehouse Patchett, šéf Fleur-de-Lis. Pan Sympaťák. Charles Walker Champlain, investiční bankéř – oholená hlava, bradka. Lynn Margaret Brackenová, věk dvacet devět – Veronica Lakeová. Žádné záznamy v trestním rejstříku.

„Ahoj, kamaráde.“

Jack se otočil. „Dude, jak se máš? Co tě přivádí do mravnostního?“

„Byl jsem na pokecu u Russe Miliarda, je to můj kolega z Nite Owl. A když už o tom mluvíme, slyšel jsem, že by ses na tom chtěl podílet.“

„Slyšels dobře. Můžeš pro to něco udělat?“

Smith mu podal cyklostylovaný oběžník. „Už se stalo, kamaráde. Máš se zapojit do pátrání po Coatesově autě. Každá garáž v okruhu vyznačeném na téhle stránce musí být prohledána – ať už se souhlasem majitele, nebo bez něj. Máš začít hned teď.“

Ofocená mapka: jižní část L.A. s ulicemi. „Kamaráde, potřebuju od tebe osobní laskavost.“

„Povídej.“

„Chci, abys sledoval Buda Whitea. Osobně se zapletl do nešťastné smrti mladičké prostitutky a já ho potřebuju uklidnit. Mohl by ses na něj pověsit v noci, ty, tak geniální stopař?“

Hlupák Bud – neustále čenichající po zbloudilcích. „Jasně, Dude. Kde má základnu?“

„V 77. ulici. Dostal úkol vyšetřovat černochy na základě záznamů o sexuálně motivovaných trestných činech. Přes den má službu v 77., ty se tam budeš hlásit taky.“

„Dude, zachránils mi život.“

„Byl bys tak laskav a vysvětlil mi to, kamaráde?“

„Ne“

29

Oběžník:

„Od: Náčelník Parker. Pro: Zást. náč. Green, kpt. R. Miliard, por. D. Smith, Sgt. E. Exley. Schůzka: kancelář náčelníka, 16:00, 23/4/53. Věc: Výslech svědkyně Inez Sotové.“ Poznámka jeho otce: „Je báječná a na Raye Dieterlinga udělala obrovský dojem. Ale je to hlavní svědkyně a pochází z Mexika, takže ti radím, aby ses na ni moc neupínal. A už vůbec bys s ní neměl spát. Soužití je proti pravidlům oddělení a svazek s mexickou ženou by mohl výrazně zpomalit tvůj postup.“

Parker spustil: „Ede, případ Nite Owl se jeví jako věc těch negrů ve vazbě, případně jiného barevného gangu. Jedná se o to, že se proslýchá, že ses s tou Sotovou sblížil. Poručík Smith a já se domníváme, že je nezbytné, aby se podrobila výslechu s cílem upřesnit časový faktor a identifikovat ostatní muže, kteří ji napadli. Domníváme se, že sedativa jsou ideální prostředek, jak se dopracovat k výsledku. Navíc zabírají nejlépe, když je vyslýchaný v pohodě. Musíš slečnu Sotovou přesvědčit, aby s námi spolupracovala. Nejspíš ti důvěřuje, takže jsi pro ni věrohodná osoba.“

Inez po Stenslandovi: celá otřesená, úplně na dně. „Myslím, pane, že všechny naše prozatímní důkazy jsou nejednoznačné. Myslím, že než se obrátíme na slečnu Sotovou, měli bychom nejprve sehnat další podpůrný materiál. Chci znovu zkusit vyslechnout Coatese, Jonese a Fontaina.“

Smith se zasmál. „Kamaráde, tuhle s tebou odmítli mluvit, teď navíc mají socialistického advokáta, a ten jim radí, aby drželi jazyk za zuby. Ellis Loew je chce vidět před velkou porotou – Nite Owl a znásilnění – a ty to můžeš usnadnit. Podlézání slečně Sotové nás nikam nedovedlo, takže je načase přestat s ní jednat jako v rukavičkách.“

Russ Miliard: „Poručíku, já souhlasím se seržantem Exleym. Pokud nepřestaneme tlačit na jižní část města, najdeme svědky znásilnění a možná vypátráme Coatesovo auto i vražedné zbraně. Moje instinkty mi říkají, že vzpomínky té dívky na tu noc jsou třeba příliš mlhavé, než aby nám k něčemu byly, a jestli ji přinutíme, aby si na to vzpomněla, mohlo by jí to ublížit ještě víc. Umíte si představit, jak se do ní Ellis Loew pustí před velkou porotou? Není to lákavá představa, že?“

Smith se zasmál – přímo na Miliarda. „Kapitáne, využil jste politiky, jak se dalo, abyste mohl tenhle případ se mnou sdílet, a teď se pokoušíte vyvolat soucit s nějakou ufňukanou holkou. Tohle je případ brutální masové vraždy, který vyžaduje rychlé a jasné vyřešení, nejde o žádný večírek v dívčím klubu. A Ellis Loew je vynikající advokát a soucitný člověk. Jsem si naprosto jist, že slečně Sotové rozhodně neublíží.“

Miliard spolkl prášek a zapil ho vodou. „Ellis Loew je šašek, kterému jde jenom o titulky v novinách, není to policista a neměl by udávat směr tohoto vyšetřování.“

„Milý kapitáne, tato vaše slova se mi jeví takřka jako buřičská a…“

Parker zvedl ruku. „Pánové, to stačí. Thade, vezměte kapitána Miliarda a poručíka Smithe na chodbu a kupte jim kafe, já si tady zatím promluvím se seržantem, ano?“

Green vyprovodil dvojici mužů ze dveří. Parker řekl: „Ede, Dudley má pravdu.“

Ed mlčel. Parker ukázal na stoh novin. „Tisk i veřejnost požadují spravedlnost. Budeme vypadat velice špatně, jestli to hodně rychle nevyřídíme.“

„Já vím, pane.“

„Záleží ti na tom děvčeti?“

„Ano.“

„Uvědomuješ si, že dřív nebo později bude muset spolupracovat?“

„Pane, nepodceňujte ji. Má srdce ze železa.“

Parker se usmál. „Tak se tedy podíváme, kolik železa je v tobě. Jestli ji přiměješ ke spolupráci a jestli seženeme dostatek důkazů, abychom Ellise Loewa přesvědčili, že před ním stojí případ, který se ocitne v centru zájmu veřejnosti a před velkou porotou, poposunu tě na seznamu povýšení. Ani se nenaděješ, a bude z tebe poručík.“

„A co velitelský post?“

„Příští měsíc jde do důchodu Arnie Reddin. Dostaneš hollywoodské detektivní oddělení.“ Ed pocítil horko.

„Ede, je ti jedenatřicet. Tvůj otec se stal poručíkem až ve třiatřiceti.“

„Udělám to.“

30

Sledování zvrhlíků:

Cleotis Johnson, evidovaný jako pachatel sexuálně motivovaných násilných trestných činů, pastor metodistické církve Siónu, měl na tu noc, kdy byla Inez Sotová unesena, alibi: byl zavřený na záchytce na 77. ulici. Davis Walter Bush, pachatel sexuálně motivovaných násilných trestných činů, měl alibi potvrzené asi pěticí svědků: celou noc spolu páchali sprosťárny v sídle metodistické církve Siónu. Fleming Peter Hanley, pachatel sexuálně motivovaných násilných trestných činů, strávil tu noc na centrálním příjmu: nějaký prostitut ho kousl do penisu; tým lékařů na pohotovosti dělal co mohl, aby mu ten orgán zachránil a on si pak mohl připsat dalších pár obvinění za sodomii s ublížením na těle.

Sledování zvrhlíků, telefon do nemocnice Eagle Rock: Dwight Gilette se tam dostal. Oklika: ten teplouš ho nepřestal zajímat.

Další čtyři násilníci měli alibi; na skok do vězení v soudní budově. Stens v jednom kuse zvracel – bachař mu připravil speciální koktejl. Hulákal něco o Edu Exleym a o Dannym Duckovi v objetí s Ellisem Loewem.

Pak domů, sprcha, kontrola na dopravním: Pierce Patchett, Lynn Brackenová. Telefon – kamarádovi z Vnitřní správy, stanice ve West Valley. Dobrá práce: Gilette nepodal žádnou stížnost, trojice mužů v případu Kathyiny vraždy.

Další sprcha – pořád na sobě cítil svinstvo celého dne.

Bud odjel do Brentwoodu: zmáčknout Pierce Morehouse Patchetta, bez záznamů v rejstříku – zvláštní, na člověka, co ho měl na seznamu šlapek jeden pasák. 1184 Gretna Green, velká usedlost z dob kolonizace: všude samá růžová a kachličky.

Zaparkoval a šel ke dveřím. Rozsvítila se světla přede dveřmi: nejasné zaostření na muže v křesle. Odpovídal Patchettově fotce z dopravní policie, vypadal na mnohem méně, než kolik mu ve skutečnosti bylo. „Jste od policie?“

U opasku mu visela pouta. „Jo. A vy jste Pierce Patchett?“

„Ano. Přicházíte kvůli policejní charitě? Posledně jste mi kvůli tomu volali do kanceláře.“

Neuhýbal pohledem – možná byl pod vlivem nějaké drogy. Svaly kulturisty, těsná košile, aby ještě víc vynikly. Příjemný hlas – vypadal, jako by odjakživa sedával v přítmí a čekal na poldy, až se objeví. „Jsem z oddělení vražd.“

„Ach tak? Koho zabili a proč si myslíte, že vám můžu nějak pomoci?“

„Dívku jménem Kathy Janewayová.“

„To je jenom půlka odpovědi, pane…?“

„Strážník White.“

„Tak tedy pane White. Ještě jednou, proč si myslíte, že bych vám mohl s něčím pomoci?“

Bud si přitáhl židli. „Znal jste Kathy Janewayovou?“

„Ne, neznal. Ona vám řekla, že mě zná?“

„Ne. Kde jste byl včera kolem půlnoci?“

„Tady, pořádal jsem večírek. Jestli to bude nutné, a já doufám, že nebude, předám vám kompletní seznam hostů. Proč si…“

Bud ho přerušil. „Delbert ‚Duke‘ Cathcart.“

Patchett vzdychl. „Ani toho neznám, pane White…“

„Dwight Gilette, Lynn Brackenová.“

Široký úsměv. „Ano, tyhle lidi znám.“

„Fakt? Tak povídejte.“

„Dovolte odbočku. Prozradil vám někdo z nich mé jméno?“

„Došlápl jsem si na Giletta kvůli jeho seznamu šlapek. Pokusil se spolknout stránku, na které bylo jméno vaše a Brackenové. Patchette, proč měl mizerný pasák vaše telefonní číslo?“

Patchett se naklonil dopředu. „Zajímají vás trestní záležitosti pojící se okrajově s vraždou Janewayové?“

„Ne.“

„Takže byste necítil ani potřebu je ohlásit.“ Ten hajzl měl styl. „To je pravda.“

„Tak mě dobře poslouchejte, protože to řeknu jenom jednou, a jestli to někdo zopakuje, tak to popřu. Mám holky na telefon. Lynn Brackenová je jednou z nich. Před pár lety jsem Lynn koupil od Giletta, a jestli se Gilette pokusil spolknout stránku s mým jménem, bylo to proto, že ví, že nesnáším policii a bojím se jí, a myslel si – oprávněně – že bych ho rozmáčknul jako mouchu, kdybych si myslel, že mě prásknul policii. Já se ke svým děvčatům chovám velice hezky. Sám mám dospělé dcery a jedno dítě mi umřelo ještě v kojeneckém věku. Nesnáším, když se ženám ubližuje, a upřímně řečeno mám hromadu peněz na to, abych uspokojil všechny své touhy. Zemřela ta Kathy Janewayová nějak ošklivým způsobem?“

Byla ubita k smrti, měla sperma v ústech, konečníku i pochvě. „Jo, hodně nepěkně.“

„Tak najděte jejího vraha, pane White. Když uspějete, dostanete tučnou odměnu. A pokud by se to příčilo vašim morálním zásadám, tak daruju peníze na policejní charitu.“

„Děkuju, ale nechci, děkuju.“

„Že by zásady?“

„Žádné nemám. Povězte mi o Lynn Brackenové. Pouliční šlapka?“

„Kdepak, na telefon. Gilette jí dohazoval špatné klienty. Já osobně se ovšem velice zajímám o to, s kým se moje děvčata scházejí.“

„Takže jste ji koupil od Giletta.“

„Přesně tak.“

„Proč?“

Patchett se usmál. „Lynn je velice podobná herečce Veronice Lakeové a já jsem ji potřeboval, abych obohatil své malé studio.“

„Jaké ‚malé studio‘?“

Patchett zavrtěl hlavou. „Kdepak. Obdivuju váš plíživý styl a cítím, že to myslíte velice dobře, ale víc vám bohužel neřeknu. Spolupracoval jsem, ale jestli budete naléhat dál, seznámím vás s mým právníkem. Chtěl byste adresu Lynn Brackenové? Pochybuju, že by cokoli věděla o zesnulé slečně Janewayové, ale jestli chcete, zavolám jí a přesvědčím ji, aby s vámi spolupracovala.“

Bud ukázal na dům. „Mám její adresu. Tohle jste si pořídil za obchod s holkama na telefon?“

„Jsem finančník. Vystudoval jsem chemii, několik let jsem pracoval ve farmacii a rozumně jsem investoval. Myslím, že jsem nejspíš ‚podnikatel‘. A nesnažte se mě urazit zločineckým slangem, pane White. Nechtějte, abych litoval, že jsem se vám svěřil.“

Bud si ho prohlédl. Dvě ku jedné, že se mu skutečně svěřil, spíš se domníval, že policajti jsou štěnice, jimž se občas vyplatí svěřit. „Takže to uzavřeme.“

„Moc vás prosím.“

Bud vytáhl notes. „Říkal jste, že Gilette pásl Lynn Brackenovou, že?“

„Slovo ‚pásl‘ nesnáším, ale ano.“

„Dobře, měly některé z vašich holek pasáka z ulice nebo po telefonu?“

„Ne, všechny mé dívky jsou buď modelky, nebo dívky, které jsem zachránil z toho obrovského mraveniště Hollywoodu.“ Úskok. „Vy asi nečtete noviny moc pozorně, že?“

„Správně. Snažím se vyhýbat špatným zprávám.“

„Ale o masakru v Nite Owl jste slyšel.“

„Ano, protože nežiju v bunkru.“

„Jednou z obětí byl ten chlápek Duke Cathcart. Byl to pasák a nedávno se na něj vyptával jeden chlap, snažil se přimět pár holek, aby pracovaly jako jeho holky na telefon. Gilette pásl Kathy Janewayovou, vy ho znáte. Napadlo mě, že byste třeba mohl pracovat s nějakými dalšími lidmi, kteří by mi o tom chlápkovi mohli říct něco víc.“

Patchett si dal nohu přes nohu, protáhl se. „Vy si tedy myslíte, že ‚ten chlápek‘ mohl zabít Kathy Janewayovou?“

„Ne, to si nemyslím.“

„Nebo si myslíte, že má prsty v případu Nite Owl. Já myslel, že za tu vraždu můžou ti negři. Jaký zločin vlastně vyšetřujete, pane White?“

Bud chytil židli – látka praskla. Patchett mu zvedl ruce. „Odpověď na vaše otázky je ne. Dwight Gilette je jediný člověk tohoto ražení, se kterým jsem kdy uzavřel nějaký obchod. Prostituce na nižší úrovni není můj obor.“

A co třeba V&V?“

„V a V?“

„Vloupání a vniknutí. Cathcartův byt byl prohledán a zmizely z něj všechny věci.“

Patchett pokrčil rameny. „Pane White, vy snad mluvíte sanskrtem. Já skutečně netuším, o čem hovoříte.“

„Vážně? A co takhle porno? Znáte Giletta, ten vám prodal Lynn Brackenovou a Kathy Janewayovou prodal Cathcartovi. Cathcart prý zase rozjížděl jistý obchod s pornem.“

„Porno“ ho zasáhlo – v očích se mu zablesklo. Bud řekl: „Napadá vás něco?“

Patchett zvedl skleničku a zamíchal v ní kostkami ledu. „Ne, nic, vaše otázky se navíc čím dál víc vzdalují od tématu. Prokázal jste neotřelý přístup, já jsem to toleroval. Ale začínáte mě unavovat a mám pocit, že důvody vašeho setrvání zde jsou přinejmenším nesmyslné.“

Bud se naštvaně zvedl, nevěděl, jak na něj. Patchett řekl: „Jedno z těch témat je pro vás osobní, nemám pravdu?“

„Jo.“

„Pokud jde o tu slečnu Janewayovou, tak jsem to myslel vážně. Možná občas přiměju ženy k nechutnostem, ale dostávají za to solidní odměnu, já se k nim chovám velmi korektně a dávám pozor, aby jim muži, s nimiž se stýkají, prokazovali veškerou nezbytnou úctu. Dobrou noc, pane White.“

Zamyšleně jel autem: jak to, že Patchett jeho trik tak rychle prokoukl? Měla snad jeho snaha potlačit důkazy opačný účinek? Dudley měl jisté podezření, chtěl vědět, jak daleko zajde, aby Exleymu ublížil. Lynn Brackenová bydlela na Nottinghamu kousek od Los Feliz; její adresu našel snadno – moderní trojdomek. Okny prosvítala barevná světla – podíval se dovnitř, pak teprve zazvonil.

Červená, modrá, žlutá – postavy v záři světel. Bud si připadal jako v nějaké soukromé peepshow.

Žena k nerozeznání od Veroniky Lakeové, nahá a vzrušená: štíhlé tělo, plná ňadra. Plavovláska – vlasy zastřižené v dokonalém mikádu. Muž se pohyboval mezi jejími stehny, napínal se, přikrčoval.

Bud se díval; hluk dopravy utichl. Ignoroval toho muže, sledoval ženu: každičký centimetr jejího těla ve všech úhlech paprsků. Domů odjížděl jako zaslepený – viděl jen ji.

U dveří našel Inez Sotovou.

Bud k ní došel. Řekla: „Byla jsem v Exleyho domě na Lake Arrowhead. Říkal, že za to nic nechce, pak se ale objevil a řekl mi, že si musím vzít tenhle prášek, abych si vzpomněla. Řekla jsem mu, že ne. Věděl jsi, že jsi jediný Wendell White v telefonním seznamu?“

Bud jí narovnal klobouk a uvolněný kousek závoje jí zasunul pod okraj, „jak ses sem dostala?“

„Taxíkem. Exley mi dal stovku, takže mi byl aspoň k něčemu. Strážníku White, já si nechci na nic vzpomínat.“

„Ale už se stalo, holčičko. Pojď dovnitř, něco ti už najdeme.“

„Já chci zůstat s tebou.“

„Ale já mám jenom rozkládací gauč.“

„To mi nevadí. Stejně by jednou musel přijít další první muž.“

„Nech toho a namluv si někoho ve svým věku.“ Inez vstala. „Já jsem mu začínala věřit.“

Bud otevřel dveře. Jeho pohled okamžitě padl na postel – rozházenou po Carolyn, nebo jak se vlastně jmenovala. Inez se na ni svalila. Za pár vteřin tvrdě spala. Bud ji přikryl a natáhl se v chodbě, pod hlavu si složil kabát. Spánek ne a ne přijít – pořád dokola si přehrával události toho zvláštního dlouhého dne. Usnul se vzpomínkou na Lynn Brackenovou; kolem rozbřesku sebou trhl a zjistil, že se k němu tiskne Inez.

Nechal ji tak.

31

Věděl, že je jako v snách, věděl, že s tím nic nezmůže. Pořád si to přehrával v hlavě.

Inez ve srubu: „Zbabělče“, „Oportunisto“, „Využils mě, abys pomohl svojí kariéře.“ A ještě salva mezi dveřmi: „Strážník White je desetkrát lepší člověk než ty, i když má jenom půlku tvojí inteligence a žádnýho prachatýho tatíčka.“ Nechal ji jít, pak se ji vydal hledat: zpátky do L.A., příbytek rodiny Sotových. Tři Inezini bratři se mu postavili do cesty; starý pán Soto vše završil dovětkem: „Žádnou dceru takovýho ména už nemám.“

Zazvonil telefon. Ed se překulil a zvedl to. „Exley.“

„Tady Bob Gallaudet. Gratuluj mi.“

Ed zaplašil svůj sen. „K čemu?“

„Složil jsem ty zkoušky, takže teď je ze mě advokát i vyšetřovatel v kanceláři okresního návladního. Neudělalo to na tebe dojem?“

„Gratuluju, ale asi mi nevoláš v osm ráno, abys mi řekl jenom tohle.“

„Pravdu díš, takže poslouchej. Včera v noci zavolal jeden právník jménem Jake Kellerman Ellisi Loewovi. Zastupuje dva svědky, bratry, kteří říkají, že jsou schopni dokázat spojení Duka Cathcarta na Mickeyho Cohena. Tvrdí, že můžou vyjasnit Nite Owl. Mají na triku pořádný flastry za pašování benzedrinu, Ellis jim chce udělit imunitu, k tomu ještě imunitu ohledně jakýchkoli obvinění ze spiknutí, co by jim mohla hrozit za jejich spojení na Nite Owl. Za hodinu se sejdeme v hotelu Miramar – ti bratři, Kellerman, ty, já, Loew a Russ Miliard. Dudley S. tam nebude. Je to rozkaz Thada Greena – má pocit, že Miliard je pro to vhodnější typ.“

Ed seskočil z postele. „A kdo jsou ti dva bratři?“

„Peter a Baxter Engleklingovi. Slyšels o nich?“

„Ne. Je to výslech?“

Gallaudet se zasmál. „To by se ti líbilo. Ne, Kellerman přečte připravené prohlášení, my se s Loewem domluvíme, jestli jim dovolíme přejít do pravomoci státu, a pak se uvidí. Všechno ti vysvětlím. Na parkovišti u Miramaru za tři čtvrtě hodiny?“

„Budu tam.“

Pětačtyřicet minut, na chlup přesně. Gallaudet se s ním sešel v hale – nepodal mu ruku, šel rovnou k věci. „Chceš slyšet, co máme?“

„Mluv.“

Hovořili za chůze. „Už na nás čekají, zapisovatelka taky, máme tady Peta a Baxe Engleklingovi, věk třicet šest a třicet dva, bydliště San Bernardino… asi by se jim dalo říct polo-chuligáni. Oba seděli už začátkem 40. let jako mladiství za prodej marjány a kromě toho trestu za benzedriny jsou čistí. Mají legální tiskárnu v San Berdoo, jsou to v podstatě geniální improvizátoři a jejich zesnulý tatík byl taky třída. Poslouchej: byl to učitel chemie a cosi jako průkopník v lékárenství, našel jeden z prvních léků proti psychózám. Síla, co? A poslouchej dál: tatík zemřel v létě roku 50, připravil pro staré mafiány směsi fetu – a Mickey C. byl jeho ochránce v době, kdy pracoval jako bodyguard.“

„To bude zábava. Ale chceš říct, že za Nite Owl stojí Cohen? Ten je přece v base.“

„Exley, podle mě to udělali ti tři barevní ve vazbě. Gangsteři nikdy nevraždí nevinné občany. Ale Loewovi se líbí ta zápletka s mafií. Pojď, už čekají.“

Vešli do apartmá 309, schůzka probíhala v malém obýváku. Dlouhý stůl – Loew s Millardem proti trojici mužů: právník středního věku, dva muži v kombinézách – prořídlé vlasy, pichlavé oči, zkažené zuby. U dveří do ložnice zapisovatelka, připravená dát se do práce.

Gallaudet přinesl židle. Ed všem kývl na pozdrav, posadil se k Millardovi. Právník si zkontroloval papíry, bratři si zapálili cigarety. Loew spustil: „Pro oficiální zápis, je 8:53, 24. dubna 1953. Přítomni jsou já, Ellis Loew, okresní návladní pro město Los Angeles, seržant Bob Gallaudet z kanceláře okresního návladního, kapitán Russ Miliard a seržant Ed Exley z losangeleské policie. Jacob Kellerman zastupuje Petera a Baxtera Engleklingovy, potenciální svědky obžaloby v případě mnohonásobné vraždy spáchané v kavárně Nite Owl 14. dubna tohoto roku. Pan Kellerman přečte připravené prohlášení, které mu předali jeho klienti, tím začne samotné zapisování. Jako výraz vděčnosti za toto prohlášení ruší kancelář okresního návladního zatykač číslo 16114 s datem 8. ledna 1951 proti Peterovi a Baxterovi Engleklingovým. Pokud by toto prohlášení vyústilo v zatčení viníků výše zmíněných vražd, Peter a Baxter Engleklingovi dostanou plnou imunitu při vyšetřování veškerých záležitostí spojených s již zmíněným zatykačem, včetně případů druhotných, spolčení a všech souběžných přestupků a přečinů. Pane Kellermane, rozumějí vaši klienti tomu, co bylo právě řečeno?“

„Ano, pane Loewe, rozumějí.“

„Jsou srozuměni s tím, že mohou být požádáni, aby se podrobili výslechu poté, co bude přečteno jejich prohlášení?“

„Ano.“

„Přečtěte tedy to prohlášení.“

Kellerman si nasadil brýle. „Zmírnil jsem šťavnatější výrazivo Petera s Baxterem a pročistil jsem jejich jazyk a syntax, na to bych vás chtěl upozornit.“

Loew si popotáhl vestu. „Jsme schopni si to nějak přebrat. Pokračujte, prosím.“

Kellerman četl: „My, Peter a Baxter Engleklingovi, přísaháme, že toto prohlášení je zcela pravdivé. Koncem března tohoto roku, přibližně tři týdny před vraždami v Nite Owl, jsme byli kontaktováni v našem zaměstnání, tiskárně Speedy King v San Bernardinu. Muž, který nás kontaktoval, byl jistý Delbert ‚Duke‘ Cathcart, který tvrdil, že získal naše jména od ‚pana XV, svého známého z dob našeho pobytu v nápravněvýchovném zařízení pro mladistvé. Pan XY Cathcarta informoval o tom, že máme tiskárnu, která používá vysokorychlostní ofsetové stroje naší vlastní výroby, což byla pravda. Pan XY rovněž Cathcartovi řekl, že jsme vždy měli zájem na, cituji, rychlým vejdělku, konec citátu, což byla rovněž pravda.“

Muži se ušklíbli. Ed si poznamenal: „Spojení na oběť Susan Leffertsovou ze San Berdoo?“ Loew řekl: „Pokračujte, pane Kellermane. Všichni jsme schopni smát se i přemýšlet zároveň.“

Kellerman: „Cathcart nám ukázal fotografie lidí zapojených do explicitně sexuálních činností, některé z nich byly homosexuální povahy. Některé snímky byly, cituji, hrozný kejče, konec citátu. Například: lidé v barevných kostýmech potřísnění rudým inkoustem. Cathcart tvrdil, že se mu doneslo, že jsme schopni velmi rychle vyrobit vysoce kvalitní časopisy, na což jsme odpověděli, že je to pravda. Cathcart dále řekl, že několik takových časopisů s obscénními fotografiemi již bylo vyrobeno, a zmínil se i o tehdejších nákladech. Věděli jsme, že bychom dokázali tyto sešity vytisknout i za osminu zmíněné ceny.“

Ed poslal Miliardoví papírek: „Nepracuje mravnostní na případu pornografie?“ Bratři se ušklíbli; Loew s Gallaudetem si něco šeptali. Miliard papírek vrátil: „Ano – skupina 4 mužů nic nezjistila. Nikdo o těch (,divně nastrojených‘, jak se píše) fotkách nic nezjistil – případ odložen. Žádné z hlášení navíc nespojuje Cathcarta s pornografií.“

Kellerman se napil vody. „Cathcart nám dále řekl, že se doslechl, že náš zesnulý otec, Franz ‚Doc‘ Englekling byl kamarádem Meyera Harrise ‚Mickeyho‘ Cohena, losangeleského mafiána, který si momentálně odpykává trest ve vězení na McNeilově ostrově. Řekli jsme mu, že je to pravda. Cathcart pak vznesl svůj základní požadavek. Řekl, že distribuce pornografických časopisů by musela být, cituji, hodně opatrná, konec citátu, protože ti, cituji, divný lidi, konec citátu, kteří ty fotografie pořizují a provádějí fotomontáže, mají zjevně co tajit. Víc se o tom nešířil. Řekl, že má přístup na síť, cituji, bohatejch zvrhlíků, konec citátu, kteří jsou ochotni zaplatit za ty časopisy spousty peněz, a navrhl nám, že bychom rovněž mohli vyrábět, cituji, normální šukací fotky, konec citátu, které se dají distribuovat ve větších objemech. Cathcarl tvrdil, že má přístup k, cituji, adresáři zvrhlíků, konec citátu, citují, feťáků a kurev, konec citátu, kteří jsou ochotni pózovat jako modely, a přístup k, cituji, špičkovejm holkám na telefon, konec citátu, které by se nechaly vyfotit, kdyby s tím jejich, cituji, cáklej bordeltatík, konec citátu, souhlasil. Cathcart se ani tentokrát nehodlal nějak podrobněji šířit o jakémkoli ze svých kontaktů, neuvedl ani konkrétní jména či místa bydliště.“

Kellerman přešel na další stránku. „Cathcart nám řekl, že on by byl zprostředkovatelem, hledačem talentů i překupníkem. My bychom ty časopisy pouze vyráběli. Rovněž jsme se měli sejít s Mickeym Cohenem ve vězení a přimět ho, aby uvolnil fondy, aby se tento obchod mohl rozběhnout. Měli jsme ho dále požádat o radu ohledně zahájení distribuce. Výměnou za vše uvedené by Cohen získal, cituji, fantastický, konec citátu, procenta z prodeje.“

Ed poslal papírek: „Žádná jména – je to moc obecné.“ Miliard zašeptal: „A Nite Owl není Mickeyho styl.“ Bax Englekling se ušklíbl; Pete se škrábal tužkou v uchu. Kellerman četl dál. „Navštívili jsme Mickeyho Cohena v jeho cele na McNeilově ostrově, přibližně dva týdny před masakrem v Nite Owl. Seznámili jsme ho s tou představou. Odmítl nám pomoci a velice se rozzlobil, když jsme mu řekli, že s tím nápadem přišel Duke Cathcart, o kterém se vyjádřil jako o, cituji, nenapravitelným prasákovi a debilovi, konec citátu. Jsme toho názoru, že střelci najatí Mickeym Cohenem spáchali vraždy v Nite Owl, jeho nenávist vůči Duku Cathcartovi ho přiměla k tomu, aby zabil šest lidí, přitom mu šlo jen o jednoho. Další možností je, že se Cohen zmínil o Cathcartově zamýšleném plánu ve vězení a že ta zpráva se donesla i ke Cohenovu rivalovi Jacku ‚Vymahačovi‘ Whalenovi, který, jelikož se neustále pídí po nových obětech svých činů, zavraždil Cathcarta a pět nevinných přihlížejících jako lest. Věříme, že pokud ty vraždy byly spáchány jako následek jednání o pornografii, mohli jsme se stát oběťmi i my sami. Přísaháme, že toto prohlášení je pravdivé a nebylo učiněno pod fyzickým či psychickým nátlakem.“

Bratři tleskli. Kellerman řekl: „Mí klienti jsou připraveni odpovědět na vaše otázky.“

Loew ukázal k ložnici. „Nejprve si promluvím s kolegy.“

Vešli dovnitř. Loew zavřel dveře. „Závěry. Bobe, ty první.“

Gallaudet si zapálil cigaretu. „Mickey Cohen, přestože má spoustu chyb, nevraždí lidi jen tak pro zábavu a Jack Whalen se zajímá jen o hazard. Věřím jejich vyprávění, ale podle všeho, co jsme se o Cathcartovi dozvěděli, to byl jenom tlachající trouba, který by nikdy nic tak velkého nedokázal rozjet. Podle mě je to nanejvýš nejisté svědectví. A pořád si myslím, že to udělali ti negři.“

„Souhlasím. Kapitáne, co vy?“

Miliard řekl: „Líbí se mi jediná možná verze – byť se zásadními výhradami. Cohen možná mluvil o tom plánu ve vězení a někdo to tam vyslechl. Jenže – jestli je tenhle případ spojený s pornografií, pak by byli Engleklingovi bud po smrti, nebo by je už někdo kontaktoval. Už dva týdny vedu v mravnostním případ vyšetřování oplzlých časopisů a moje skupina o tom dosud nic neslyšela, pořád jenom narážíme do zdi. Myslím, že Ed s Bobem by si měli proklepnout Whalena, pak zaskočit do vězení a promluvit s Mickeym. Já vyslechnu ty ubožáky vedle a promluvím s hochy z mravnostního. Četl jsem všechna hlášení, co kdo napsal o Nite Owl, a nenašel jsem ani jedinou zmínku o pornografii. Myslím, že Bob má pravdu. Je to absolutně nejisté.“

„Souhlasím. Bobe, ty a Exley promluvte s Cohenem a Whalenem. Kapitáne, máte na svém případu schopné muže?“

Miliard se usmál. „Tři schopné muže a Šmejda Jacka Vincennese. Bez urážky, Ellisi. Vím, že se přátelí se sestrou vaší ženy.“

Loew zrudl. „Exley, chcete něco dodat?“

„Bob i kapitán to už řekli za mě, ale chci dodat dvě věci. Zaprvé, Susan Leffertsová byla ze San Berdoo. Zadruhé, pokud to neudělali ti černoši z vězení ani žádný jiný barevný gang, tak to auto u Nite Owl bylo nastrčeno a my máme co do činění s obrovským komplotem.“

„Myslím, že ty vrahy už máme. A když už o tom hovoříme, jak si vedete se slečnou Sotovou?“

„Pracuju na tom.“

„Tak se snažte víc. Snaha se hodnotí ve škole, tady jde o výsledky. Do práce, pánové.“

Ed odjel do svého bytu – převléknout se před cestou na McNeilův ostrov. Na dveřích našel vzkaz.

Exley…

Pořád si myslím, že jsi to, co jsem řekla, ale zavolala jsem domů a mluvila jsem se sestrou, která mi řekla, žes tam byl a že sis o mě dělalstarost, takže to trošku beru zpátky. Choval ses ke mně slušně (když ses zrovna nestaral o svou kariéru nebo někoho nemlátil) a možná jsem sama vyčuraná a jenom tě využívám kvůli bydlení, než si najdu něco lepšího a než budu moct přijmout nabídku pana Dieterlinga, takže pokud žiju ve skleněným domě, asi bych po tobě neměla házet kamením. To je asi tak maximální míra omluvy, kterou ti hodlám poskytnout, ale spolupráci odmítat nepřestanu. Chápeš? Myslí to pan Dieterling s tou prací v Dream-a-Dreamlandu vážně? Dneska pojedu se zbytkem peněz, cos mi dal, nakoupit. Když mám co dělat, tak o tom tolik nepřemýšlím. Večer se stavím. Nech rozsvíceno.

Inez

Ed se převlékl a přilepil na dveře náhradní klíč. Nechal rozsvíceno.

32

Jack seděl v autě, čekal, až bude moci sledovat Buda Whitea Zkroucené ruce, roztrhané oblečení – celou směnu vylamoval dveře od garáží, odvázaní černoši napadali průzkumné týmy zbrklé honičky. Coatesovo mercury nikde; Miliardová bomba po řád explodovala, naštěstí to slyšel v telefonu – jinak by si nadělal do kalhot.

„Vincennesi, dva svědkové se spojili s Ellisem Loewem. Říkali, že Duke Cathcart byl zapojen do nějakého nerealizovaného plánu distribuovat to svinstvo, co po něm jdeme. Odhaduju, že se to Nite Owl netýká, ale nenašels náhodou něco?“

„Ne,“ odpověděl. Zeptal se ostatních kluků ze skupiny, jestli něco našli. Miliard řekl: „Ne.“

Neřekl mu, že všechna jeho hlášení jsou kecy. Neřekl mu, že je mu jedno, jestli ten případ porna a Nite Owl spolu nějak souvisejí. Neřekl mu, že nebude mít klid, dokud nebude mít v ruce spis Sida Hudgense a černoši nebudou čichat plyn – ať jsou vinni, nebo ne.

Nespouštěl oči ze zadního vchodu do hodinového hotelu: do vnitř se trousily dvojice. Bud White byl uvnitř – tady se vyplatil kondom. Minulou noc to sledování pokazil – Dudley měl vztek Dneska se chtěl držet co nejblíž, pak si došlápne na Hudgense: ať má od Schůzky v Malibu pokoj.

White vyšel ven. Dobré světlo: Jack si všiml krve na jeho košili Nastartoval auto, počkal.

33

Žádné barevné žárovky – bílé světlo za zataženými závěsy. Bud stiskl zvonek.

Dveře se otevřely – světlo dopadalo zezadu na Lynn Brackenovou. „Ano? Vy jste ten policista, o kterém mi vyprávěl Pierce?“

„Správně. Říkal vám Patchett, o co se jedná?“

Podržela dveře otevřené. „Řekl mi, že ani vy sám si nejste zrovna jistý a že bych neměla nic zatajit a spolupracovat s vámi.“

„Děláte vždycky to, co vám řekne?“

„Ano.“

Bud vešel dovnitř. Lynn řekla: „Ty malby jsou opravdové a já jsem prostitutka. O té vaší Kathy jsem nikdy neslyšela a Dwight Gilette by nikdy sexuálně nezneužil žádnou ženu. Kdyby se rozhodl nějakou zabít, použil by nůž. Slyšela jsem o tom Duku Cathcartovi, ale hlavně to, že to byl ubožák a že měl slabost pro svoje holky. A to jsou veškeré informace, které by bylo možno otisknout.“

„Skončila jste?“

„Ne. O ostatních Dwightových holkách nemám žádné zprávy a o té záležitosti s Nite Owl vím jenom to, co se píše v novinách. Spokojen?“

Bud se málem rozesmál. „Vy jste si s Patchettem pěkně popovídali. Zavolal vám včera večer?“

„Ne, dneska dopoledne. Proč?“

„To je jedno.“

„Vy jste strážník White, že?“

„Říkejte mi Bud.“

Lynn se zasmála. „Bude, věříte tomu, co jsme vám Pierce a já řekli?“

„Jo, celkem jo.“

„A určitě víte, proč vám jdeme na ruku.“

„Jestli budete používat tyhle výrazy, tak mě akorát vytočíte.“

„Jistě. Ale víte to, že?“

„Jo, vím. Patchett má děvky, možná se kromě nich zabývá i jiným podnikáním. A nechcete, abych vás uvedl v hlášení.“

„Přesně tak. Naše motivy jsou sobecké, proto spolupracujeme.“

„Můžu vám něco poradit, slečno Brackenová?“

„Říkejte mi Lynn.“

„Slečno Brackenová, poradím vám následující. Spolupracujte dál a nesnažte se mě podmáznout nebo mi vyhrožovat, jinak vás s Patchettem zatáhnu do problémů až po uši.“

Lynn se usmála. Bud to zachytil – Veronica Lakeová v nějakém slaďáku, který kdysi viděl – Alan Ladd se vrátí domů z války a najde svou ženušku v rauši. „Něco k pití, Bude?“

„Jo, čistou skotskou.“

Lynn odešla do kuchyně a vrátila se se dvěma skleničkami. „Dosáhli jste v případě zabití té dívky nějakého pokroku?“

Bud vypil svou sklenku na jediný lok. „Dělají na tom tři lidi. Jito sexuální zločin, takže se snažíme proklepnout všechny známý chlípníky. Pár tejdnů se do toho bude pořádně bušit a pak se tu nechá bejt.“

„Ale ty to plavat nenecháš.“

„Možná jo, možná ne.“

„Proč tě to tak žere?“

„To je stará historie.“

„Stará osobní historie?“

„Jo.“

Lynn se napila. „Jenom se ptám. A co ta věc s Nite Owl?“

„To zase vypadá na ty neg… barevný chlápky, co jsme zatkli Je to ale pořádná sračka.“

„Ty mluvíš hodně sprostě.“

„Ty si zase sprostě vyděláváš.“

„Máš na košili krev. Je to snad nezbytná součást tvojí práce?“

„Jo.“

„A baví tě to?“

„Když si to zaslouží.“

„Myslíš muže, co ubližujou ženám.“

„Chytrá holka.“

„A dneska si to zasloužili?“

„Ne.“

„Ale tys to udělal i přesto.“

„Jo, stejně jako tys přefikla pět chlapů.“

Lynn se zasmála. „Vlastně byli jenom dva. Ale jen tak mezi námi, zbil jsi Dwighta Giletta?“

„Mezi náma, vrazil jsem mu ruku do drtiče na odpadky.“ Nezajíkla se, nereagovala. „Bavilo tě to?“

„No… ani ne.“

Lynn si odkašlala. „Jsem špatná hostitelka. Nechceš se posadit?“

Bud se posadil na pohovku; Lynn se usadila na metr od něj. „Detektivové z oddělení vražd jsou jiní. Ty jsi za posledních pět let první muž, co mi do minuty neřekl, že vypadám jako Veronica Lakeová.“

„Vypadáš líp než Veronica Lakeová.“

Lynn si zapálila cigaretu. „Děkuju. Neprozradím to na tebe tvojí přítelkyni.“

„Jak víš, že mám přítelkyni?“

„Máš sako v hrozným stavu a smrdíš parfémem.“

„Mýlíš se. Tentokrát je na mně, abych odvrátil tvůj výpad.“

„Což ovšem…“

„Což ovšem dělám často. Nepřestávejte spolupracovat, slečno Brackenová. Povězte mi o Pierci Patchettovi a o jeho kšeftech.“

„Jen mezi…“

„Jo, jenom mezi náma.“

Lynn kouřila, napila se skotské. „No, když pominu to, co všechno pro mě udělal, Pierce je renesanční člověk. Plete se do chemie, vyzná se v džudu, úzkostlivě pečuje o své tělo. Těší ho, když mu jsou hezké ženy zavázány. Byl ženatý, ale to manželství se nevyvedlo, měl dceru, která zemřela velmi mladá. Ke svým dívkám je velmi otevřený, nechává nás stýkat se jen s vychovanými bohatými muži. Dá se tomu říkat ochranitelský komplex. Pierce miluje krásné ženy. S oblibou jimi manipuluje a rád jejich prostřednictvím vydělává peníze, ale dá se mluvit i o skutečné náklonnosti. Když jsem poprvé poznala Pierce, řekla jsem mu, že mou mladší sestru zabil opilý řidič. Upřímně se rozplakal. Pierce-Patchett je nesmlouvavý obchodník a má několik děvčat na telefon. Ale je to dobrý člověk.“

Vypadalo to důvěryhodně. „Čím dalším se Patchett zabývá?“

„Ničím nelegálním. Dává dohromady obchody a filmové obchody. Radí svým dívkám i v obchodních záležitostech.“

„Porno?“

„Proboha, Pierce ne. Jeho baví to dělat, ne se na to koukat.“

„A prodávat to?“

„Ani to.“

Skoro až příliš jasné – jako by Patchettova reakce na zmínku o pornu potřebovala nějaké ospravedlnění. „Začínám mít pocit, že mi neříkáš pravdu. Určitě musí existovat nějaká fakt svinská dohoda. Pást holky je jedna věc, ale ty z toho chlapa děláš skoro světce. Začněme s Patchettovým ‚malým studiem‘.“

Lynn uhasila svou cigaretu. „A co když se mi o tom nechce mluvit?“

„A co když vás s Patchettem předám mravnostnímu oddělení?“

Lynn zavrtěla hlavou. „Pierce se domnívá, že ti jde o nějakou osobní odplatu a že je ve tvém nejlepším zájmu vyřadit ho ze seznamu podezřelých ve všem, co vyšetřujete, a pomlčet o jeho obchodech. Myslí si, že o něm nepodáš žádné informace, že by to od tebe totiž byla hloupost.“

„Hloupost je moje druhý jméno. Co dalšího si ještě Patchett myslí?“

„Čeká, až začneš mluvit o penězích.“

„Vydírání není můj obor.“

„Tak proč…“

„Třeba mě to jenom zajímá, prokrista.“

„Tak dobře. Víš, kdo je doktor Terry Lux?“

„Jistě, má protialkoholní léčebnu v Malibu. Je prohnilej až na kost.“

„Obojí souhlasí, ale navíc je to ještě plastický chirurg.“

„Dělal Patchettovi plastiku, co? Nikdo v jeho věku přece nemůže vypadat takhle mladě.“

„To nevím. Terry Lux ale určitě upravuje dívky pro Pierceovo malé studio. Je v něm Eva, Kate, Rita a Betty. Tedy Gardnerová, Hepburnová, Hayworthová a Grableová. Pierce vyhledává dívky, co se aspoň trochu podobají filmovým hvězdám, Terry pak provádí plastické operace, aby byla podobnost jednoznačná. Říkejme jim Pierceovy konkubíny. Spí s Piercem a vybranými klienty –muži, kteří mu pomáhají sepisovat filmové a obchodní smlouvy. Je to chlípné? Možná. Ale Pierce bere svým dívkám část výdělků a investuje je za ně. Přinutí je, aby od tohoto stylu života upustily ve třiceti – bez výjimky. Nedovoluje svým dívkám brát drogy a neobtěžuje je, já mu navíc hodně dlužím. Dokáže tvůj mozek policisty pochopit tyhle rozpory?“

Bud jen hlesl: „Ježíšmarjájosef.“

„Ne, pane White. Pierce Morehouse Patchett.“

„Lux tě operoval, abys vypadala jako Veronica Lakeová?“

Lynn si přejela po vlasech. „Ne, odmítla jsem. Pierce mě za to obdivoval. Ve skutečnosti jsem bruneta, ale jinak jsem to já.“

„A kolik ti je?“

„Příští měsíc mi bude třicet a otevřu si obchod s oblečením. Vidíš, jak se věci mění? Kdybys mě potkal za měsíc, nebyla bych děvkou. Byla bych obyčejná bruneta, která se jenom trošinku podobá Veronice Lakeové.“

„Ježíšmarjá.“

„Ne, Lynn Margaret Brackenová.“

Vyrazil to ze sebe moc rychle: „Poslyš, rád bych tě ještě někdy viděl.“

„Má to být pozvánka na rande?“

„Jo, protože si nemůžu dovolit, co si účtuje Patchett.“

„Mohl bys počkat měsíc.“

„Ne, nemohl.“

„Tak dost řečí o práci. Nechci být něčí podezřelá.“ Bud v duchu odškrtl další bod: vyřadit Patchetta jako podezřelého v případě Kathy a Nite Owl. „Beru.“

34

Cela Mickeyho Cohena.

Gallaudet se zasmál: sametový přehoz na posteli, sametem potažené poličky, komoda se sametovým sedátkem. Ventilátor ve stěně sem vháněl horký vzduch – stát Washington, i v dubnu pořád zima. Ed byl unavený. Mluvili s Jackem „Vymahačem“ Whalenem, skončili to s ním a letěli asi tisíc mil. 1:00 ráno – dva policisti čekali na chuligána, co se nemohl utrhnout z pozdní partie karet. Gallaudet pohladil Cohenova buldoka: Mickey Cohen ml., primově vyhlížející psík v sametovém svetříku. Ed se podíval na poznámky od Whalena.

Pořád mlel – nedokázali ho umlčet. Vysmál se jejich teorii s Engleklingovými, neustále odbíhal od organizovaného zločinu v L.A.

Činnost mafie byla v notném útlumu od doby, co Mickey C. skončil v lapáku. Názor zasvěceného: Mickova vláda skončila, peníze ze švýcarských bank se ocitly v bezpečí – pro strýčka příhodu. Morris Jahelka, Cohenův zástupce dostal svěřený rajon –velice rychle o něj přišel, špatně investoval, neměl z čeho platit své muže. Whalen říkal, že jemu se vede dobře, a nabídl jim svou teorii o Cohenovi.

Zastával názor, že Mickey rozděluje licence na sázky, lichvu, fet a prostituci – po malých dávkách, dává si pozor, s kým obchoduje; až ho propustí na podmínku, dá se rychle do kupy, shrábne prachy, které pro něj mezitím jednotliví obchodníci vydělali, a začne znovu. Whalen založil svou teorii na předtuše: Lee Vachss, bývalý hlavní Cohenův střelec, prý nejspíš přestal s nekalou činností; Johnny Stompanato a Abe Teitlebaum totéž – dva padouchové, co nedokázali nedělat potíže. Je lepší tuhle trojici chápat, jako by pořád chystala nějaký podfuk – třeba chrání Cohenovy zájmy. Náčelník Parker – z obav, aby ta momentální nečinnost nevedla k nějakému nárůstu činnosti mafie – nedávno zaujal nový postoj k mimoměstským ranařům: Dudley Smith a dva jeho poskoci zřídili obchod v motelu v Gardeně: členy gangu umlátili skoro k smrti, ukradli jim peníze na příspěvek na policejní charitu, posadili je zpátky do autobusu, vlaku nebo letadla, prostě tam, odkud přišli – všechno velice potichoučku. Whalenův závěr:

On nemá potíže s podnikáním, protože někdo musí hazardní činnost poskytovat, jinak by totiž hrstka nezávislých šílenců rozstřílela L.A. na maděru. „Potlačování“ – výraz Dudleyho S. – to vlastně shrnuje samo o sobě: policejní úřady věděly, že on střílí jen tehdy, když někdo vystřelí po něm; přidá se do hry. Představa, že by on nebo Mickey rozstříleli šest lidí kvůli pornu, byla úplně praštěná. I přesto, že bylo celkově klidno, se určitě schylovalo k pořádnému průseru.

Mickey Cohen ml. vyštěkl; Ed zvedl oči. Mickey Cohen vešel dovnitř, v ruce krabici psích sušenek. Řekl: „Nikdy jsem nezabil nikoho, kdo by si zabití podle našich morálních norem nezasloužil. Nikdy jsem nedistribuoval žádné obscénnosti, které by kdokoli použil při masturbaci, a jen jsem si promluvil s Petem a Baxem Engleklingovými ohledně mého vztahu k jejich zesnulému otci, dej Bůh klid jeho duši, i když to byl posranej Němčour. Nezabíjím nevinné kolemjdoucí, protože se to prostě nedělá a protože dodržuju desatero, ovšem s výjimkou případů, kdy to škodí obchodu. Hlídač Hopkins mi řekl, proč jste sem přišli, a já jsem vás schválně nechal čekat, protože musíte být nejspíš padlí na hlavu, jestli si myslíte, že mám na svědomí tenhle pitomý a hrůzný zločin, který je nepochybně dílem těch černých pitomců. Jenže jelikož vás Mickey mladší snáší, poskytnu vám pět minut ze svého času. Pojď k tátovi, chlapče!“

Gallaudet zavyl. Cohen si klekl na podlahu a dal si do pusy sušenku. Pes se k němu rozběhl, sebral sušenku a olízl ho. Mickey se s ním pomazlil; Cohen mladší pištěl, pomočil se. Ed si všiml na chodbě dalšího muže: byl to Davey Goldman, Mickeyho vrchní účetní, seděl za svůj vlastní daňový podvod.

Goldman odplul. Gallaudet řekl: „Mickey, bratři Engleklingovi tvrdí, že když se před tebou zmínili o tom, že za tím nápadem stojí Duke Cathcart, tak ses rozčílil.“

Cohen vypliv] drobky ze sušenky. „Znáte výraz ‚dát průchod svým citům‘?“

Ed řekl: „Ano, ale co takhle další jména? Nezmínili se Engleklingovi kromě Cathcarta ještě o jiných jménech?“

„Ne, a s Cathcartem jsem se osobně nikdy nesetkal. Slyšel jsem, že měl flastr kvůli znásilnění, podle toho jsem k němu přistupoval. V bibli se říká, ‚Nesuď, nechceš-li být souzen,‘ takže jelikož jsem ochoten nechat se soudit, tak říkám, ‚Suď dál, ó, Micku!‘“

„Dal jste těm dvěma bratrům nějakou radu, jak rozjet distribuční systém?“

„Ne! Bůh a můj milovaný Mickey mladší jsou mými svědky, ne!“

Gallaudet: „Mickey, teď zásadní otázka. Mluvil jsi o tom obchodu na dvoře? Komu dalšímu jsi o tom pověděl?“

„Nikomu jsem to neřekl! Pornočasopisy jsou dílem hříšných a hladových! Dokonce jsem vyhnal Daveyho, když za mnou ti dva pomatenci přišli. Davey je můj důvěrník, ale natolik si zase uvědomuju zásadní význam utajení!“

Gallaudet řekl: „Ede, zavolal jsem Russovi Miliardovi, když jsi mluvil s hlídačem. Říkal, že se spojil s chlapci z mravnostního, co vyšetřují záležitost s pornem, ale nic prý nemají. Nic o Cathcartovi, ani stopa po těch časopisech. Russ prozkoumal všechny zprávy z terénu ohledně Nite Owl, ale nic nenašel. Bud White prozkoumal Cathcartovu minulost, zase nic. Ede, Susie Leffertsová ze San Berdoo je jenom shoda náhod. Cathcart by nedokázal uzavřít obchod s pornografií, i kdyby se snažil. Celá ta věc je jenom snaha Engleklingových vykroutit se z několika starých obvinění a trochu se předvést.“

Ed přikývl. Mickey Cohen st. si posadil Mickeyho Cohena ml. na klín. „Otcové a děti jsou potravou pro myšlenky, nejsou snad dokonce učiněnou pastvou? Můj psí potomek a já, starý Doc Franz a jeho ubozí pizizubkové. Franz byl machr na chemii, jaké skvělé věci dokázal pro mentálně postižené. Když mi před lety zcizili obrovský náklad čistého heroinu, vzpomněl jsem si na Franze a říkal jsem si, jak bych asi, mít jeho mozek a ne své poetické nadání, dokázal získat zpět svůj bílý prášek a prodat ho. Běžte domů, chlapci. Oplzlé knížky vám tu vraždu nevyřeší. Udělali to ti Švarcové, ti zasraní negři.“

35

Lahve: whisky, gin, brandy. Blikající nápisy: Schlitz, Pabst Blue Ribbon. Námořníci popíjeli studená piva, veselí človíčci se zpíjeli do němoty. Hudgens bydlel blok odsud – po chlastu by dostal odvahu. Věděl to dřív, než začal sledovat Buda Whitea – teď měl o tisíc důvodů víc.

Barman zakřičel: „Poslední objednávky.“ Jack dopil svou sklenku sody, přitiskl si ji ke krku. Znovu měl svůj den.

Miliard říkal, že Duke Cathcart měl nějaký plán distribuovat svoje porno.

Bud White navštívil Lynn Brackenovou, jednu z těch drahých šlapek. Do dvou hodin byl pryč; ta šlapka ho vyprovodila. Jel za Whitem až domů, začínal přemýšlet o důkazech: White zná Brackenovou, ona zná Pierce Patchetta, ten zná Hudgense. Sid ví o Schůzce v Malibu, Dudley Smith možná taky. Dudův důvod, proč mu přikázal Buda sledovat: White se vymkl kontrole v otázce vztahu s kurvou.

Pulzující značky pivovarů: neonoví netvoři. Boxer v autě, Sid by se třeba podvolil, přestal by sedět na jeho spisku…

Jack vyrazil: Hudgensův byt, žádná světla, Sidův packard u chodníku. Dveře – boxer místo klepátka.

Půl minuty – nic. Jack zkusil dveře – ani náhodou – opřel se ramenem do kraje. Dveře se rozlétly.

Hrozný puch.

Pěkně pomalu: vytáhl kapesník, pak i pistoli, loktem do zdi –vypínač, žádné otisky. Zmáčknout vypínač, světlo.

Sid Hudgens rozsekaný na podlaze – zčernalý, prosáklý koberec, na zemi lepkavá krev.

Paže a nohy rozřezané a pohozené v divných úhlech daleko od

těla.

Řezná rána od klína po krk, červenou barvou prosvítaly bílé kosti.

Za ním otevřené šuplíky – na volný kousek koberce vysypáno celé složky.

Jack se kousal do rukou, aby nevykřikl.

Žádné krvavé stopy, vrah asi utekl zadními dveřmi. Hudgens byl nahý, na těle rudočerné skvrny. Končetiny oddělené od těla, u řezů sražená krev v podobných obrazcích jako na těch inkoustových šukacích fotkách…

Jack vyrazil.

Oběhl dům, běžel po příjezdové cestě. Zadní dveře: dokořán, ven proudilo světlo. Uvnitř: vodou pokropená podlaha – žádni‘ krvavé stopy, všechno uklizeno. Vešel dovnitř, pod dřezem našel pytle s nákupem. Roztřeseně vstoupil do obývacího pokoje. Nepořádek z archivní skříně: spisy, spisy, spisy – jeden, dva, tři, čtyři pytle – dvakrát se vrátil do auta.

Tichá ulice o půl třetí ráno, všichni jenom ty svoje techtle mechtle.

Motiv k tomu mělo padesát bilionů lidí. Nikdo nevěděl, že viděl ty sprosté časopisy. Ta znetvoření se počítat nebudou – to je jen na efekt.

Musí najít svůj spis.

Jack zhasl světla, poškrábal vstupní dveře pouty – ať to vypadá jako loupež. Odjel, bezcílně, jen aby jel.

Brzy ho to přestalo bavit. Našel nějaký motel, dostaveníčko mileneckých párů: Oscar’s Sleepytime Lodge.

Zaplatil na týden dopředu, nanosil dovnitř své tašky, osprchoval se a znovu si oblékl své špinavé oblečení. Ráj všech švábů: brouci, mastnota na zdi nad postelí. Čichl k sobě: zatuchlý až nechutný pach. Zamkl dveře a pustil se do toho svinstva.

Staré výtisky Hush-Hush, výstřižky, ukradené policejní doku menty. Spisky: Montgomery Clift a nejmenší penis v Hollywoodu, Errol Flynn coby agent nacistů. Žhavá zpráva: Flynn a nějaký homosexuální pisálek jménem Truman Capote. Komouši, jejich sympatizanti, špiclování celebrit na záletech od Joan Crawfordové po bývalého návladního Billa McPhersona. Habaděj feťáků: bláboly o Charliem Parkerovi, Anitě O’Dayové, Artu Pepperovi, Tomu Nealovi, Barbaře Paytonové, Gail Russelové. Nedotčené články: „Spojení mafie s Vatikánem!!!“, „Levandulový obřad: Je ‚Rock‘ Hudson skutečně jako ‚Raketa‘?“, „Upozornění všem trávařům: pozor na hollywoodské čajíčky.“ Úplné spisy, ale až příliš krotké, aby šlo o Hudgensův tajný poklad – komouši, teplouši, lesby, feťáci, chlípníci, nymfomanky, mizogynové, politici ve službách mafie.

Nic o seržantovi Jacku Vincennesovi.

Nic o Odznaku cti – Hudgensově posedlosti – věděl, že Sid vede spis o Brettu Chaseovi. Podivné.

A ještě podivnější: Hush-Hush uveřejnil článek o Maxi Peltzovi – tady o něm nic nebylo.

Nic o Pierci Patchettovi, Lynn Brackenové, Lamaru Hintonovi ani Fleur-de-Lis.

Jack si změřil stoh špíny. Pořádná hora – jestli byl tím vrahem zloděj spisu, tak i když dostal pár dokumentů, moc toho nebylo –jeho hromada vypadala, že by zaplnila celé skříně.

ALIBI.

Jack nacpal své spisy do skříně. Na dveře pověsil nápis „Nerušit“ a vrátil se k sobě domů. 5:10.

Pod klepátkem vzkazy: „Jacku – nezapomeň na naši schůzku ve čtvrtek.“

„Jacku, zlato – skolil té zimní spánek? Líbá K.“ Vešel dovnitř, zvedl telefon a vytočil 888.

„Policie.“

Protahoval slova: „Hele, čéče, chci vohlásit vraždu. Ať se propadnu, esi kecám.“

„Pane, není to nějaký vtip?“

„Né, esi kecám…“

„Jakou máte adresu, pane?“

„Žádnou adresu nemám, ale chtěl sem jenom vyloupit ten barák, jenže pak sem prostě zmerčil to tělo.“

„Pane…“

„Je to 421 South Alexandria, rozumíš?“

„Pane, odkud…“

Jack zavěsil, svlékl se a lehl si do postele. Dejme tomu tak dvacet minut pro uniformy, pak deset na identifikaci Hudgense Budou poskakovat kolem, udělají z toho velký případ, zavolají na vraždy. Muž v ústředně si vzpomene na někoho vysoce postaveného a vyžene pohlaváry z postele. Thada Greena, Russe Miliarda, Dudleyho S. – všichni si šupem vzpomenou na Velkého V –telefon mu zazvoní tak za hodinu.

Jack jen ležel – a propotil suché povlečení. Crr, crr – v 6:58.

Jack, zívl: „Jo?“

„Vincennesi, tady Russ Miliard.“

„No, kapitáne. Kolik je? Co se…“

„To je fuk. Víš, kde bydlí Sid Hudgens?“

„Jo, někde u Chapmanova parku. Kapitáne, co se…“

„421 South Alexandria. A hned, Vincennesi.“

Oholit, osprchovat, jediné suché šaty, co mu zbyly. Čtyřicet minut na místo – na trávníku u Sida Hudgense kvanta policejních vozů. Muži z márnice odnášeli plastikové pytle: krev, části těla.

Jack zastavil na trávníku. Jeden zřízenec vyjel ven s vozíkem: do prostěradel zabalená tkáň. Russ Miliard stál u dveří; dva nadějní muži – Don Kleckner, Duane Fisk – na příjezdové cestě. Strážníci odháněli čumily; na chodníku se tlačili novináři. Jack odešel k Miliardoví. „Hudgens?“ – ani ne v šoku, spíš jako profík.

„Ano, tvůj kamarád. Bohužel trochu zřízenej. Ohlásil to zloděj. Chystal se dům vyloupit, pak uviděl to tělo. U kliky jsou stopy po vloupání, takže mu věřím. Jestlis něco jed, tak se nekoukej dovnitř.“

Jack se podíval. Zaschlá krev, bílou páskou ohraničené obrysy: paže, nohy, trup – označené řezné plochy. Miliard řekl: „Někomu ležel v žaludku. Vidíš ty šuplíky? Myslím, že vrah ho oddělal kvůli jeho dokumentům. Nařídil jsem Klecknerovi, aby zavolal vydavateli Hush-Hush. Otevře kancelář a dá nám kopie posledních věcí, na kterých Hudgens pracoval.“

Stařík Russ chtěl slyšet jeho komentář. Jack se pokřižoval: poprvé od doby, co osiřel; čertvíkde se to vzalo.

„Vincennesi, tys byl jeho přítel. Co si o tom myslíš?“

„Že to byl debil! Všichni ho nenáviděli! Můžete podezírat celý L.A.!“

„Klid, hochu, klid. Já vím, žes předával Hudgensovi informace, vím, že jste spolupracovali. Jestli tohle do pár dní neuzavřeme, budu potřebovat výpověď.“

Duane Fisk tlachal s Mortym Bendishem – sólokapr pro Mirror. Jack řekl: „Uklidním se. Co mám dělat, bránit postupu oficiálního vyšetřování?“

„Tvůj smysl pro povinnost je obdivuhodnej. Promluvme si ale o Hudgensovi. Co měl rád, holky, kluky?“

Jack si zapálil. „Měl rád svinstvo. Byl úplně degenerovanej. Třeba si při četbě těch svejch hovadin honil péro, co já vím.“

Don Kleckner došel až k nim, v ruce držel otevřený výtisk Hush-Hush: „Televizní magnát na záletech – a jakých!!! Nejvíc ho baví nezletilí mládenci!!!“

„Kapitáne, tohle jsem koupil ve stánku za rohem. A vydavatel mi řekl, že Odznak cti bylo Hudgensovo nejoblíbenější téma.“

„Dobrá práce, Done. Začni to dávat do kupy. Vincennesi, pojď

sem.“

Jack přešel trávník. Miliard mu řekl: „Pořád se v tom objevují lidi, co znáš.“

„Jsem polda a dělám pro Hollywood. Znám kupu lidí a vím, že Max Peltz má rád mladý kluky. A co? Je mu šedesát a nikoho nezabíjí.“

„To zjistíme ráno. Ty děláš na Nite Owl, že jo? Hledáš Coatesovo auto?“ Jo.“

„Tak se k tomu vrať a hlas se ve dvě odpoledne v kanceláři. Poprosím pár klíčovejch lidí z Odznaku cti, aby přišli na přátelskej výslech. Možná nám pomůžeš rozproudit zábavu.“

Billy Dieterling, Timmy Valburn – „Lidi, co zná“ pod drobnohledem. „Jasně, budu tam.“

Morty Bendish doběhl až k němu. „Jackie, znamená to, že odteďka dostanu všechny tvoje exkluzivní zprávy já?“

Vyražené dveře od garáže, černoši po nich házeli kameny – ale opravdová práce zase až zpátky v motelu. Zrovna mířil do černošské čtvrti, když ho to napadlo.

Zatočil na východ a zaparkoval u Royal Flush. Buick Clauda Dineena parkoval opodál – asi obchoduje s fetem na pánských záchodech.

Jack vešel dovnitř. Všechno se zastavilo: Velký V myslel na smutek. Barman mu nalil dvojitou whisky; Jack ji do sebe kopl –a pět let na suchu vyletělo oknem. Zahřálo ho to. Vykopl dveře na pánský záchod.

Claude Dineen pomalu vstával.

Jack ho nakopl, vytrhl mu jehlu z ruky. Rychle ho prohledal, žádná reakce – Claude se vznášel kdesi v oblacích. Bingo: staniolový obal od benzedrinu. Spolkl jednu tabletu a stříkačku spláchl do záchodu. Pak řekl: „A jsem zpátky.“

Do motelu dorazil pod parou, odhodlán všechno odhalit. Průzkum dokumentů číslo dvě.

Nic nového nenašel; objevila se jedna domněnka: Hudgens neměl své „tajné“ složky u sebe doma. Jestli ho jeho vrah zabil kvůli konkrétnímu spisu, nejdřív se z něj pokusil násilím vydolovat místo jeho uložení. Vrah ale moc spisů nesebral – do skříní by se nevešlo o moc víc, než kolik sebral on. Sidův spis o Velkém V se pořád vznášel ve vzduchu – kdyby se k tomu dostal vrah, mohl by si to nechat, mohl by to vyhodit.

Tušení: Hudgens měl kontakt na Patchetta, a to díky pornografii a mravnostním přestupkům. Pomiňme spojení Cathcarta a Nite Owl: Miliard s Exleym to popřeli – podle zamítavé výpovědi od Whalena a Mickeyho C. Cathcart své porno nikdy nevyrobil. Millardova zpráva: bratři Engleklingovi nevěděli, kdo to nafotil; Cathcart se zmocnil několika sprostých časopisů, zešílel z toho potrhlého plánu. Když to Jack všechno vyloučil, zbylo mu následující:

Bobby Inge, Christine a Daryl Bergeronovi – fuč. Lamar Hinton, pravděpodobný střelec při přepadení Fleur-de-Lis – nepochybně fuč. Timmy Valburn, zákazník Fleur-de-Lis, kterého načapal – spojka na Billyho Dieterlinga, kameraman Odznaku cti, sejde se s ním na Miliardové výslechovém dýchánku – hlavně klid. Co kdyby Timmy řekl Billymu o svém načapání; Billy byl u toho, když zničil Hintonovo auto, klid, ti teplouši by přišli o hodně, kdyby přiznali své napojení na Fleur-de-Lis – o jejíž existenci neměl Russ Miliard ani ponětí.

Horečně přemýšlel, zapaloval si jednu od druhé.

Znetvoření Hudgensova těla připomínala inkoustem naznačené rány z těch pornoknížek, co našel před bytem Bobbyho Inge-ho. Žádný další polda tyhle konkrétní časopisy neviděl – Miliard si tu mrtvolu prohlédl a o odříznutých končetinách řekl, že to jsou amputace.

Hudgens se ho snažil zastrašit před Fleur-de-Lis. Lynn Brackenová byla Patchettova šlapka – třeba znala Sida.

Divoká karta: Dudley Smith mu řekl, aby se pověsil Budu Whiteovi na paty. Jeho důvod: White je vzteky bez sebe kvůli vraždě nějaké kurvy. Brackenová byla kurva, Patchett jich měl několik. Jenže: Dudley se nezmínil o žádném napojení na Nite Owl nebo pornografii – Patchett/Brackcnová/porno/Fleur-de-Lis a všecko ostatní pro něj zřejmě bylo španělskou vesnicí. Tlachy sourozenců Engleklingových o Cathcartovi stranou, zmínka o spojem porno/Patchett/Brackenová/Fleur-de-Lis/Hudgens se vůbec nedostala na nástěnku přeplněnou zprávami o Nite Owl.

Jako by létal: benzedriny plus policejní mozek. 11:20 – dost volna před odjezdem do kanceláře. Dvě skutečné stopy – Pierce Patchett, Lynn Brackenová.

Brackenová byla blíž.

Jack odjel k jejímu bytu, počkal za jejím autem. Dá jí hodinu, jestli bude chtít zmizet, rozhodne se na místě.

Díky benzedrinu čas letěl; dveře od bytu Brackenové zůstávaly zavřené. 12:33 – nějaký kluk jí za ně zastrčil noviny. Kdyby si Morty Bendish se svým článkem pospíšil a ten kluk jí přinesl Mirror…

Dveře se otevřely; Lynn Brackenová si vzala noviny, zívla a vrátila se dovnitř. Kluk s novinami se přehnal kolem Jacka, tašky s novinami bylo krásně vidět: Los Angeles Mirror News. Buď tam, Morty.

Prásk! – Brackenová zabouchla dveře a běžela ke svému autu. Nastartovala a odjela na západ po Los Feliz. Jack jí dal dvě vteřiny náskok a pak se vydal za ní.

Jihozápad: Los Feliz, Western, Sunset – patnáct kilometrů nad povolenou rychlost. Spolehlivý odhad: má strach a letí k Pachettovi, nechce mu zavolat.

Jack zatočil na jih, zkrátil si cestu a smykem zastavil před číslem 1184 Gretna Green. Obrovský dům ve španělském stylu, před domem rozlehlý trávník – Lynn Brackenová sem ještě nedorazila.

Poskočilo mu srdce: zapomněl, jaká se za benzedriny platí daň. Zaparkoval, zkontroloval dům: nikdo venku ani kolem. Zamířil ke dveřím, přikrčený obešel celou stranu – hledal okna.

Všude zavřeno. Vzadu na zahradě pracoval zahradník – neměl šanci obejít dům bez toho, že by si ho někdo všiml. Slyšel bouchnutí dveří od auta; Jack odběhl k oknu do ulice: zavřené, skulinou mezi závěsy mohl nahlížet dovnitř.

Zvonek; Jack mžoural dovnitř. Patchett zamířil ke dveřím, otevřel. Lynn Brackenová mu ukázala noviny – detail na dvojitou paniku. Tlumené hlasy, jasně čitelný strach. Jack přitiskl ucho k oknu – slyšel ale jen tlukot svého srdce. Nepotřeboval slyšet, co si říkají: nevěděli, že Sid je po smrti, mají z toho strach, oni ho nezabili.

Odešli k další místnosti – okna dokonale zatemněná, neměl šanci podívat se dovnitř nebo něco zaslechnout. Jack odběhl k autu.

Do kanceláře dorazil o deset minut později. Na oddělení vražd bylo plno lidí z Odznaku cti: Brett Chase, Miller Stanton, David Mertens, jeho ošetřovatel Jerry Marsalas – dlouhá lavice bez volného místečka. Stojící: Billy Dieterling, lidi od kamer, pět lidí s aktovkami: určitě advokáti. Všichni vypadali nervózně; Duane Fisk a Don Kleckner popocházeli kolem s deskami v rukou. Max Peltz ani Russ Miliard tu nebyli.

Billy D. se na něj podíval; ostatní mu zamávali. Jack na ně také mávl; Kleckner ho zastavil. „Chce tě vidět Ellis Loew. Box číslo šest.“

Jack vykročil. Loew se díval přes zrcadlo na zadní stěně – za sklem byl vidět detektor lži. Zně pro spisovatele: Miliard vyslýchal Peltze, Ray Pinker seděl u stroje.

Loew si ho všiml. „Byl bych radši, kdyby Max tohle absolvovat nemusel. Můžeš to zařídit?“

Ochrana přispěvatele do tajného fondu. „Ellisi, já nemám s Millardem nic společného. Jestli mu Maxův právník poradil, aby do toho šel, musí to vydržet.“

„Může to zařídit Dudley?“

„Dud s ním nemá taky nic společnýho. Miliard je moc poctivej. A než se mě zeptáš, já nevím, kdo Sida zabil, a je mi to fuk. Má Max nějaký alibi?“

„Ano, ale takové, které by si raději nechal pro sebe.“

„Kolik jí je?“

„Celkem málo. Bude…“

„Jo, Russ se ho na to určitě zeptá.“

„Proboha, tolik potíží kvůli hajzlovi, jako byl Hudgens.“

Jack se zasmál. „Ctihodnosti, jedna z jeho nactiutrhačných kampaní pomohla k vašemu zvolení.“

„Ano, politika člověku přinese nejrůznější společníky, ale pochybuju, že ho někdo bude oplakávat. Víš, že nic nemáme. Mluvil jsem s těmi advokáty venku a všichni mě ujistili, že jejich klienti mají přesvědčivé alibi. Vyslechneme je, propustíme a ostatní lidi z Odznaku cti budou mít alibi, takže nám pak už zbude jen kousek Hollywoodu.“

Eventualita. „Ellisi, můžu ti něco poradit?“

„Ano, poslouchám tvůj přiměřeně cynický názor.“

„Nech to vyšumět. Opři se do Nite Owl, to je případ, po jehož vyřízení veřejnost volá. Hudgens byl na hovno, vyšetřování nic jinýho neprokáže, vraha nikdy nenajdeme. Nech to plavat.“

Dveře se otevřely; Duane Fisk obrátil oba palce k zemi. „Smůla, pane Loewe. Všichni do jednoho mají alibi, navíc to vypadá na kvalitní alibi. Koroner odhaduje Hudgensovu smrt na půlnoc až jednu ráno a tihle lidi mají od spousty lidí potvrzeno, že byli někde jinde. Požádáme je ještě o potvrzení, ale je to asi nanic.“ Loew přikývl; Fisk odešel. Jack řekl: „Nech to bejt.“ Loew se usmál. „A máš ty alibi? Byls v posteli s mou švagrovou?“

„Byl jsem v posteli sám.“

„To mě nepřekvapuje – Karen říkala, že v poslední době jsi náladový a moc se nevídáte. Vypadáš napjatě, Jacku. Bojíš se, že dojde ke zveřejnění tvých kontaktů s Hudgensem?“

„Miliard chce mou výpověď, má ji mít. Ty věříš, že já a Sid jsme byli společníci?“

„Jasně. Věří tomu i Dudley Smith, já a pár dalších známých členů sboru. S Hudgensem máš pravdu, Jacku. Řeknu o tom Billu Parkerovi.“

Jack zívl – benzedriny přestávaly účinkovat. „Je to případ pro kočku, tobě se do jeho vyšetřování ani nechce.“

„Ano, jelikož oběť skutečně napomohla mému zvolení a možná po sobě zanechala zmínku o tom, že tys mu prozradil zprávu o, v uvozovkách, temných touhách pana McPhersona. Jacku…“

„Jo, budu čenichat dál, a jestli se tvoje jméno někde objeví, zničím to.“

„Dobře. A kdybych já…“

„Jo, o něčem bych věděl. Sleduj hlášení o průběhu vyšetřování. Sid si vedl pár tajných spisů, a jestli tvoje jméno někde figuruje, tak ho najdeš v nich. A jestli se ke mně dostane zpráva o tom, kde se to dá najít, tak se tam půjdu podívat se sirkou v ruce.“

Loew zbledl. „Domluveno, dneska odpoledne zajdu za Parkerem.“

Ray Pinker zaťukal na zrcadlo a přitiskl ke sklu graf: dvě rovnoběžné linky – žádné divoké výkyvy. Z reproduktoru se ozvalo: „Nevinen, ale nechce prozradit své alibi. Ze by in flagranti?“

Loew se usmál. Russ Miliard, hlasitý zvuk z reproduktoru. „Do práce, Vincennesi. Případ Nite Owl, jestli si na něj vzpomínáš. Tvoji kamarádíčkové z televize nám zatím nic neřekli, od tebe navíc chci písemné prohlášení o tvých obchodech s Hudgensem. Do 8:00 zítra ráno.“

Černošská čtvrt ještě jednou.

Jih až po 77. ulici. Jack si vzal další prášek a zvedl mapu; seržant na centrále mu řekl, že černoši začínají mít vztek, rozlítilo je několik pomatených agitátorů, došlo k dalším napadením, muži prohledávající garáže se teď pouštěli do akce minimálně ve třech: jeden detektiv, dva strážníci, skupiny pracují na protějších stranách ulice. Své hochy najde u 116. a Wills – od dnešního poledne

jich je o jednoho míň.

Prášky zabraly – Jack byl zase ve formě. Odjel na 116.: řada chudých domků z tvárnic, okna zakrytá kartony. Špinavé uličky, skupina na kolech: barevní výrostci sbírali ovoce. Jeho hoši byli vpředu: dva strážníci vlevo, dva v uniformě a jeden v civilu vpravo. Nůžky na plech, pušky. Jack zaparkoval a rozšířil řady skupiny vlevo.

Obyčejná buzerace.

Zaklepat na dveře, vyžádat si povolení k prohlídce garáže. Tři čtvrtiny lidí hrály mrtvého brouka; zpátky do garáže, otevřít dveře, vylomit zámek. Skupina vpravo se na nic neptala – nejdřív nůžky na plech, pak se rozhlédnout, výhružně mávala zbraněmi na děti na kolech. Děti vpravo se pokusily o hanebnost; jedno z nich hodilo po policistovi rajče. Muži v uniformách vystřelili z pušky vysoko nad jeho hlavu – zasáhli jen holuba a odloupli kus kůry z palmy. Jedna zaprášená garáž za druhou – nikde ani stopa po mercury z roku 49 a se značkou DG114.

Začalo se stmívat, blok opuštěných domů – rozbitá okna, zanedbané trávníky. Jack se začínal cítit pod psa: bolely ho zuby, v hrudi ho píchalo. Z druhé strany ulice slyšel nenávistný křik; skupina vpravo vypálila několik střel. Rozhlédl se po svých parťácích – a pak se do toho pustili znovu.

Poklad na ně čekal v jedné hnusné garáži: nachové mercury z roku 49, od pohledu auto černocha. Kalifornská značka DG114 –registrováno na jméno Raymonda „Sugar Raye“ Coatese. Dva strážníci vytáhli lahve.

Pár dětí na kolech začalo něco drmolit: ta barva, bílá kočka potulující se uličkou.

Hoši vlevo začali tančit.

Jack mžoural okýnkem dovnitř. Na podlaze mezi sedadly tři brokovnice: velká ráže, asi dvanáctky.

Ohlušující výkřiky; herdy do zad, že by to porazilo vola. Děti hulákaly s nimi; jeden strážce jim dal napít ze své lahve. Jack se dlouze napil a vyprázdnil svou zbraň směrem na pouliční osvětlení, trefil se až poslední ranou. Řev, výskot; Jack dovolil dětem, aby si zkusily vytasit jeho pistoli. Objevila se vzpomínka na Sida Hudgense – pořádně si přihnul a zaplašil ji.

36

Uzavřený salonek v Pacific Dining Car. Dudley Smith, Ellis Loew, Bud na protější straně. Na rukou puchýře, tři dny práce v terénu: pachatelé sexuálně motivovaných trestných činů mu v hlavě splývali v jedinou šmouhu.

Dudley řekl: „Kamaráde, před hodinou jsme našli auto a pušky. Otisky žádné, ale jeden ze závěrů pušky se jednoznačně shoduje s nábojnicemi, co jsme našli v Nite Owl. V kanále u hotelu Tevere jsme našli peněženky a doklady obětí, což znamená, že máme v podstatě dokonale zvládnutý případ. Jenže pan Loew i já chceme ještě víc. Jde nám o jejich doznání.“

Bud odstrčil svůj talíř. Všechno se to točilo v kruhu – zastavit jeho výpad proti Exleymu. „Takže na ty negry znovu pošlete svýho chytrýho kluka.“

Loew zavrtěl hlavou. „Ne, Exley je moc měkký. Chci, abys je vyslechl ty s Dudleym, přímo ve vězení, zítra ráno. Ray Coates je na ošetřovně kvůli nějaké infekci v uchu, ale zítra brzy ráno ho propustí zase zpátky mezi ostatní. Chci, abyste tam s Dudleym přišli odpočatí hodně brzy ráno, řekněme v sedm.“

„A co Carlisle a Breuning?“

Dudley se zasmál. „Kamaráde, z tebe jde mnohem větší hrůza. Tenhle úkol má visačku se jménem ‚Wendell White‘, a totéž platí o dalším úkolu, co jsem nedávno rozjel. Bude tě to zajímat.“

Loew řekl: „Strážníku, prozatím to byl Exleyho případ, ale vy se s ním teď můžete podělit o slávu. A já vám za to slibuju pěknou odměnu.“

„Jo?“

„Ano. Dick Stensland čelí šestinásobnému obvinění z porušení podmínky. Když to uděláte, čtyři z těch obvinění stáhnu a postavím ho před nedbalého soudce. Bude odsouzen nanejvýš k devadesáti dnům.“

Bud vstal. „Ujednáno, pane Loewe. A díky za večeři.“ Dudley se rozzářil. „Tak zítra v sedm, kamaráde. A pročpak odcházíš tak narychlo? Snad nemáš nějakou vášnivou schůzku?“

„Jo, s Veronikou Lakeovou.“

Otevřela dveře, celá Veronica: flitrový plášť, plavá kadeř nad jedním okem. „Kdybys předtím zavolal, nevypadala bych takhle směšně.“

Připadala mu napjatá. Neměla pečlivě odbarvené vlasy: nerovnoměrně, u kořínků tmavší. „Nevydařená schůzka?“

„Jeden investiční bankéř, se kterým chce Pierce uzavřít obchod.“

„Hrálas to dobře?“

„Byl tak zahleděnej sám do sebe, že jsem nemusela nic předstírat.“

Bud se zasmál. „Až ti bude třicet, budeš to dělat jenom pro potěšení.“

Lynn se zasmála, stále byla napjatá, třeba se ho dokonce dotkne, jen aby měla kam dát ruce. „Jestli se muži nebudou snažit vypadat jako Alan Ladd, třeba je čeká skutečná Lynn Margaret.“

„Má smysl čekat?“

„To víš, že má, a určitě si říkáš, jestli mi Pierce řekl, abych byla přístupná.“

Nenapadla ho žádná pohotová odpověď.

Lynn ho vzala za ruku. „Jsem ráda, žes na to myslel, mám tě ráda. A když počkáš v ložnici, smyju ze sebe Veroniku a toho investičního bankéře.“

Vrátila se k němu nahá, bruneta, vlasy měla ještě mokré. Bud se nutil, aby nespěchal, dával si se svými polibky načas, jako by to byla osamělá žena, kterou by chtěl milovat až do smrti. Lynn dohrávala jeho průtahy: vracela mu polibky, hladila ho. Bud si stále myslel, že to jenom hraje – spěchal ji ochutnat, aby to zjistil.

Lynn zasténala, položila si jeho dlaně na ňadra a rytmicky pohybovala jeho prsty. Bud se nechal vést, líbilo se mu, když lapala po dechu a svíjela se v opakovaných orgasmech; učiněná spoust. Nic nehrála – byla tak opravdová, že zapomněl sám na sebe; zaslechl něco jako: „Do mě, prosím, do mě.“ Zvedl se nad postel, vstoupil do ní a nespouštěl ruce z jejích ňader, jak ho navedla. Vnikl do ní – přestal se ovládat, zatímco se její nohy chvěly a boky ho zvedala z podložky – pak přitiskl tvář do jejích vlhkých vlasů a pevně se objali.

Jen tak leželi a povídali si. Lynn mu citovala celý svůj deník: tisíce stránek nazpátek až ke střední škole v Bisbee v Arizoně. Bud se rozpovídal o Nite Owl, o tom, jak nepříjemný úkol měl ráno –jenom seděl v kanceláři, což už asi déle nesnese. Lynn se na něj podívala, jako by říkala: „Tak se na to vykašli“; nevěděl, co odpovědět, takže mluvil o Dudleym, o té znásilněné krásce, co se do něj zamilovala, o tom, jak doufá, že se Nite Owl zvrtne jinam, aby ten případ mohl využít k tomu, že si srovná účty s tím chlapem, kterého nenávidí. Lynn reagovala jen nepatrně; Bud jí řekl, že se rozhodl nechat prozatím vraždu Kathy spát, hrozilo, že z toho příliš snadno zešílí – stejně jako při hře s Dwightem Gilettem. Lynn se snažila zavést hovor na jeho rodinu; řekl jí: „Žádnou nemám.“ Rekapituloval svou práci: Cathcartův prohledaný byt, jeho porno představy, Zlaté stránky San Berdoo otevřené na kapitole tiskáren, což zapadalo do snahy Engleklingových dohodnout se na stažení žalob, pak zase odbočil a vrátil se k těm černochům, co měli u ledu. Věděl, že Lynn ví, o co jde především: byl znechucený životem, protože nebyl tak chytrý, nebyl skutečným detektivem z oddělení vražd – vzali ho mezi sebe jen proto, aby ostatním naháněl strach. Po nějaké době jejich hovor utichl – Bud cítil hrozný neklid, zlobil se na sebe, že toho vyžvanil příliš mnoho za příliš krátkou dobu. Lynn to nejspíš cítila: sklonila se a ústy ho přivedla k šílenství. Bud ji pohladil ve vlasech, které jí ještě neuschly, byl rád, že to s ním nemusela předstírat.

37

Důkaz – věci, které patřily obětem, nalezené u hotelu Tevere; Coatesovo mercury a pušky: znalecký posudek zbraně, z níž vycházejí podivně označkované střely. Žádná velká porota na světě by neváhala odsoudit obviněného vraha. Případ Nite Owl byl hotov.

Ed seděl u kuchyňského stolu a psal hlášení: poslední Parkerovo shrnutí. Inez byla v ložnici, teď už své ložnici, Ed se nedokázal sebrat, aby jí řekl: „Nech mě spát s tebou, uvidíme, jak to půjde, a s ostatním se uvidí.“ Byla náladová – četla si knihy o Raymondu Dieterlingovi, sbírala odvahu k tomu, aby ho požádala o práci. Zprávy o nálezu zbraní ji nepovzbudily – ačkoli to znamenalo, že nemusí svědčit. Důkaz – její rány na těle se zahojily, netrápila ji žádná fyzická bolest. Měla pocit, že se všechno ale pořád opakuje.

Zazvonil telefon; Ed ho zvedl. Další cvaknutí – Inez zvedla sluchátko v ložnici.

„Haló?“

„Russ Miliard, Ede.“

„Kapitáne, jak se máte?“

„Pro seržanty a vyšší jsem Russ, synku.“

„Russi, slyšel jsi o autě a těch puškách? Nite Owl je uzavřený případ.“

„Ne tak docela, proto volám. Mluvil jsem s jedním známým poručíkem od šerifa, pracuje ve vězeňské službě. Řekl mi, že se mu něco doneslo. Dudley Smith tam chce vzít Buda Whitea, aby z našich hochů vytloukl doznání. Zítra brzy ráno. Nechal jsem je přestěhovat na vedlejší blok, kam se za nimi nedostanou.“

„Ježíši Kriste.“

„Spasitele by to chtělo. Mám plán, synku. Brzy ráno se tam objevíme, předložíme jim nejnovější důkazy a zkusíme je přemluvit, aby se přiznali dobrovolně. Ty budeš dělat drsňáka, já hodnýho.“

Ed si poposunul brýle. „V kolik?“

„Třeba v sedm?“

„Dobře.“

„Synku, znamená to, udělat si z Dudleyho nepřítele.“ Inez ve vedlejší místnosti zavěsila. „Tak ať. Russi, uvidíme se zítra.“

„Dobře se vyspi. Musíš být odpočatý.“

Ed zavěsil. Inez stála ve dveřích, na sobě měla jeho župan – byl jí hrozně velký. „To mi nemůžeš udělat.“

„Nemělas poslouchat.“

„Čekala jsem, že mi zavolá sestra. Exley, to nemůžeš.“

„Chtělas je dostat do plynový komory, tak tam skončí. Nechtělas svědčit, teď se zdá, že ani nebudeš muset.“

„Chci, aby jim někdo ublížil. Chci, aby trpěli.“

„Ne. To není správný. Tenhle případ zasluhuje absolutní spravedlnost.“

Zasmála se. „Absolutní spravedlnost ti padne jako mně tenhle župan, pendejo.“

„Máš, cos chtěla, Inez. Nech to plavat a soustřeď se na svůj vlastní život.“

„Jakej život? Mám žít s tebou? Nikdy si mě nevemeš, jsi vůči mě tak uctívej, že mám chuť křičet, a pokaždý, když si začnu myslet, že jsi hezkej a slušnej chlap, tak uděláš něco, co mě nutí říct si: ‚Madre mia, kam jsem dala oči?‘ A teď bys to chtěl všechno pošlapat? Takovou maličkostí?“

Ed vzal do ruky své hlášení. „Na tomhle případu dělaly desítky mužů. Ti smradi budou do Vánoc pod drnem. Todos, Inez. Absolutamente. To nestačí?“

Zasmála se – hlasitěji. „Ne. Je to deset vteřin, pak usnou. Mě mlátili a šukali šest hodin, strkali do mě všecko možný. Ne, to nestačí.“

Ed vstal. „Takže dovolíš Budu Whiteovi, aby ohrozil celý náš případ. Nejspíš to zařídil Ellis Loew, Inez. Má před očima předem jasné přelíčení před velkou porotou, dvoudenní soud, přičemž většinu času bude hřímat jen on sám. Ohrozí tím všechno, co už k tomu dostal. Bud rozumná a uznej to.“

„Ne, ty uznej, že takhle je to špatně. Negritos umřou, protože tak to prostě je. Já jsem jenom svědek, kterýho už nikdo nepotřebuje, takže zítra se strážník White pokusí vlepit těm hajzlúm pár facek, který budou představovat moji spravedlnost.“

Ed sevřel ruce do pěsti. „White je brutální ostuda policejního sboru, odporný kurevník a hajzl.“

„Ne, je to normální člověk, co nazývá věci pravými jmény a nekouká nalevo ani napravo, rovnou jedná.“

„Je to sračka. Mierda.“

„V tom případě je to moje mierda. Exley, já tě znám. Tobě je celá spravedlnost ukradená, ty se staráš jenom o sebe. Zítra to uděláš jenom proto, abys strážníku Whiteovi ublížil, děláš to jen proto, že víš, že on ví, co jsi zač. Chováš se ke mně tak, jako kdyby ses se mnou chtěl milovat, pak mi ale dáš jenom peníze a známosti, co jich máš fůru a bez kterejch tě neubyde. Vůbec pro mě neriskuješ, ale strážník White riskuje svůj estúpido život, nepřemejšlí o důsledkách, a až se uzdravím, budeš mě chtít ošoustat a uklidit mě někam, kde tě se mnou nikdo neuvidí na veřejnosti, což je pro mě nepřijatelný, a kdyby pro nic jinýho, tak proto, že miluju estúpido strážníka Whitea, protože ten má aspoň dost rozumu, aby věděl, co jsi zač.“

Ed došel až k ní. „A co jsem zač?“

„Obyčejnej průměrnej posera.“

Ed zvedl pěst, trhl sebou, když sebou Inez trhla. Inez si strhla župan. Ed si ji prohlížel, odvrátil oči – na zeď a na své medaile z armády. Hledal terč – mrštil jimi přes celý pokoj. Nestačilo to. Zaměřil se na okno, ustoupil a místo něj zasáhl měkké závěsy.

38

Jack se probudil a myslel na porno.

Karen na fotkách z orgií – milující se s Veronikou Lakeovou. Krev: porno fotky jako fotky od koronera, krásná ženská těla zbrocená krví. První skutečná věc, co viděl, byl rozbřesk – pak auto Buda Whitea zaparkované před domem Lynn Brackenové.

Popraskané rty, od hlavy k patě celý rozlámaný. Spolkl poslední prášky, a než se dostavil útlum, srovnal si myšlenky.

Ve spisech nebylo nic, Patchett a Brackenová byly jeho jediné stopy k Hudgensovi. Patchettovi sluhové bydleli u něj v domě. Brackenová žila sama – posvítí si na ni, až White vstane z postele.

Jack přemýšlel o zprávě o sledování – o lžích, jimiž ošálí Dudleyho Smithe. Bouchly dveře – znělo to jako výstřel. Bud White kráčel ke svému autu.

Jack se na sedadle narovnal. Auto odjelo pryč, pár vteřin, další výstřel zabouchnutých dveří. Letmý pohled: bruneta Lynn Brackenová mířící někam ven.

Došla k autu, odjela po Los Feliz na východ. Jack ji sledoval: jel v pravém pruhu, loudal se. Brzy ráno byl slabý provoz: doufal, že je příliš rozrušená, aby si ho všimla.

Jeli na východ do Glendale. Pak na sever po Brand, zastávka před jednou bankou. Jack zastavil za rohem, odkud měl dobrý výhled – rohový obchod, potraviny – u dveří byly hromady krabic s mlékem.

Přikrčil se a pozoroval chodník. Lynn B. mluvila s nějakým mužem: nervózní, roztřesený prcek. Otevřel dveře do banky a strčil ji dovnitř; o kousek dál parkoval ford a dodge – poznávací značky nebyly na tuhle vzdálenost poznat. Ven vyšel Lamar Hinton a táhl nějaké krabice.

Spisy, spisy, spisy – co jiného.

Brackenová a ten skřet z banky taky nesli krabice: spěchali k dodgi a packardu Brackenové. Skřet zamkl dveře banky, nasedl do forda, otočil se do protisměru a zamířil na jih; Hinton s Brackenovou se rozjeli za sebou – nezávislé vozy směřující na sever.

Vteřiny plynuly – tik, tak, tik, tak – Jack počítal do deseti a vyrazil.

Dojel je asi o míli dál. Proplétal se mezi ostatními auty, zrychloval, zase odpadával – centrum Glendale, na sever ke kopcům. Provoz řídl; Jack si našel místo, odkud měl dobrý výhled: viděl silnici, jak se kroutí vzhůru. Zaparkoval a díval se. Auta stoupala výš a výš, odbočovala, mizela mu z dohledu.

Jel za nimi až k odpočívadlu – stolky na piknik, ohniště. Dva vozy stály za řadou borovic; Brackenová a Hinton obtěžkáni krabicemi – svalovec nesl kanystr benzinu.

Jack ukryl své auto, přikrčil se za několika keři. Brackenová s Hintonem cpali papíry do velkého ohniště. Otočili se k němu zády; Jack se rozběhl, pak se přikrčil.

Vrátili se, další várka: Brackenová už vytáhla zapalovač, Hinton měl plné ruce. Jack vstal, kopl ho, díval se, jestli nemá zbraň –do rozkroku, levá-pravá-levá do tváře. Hinton se svalil a papíry se rozlétly kolem; Jack mu zlomil ruce – kolenem do lokte, trhnout zápěstím.

Hinton zbledl – upadal do šoku.

Brackenová se přiblížila ke kanystru se zapalovačem.

Jack se postavil před ohniště s odjištěnou osmatřicítkou.

Remíza.

Lynn držela kanystr, uzávěr otevřený, výpary stoupaly ven. Cvrnkla do zapalovače – vyskočil plamínek. Jack se jí díval přímo do očí.

Remíza.

Hinton se pokoušel plazit. Jackovi se začala třást ruka s pistolí. „Sid Hudgens, Patchett a Fleur-de-Lis. Je to bud já, nebo Bud White, mě si nekoupíte.“

Lynn uhasila plamen, sklopila kanystr. „A co Lamar?“

Hinton se svíjel na zemi, plival krev. Jack sklopil zbraň. „Přežije to. A vystřelil na mě, takže jsme si kvit.“

„Nevystřelil na vás. Pierce… prostě vím, že nevystřelil.“

„A kdo teda střílel?“

„Nevím. Vážně. A Pierce ani já nevíme, kdo zabil Hudgense. Poprvé jsme se o tom dozvěděli včera z novin.“

Ohniště – spisy na dřevěném uhlí. „Hudgensovo tajné svinstvo, co?“

„Ano.“

„Tak pokračujte.“

„Ne, promluvme si o vaší ceně. Lamar o vás řekl Pierceovi, ten si domyslel, že vy jste ten policista, co se vždycky objevuje ve skandálních článcích. Takže jak říkáte, koupíme si vás. Tak za kolik?“

„Chci jenom vědět, co je v těch spisech.“

„A co…“

„Vím o vás i o ostatních holkách, co řídí Patchett. Vím všechno o Fleur-de-Lis i o svinstvu, se kterým Patchett obchoduje, včetně porna.“

Žádná reakce – žena nasadila kamenný výraz. „Na některých z těch vašich fotek je inkoust. Červenej, jako krev. Viděl jsem fotky Hudgensova těla. Rozřezali ho tak, aby to vypadalo jako na těch fotkách.“

Stále nehybný výraz. „Takže teď se mě zeptáte na Pierce a Hudgense.“

„Jo, a na to, kdo takhle narafičil těla v těch časopisech.“ Lynn zavrtěla hlavou. „Nevím, kdo ty časopisy vyrobil, Pierce to taky neví. Koupil je ve velkým od bohatýho Mexičana.“

„Myslím, že vám nevěřím.“

„To je mi putna. Chcete ty peníze?“

„Ne, a vsadil bych se, že ten, kdo nafotil ty snímky, má na svědomí i Hudgense.“

„Třeba ho zabil ten, koho ty fotky vzrušovaly. Záleží vám na tom? Proč mám pocit, že na vás Hudgens věděl nějakou špínu a že to je pravou podstatou toho všeho?“

„Moudrá dáma. A já se vsadím, že Patchett s Hudgensem nehráli golf ani…“

Lynn ho přerušila. „Pierce se Sidem chystali společný obchod. Ale nic víc vám o tom neřeknu.“

Vydírání – co jiného. „A ty spisy byly o tom?“

„Bez komentáře. Nedívala jsem se do nich. Kdybychom se rozešli s remízou, nikomu by se nic nestalo?“

„Tak mi řekněte, co se stalo v tý bance.“

Lynn se dívala, jak se Hinton snaží plazit. „Pierce věděl, že Sid měl svoje soukromé spisy v bezpečnostní schránce v té konkrétní bance. Když jsme si přečetli, že ho někdo zabil, Pierce si říkal, že policie se pokusí ty spisy najít. Víte, Sid měl dokumenty o Pierceových obchodech – toho druhu, že by proti tomu poctiví policisté protestovali. Pierce podplatil ředitele, aby nám dovolil se k tomu dostat. A tady to je.“

Jack ucítil pach papíru, popela. „Vy a Bud White.“

Lynn sevřela ruce do pěsti, přitiskla si je k nohám. „Ten nemá s ničím takovým nic společného.“

„Ale přesto mi odpovězte.“

„Proč?“

„Protože podle mě jste vy dva žhavá novinka roku 1953.“ Usmála se – zničehonic. Jack se skoro usmál taky. Lynn řekla: „My dva se přece dohodneme, že? Příměří?“

„Spíš dohoda o neútočení.“

„Takže tohle bude součástí té dohody. Bud se zastavil u Pierce, vyšetřoval vraždu té mladé dívky, Kathy Janewayové. Pierceovo a moje jméno dostal od muže, který ji kdysi znal. My jsme ji pochopitelně nezabili a Pierce nechtěl, aby se kolem něj potloukal policajt. Řekl mi, abych byla na Buda hodná… a teď ho začínám mít ráda. A žádám vás, abyste se před ním o tomhle nezmínil ani slůvkem. Prosím.“

Dokonce uměla i elegantně žadonit. „Ujednáno, a vy řekněte Patchettovi, že podle návladního je případ Hudgens předem prohraný. Hodlá ho odsunout, a jestli v tý hromadě najdu to, co hledám, zapomeňte na to, co se dneska stalo.“

Lynn se usmála – tentokrát to opětoval. „Běžte se postarat o Hintona.“

Odešla k němu. Jack se zahloubal do spisů, našel jmenný rejstřík, hledal dál. Kupa jmen od T, několik V, zpomalil. „Vincennes, John.“

Svědectví očitých svědků: ctihodní občané na pláži té noci. Příjemní lidé, kteří viděli, co provedl panu a paní Scogginsovým, titéž lidé, kteří o tom za peníze řekli Sidovi, sympatičtí lidé, kteří to z obav, aby „se nezapletli“, neoznámili „úřadům“. Sid podplatil lékaře, jenž zkoumal vzorek krve Velkého V, aby zamlčel výsledek: Jack měl v sobě hromadu marihuany, benzedrin, alkohol. Jeho vlastní výpověď v sanitce pod vlivem léků: přiznal se k deseti panákům. Nezpochybnitelný důkaz: Jack V zabil dva nevinné občany kousek od hospody Schůzka v Malibu.

„Podařilo se mi dostat Lamara do auta. Odvezu ho do nemocnice.“

Jack se rozhlédl. „Tohle snad ani nemůže bejt pravda. Patchett má kopie, co?“

Zase ten úsměv. „Ano, kvůli svým obchodům s Hudgensem. Sid mu dal kopie každé složky kromě těch, které si vedl přímo o Pierceovi. Pierce chtěl kopie jako takovou pojistku. Jsem si jistá, že Sidovi nedůvěřoval, a jelikož jsme všechny Hudgensovy spisy dovezli sem, jsem si jistá, že ty o Pierceovi jsou tady taky.“

„Jo, a máte kopii i toho mýho.“

„Ano, pane Vincennesi. Přesně tak.“

Jack se pokusil ten její úsměv napodobit. „Všechno, co vím o vás, Patchettovi, jeho kšeftech a Sidu Hudgensovi, dám k ledu, stovky kopií do stovek bezpečnostních schránek. Jestli se mně nebo mým známým něco stane, dostane se k tomu policie, kancelář návladního a L.A. Mirror.“

„Tak tedy remíza. Chcete škrtnout sirkou?“

Jack se uklonil. Lynn pokropila všechny spisy a zapálila je. Papíry zasyčely a vyšlehly z nich plameny – Jack se do nich díval, dokud ho nerozbolely oči.

„Běžte se domů vyspat, seržante. Vypadáte hrozně.“

Kdepak domů – ke Karen.

Dorazil tam vyhecovaný, hlava se mu točila. Začínal mít pocit, že se mu to podařilo rozmotat: nepříjemnosti se vyřešily samy od sebe, čistý štít. Ta myšlenka ho napadla, jakmile se rozhodl do-šlápnout si na Clauda Dineena. Neřekl to, nic si předem nezkoušel. Pustil si rádio, aby mu ta teorie vydržela.

Vážný hlas říkal:

„…a na jihu Los Angeles právě probíhá největší pátrám v dějinách Kalifornie. Opakujeme, před hodinou a půl, těsně po setmění, se Raymondu Coatesovi, Tyronu Jonesovi a Leroyi Fontainovi, obviněným z vražd v kavárně Nite Owl, podařilo uprchnout z vězení v centru Los Angeles. Trojice mužů byla převezena do bloku s minimální ostrahou, kde měla počkat na zopakování výslechu, a podařilo se jí uniknout s využitím navázaných prostěradel a po následném výskoku z okna ve druhém patře. Zde je vyjádření kapitána Russella Miliarda z losangeleské policie, které jsme zaznamenali těsně po uprchnutí vězňů:

,Přebírám za… tento incident plnou zodpovědnost. Já jsem rozkázal převoz trojice podezřelých do oddělení s minimální ostrahou. Chci… učiníme vše nezbytné, abychom je co nejrychleji opět dopadli. Je mi…‘“

Jack vypnul rádio. Vyřešeno: kariéra poctivce Russe Miliarda. Výzva: všichni členové kanceláře vytaženi z postele, aby se zapojili do rojnice. Celou cestu ke Karen prozíval, když zvonil u jejích dveří, viděl dvojmo.

Karen otevřela. „Miláčku, kdepaks byl celou tu dobu7.“

Jack jí vytáhl natáčky z vlasů. „Vezmeš si mě?“

Karen odpověděla: „Ano.“

39

Ed stál na rohu 1. ulice a Olivě. V záloze měl otcovu pušku, opakovačku, kterou nesl na zádech.

Sugar Ray Coates: „Roland Navarette, bydlí na Bunker Hillu. Má úkryt pro lidi, co porušili podmínku.“

jen zašeptané prásknutí: reproduktory to nezachytily, kdoví-jestli si Coates vůbec vzpomíná, že to řekl. Archiv, Navarettova fotka, adresa: činžák v polovině Olivě, kilometr od vězení. Unik za úsvitu – nemohli se dostat do černošské čtvrti bez povšimnutí. Nejspíš jsou všichni čtyři ozbrojení.

Měl strach – jako na Guadalcanalu v roce 43.

Jako psanec – nezařadil tu stopu do hlášení.

Ed zastavil v půlce bloku. Viktoriánský dům pobitý dřevem: čtyři patra, odlupující se barva. Vyběhl po schodech, podíval se na poštovní schránky. R. Navarette, 408.

Uvnitř si schoval pušku pod sako. Dlouhá chodba, výtah s prosklenými dveřmi, schodiště. Vyrazil po schodech nahoru –necítil, že by se dotýkal schodů. Čtvrté patro – nikdo nikde. Zamířil k pokoji 408, sundal si sako. Ineziny výkřiky ho rozohnily –vykopl dveře.

Uvnitř čtveřice mužů pojídala sendviče.

Jones a Navarette seděli u stolu. Fontaine na podlaze. Sugar Coates u okna, šťoura) se v zubech.

Na dohled žádné zbraně. Nikdo se ani nepohnul.

Zvláštní zvuky – přiškrceně řekl: „Jste zatčeni“. Jones zvedl ruce nad hlavu. Navarette zvedl ruce. Fontaine si založil ruce za hlavou. Sugar Ray pronesl: „Copaks ztratil řeč, cukrouši?“

Ed stiskl spoušť: jednou, podruhé – brokovnice urvala Coatesovi nohy. Silný zpětný ráz – Ed se opřel o futra, zamířil. Fontaine a Navarette se zvedali a křičeli; Ed tiskl spoušť, skolil je jedinou dávkou. Zpětný ráz, špatná rána: zničil polovičku protější zdi.

Všude hustě stříkala krev – Ed se zapotácel, otíral si oči. Všiml

si, že Jones běží k výtahu.

Rozběhl se za ním: uklouzl, spadl, znovu vstal. Jones mačkal knoflíky, hlasitě se modlil – pár centimetrů od skla. „Ježíši, prosím tě.“ Ed zpola naslepo zamířil, dvakrát stiskl. Sklo a broky mu urvaly hlavu.

Nohy už se mu neklepaly, ať si civilisti kolem řvou, jak chtějí.

Ed seběhl dolů, vrazil do davu: uniformy, lidi v civilu. Různí lidé ho plácali po zádech; muži křičeli jeho jméno. Kdosi poblíž mu řekl: „Miliard umřel. Infarkt na stanici.“

40

Při pohřbu pršelo. Řečníci u hrobu: dlouhý projev Dudleyho Smithe, poslední slova kněze.

Byli tu všichni ze stanice: na rozkaz Thada Greena. Parker pozval tisk: menší obřad, až pohřbí Russe Miliarda. Bud se díval, jak Ed Exley utěšuje vdovu – nejlepší pozice pro focení.

Celý týden samé titulky, fotoaparáty: Ed Exley, „Největší hrdina v L.A.“ – udatný válečník z druhé světové války, muž, který sundal ty, co vraždili v Nite Owl, plus jejich komplice. Ellis Loew řekl tisku, že ti tři se mu před útěkem přiznali – nepadlo ani slovo o tom, že ti negři nebyli ozbrojení. Ed Exley se stal hvězdou.

Kněz se dostával do varu. Vdova se dala do pláče – Exley ji objal kolem ramen. Bud šel pryč.

Blýskalo se, déšť houstl – Bud se schoval do kaple. Parkerův večírek už byl přichystán: pultík, židle, stůl se spoustou sendvičů. Další blesk – Bud se podíval z okna, viděl, jak rakev dosedla na zem. V prach se obrátíš – Stens dostal šest měsíců, bulvár žil Exleyho vztahem s Inez – zabiješ čtyři negry, holka je tvoje.

Truchlící se dali do pohybu – Ellis Loew uklouzl, spadl na zadek. Bud začal přemýšlet o veselejších věcech: Lynn, West Valley a vztah k případu Kathy. Problémy můžou chvilku počkat.

Když všichni dorazili do kaple, odložili pláště do deště a deštníky a spěchali si sednout. Parker s Exleym stáli u pultíku. Bud se rozvalil na židli vzadu.

Novináři a jejich notesy. Místa vpředu: Loew, vdova po Miliardoví, Preston Exley – žhavé zprávy v Dream-a-Dreamlandu.

Parker se postavil k mikrofonu. „Je to smutný okamžik plný zármutku. Ztratili jsme vlídného a dobrého muže, oddaného policistu. Jeho odchod nás bolestivě zasáhl. Ztráta kapitána Russella A. Miliarda je ztrátou pro paní Miliardovou, celou jeho rodinui pro nás všechny, kdo jsme tady. S touto ztrátou se budeme jen těžko vyrovnávat, ale nic jiného nám nezbývá. Vybavuji si jistou pasáž z jednoho literárního díla. Říká se v ní: Jestli Bůh neexistuje, tak jak to, že jsem kapitánem?‘ Právě Bůh nás bude posuzovat podle našeho zármutku a našich ztrát. Ten Bůh, který dovolil Rus-si Miliardoví stát se kapitánem, božím kapitánem.“

Parker vytáhl malou sametovou krabičku. „Ovšem i přes naše ztráty život jde dál. Ztráta jednoho skvělého policisty přichází ve chvíli, kdy se rodí další. Edmund J. Exley, seržant detektiv, dosáhl za deset let v řadách losangeleské policie vynikajících výsledků, navíc strávil tři roky v armádě Spojených států. Ed Exley dostal vyznamenání za svou chrabrost v Tichomoří a minulý týden prokázal příkladnou odvahu i v policejní službě. Mám tu čest udělit mu nejvyšší ocenění, které lze v tomto policejním oddělení propůjčit: naši medaili Za statečnost.“

Exley udělal krok vpřed. Parker otevřel pouzdro, vytáhl z něj zlatou medaili zavěšenou na modré saténové stuze a pověsil mu ji na krk. Potřásli si rukama – Exley měl slzy v očích. Všude cvakaly blesky fotoaparátů, novináři si psali poznámky, žádný potlesk. Parker poklepal na mikrofon.

„Medaile Za statečnost vyjadřuje velmi vysoký obdiv, ale pro běžný život nemá žádné praktické využití. Pomineme-li morální rozměr, její příjemce není odměněn ničím jiným než výzvou k poctivé a tvrdé práci pro policii. Dnes se chystám použít jen zřídkakdy užívané právo náčelníka a odměnit Eda Exleyho prací. Chci ho povýšit o dva stupně, do hodnosti kapitána, a jmenovat ho do funkce přechodného divizního velitele losangeleské policie. Je to pozice, kterou před ním zastával náš oblíbený kolega Russ Miliard.“

Preston Exley povstal. Civilisté povstali; lidi z oddělení vstali taky – Thad Green ukázal dva vztyčené palce. Sem tam kdosi tleskl, fádnost až na půdu. Ed Exley stál, jako by spolkl pravítko; Bud pořád seděl rozvalen na židli. Vytáhl z pouzdra pistoli, políbil ji a odfoukl od hlavně pomyslný kouř.

41

Honosná svatba na trávníku, presbyteriánský obřad – stařík Morrow se plácl přes kapsu a všechno to zaplatil. 19. června 1953: Velký V v chomoutu.

Miller Stanton jako svědek; Joanie Loewová – zlitá šampaňským – za družičku. Dudley Smith se ukázal na recepci – spousta historek, irské písničky. Parker s Greenem přišli na žádost Ellise Loewa; objevil se i mladičký kapitán Ed Exley. Seznam hostí ještě doplnili lidi ze společenského okruhu Morrowových – a obrovský dvůr za domem Weltonových praskal ve švech.

Oslavné výkřiky na jeho počest. Staré dluhy se urovnaly: nový kalendář, jeho „záruční policejní svědectví“ bylo rozděleno do čtrnácti různých bezpečnostních schránek. Pokoušel se o něj strach: vyškrábal se k oltáři.

Parker odsunul případ Hudgensovy vraždy. Brackenová a Patchett dodržovali příměří. Dudley odvolal sledování Whitea, zbaštil jeho falešná hlášení: žádná Lynn, White po nocích obráží bary. Pár dní sledoval Lynnin byt, vypadalo to, že mají s Budem zaděláno na solidní vztah – i když Bud byl pořád blbec.

jako on sám.

Kněz jim předříkával, oni opakovali po něm; Jack políbil nevěstu. Objetí, plácání po zádech – gratulanti je od sebe oddělili. Parker šveholil cosi vřelého; Ed Exley se prodíral davem, nikde ani stopy po jeho mexické dívce. Nové přezdívky: „Pistolník Ed,“

„Mlátička Eddie“. „Největší hrdina v celém L.A.“ se usmívá na profláklého poldu na jeho svatbě.

Jack si našel místo nad bazénem – menší vršek s výhledem. Z davu se oddělily dvě postavy: Karen, Exley. Jedno se mu musí nechat: chopil se příležitosti a zvýšil kredit celého oddělení. On sám by na to neměl žaludek – nebo vztek.

Exley. White. On sám.

Jack počítal tajemství: své vlastní, co spočívalo na té křehké hranici, kde pornografie přechází ve skandální četbu a nepatrně se odírá o masakr v Nite Owl. Přemýšlel o Budu Whiteovi, Edu Exleym. Napadla ho svatební modlitba: ať je případ Nite Owl uzavřen a zapomenut, aby zamilovaní muži, kteří neznají slitování, mohli v klidu žít.

Kalendář

.

1954

ÚRYVEK: L.A. Herald-Express, 16. června: BÝVALÝ POLICISTA ZATČEN ZA ODPORNOU LOUPEŽ

Richard Alex Stensland, 40 let, bývalý losangeleský policista a obžalovaný v případě policejního skandálu „Krvavé Vánoce“ z roku 1951, byl dnes ráno zatčen. Šest bodů obžaloby ho viní z ozbrojené loupeže a dva z vraždy prvního stupně. Spolu s ním byli v jeho úkrytu v Pacoimě zatčeni i Dennis „Liška“ Burns, 43 let, a Lester John Miciak, 37 let. Tito dva muži čelí čtyřem bodům obžaloby z ozbrojené loupeže a dvěma bodům z vraždy prvního stupně.

Zatýkání velel kapitán Edmund J. Exley, přechodný divizní velitel LAPD, který momentálně vede divizi loupeží na policii v Los Angeles. Kapitánu Exleymu při zásahu asistovali seržanti Duane Fisk a Donald Kleckner. Exley, jehož svědectví v případu Krvavých Vánoc poslalo Stenslanda do vězení už v roce 1952, novinářům řekl: „Očití svědkové identifikovali fotografie těchto tří mužů. Máme nezvratný důkaz, že tito muži jsou zodpovědní za přepadení šesti obchodů s alkoholem v centru Los Angeles, včetně loupeže v Sol’s Liquors v okrsku Silverlake z 9. června. Majitel tohoto obchodu a jeho syn byli v době tohoto přepadení zastřeleni a očití svědkové prohlásili, že Stensland s Burnsem byli na místě činu. Intenzivní výslech podezřelých začne v brzké době, očekáváme, že tím vyjasníme i mnoho dalších dosud nevyřešených loupeží.“

Stensland, Burns a Miciak během zatýkání nekladli žádný odpor. Byli odvezeni do soudního vězení, kde bylo Stenslandovi zabráněno v napadení kapitána Exleyho.

TITULEK: L.A. Mirror-News, 21. června:

STENSLAND SE PŘIZNAL, POPIS HRŮZOVLÁDY LUPIČŮ

TITULEK: L.A. Herald-Express, 23. září:

VRAZI Z OBCHODU S ALKOHOLEM OBŽALOVÁNI: TREST SMRTI PRO BÝVALÉHO POLICISTU

ÚRYVEK: L.A. Times, 11. listopadu:

STENSLAND POPRAVEN ZA VRAŽDY V OBCHODĚ S ALKOHOLEM – PISTOLNÍK A BÝVALÝ POLICISTA

Včera ráno v 10:03 byl v plynové komoře ve vězení San Quentin popraven bývalý losangeleský policista Richard Stensland, 41 let, za vraždu Solomona a Davida Abramowitze z 9. června. K vraždám došlo během přepadení obchodu s alkoholem. Stensland byl obviněn a odsouzen 22. září a odmítl se proti svému rozsudku odvolat.

Poprava proběhla bez potíží, ačkoli Stensland vypadal, jako by byl opilý. Kromě zástupců tisku a představitelů vězení se jí zúčastnili i dva detektivové LAPD: kapitán Edmund J. Exley, muž zodpovědný za Stenslandovo dopadení, a strážník Wendell White, bývalý spolupracovník odsouzeného vraha. Strážník White navštívil Stenslanda v jeho cele smrti večer před popravou a strávil s ním celou noc. Asistent ředitele věznice B.D. Terwilliger popřel, že by strážník White přinesl Stenslandovi alkohol, a odmítl tvrzení, že White se popravy zúčastnil rovněž v opilosti. Stensland slovně napadl vězeňského kaplana, který byl přítomen, a jeho poslední slova obsahovala obscénnosti určené kapitánu Exleymu.

1955

Časopis Hush-Hush, výtisk z května 1955: KDO ZABIL SIDA HUDGENSE?

Spravedlnost ve městě padlých andělů nám připomíná úryvek z té černošské veselice Porgy a Bess. Něco v tom smyslu, že „člověk“ je prý „přechodná záležitost“. Vezměte si příklad: když jste dobře situovaný přispěvatel do tajemného fondu okresního návladního Ellise Loewa a někdo vás zabije – vrazi, pozor!!! – náčelník losangeleské policie William H. Parker nebude litovat nějakého toho dolaru vynaloženého na to, aby našel toho zloducha, co vám vystavil jízdenku do temné stanice Nenávratno. Jenže když jste novinář, co píše pro tenhle časopis, a někdo vás rozseká na maděru na podlaze vašeho obýváku – vrazi, veselte se!!! –náčelník Parker a jeho moralizující, nenávistní a nemyslící mongolové si přisednou ruce (celé prodřené od toho, jak jim do nich lidi dávají úplatky) a budou si pohvizdovat, že „spravedlnost je dočasná záležitost“, zatímco vrah vesele pobíhá na svobodě.

Od doby, co byl Sid Hudgens tragicky přepadem ve svém obývacím pokoji nedaleko Chapmanova parku, uplynuly už dva roky. Před dvěma lety měla LAPD plné ruce (hrabavé a ušpiněné od úplatků) práce s nechvalně známým případem vraždy v Nite Owl, který byl vyřešen, když jeden z jejích členů vzal právo do svých vlastních (přespříliš ambiciózních a prospěchářských) rukou a vystřílel střelcům do zad adresu márnice. Vražda Sida Hudgense byla přidělena dvěma patolízalům, z nichž ani jeden nikdy neuzavřel žádný případ vraždy. Oni pochopitelně žádného či žádné vrahy nenašli, většinu času strávili zde v kanceláři Hush-Hush a hledali nějaké stopy ve starých výtiscích, likvidovali zásoby kávy a koblih a dělali oči na asistentky vydavatele, které se v redakci Hush-Hush vyskytovaly, jenže my víme, kde jsou těla pohřbená…

My v Hush-Hush jsme napojeni na vnitřní tep města padlých andělů a prozkoumali jsme Sidovu smrt na vlastní pěst. Nedostali jsme se nikam, a proto klademe policejnímu sboru Los Angeles následující otázky:

Sidův dům někdo vyklidil. Co se stalo s těmi ultratajnými, ultrachoulostivými a ultra-Hush-Hush spisy, které měl Sid u sebe doma – víme, že šlo o spisy, které byly příliš žhavé, abychom je otiskli i my?

Proč se okresní návladní Ellis Loew, jehož zvolení umožnil především článek otištěný v Hush-Hush, kde se odhalovala prostopášnost jeho úřadujícího protikandidáta, nerozhoupal a nevrátil nám tuto laskavost tím, že by s využitím svých právnických schopností přiměl LAPD vystopovat Sidova vraha?

Velice slavný policista John „Jack“ Vincennes, populární pronásledovatel feťáků „Velký V“, byl blízkým Sidovým přítelem a byl zodpovědný za množství jeho sžíravých odhalení týkajících se nebezpečí narkotik. Proč Jack (velice úzce spojený s Ellisem Loewem – od nás slovo „slouha“ neuslyšíte, ale klidně to tak berte) neprošetřil vraždu na vlastní pěst, už jen z kamarádství ke svému drahému příteli Sidovi?

Nezodpověditelné otázky, aspoň prozatím – pokud vy, naši čtenáři, nebudete požadovat jejich zodpovězení. V příštích vydáních přineseme další novinky – a nezapomeňte, drazí čtenáři, že poprvé jste se to dozvěděli zde: mimo zápis, neoficiálně a velmi Hush-Hush.

Časopis Hush-Hush, výtisk z prosince 1955:

NA STRÁŽI SPRAVEDLNOSTI: POZOR NA SPOLEK LOEW/VINCENNES!!!!

Už jsme mlčeli moc dlouho, milí čtenáři. V našem květnovém čísle jsme připomněli druhé výročí odporné vraždy skvělého dopisovatele Hush-Hush Sida Hudgense. Zmínili jsme smutnou skutečnost, že jeho vražda zůstává nevyřešená, a slušně jsme se pokusili vyzvat losangeleskou policii, okresního návladního Ellise Loewa a jeho švagra seržanta Jacka Vincennese, aby s tím něco udělali, položili jsme několik konkrétních otázek a nedostali žádnou odpověď. Uplynulo sedm měsíců a spravedlnosti stále nebylo učiněno zadost. Zde jsou tudíž další dotazy:

Kde jsou Sidovy hříchem prosáklé a čpějící tajné spisy – tak žhavé, že je neunesl ani papír, na který tiskneme Hush-Hush?

Zrušil státní návladní Loew vyšetřování Hudgensovy vraždy proto, že neúnavný bojovník Sid nedávno zveřejnil článek o producentovi a režisérovi Odznaku cti Maxi Peltzovi a jeho náklonnosti k nezletilým dívkám a že Peltz přispěl (pětimístnou částkou!!!) na Loewovu volební kampaň?

Ignoroval snad Loew naše volání po spravedlnosti pro to, že má spoustu práce s přípravou vlastní volební kampaně pro rok 1957? Je snad Jack „nechceme říct přímo ‚slouha“‚ Vincennes znovu na lovu lidí z Hollywoodu, aby mohl přispět svému švagrovi Ellisovi, a tím se dostal mimo šanci vyšetřit Sidovu smrt?

A ještě něco o Velkohubém Velkém V:

Je Vincennes, triumfální lovec feťáků, pod vlivem drog a bojuje se svou o mnoho let mladší bohatou manželkou, která ho přiměla, aby opustil své milované protidrogové oddělení, ale teď se jí nelíbí, že Jack pracuje v riskantním sledovacím sboru LAPD???

Máte o čem přemýšlet, milí čtenáři – a snad to rozpohybuje naši strnulou spravedlnost. Pátrání po spravedlnosti pro Sida Hudgense pokračuje. Nezapomeňte, drazí čtenáři: poprvé jste se to zaslechli tady, mimo zápis, neoficiálně a velmi Hush-Hush.

1956

Rubrika „Zločin pod drobnohledem“, časopis Hush-Hush, výtisk z října 1956

PODSVĚTÍ NA SUCHU: COHEN SE BRZY VRÁTÍ. HOJNOST PO OBDOBÍ PŮSTU?

Vy, naši drazí čtenáři, jste si toho možná nevšimli, jelikož jste ctihodní občané, kteří spoléhají na Hush-Hush jako zdroj nejčerstvějších novinek o temných a hříšných stránkách života. Tento časopis byl obviněn z cynismu, ale s nezdolnou upřímností vás chceme informovat o nástrahách zločinu, ať už organizovaného či nikoli, a z tohoto důvodu přicházíme s pravidelnou rubrikou „Zločin pod drobnohledem“. Tento měsíc přinášíme navýsost odpudivou směsici se zaměřením na činnost, či spíše nečinnost zrůdné losangeleské mafie. V našem hledáčku se objevil momentálně uvězněný Meyer Harris Cohen, 43 let, rovněž znám jako nelida Mickster. Nenapodobitelný Mickey C.

Mick odpočívá v cele na McNeilově ostrově od listopadu 1951 a někdy příští rok by měl být podmínečně propuštěn, nejpozději koncem roku 1957. Mickeyho znáte všichni pro jeho pověst: je to ten rtuťovitý človíček, který vládl losangeleským vyděračúm přibližně v letech 45 až 51, dokud ho strýček Sam nezavřel za nezaplacenou daň z příjmu. Honí se za titulky, je to parazit, zkrátka a dobře: pašák. A teď sedí ve vězení, chladí si své horké čelo v relativně luxusní cele se svým buldočkem Mickeym Cohenem ml. a řádně se o něj stará; Mickeyho pokladník Davey Goldman, rovněž odsouzen za daňové podvody, obývá celu na stejné chodbě. Losangeleské podsvětí se – raduje? nudí? – ze zvláštního útlumu, který zavládl tehdy, když si Mickey vyjel na ten dlouhý výlet na sever, a my v Hush-Hush, zasvěcení do mnoha nezveřejnitelných interních zdrojů, máme svou teorii ohledně toho, co se chystá. Pozorně poslouchejte, milí čtenáři: tohle je mimo zápis, neoficiálně a velmi Hush-Hush.

Listopad 1951: adiós Mickey, sbal si kartáček a nezapomeň napsat. Než Mickster nasedl na expres na McNeilův ostrov, informoval svého druhého muže, Morrise Jahelku, že on (Morris) bude korunním králem Cohenovy říše, které Mickey prostřednictvím „dlouhodobých půjček“ rozmělnil mezi několik legitimních ne-zločineckých obchodníků, kterým důvěřuje, aby ji šlo řídit i mimo město a ve velmi omezeném měřítku. Mickey by z toho mohl vyjít jako odporný šašek, ale synáček paní Cohenové nemá hlavu jen na to, aby mu nepršelo do krku.

Jste s námi na stejné vlnové délce, milí čtenáři? Ano? Dobře, tak teď čtěte ještě pozorněji.

Mickey ve své cele otupuje, žije vězeňským životem a čas běží. Mick dostává procentní podíly od „držitelů licence“, přicházejí mu na účet ve Švýcarsku, a až ho propustí, dostane „zpětně vyplacené podíly“ a Cohenovu říši mu přinesou na podnose. Znovu začne budovat své impérium zla a šťastné dny se navrátí.

Všudypřítomný Mickey C. má takovou moc, že po několik let se žádný nový gangster nepokusil rozmačkat jeho ukolébané odpočívající ranaře. Jack „Vymahač“ Whalen, renomovaný násilník a hráč se ovšem nějakým způsobem dozvěděl o Mickeyho plánu nebudit podřimující hafany, zatímco Mickey sedí v chládku a policie se dloube v nose, jelikož nemá proti komu vyrazit. Whalen se rozhodl nenapadnout osekané Cohenovo impérium – prostě si vybudoval konkurenční, striktně sázkařské království bez ohledu na reakci.

Co se mezitím přihodilo některým z Mickeyho nejvyšších poskoků? lnu, smolař Mo Jahelka vedl trojité sady knih pro držitele licencí, když už to s číslíčky tak umí, a Davey Goldman sedí v chládku se svým šéfem a vodí Mickeyho Cohena ml. po dvorku na McNeilově ostrově. Abe Teitlebaum, Cohenúv svalnatý poskok, si zařídil lahůdkářství, kde prodává umaštěné sendviče pojmenované po mizerných hercích, a Lee Vachss, slavný díky hmatu „Párátkem do ucha“, prodává patentní léky. Náš oblíbenec nelida z Mickeyho tábora, Johnny Stompanato (občas přezdívaný „Oscar“ proto, že jeho přirození má rozměry jako soška filmové akademie), už má hodně dlouho zapálená lýtka kvůli Laně Turnérové a nejspíš se vrátil ke své činnosti z předcohenovského období: řídí partu vyděračů a násilníků. Pokud se tedy Whalen s Mickeym po jeho propuštění neutkají, zdá se, že všechno je v nejlepším pořádku, viďte? Ze by podsvětí zaplavila přátelská nálada?

Nejspíš ne.

Příklad: v srpnu 1954 byl John Fisher Diskant, pravděpodobný držitel Cohenovy licence, zastřelen nedaleko motelu v Culver City. Žádní podezřelí, žádní zatčení, aktuální stav: případ odpočívá mezi neuzavřenými případy na policii Culver City.

Příklad: květen 1955: Dva pravděpodobní šéfové Cohenových prostitutek, oba držitelé licence – Nathan Janklow a George Palevsky – byli zastřeleni před hospodou Torch Song v Riverside. Žádní podezřelí, žádní zatčení, aktuální stav: šerif z okrsku Riverside tvrdí, že případ byl uzavřen pro nedostatek důkazů.

Příklad: červenec 1956: Walker Ted Turow, známý drogový dealer, který nedávno zveřejnil svou touhu „rozjet kšefty s bílým práškem ve velkým a stát se super-gangsterem“, byl zastřelen ve svém bytě v San Pedro. Uhodli jste: žádní podezřelí, žádní za-tčení, momentální stav v Přístavní divizi LAPD: otevřený spis, ale žádná rychlá akce se nečeká.

Tak si to přeberte, milánkové: všichni tito čtyři padouši s napojením na gangstery či snažící se o takové spojení byli zastřeleni tříčlennými skupinami střelců. Případy byly jen zřídkakdy prošetřeny, protože příslušné vyšetřující orgány měly tyto oběti za vyvrhele, jejichž smrt nevyžaduje spravedlnost. Je jen škoda, že nemůžeme říct, že podle balistických rozborů bylo na všech třech místech činu použito stejných zbraní, což se ovšem nestalo – ačkoli ve všech třech případech vrazi použili automatické pistole ráže .30. A my v Hush-Hush víme, že nedošlo k žádnému soustředěnému úsilí, jež by vedlo k dopadení vrahů. My v Hush-Hush jsme dokonce první, kdo tyto zločiny byť jen teoreticky spojil. Pst, pst. My totiž víme, že Jack Whalen a jeho hlavní společníci mají na dobu vražd alibi neprůstřelné jako pancíř a že Mickey C. a Davey G. byli vyslechnuti, jenže prý nemají sebemenší tušení, kdo to mohl udělat. To je oříšek, co, milí čtenáři? Nikdo zatím nepodnikl žádné viditelné kroky k tomu, aby se zmocnil ospalé Cohenovy říše, ale doneslo se nám, že Mickeyho poskok Morris Jahelka už si sbalil kufry a v šílené hrůze se přestěhoval na Floridu…

A Mickster bude zanedlouho propuštěn na svobodu. Co se stane pak????

Nezapomeňte, drazí čtenáři, že poprvé jste to četli tady. Mimo zápis, neoficiálně a velmi Hush-Hush.

1957

TAJNÁ ZPRÁVA LAPD: Vyhotovena v rámci Vnitřní správy, dne W/2/57

Vyšetřující příslušník: Sgt. D. W. Fisk, odznak 6129, VS. Předložena na žádost zástupce náčelníka Thada Greena, náčelníka detektivů.

Předmět: White, Wendell A., Oddělení vražd Pane,

když jste zahájil toto vyšetřování, uvedl jste, že strážník White, který složil zkoušky na seržanta s výborným prospěchem poté, co předtím dvakrát propadl a strávil devět let v kanceláři, vás hodně překvapil, a to zejména vzhledem ke skutečnosti, že por. Dudley Smith byl nedávno povýšen na kapitána. Podrobil jsem strážníka Whitea pečlivému šetřeni a objevil jsem mnoho protikladných faktů, které by vás měly zajímat, jelikož už máte přístup k osobnímu spisu strážníka Whitea i k jeho úspěchům při zatýkání, zaměřím se výhradně na tyto oddíly.

1. White je svobodný a nemá žádnou nejbližší rodinu, už několik let se nepravidelně schází s jistou Lynn Margaret Brackenovou, 33 let. Tato žena, majitelka obchodu Veronica’s Dress v Santa Monice, se prý v minulosti živila jako prostitutka (ovšem tyto dohady nelze z policejních záznamů potvrdit).

2. White byl přiveden do oddělení vražd por. Smithem v roce 1952, ale pochopitelně se z něj nestal odborník na složitější případy, jak si (nynější) kpt. Smith asi myslel, jeho činnost z let 52-53 v rámci sledovacího oddělení vstoupila samozřejmě do dějin a vyústila v to, že White ve službě zastřelil dva muže. Od doby, kdy (v dubnu 1953) zastřelil vedlejšího podezřelého z případu Nite Owl Sylvestera Fitche, sloužil White bez větších služebních úspěchů pod vedením por./kpt. Smithe. Nicméně (a to je s podivem), nebyly vzneseny žádné stížnosti na použití přílišného nátlaku ve službě (viz Whiteovy osobní spisy z let 1948 až 1951, kde jsou uvedeny předchozí stížnosti). Není žádné tajemství, že v těchto letech a až do jara 1953 White navštěvoval propuštěné pachatele domácího násilí a slovně a/nebo fyzicky je napadal. Důkazy hovoří o tom, že tyto jeho výstřelky se už skoro čtyři roky neobjevily. White je stále prchlivý (jak víte, obdržel výtku za to, že vytloukl okna v kanceláři oddělení vražd, když se dozvěděl o tom, že jeho bývalý kolega, Sgt. R. A. Stensland, byl odsouzen k trestu smrti), ale je známo, že se několikrát vyhnul práci v proti mafiánském oddělení por./kpt. Smithe, čímž výrazně ohrozil své spojenectví se Smithem, který byl jeho rádcem. Když se hovořilo o násilných rysech takového úkolu, White prý pronesl: „Na takový věci už nemám žaludek.“ Je to s podivem, uvážíme-li Whiteovu reputaci a záznamy z minulosti.

3. Na jaře 1956 si White vzal devítiměsíční dovolenou a nemocenskou, zatímco byl řízením oddělení vražd pověřen kpt. E. ]. Exley. (Mezi Whitem a kpt. Exleym panuje všeobecně známá nenávist, která má kořeny v případě policejního násilí o Vánocích 1951.) V době, kdy byl White na dovolené (jeho záznamy z Akademie ukazují na to, že je pouze průměrně inteligentní a podprůměrně gramotný), navštěvoval kurzy kriminalistiky a soudních výzkumů na USC, dále navštěvoval a absolvoval (na své vlastní náklady) seminář „Postupy kriminálního vyšetřování“ na základně FBI v Quantiku ve Virginii. Než White nastoupil na toto studium, dvakrát propadl u zkoušek na hodnost seržanta, ale při svém třetím pokusu uspěl se ziskem 89 bodů ze sta. Hodnost seržanta by mu měla být udělena před koncem kalendářního roku 1957.

4. V listopadu 1954 byl v San Quentinu popraven R. A. Stensland. White požádal o povolení být přítomen popravě, a toto povolení mu bylo uděleno. Noc před popravou strávil v cele smrti se Stenslandem a popíjeli. (Slyšel jsem, že ostraha přimhouřila nad tímto porušením vězeňského řádu oko z toho důvodu, že Stensland kdysi pracoval u policie.) Kpt. Exley se popravy zúčastnil též a není známo, zda si s Whitem vyměnili nějaká slova před či po té události.

5. Na konec jsem si nechal snad nejzajímavější skutečnost, je úžasná už tím, že ilustruje Whiteovu stálou (a možná rostoucí) tendenci k přílišnému zapojování se do záležitostí, kdy jde o obtěžované a (nyní) zavražděné ženy. Tzn., White projevil neúnavnou zvědavost v mnoha nevyjasněných vraždách prostitutek, jelikož se domnívá, že jsou mezi sebou propojeny: jde o vraždy, k nimž v posledních několika letech došlo na území Kalifornie a v různých částech Západu, jména obětí, data úmrtí a místa, kde zemřely, jsou:

Jane Mildred Hamsherová, 8/3/51, San Diego Kathy Janewaxjová, 19/4/53, Los Angeles Sharon Susan Palwicková, 29/8/53, Bakersfield, Kalif. Sally DeWayneová, 2/1/55, Needles, Ariz. Chrissie Virginia Renfroová, 16/7/56, San Francisco White řekl ostatním kolegům z oddělení vražd, že se domnívá, že různé podobnosti svědčí o jediném vrahovi a (na vlastní náklady) odcestoval do výše uvedených měst, kde ke zločinům došlo. Detektivové, s nimiž White hovořil, si přirozeně mysleli, že je jen otravuje, a nebyli příliš ochotní podělit se s ním o informace, navíc není známo, zda nějak pokročil při řešení jakéhokoli ze zmiňovaných případů. Por. ]. S. DiCenzo, velitel oddělení z West Valley, uvedl, že Whiteova posedlost vraždami šlapek se vztahuje k dobám případu Nite Owl, kdy se White osobně zajímal o vraždu mladé prostitutky (Kathy Janewayové), s níž se seznámil.

6. Celkem vzato jde o vyšetřování plné nečekaných zvratů. Osobně obdivuji Whiteovu iniciativu a vytrvalost na cestě k hodnosti seržanta a jeho (třebaže nevhodnou) zarputilost, pokud jde o vraždy prostitutek. Seznam odkazů na mnou provedené výslechy následuje v samostatném sdělení.

V úctě,

Sgt. D. W. Tisk, 6129, VS

TAJNÁ ZPRÁVA LAPD: Vyhotovena v rámci Vnitřní správy, dne 11/3/57

Vyšetřující příslušník: Sgt. Donald Kleckner, odznak 688, VS. Předložena na žádost Williama H. Parkera, náčelníka policie Předmět: Vincennes, John, seržant, Sledovací oddělení Pane:

Uvedl jste, že vzhledem ke klesající výkonnosti Sgt. Vincennese si přejete prošetřit možnost nabídnout mu předčasný odchod do důchodu z důvodu přepracovanosti ještě dřív, než v květnu 1958 uplyne dvacet let od jeho vstupu do LAPD. V této chvíli se mi takové rozhodnutí nejeví jako vhodné. Vincennes je nepochybně alkoholik; je též nepochybné, že jeho alkoholismus ho připravil o práci pro Odznak cti, a tedy připravil LAPD o určitý obnos z reklamních aktivit. Dále je nepopiratelné, že ve věku 42 let je příliš starý, aby pracoval ve vysoce rizikovém útvaru, jakým Sledovací oddělení je. Co se týče jeho klesající výkonnosti, tak ta je způsobena jen tím, že Vincennes byl v době své největší slávy v protidrogovém oddělení neohroženým a rozumným policistou. Na základě provedených výslechů jsem dospěl k závěru, že ve službě nepije a že jeho klesající výkonnost lze při nejlepší vůli shrnout do pojmů jako „lenost“ a „ochablé reflexy“. Krom toho, pokud by Vincennes nabídku předčasného odchodu do důchodu odmítl, důchodová komise by jeho rozhodnutí podpořila.

Vím, pane, že považujete Vincennese za ostudu policejního sboru. Souhlasím s vámi, ale navrhuji, abyste zvážil jeho vztah s okresním návladním Loewem. Naše oddělení potřebuje, aby Loew vedl naše případy, což vám potvrdí i váš nový hlavní poradce, kpt. Smith. Vincennes i nadále získává peníze a vyřizuje nejrůznější věci pro Loewa, a pokud by Loew byl podle očekávání příští týden znovu zvolen, je velmi pravděpodobné, že by zakročil, kdybyste se rozhodl Vincennese vytlačit z oddělení. Navrhuji tedy následující: nechat Vincennese ve sledovacím do března 58, kdy se má velení ujmout nový velitel se svým týmem, a pak mu přidělit menší povinnosti v hlídkové divizi až do doby, kdy 15/5/58 na-stane čas jeho odchodu do penze. V té době, i kvůli nepříjemnému pocitu z návratu do služby v uniformě, se Vincennese pravděpodobně podaří přemluvit k tomu, aby oddělení co nejrychleji opustil.

V úctě,

Donald J. Kleckner, VS

TITULEK: L.A. Times, 15. března:

LOEW ZVOLEN S DRTIVÝM NÁSKOKEM: PŘÍŠTĚ DO KONGRESU?

ÚRYVEK: L.A. Times, 8. července: MICKEY COHEN ZRANĚN PŘI ÚTOKU NA DVOŘE VĚZENÍ

Představitelé vězení na McNeilově ostrově oznámili, že bývalí gangsteři Meyer Harris „Mickey“ Cohen a David „Davey“ Goldman byli včera zraněni při nebezpečném útoku, k němuž došlo za bílého dne.

Cohen s Goldmanem, kteří mají oba být v září podmínečně propuštěni, přihlíželi na dvoře zápasu v softbalu, když je napadli tři maskovaní útočníci s trubkami a vlastnoručně vyrobenými „kudlami“. Goldman utrpěl dvě bodné rány do ramene a několik úderů do hlavy, zatímco Cohen unikl s povrchovými řeznými ranami. Vězeňští lékaři prohlásili Goldmanova zranění za vážná s tím, že možná utrpěl nevyléčitelné poranění mozku. Útočníkům se podařilo uprchnout a v tuto chvíli probíhá rozsáhlé vyšetřování s cílem zjistit jejich totožnost. Správce vězení R. J. Wolf prohlásil: „Domníváme se, že šlo o takzvaně smrtelnou dohodu, kterou s některými z vězňů uzavřeli lidé zvenčí. Podnikneme všechno možné, abychom odhalili pozadí tohoto incidentu.“

Časopis Hush-Hush, výtisk z října 1957: MICKEY COHEN JE ZPÁTKY V L.A.!!! VRÁTÍ SE S NÍM I JEHO ZLATÉ STARÉ ZLÉ ČASY???

Byl to ten nejvděčnější gangster, jaký kdy kráčel ulicemi města padlých andělů. Šoumen – pozorovat ho při práci bylo stejné jako sledovat staříka Stradivariho, jak vyřezává z kmene stromu housličky. Sršel vtipy, které mu sepisoval vtipálek Davey Goldman, podstrkoval tučné obálky poskokům ze šerifova oddělení a uléhal se svou milenkou Audrey Andersovou nebo s nějakou jinou vhodnou pěnicí, která se zrovna nachomýtla. K jeho stolku se stáčely zvědavé pohledy, dámy pokradmu pokukovaly po jeho hlavním bodyguardovi, Johnnym Stompanatovi, a říkaly si: „Je fakt tak velký?“ Patolízalové, poskoci, srdeční lidé, nuly i celý cech vyvrhelů se u Mickeyho rádi zastavovali, odměnou jim byly vtipy, plácání po zádech, podaná ruka. Micka měli v hrsti všichni od malých kriplů přes toulavé psy a Armádu spásy až po židovskou charitu. Mick měl na starosti i sázky, lichvu, hazard, prostituci i kšefty s drogami a každoročně zabil kolem deseti lidí. Nikdo není dokonalý, co, Šoumene? Vy necháváte v koupelně neuklizené ostříhané nehty, Mickey zase posílá lidi nožem do nebes.

Jenže co se nestalo: někdo se pokusil Mickeyho zabít!! Takového frajera? Kdepak!!!! Ale ano, Šéfe, už je to tak. Jenže problém je v tom, že Mick má víc životů než kočka, pořád se vyhýbá bombám, kulkám i dynamitu, zatímco všichni kolem něj padají jako hrušky, přežil šest let na McNeilově ostrově včetně nedávného útoku kudlou a trubkami – a teď je zpátky! Sy Devore, dej si pozor: Mickster určitě půjde po několika nových vlněných oblecích; holky z Trocadera a Mocamba, připravte se na nové výlety na stodolarovce. Mickey a jeho suita se jistě brzy vydají na Sunset Strip a – velice Hush-Hush ~ ano, dámy, Johnny Stomapanato je tak velký, jenomže jeho srdce patří výhradně Laně Turnérové, navíc se šušká, že se s Lanou v poslední době věnují víc než jen flirtování…

Ale zpět k Mickeymu C. Pozorní čtenáři Hush-Hush si jistě vzpomenou na naši rubriku „Zločin pod drobnohledem“ z října 56, kde jsme spekulovali o „ospalosti“, jež vládne v podsvětí od doby, kdy Mickster sedí v chládku. Nuže, došlo k pár dosud neobjasněným vraždám a ten útok trubkami a kudlou, z nějž si Mickey odnesl zranění a při němž jeho poskok Davey Goldman přišel o všechny zbytky rozumu? No… ty maskované spoluvězně, co je napadli a co chtěli poslat Mickeyho a jeho kamaráda k ledu, nikdy nikdo nedostal…

Berte to jako varování, dětičky: je to frajer, je to součást místního koloritu par excellence, je to nenapodobitelný, zlovolný dobrák Mickster. Zlikvidovat ho je potíž, protože žhavé kusy olova s Mickovou jmenovkou kosí spíš nevinné přihlížející. Mickey se nám vrátil a jeho stará parta se nejspíš znovu dává dohromady. Takže když náhodou zavítáte na Sunset Strip, vezměte si pro jistotu neprůstřelnou vestu, protože co kdyby někde vedle vás seděl Meyer Harris Cohen.

ÚRYVEK: LA. Herald-Express, 10. listopadu:

MAFIÁN COHEN PŘEŽIL BOMBOVÝ ÚTOK

Pod domem podmínečně propuštěného mafiána Mickeyho Cohena dnes časně ráno vybuchla bomba. Cohen a jeho žena Lavonne neutrpěli žádná zranění, ale bomba zničila šatnu, v níž visely tři stovky Cohenových na zakázku šitých obleků. Cohenovu buldokovi, který spal nedaleko, ošetřili ve westsideské veterinární nemocnici ožehlý ocas a pak ho propustili. Cohenovo vyjádření se nepodařilo získat.

Tajný dopis připojený ke zprávě o vyšetřování vyžadovaný od všech příštích velitelů divize Vnitřní správy LAPD. Vyžádal si ho: náčelník William H. Parker.

29/11/57

Drahý Bille…

Proboha, my jsme spolu sloužili! Připadá mi to jako milion let, a tys měl pravdu. Potěšila mě šance nechat se znovu zapřáhnout a zahrát si na detektiva. Připadalo mi trošku jako podvod, když jsem vyslýchal strážníky za Edovými a Prestonovými zády, ale zase jsi měl pravdu: předně v celkové politice prověřování příchozích velitelů nezávislou agenturou a pak i kvůli tomu, že jsi vybral bývalého policistu, který by dokázal mít rád Eda Exleyho, a ten aby vyslechl ostatní členy sboru, co si o Exleym myslí. Hele, Bille, my oba máme Eda rádi. Proto ti s radostí oznamuji, že bez ohledu na základní vyšetřování (to vede úřad návladního, ne?), nemůžu ohlásit nic než pozitiva.

Mluvil jsem s mnoha muži z detektivního oddělení a se spoustou uniformovaných strážníků. Všichni se shodli na jediném stanovisku: Ed Exley má značný respekt. Někteří strážníci tvrdí, že to, jak zastřelil podezřelé v případu Nite Owl, bylo nespravedlivé, většina ale zastává názor, že se jednalo o statečnost a pár z nich použilo výraz vynikající výkon. Podle mého názoru však šlo o čin, jímž si Ed Exley získal největší slávu a s jehož přispěním dokázal potlačit špatný dojem, který vyvolal, když sloužil jako informátor v případě Krvavých Vánoc. Edův skok z hodnosti seržanta na kapitána nevyvolal žádné nadšení, ale říká se o něm, že si vedl velice dobře i jako divizní velitel: ten člověk vedl během pěti let sedm divizí, vytvořil si mnoho hodnotných kontaktů a vysloužil si všeobecné uznání mužů, kteří sloužili pod ním. Tvá zásadní obava, aby jeho přirozenost člověka „mimo“ nevyvolala zlost, až se rozkřikne, že povede Vnitřní správu, se mi prozatím jeví jako neopodstatněná. Proslýchá se, že Ed převezme VS začátkem roku 58, a mlčky se chápe, že svůj úkol bude plnit velmi důsledně. Odhaduji, že jeho pověst inteligentního a zatvrzelého člověka přiměje mnoho potenciálních podfukářů z řad policistů, aby zůstali rovní a přímí.

Je rovněž známo, že Ed absolvoval zkoušky na hodnost inspektora a je na prvním místě na seznamu chystaných povýšení. V tomto bodě se objevují první stopy nesouhlasu. Všeobecně se chápe, že Tliad Green půjde za několik let do důchodu a že Ed by mohl být zvolen na jeho místo jako náčelník detektivů. Velká většina mužů, s nimiž jsem mluvil, se vyjádřila v tom smyslu, že to místo by měl zastávat starší, mnohem zkušenější kpt. Dudley Smith, který má větší vlohy pro vedoucí místo.

Pár osobních postřehů, které mají nahradit tvé hlášení z vyšetřování zvenčí. (1) Edův vztah s Inez Sotovou je velmi intimní, ale vím, že by nikdy neporušil interní řád oddělení a nezačal by s ní žít. Inez je mimochodem skvělá holka. Hodně se sblížila s Prestonem, Rayem Dieterlingem i se mnou a pro reklamu v Dream-a-Dreamlandu odvádí prostě fantastickou práci. Co na tom záleží, že je Mexičanka? (2) Mluvil jsem o Edovi se seržanty Tiskem a Klecknerem z VS – oba pod ním dělali v oddělení loupeži, jsou to velice přímí muži podobní Exleymu a jsou velice nadšeni z toho, že jejich hrdina se zanedlouho stane jejich velícím důstojníkem, (3) jako někdo, kdo zná Eda Exleyho od doby, kdy byl ještě dítě, i jako bývalý policista oficiálně prohlašuji: je stejně dobrý jako jeho otec a rád bych se vsadil, že kdybys to chtěl spočítat, tak zjistíš, že uzavřel víc velkých případů než jakýkoli detektiv z LAPD. Rovněž bych se vsadil, že moc dobře ví o té líbezné hře, cos rozjel: všichni dobří policajti mají svoje zpravodajské sítě.

Skončím žádostí o laskavost. Uvažuju, že napíšu knihu vzpomínek o letech strávených na oddělení. Bylo by možné, abych si půjčil spis o případu Loren Atherton? Aniž by to Preston s Edem věděli, prosím –nechci, aby si mysleli, že jsem se na stará kolen dal na umění.

Doufám, že ti tahle příloha bude co platná. Pozdravuj Helen a díky za možnost stát se znovu poldou.

S pozdravem,

Art De Spain

VĚSTNÍK O PŘESUNECH V RÁMCI LAPD

1. Strážník Wendell A. White, z oddělení vražd na detektivní oddělení hollywoodské stanice (s povýšením do hodnosti seržanta), s účinností od 2/1/58.

2. Sgt. John Vincennes, ze sledovacího oddělení na hlídkovou divizi Wilshire, s účinností ode dne, kdy bude znám zastupující strážník, ale nejpozději 15/3/58.

3. Kpt. Edmund J. Exley do stálého velitelského místa: velitel divize Vnitřní správy, s účinností od 2/1/58.

TŘETÍ ČÁST

Vnitřní správa

42

V Dining Car vládla posilvestrovská kocovina: vlající krepový papír, z cedulí „1958“ opadávaly flitry. Ed si sedl do svého oblíbeného boxu: výhled na celou místnost, v zrcadle viděl svůj obličej. Podíval se na hodinky – 15:24, 2/1/58. Ať Bob Gallaudet přijde klidně později – jen aby ta chvíle neskonala.

Za hodinu bude zahájena slavnost: kapitán E. J. Exley dostane stálou velitelskou pozici – velitel divize Vnitřní správy. Gallaudet měl přinést výsledky prověřování prováděného mimo agenturu –kancelář návladního prozkoumala jeho osobní život pod lupou. Projde – jeho osobní život byl naprosto bez poskvrnky, to, jak poslal pod zem hochy z případu Nite Owl, mu ze spisu vymazalo záznamy o donášení v případě Krvavých Vánoc – to už věděl léta.

Ed popíjel kávu, nespouštěl oči ze zrcadla. Jeho odraz: muž, kterému bude za měsíc šestatřicet, ale vypadá na pětačtyřicet. Světlé vlasy mu zešedivěly; na čele hluboké vrásky. Inez říkala, že jeho oči se zmenšují a chladnou; že mu drátěné obroučky brýlí dodávají drsný výraz. Řekl jí, že drsný je pořád lepší než změkčilý – mladí kapitáni uvítají každou pomoc. Zasmála se – bylo to před pár lety, když se ještě smáli.

Dokázal ten rozhovor datovat přesně: konec roku 54, Inez v kousavé náladě: „Byls jako vlkodlak, když ses šel podívat na to, jak Stensland umře.“ Rok a půl po Nite Owl; dneska už čtyři roky a devět měsíců. Podíval se do zrcadla, viděl tíhu všech těch let –a toho, co měl s Inez.

Jeho vraždění vytlačilo Buda Whitea: čtyři mrtví byli víc než jeden. Těch prvních pár měsíců byla jen jeho: odpovídal jejím nárokům. Koupil jí dům ve stejném bloku; líbilo se jí jejich něžné milování; přijala nabídku práce od Raye Dieterlinga. Dieterling se do Inez a jejího příběhu zamiloval: pohledná oběť znásilnění, již opustila její rodina, přesně zapadla do řady jeho vlastních ztrát –jeden rozvod, jedno ovdovění, homosexualita jeho syna Billyho. Z Raye s Inez se stalo něco jako otec a dcera – kolegové, blízcí přátelé. Preston Exley a Art De Spain pociťovali totéž co Dieterling –kroužek tvrdých mužů a žena, díky níž měli šanci připadat si vlídně.

Inez se přátelila s lidmi z království fantazie: staviteli, příslušníky druhé generace – Billym Dieterlingem, Timmym Valburnem. Ukecaná semknutá klika: probírali hollywoodské klepy, dělali si legraci z mužských slabostí. Slovo „muži“ u nich vzbuzovalo šílené záchvaty smíchu. Vysmívali se policistům a nezřízeně dováděli v domě, který koupil kapitán Ed Exley.

Pomyšlení na všechny nároky ho vracelo zpět k Inez.

Ed po těch vraždách trpěl nočními můrami: byli nevinní? V návalu vzteku bezmocnosti stiskl spoušť; to dramatické vyřešení zlepšilo pověst oddělení natolik, že ty detaily jako „neozbrojení“ a „ne nebezpeční“ by se nikdy neobjevily na veřejnosti. Inez uklidnila jeho obavy prostým sdělením: ti násilníci ji zavezli do domu Sylvestera Fitche uprostřed noci a nechali ji tam – takže měli dost času přepadnout Nite Owl. Nikdy o tom policii neřekla, protože nechtěla vzpomínat na ty příšernosti, co jí Fitch dělal. Ulevilo se mu: vinní mrtví muži dávali jeho vzteku ospravedlnění.

Inez.

Čas běžel, záře slábla – její bolest a jeho hrdinství je nemohly pohánět donekonečna. Inez věděla, že si ji nikdy nevezme: vysoce postavený polda, žena mexického původu – kariéra v háji. Jeho láska visela na nitce; Inez byla odtažitá – občasná milenka. Dva lidé, které sblížily neobvyklé události, podpíraly je jen mohutné podstavce: mrtví z Nite Owl, Bud White.

Whiteův obličej v té zelené místnosti: čistá nenávist, zatímco Dick Stensland vdechoval plyn. Jeden pohled na umírajícího Dicka Stense, další pohled na něj, nemusel nic říkat. Když nastoupil do čela oddálení vražd, White si vzal dovolenou, takže spolu nemuseli pracovat. Překročil stín svého bratra, přiblížil se svému otci. Jeho úspěchy při řešení rozsáhlejších případů byly ohromující; v květnu bude inspektorem, za pár let bude soupeřit s Dudleym Smithem o místo náčelníka detektivů. Smith mu vždycky poskytoval velký prostor a opatrné uznání s příchutí odporu –a Dudley byl nejobávanějším člověkem z LAPD. Věděl, že jeho rival se bojí jen jediného: pomsty násilnického poldy, který nedokáže vymyslet nic jiného?

Bar se plnil lidmi: zaměstnanci návladního, několik žen. Poslední čas strávený s Inez nebyl dobrý – jen sloužila muži, který splácel hypotéku. Ed se usmál na vysokou ženu – odvrátila se.

„Gratuluju, kapitáne. Jsi čistý jako lilium.“

Gallaudet se posadil – napnutý, nervózní.

„Tak proč se tváříš tak smutně? No tak, Bobe, jsme parťáci.“

„Ty jsi čistý, ale Inez už je dva týdny pod volným dohledem, je to jenom rutina. Ede… do prdele, ona spí s Budem Whitem.“

Celý obřad mu splynul v jednu velkou šmouhu.

Parker přednesl projev: policisté se potýkají se stejnými pokušeními jako civilisté, ale musejí své nízké pudy držet víc pod kontrolou, aby mohli sloužit jako morální příklady pro společnost, již stále více nahlodává vliv komunismu, zločinnosti, liberalismu a všeobecného úpadku mravů. Člověk morálně bezúhonný je nezbytný pro to, aby sloužil jako záruka morálnosti celé policie, a kapitán Edmund J. Exley, válečný hrdina a hrdina případu vražd v Nite Owl, je právě takovým mužem.

Ed sám pronesl pár slov: další variace na morálku. Duane Fisk a Don Kleckner mu popřáli hodně štěstí; přes vlastní otupělost v nich dokázal číst: chtějí místa asistentů náčelníka. Dudley Smith na něj mrkl, žádné složité sdělení: „Dalším náčelníkem detektivů budu já – ne ty.“ Snad celou věčnost se omlouval, že už musí jít –dorazil k ní a jen velice těžko se zbavovalo zamlženosti.

18:00 – Inez se vracela kolem 19:00. Ed vešel dovnitř a čekal potmě.

Čas se vlekl; Ed se díval, jak na jeho hodinkách poskakují ručičky. 18:50 – v zámku zarachotil klíč.

„Exley, ty se schováváš? Viděla jsem tvoje auto venku.“

„Nerozsvěcej. Nechci tě vidět.“ Zvuky – cinkot klíčů, kabelka pohozená na zem. „A nechci vidět ty hovadiny z Dreamlandu, cos nalepila na zdi.“

„Myslíš zdi toho domu, cos zaplatil?“

„Řeklas to ty, ne já.“

Další zvuky: Inez se opřela o dveře. „Kdo ti to řekl?“

„Na tom nesejde.“

„Chceš ho za to zničit?“

„Jeho? Ne,, neexistuje žádný způsob, jak bych to mohl udělal, aniž bych přitom nevypadal jako ještě větší blázen než dřív. A můžeš o něm mluvit jménem.“

Žádná odpověď.

„Pomohlas mu s tím učením na seržanta? Neměl přece na to, aby to zvládnul sám.“ Žádná odpověď.

„Jak dlouho? Kolikráts mu dala za mými zády?“ Žádná odpověď. „Jak dlouho, puta?“

Inez vzdychla. „Asi čtyři roky. S přestávkami, když jsme si potřebovali s někým popovídat.“

„Myslíš, když jsi nepotřebovala mě?“

„Myslím, když mě už nebavilo, že se ke mně chováš jako k oběti znásilnění. Když mě vylekalo, jak daleko bys zašel, abys na mě udělal dojem.“

Ed řekl: „Odvedl jsem tě z Boyle Heights a dal ti nový život.“

Inez řekla: „Exley, začal jsi mi nahánět hrůzu. Chtěla jsem jenom žít jako normální holka, co se schází s klukem, a Bud mi tohle poskytl.“

„Nevyslovuj to jméno v tomhle domě.“

„Myslíš ve tvojem domě?“

„Poskytl jsem ti slušný život. Nebýt mě, tak jsi jenom plácala tortilly na nějakým kameni.“

„Querido, proměna v hnusáka ti jde tak dobře.“

„Kolikrát jsi mi ještě lhala, Inez? Kolikrát, kromě něj?“

„Exley, nechceš toho nechat?“

„Ne, prostě mi to řekni.“ Žádná odpověď.

„Kolik dalších mužů? Kolik dalších lží?“ Žádná odpověď. „Tak mluv.“ Žádná odpověď.

„Děvko jedna zasraná, po tom všem, co jsem pro tebe udělal. Mluv konečně.“ Žádná odpověď.

„Seznámil jsem tě s mým otcem. Preston Exley je tvůj kamarád jenom díky mně. S kolika jsi ještě spala za mými zády? Kolikrát jsi mi ještě lhala po tom všem, co jsem pro tebe udělal?“

Inez tichounce promluvila. „Nechtěj to vědět.“

„Ale já to vědět chci, ty děvko jedna.“

Inez se odlepila od dveří. „Je jenom jedna lež, která má nějakou váhu, víc toho není. Neví to ani můj roztomilej Bud, takže doufám, že ti to dá pocit výjimečnosti.“

Ed se zvedl. „Lži mi strach nenaženou.“

Inez se zasmála. „Tobě nažene strach všechno.“

Žádná odpověď.

Inez klidně pokračovala: „Ty negritos, co mi ublížili, nikoho v Nite Owl nemohli zabít, protože celou tu noc byli se mnou. Vůbec mi nezmizeli z očí. Lhala jsem, protože jsem nechtěla, abys měl špatnej pocit, žes kvůli mně zabil čtyři muže. A chceš vědět, co je ta fakt velká lež? Ty a tvoje pozlacená absolutní spravedlnost.“

Ed otevřel dveře, dlaně si tiskl k uším, aby ten hluk neslyšel. Venku byla tma, chladno – viděl před sebou mrtvolu Dicka Stense.

43

Bud se podíval na svůj nový odznak. Kde dřív stálo „Policista“, teď bylo napsáno „Seržant“. Položil si nohy na stůl a loučil se s oddělením vražd.

Ve své kabince měl hrozný binec – papíry za pět let. Dudley říkal, že přesun na hollywoodskou stanici je jen dočasný – to, že udělal zkoušky na seržanta, vrchnost překvapilo, Thad Green mu nadával za ten výstup s rozbíjením oken: Dick Stens už měl jízdenku do plynové komory, tak co si nebouchnout do skla, že. Solidní obchod: nikdy mu nesvěří velký případ, protože jediné případy, na kterých záleželo, byly případy uzavřené nebo odsunuté. Přesun ho zároveň rozesmutněl: odchod z hlavního stanu znamenal, že se v dohledné době nepodívá na žádné zprávy o mrtvých –dobrý způsob, jak si udržet přehled o případu Kathy Janewayové a o tom pornu, které, jak věděl, s tím bylo spojeno.

Co si vzít s sebou:

Svou novou jmenovku – „Seržant Wendell White“, obrázek Lynn: bruneta, žádná Veronica Lakeová

Snímek skupiny proti mafiánům: on a Dud v motelu Victory. Vedle nich ještě nezbytnosti – boxery, pytlík s ložisky – to tady může nechat.

Pak další nezbytnosti:

Diplomy z FBI a z kurzu soudních znalců; dědictví po Dicku Stensovi: šest tisíc, co mu zbylo po loupeži. Dickova poslední slova – vzkaz, co mu předala ostraha.

Parťáku…

je mi moc líto všech těch hroznejch věcí, co jsem udělal. Hlavně lituji) lidi, co jsem jmi ublížil, když jsem byl u policie, co se mi jenom připletli do cesty, když mi bylo blbě, pak i ty chlapy z Vánoc a tátu se synem z toho krámu s chlastem. Už je moc pozdě to všechno změnit. Takže můžu jenom říct, že je mi to líto, čímž se ale nic zásadního nezmění. Chci přijmout svůj trest jako muž. Pořád si tak říkám, že bys moh beji na mým místě, kdybys udělal to, co já, a mám pocit, že tě to třeba napadlo taky. Škoda že projev lítosti nemá u chlapů jako já nebo ty větší váhu. Platil jsem a moh jsem poroučet a tak, ale Exley to dělal, i když nemusel, a kdybych moh mít poslední přání, tak bych chtěl, abys ho přinutil splatit jeho podíl, ale nebuď blbej a neudělej něco tak pito-mýho, jako bych udělal já. Vem rozum do hrsti a seber ty peníze, o kterejch jsem ti řek, kde je najdeš, a pořádně mu to nandej, zmaluj mu zadnici za seržanta Dicka Stense. Zlom vaz, parťáku. Nemůžu uvěřit, že až

si to budeš číst, já už budu v pánu.

Dick

Na dva západy zavřená spodní zásuvka:

Jeho spis o Janewayové a pornu, jeho tajný spis o Nite Owl –přesně, jak se to učil ve škole.

Dva případy, jimiž dokázal, že je detektiv; Dickův výstřel na Eda Exleyho. Vytáhl je, přečetl – školácký text od A do Z.

Stopa na Janewayovou.

Když počáteční nadšení pro Lynn ochladlo, začal se rozhlížet po něčem, co by ho potěšilo. Hon na ženy to nevyřešil – totéž platilo o jeho občasných schůzkách s Inez. Dvakrát propadl u zkoušek na seržanta, za Dickovy peníze si zaplatil, aby prošel, napůl pracoval v proti mafiánském oddělení: chodil k vlakům, letadlům, autobusům, rádoby ranaře bral do motelu Victory, bušil do nich hlava nehlava a vracel je zpátky do letadel, vlaků, autobusů. Dud tomu říkal „potlačování“; on měl pocit, že toho, co by člověk měl snést, a ještě se na sebe moct dívat do zrcadla, je až příliš. V oddělení vražd se nikdy nedostal k solidnímu případu: postaral se o to Thad Green, přiděloval je jiným lidem. V kurzech se naučil zajímavé věci o soudních znalcích, kriminální psychologii a postupech – rozhodl se použít vše, co se naučil, na jeden případ, který mu dosud vřel v duši: případ Kathy Janewayové.

Přečetl si spis případu od Joe DiCenza: žádné stopy, žádní podezřelí, odepsáno jako bezvýznamná vražda se sexuálním motivem. Četl pitevní nález: Kathy byla ubita k smrti, měla rány v obličeji, musel to být někdo, kdo měl na obou rukou prsteny.

V ústech, konečníku i pochvě měla semeno – tři samostatné ejakulace, ten hajzl nespěchal. Najednou ho napadlo něco, co ještě podpořily zmínky o ostatních případech: sexuální násilník tohohle druhu nezabije jenom jednou, aby se pak vrátil domů a dal si nohy na stůl.

Pustil se do studia papírů – tedy do práce, kterou kdysi nenáviděl.

Ve spisech LAPD nebo šerifova oddělení nenašel žádné podobné uzavřené či neuzavřené případy – průzkum mu trval osm měsíců. Zkoušel štěstí i u dalších policejních úřadů – Stensovy peníze mu klestily cestu. Nic nenašel v Orange County, v San Bernardinu; po čtyřech měsících narazil na shodu v San Diegu: Jane Mildred Hamsherová, 19 let, šlapka, zemř. 8/3/51, stejné zpracování, trojnásobné znásilnění: žádné stopy, žádní podezřelí, případ odložen.

Četl si lékařské zprávy z Los Angeles, ze San Diega, ale nikam se nedostal; vzpomínal si, jak ho Dudley od případu Janewayová odrazoval – nadával mu, že je jako pominutý, když jde o případy násilí na ženách. Nedal na něj; dálnopisem se informoval o pachatelích nekalostí ve třech státech: Sharon Susan Palwicková, 20 let, šlapka, zemř. 29/8/53, Bakersfield, Kalifornie. Tytéž údaje: žádní podezřelí, žádné stopy, případ odložen. Dud se o dálnopisu nikdy nezmínil – pokud vůbec věděl, že existuje.

Odjel do Diega a Bakersfieldu – četl spisy, otravoval detektivy, kteří na těch případech pracovali. Práce je nudila – poslali ho do háje. Snažil se o rekonstrukci času a místa: kdo byl v těch městech ve dnech, kdy k vraždám došlo. Kontroloval staré záznamy vlaků, autobusů a letadel, nenašel žádná shodná jména, poslal do tří států dálnopisy se žádostmi o informace o vrahově způsobu práce., žádal o informace v případě, že jeho vrah zkusí totéž znovu. V odpovědi nedostal žádné použitelné informace; v průběhu těch let se mu objevily tři případy se zabitými: Sally DeWaynová, 17 let, šlapka, Needles, Arizona, 2/11/55; Chrissie Virginia Renfroová, 21 let, šlapka, San Francisco, 14/7/56; Maria Waldoová, 20 let, šlapka, Seattle před dvěma měsíci: 28/11/57. Všechny informace přinesly stejný výsledek: houby. Zkusil každý úhel pohledu, všechny učebnicové způsoby – a k ničemu. Kathy Janewayová a pět dalších prostitutek bylo znásilněno, ubito k smrti –jediný, kdo to neodložil, byl on.

Na hollywoodskou stanici si s sebou odnášel stošestnáctistránkový spis – jeho vlastní případ, prozatím u ledu.

A jeho kapitální případ – stránky a stránky, kterými donekonečna listoval. Případ Dicka Stense: hřebíky do Exleyho rakve. Jen na to pomyslel, naskočila mu husí kůže.

Případ Nite Owl.

Vzpomněl si na to, když se znovu podíval na případ Janewayové. Spojení na Duka Cathcarta a porno, zadržené důkazy, interní informace nutné pro poslání Exleyho do háje. Tehdy hrál čas proti němu: neměl rozum na to, aby za tím šel, negři uprchli, Exley je postřílel. Případ Nite Owl byl uzavřen – podivnosti kolem něj zapomenuty. Roky plynuly; vrátil se k Janewayové a objevil stopu. Maličká Kathy ho přivedla na Nite Owl, Nite Owl, Nite Owl.

Usilovně přemýšlel.

V roce 53 mu Dwight Gilette a Cindy Benavidesová – společnice Kathy Janewayové – řekli, že potkali chlápka, co vypadá jako Duke Cathcart a mluví o tom, že nastoupí na Dukeovo místo pasáka. Jakého „pasáka“? – Duke měl pod palcem jenom dvě holky, ale povídal o tom, že se chce pustit do porno průmyslu – nejprve to vypadalo jako ztřeštěný nápad z hlavy notorického pomatence – ale nějak to dostalo smysl, když se objevili bratři Engleklingovi a vyprávěli svůj příběh, jak za nimi přišel Cathcart s nabídkou: oni to porno vytisknou, on ho rozveze, oni se domluví s Mickeym Cohenem na financích.

Holá fakta:

On sám se byl podívat v Dukově bytě po Nite Owl. Všude bylo uklizeno a otisky setřeny; Duke měl prohledané všechny skříně. Někdo listoval Zlatými stránkami – hlavně mu šlo o oddíl tiskáren. Pete a Bax Engleklingovi měli tiskárnu v San Berdoo; oběť z Nite Owl Susan Nancy Leffertsová pocházela ze San Berdoo.

Výtah z koronerovy zprávy:

Vyšetřující patolog založil svou identifikaci Cathcartova těla na dvou faktech: na fragmentech zubní destičky, kterou porovnal s Cathcartovými záznamy z vězení, a pak i na monogramu „D.C.“ na sportovním saku, jež měl ten mrtvý na sobě. Destičky byly standardním doplňkem z kalifornských vězení – každý trestanec, který si odseděl nějakou dobu ve státním nápravném zařízení, měl v ústech stejný kus plastu. Fakta z jeho tajného spisu:

Kathy Janewayová se zmínila o „hezký“ jizvě na Dukově hrudi. V pitevní zprávě doktora Laymana nebyla o takové jizvě žádná zmínka – a Cathcart neměl hruď nikterak dotčenou střepinami munice. Poslední háček: mrtvola z Nite Owl měřila 170 cm. Cathcartovy údaje z vězení hovořily o výšce 174 cm.

Závěr:

V Nite Owl přišel o život Cathcartův dvojník.

Takže:

Porno.

Cindy Benavidesová říkala, že Duke se chystal to distribuovat; mravnostní v té době vyšetřovalo cosi s pornem – pročetl všechny zprávy – nikdo z mužů neohlásil žádnou stopu, Russ Miliard zemřel, šašek od porna odpadl cestou. Bratři Engleklingovi vyprávěli o tom, jak za nimi přišel Duke Cathcart kvůli pornu, jak v base navštívili Mickeyho Cohena, jak on odmítl celou věc sponzorovat. Mysleli si, že Cohen rozkázal pobít lidi v Nite Owl kvůli nějakým pitomým morálním zásadám – směšná představa – ale co když něco, co se vztahovalo k Nite Owl, mělo přece jen co do činění s Mickem? Exley sepsal zprávu, v níž se uvádělo, že s Bobem Gallaudetem o takové teorii mluvili, ale někdy v té době utekli ti černoši – a případ Nite Owl přišili jim.

Takže:

Jeho teorie.

Co když se Cohen zmínil před nějakým hajzlem z basy o plánu Cathcarta s Engleklingovými – nebo to řekl jeho kamarád Davey Goldman? Co když ten hajzl odešel na podmínku, mluvil o rozbití Dukovy stáje a zatím jen sbíral síly, aby se začal za Duka vydávat? Co když Duka zabil, ukradl mu nějaké jeho šaty a skončil v Nite Owl čirou náhodou – protože Duke tam často chodil, nebo spíš –kvůli nějaké nevydařené zločinecké schůzce vrazi odešli, vrátili se s puškami, odpráskli Cathcartova dvojníka a pět nevinných lidí k tomu, aby to vypadalo jako loupežné přepadení?

Dosavadní trhliny v jeho teorii:

Prohlédl si záznamy z McNeilova ostrova o podmínečně propuštěných: v době mezi schůzkou Cohen-Engleklingovi a událostmi v Nite Owl byli propuštěni jen samí černoši, Mexikáni a běloši moc velcí nebo moc malí, aby mohli vystupovat jako Cathcart. Jenže – Cohen mohl mluvit o Cathcartově návrhu s pornografií, mohl se o tom doslechnout kdosi zvenčí, ten dvojník mohl být čtyřikrát i pětkrát dál.

Teorie stavěné na teoriích, další, které dokazovaly, že má dost rozumu, aby si mohl říkat detektiv:

Řekněme, že vraždy v Nite Owl měly co do činění s pornem. To znamenalo, že černoši jsou nevinní, opravdoví vrazi umístili pušky do auta Raye Coatese – což zase znamenalo, že to nachové mercury spatřené před Nite Owl tam stálo jen náhodou – vrazi nemohli vědět, že ti tři negři byli nedávno spatřeni, jak střílejí z pušek v Griffithově parku, a budou tedy považováni za hlavní podezřelé. Vrazi nějakým způsobem našli Coatesovo auto dříve než LAPD – a naložili do něj pušky, předtím ovšem odstranili všechny otisky. Mohlo k tomu dojít deseti různými způsoby.

1. Coates, ve vězení, mohl svému právníkovi říct, kde to auto je; vrazi nebo jejich šéf mohl za ním přijít, aby jim to řekl – nebo ho mohli přinutit, aby Coatese přiměl k hovoru.

2. Černoši mohli o tom místě říct jednomu ze svých spoluvězňů – třeba někomu, koho tam protlačili vrazi.

3. Budovo nejoblíbenější řešení, protože nejjednodušší: vrazi byli chytřejší než LAPD, sami prohledali garáže, nejprve prohledali chatrče za opuštěnými domy – zatímco policie postupovala kupředu v rojnicích.

Nebo to negři řekli svým spoluvězňům, kteří byli propuštěni, a vrazi je zmáčkli; nebo – těžko – jim o vývoji hledání po blocích řekl kdosi od policie. Bylo vyloučeno všechno to prověřit: vězení u soudu skartovalo své záznamy z let 1935-55, protože potřebovalo uvolnit skladovací prostory.

Nebo ti negři byli fakt vinni.

Nebo to udělala nějaká jiná banda černochů, která jela kolem, střílela pánubohu do oken v Griffithově parku a pozabíjela šest lidí v Nite Owl. Jejich ford/chevrolet/mercury z roku 1948-50 se nikdy nenašel, protože nachový nátěr byl vlastní výroby, nikdy se neobjevil na žádném formuláři dopravní policie.

Rozumování člověka, který si nikdy nemyslel, že má dost rozumu – a který si myslel, že to neudělali žádní černoši, protože…

Bratři Engleklingovi prodali svou tiskárnu v létě roku 54, nato zmizeli ze světa. Před dvěma lety vydal oběžník s cílem najít je: žádný výsledek, nic se nedozvěděl ani z oběžníků o mrtvolách, které sledoval po celém státě: nic o bratrech, žádná mrtvola, která by mohla být pravým Dukem Cathcartem. A – před půl rokem mu ze San Berdoo přišla žhavá stopa.

Našel člověka ze San Berdoo, který viděl Susan Nancy Leffertsovou s člověkem, který odpovídal popisu Duka Cathcarta. Ukázal mu pár Cathcartových fotek; muž pronesl: „Podobnej mu je, ale jistej si nejsem.“ Podle soudních znalců se Susan Nancy „houpala“, aby se dotkla muže sedícího u vedlejšího stolu: Duka Cathcarta, vlastně jeho dvojníka, kterého zdánlivě neznala. Proč seděli každý u jiného stolu? Háček: zkoušel vyslechnout matku Sue Leffertsové, chtěl zjistit, jestli o tom příteli neví něco ona. Odmítla s ním mluvit. Proč?

Bud si sbalil: hlášení, pět kilo papíru. Slepé uličky – žádné další stopy ohledně šlapek, Nite Owl u ledu, dokud si neposvítí na Mickeyho Cohena. Sel k výtahu – adiós, vraždy.

Kolem něj prošel Ed Exley a zkoumavě si ho prohlížel.

On ví o Inez a o mně.

44

Hlídání: Hank’s Ranch Market, 52. ulice a Central. Nade dveřmi nápis: „Proplácíme šeky sociálního pojištění“. 3. ledna, den volna – lidi, co přišli zaplatit šeky, po sobě na ulici štěkali nadávky. Sledovací skupina č. 5 dostala žhavý tip – nějaká anonymní poběhlice ohlásila, že její přítel s kamarádem chtějí ten obchod přepadnout, měla na svého přítele vztek kvůli tomu, že spí s její sestrou. Jack seděl v předním autě, sledoval dveře, seržant John Petievich parkoval na 52. – tvářil se, jako by se chystal někoho oddělat.

Oběd: hranolky, čistá vodka. Jack zívl, protáhl se a přemýšlel: Aragon vs. Pimentel, co chtěl Ellis Loew – měl se s ním sejít dnes večer na nějakém politickém večírku. Vodka ho pálila v žaludku; potřeboval na malou jako pes.

Troubení klaksonů – jeho signál. Petievich ukázal k chodníku. Do obchodu vstoupili dva běloši.

Jack přešel ulici. Petievich šel za ním. Lupiči stáli u pultu, zády ke dveřím – v jedné ruce pistoli, ve druhé spoustu peněz.

Žádný majitel, žádní zákazníci. Rychlý pohled do protější uličky – na stěně krev a mozek. TLUMIČ. NĚKDO VZADU. Jack oba zloděje zastřelil zezadu.

Petievich vykřikl; za zadním vchodem slyšel kroky; Jack naslepo střílel, dal se do běhu. Nad hlavou mu praskaly lahve: střely naslepo, pistole s tlumičem – žádný hluk, jen tlumená lupnutí. Šel protější uličkou, dva mrtví notorici, někdo zavíral dveře. Petievich vypálil, dveře se rozlétly – přes uličku utíkal nějaký muž. Jack vyprázdnil zásobník; muž skočil přes plot. Z chodníku slyšeli výkřiky; někdo radostně zvolal. Jack dobil, přeskočil plot, dopadl na zadní dvorek. Proti němu se vrhl dobrman, vrčel, cenil mu zuby do obličeje – Jack ho bez milosti odpráskl. Ze psa se valila krev; Jack zaslechl výstřely, všiml si, jak plot exploduje.

Na dvůr vběhli dva muži v uniformách. Jack odhodil zbraň; dvojice střílela dál – kolem dokola – likvidovala plaňky v plotě. Jack zvedl ruce. „Policie! Policie! Jsem policista!“

Pomalu k němu přišli, prohledali ho – mladičcí policisté. Vyšší z nich nahmatal Jackův průkaz. „Hele, Vincennes. Tys bejval celkem slavnej, že jo?“

Jack ho sundal – kopl ho kolenem do rozkroku. Mladík se složil; druhý jen civěl.

Jack šel hledat něco, kde by se mohl napít.

Narazil na hospodu a objednal si řadu panáků. Po dvou se mu přestaly klepat ruce; po dalších dvou začal pronášet přípitky.

Na ty dva, co jsem je právě zabil: pardon, když střílím neozbrojené civilisty, jsem fakt jednička. Chtějí mě dostat do penze, tak jsem si říkal, že odprásknu pár opravdových zloduchů, než si odkroutím svou dvacítku.

Na mou ženu: myslela sis, že sis vzala hrdinu, ale vyrostlas a pochopilas, že ses spletla. Teď chceš jít na práva a stát se právníkem jako táta a Ellis. Peníze jsou fajn. Táta koupil dům, táta zlepší tvoje manželství, táta zaplatí studia. Až si přečteš noviny a zjistíš, že tvůj manžel sundal dva zlé lupiče, budeš si myslet, že jsou to první zářezy na jeho pažbě. Omyl – v roce 47 už lovec feťáků Jack sundal dva nevinné lidi, to je to velké tajemství, které má skoro chuť vyklopit, jen aby do svého manželství vehnal zase trochu života.

Jack vypil další tři panáky. Vrátil se tam, kam se vracel pokaždé, když se mu do těla dostalo dost svinstva – zpátky do roku 53 a k pornu.

V otázce vydírání si připadal jistý v kramflecích: měl své pojistky, uklidil Hudgensovo svinstvo – Hush-Hush to vyčmuchal, nic z toho nebylo. Patchett s Brackenovou za ním nikdy nepřišli –měli kopii Sidova spisu o Velkém V, dodržovali dohodu. Slyšel, že Lynn a Bud White jsou pořád spolu; ta přemoudřelá šlapka a Patchett byli jen vzpomínkou – jenom špatnou zprávou toho zlého krvavého jara. Dopředu ho hnalo jen to porno.

Měl ho pořád v bezpečnostní schránce. Věděl, že to tam je, věděl, že ho to vzrušuje – věděl, že kdyby tomu propadl, zničí si manželství. Vrhl se do manželství, vystavěl kolem sebe zdi, aby je před tím hrozným jarem ochránil. Pár dní bez pití mu pomohlo; manželství mu pomohlo. Nic z toho, co udělal, ale nemělo žádný vliv – Karen se jen dozvěděla, kdo je její manžel.

Viděla, jak si podal Dvojku Perkinse; před jejími rodiči pronesl „negr“. Došlo jí, že jeho v tisku opěvované výkony jsou lži. Viděla ho opilého, naštvaného. Nenáviděl její přátele; jeho jediný přítel –Miller Stanton – se spakoval, když se Jack vykašlal na Odznak cti. Karen ho nudila, vrhl se na porno, šílel z toho.

Znovu zkoušel identifikovat modely – pořád nic. Odjel do Tijuany, koupil si další šukací časopisy – nic. Začal hledat Christine Bergeronovou, nenašel ji, odeslal žádosti dálnopisem, ale zase nic. Ve skutečném životě se mu nedařilo – rozhodl se pro přetvářku.

Platil si šlapky, podával si holky na telefon. Nastavoval je tak, aby vypadaly jako holky v těch časopisech. Měl tři až čtyři najednou, propletená těla na postelích. Navlékal je do kostýmů, říkal jim, jak si mají stoupnout. Napodoboval ty snímky, fotil si to i sám, zase dokola; občas si vzpomněl na ty fotky s krví a dostal strach: až příliš dokonale to kopírovalo znetvoření při vraždě.

Skutečné ženy ho nikdy nevzrušovaly tolik jako ty fotky; jen ze strachu se neodvažoval do Fleur-de-Lis – přímo ke zdroji. Nedokázal si představit Karenin strach – proč ho ještě neopustila.

Poslední drink – sbohem černé myšlenky.

Jack se upravil, vyšel ke svému autu. Někdo mu odmontoval kola, polámal stěrače. Kolem obchodu Hank’s Ranch byla páska vyznačující místo činu. Na okně neměl žádnou upomínku – vandalové ji možná ukradli.

Vrhnul se do toho po hlavě: Ellis Loew, apartmá plné pohlavárů Republikánské strany. Ženy v koktejlových šatech; muži v tmavých oblecích. Velký V: zelené kalhoty, sportovní košile potřísněná psí krví.

Jack mávl na číšníka, vzal si z podnosu martini. Zarámované obrázky na zdi ho zaujaly.

Politický postup: Harvard Law Review, zvolení z roku 53, další rám: Loew sděluje tisku, že vrazi z Nite Owl se před útěkem přiznali. Jack se zasmál, rozlil gin, málem se udusil olivou. Za ním se ozvalo: „Dřív ses oblíkal trochu líp.“

Jack se otočil. „Taky jsem býval slavnější.“

„Máš nějakou omluvu pro svůj vzhled?“

„Jo, dneska jsem zabil dva muže.“

„Aha. Ještě něco?“

„Jo, zastřelil jsem je zezadu, odbouchnul jsem psa a výpad jsem dřív, než se objevili mí nadřízení. A ještě něco pro tisk: pil jsem. Ellisi, tohle už začíná smrdět. K věci. Koho chceš, abych si podal?“

„Jacku, ne tak nahlas.“

„No tak co je, šéfe? Jde o Senát nebo o kalifornskou vládu?“

„Jacku, na takovou debatu teď není vhodná doba.“

„Ale je. Vyklop to. Chystáš se na volby v 60. roce.“

Loew hodně ztišil hlas. „Tak dobře, jde o Senát. Chtěl jsem tě poprosit o nějakou laskavost, ale tvůj momentální stav mi bere slova z pusy. Promluvíme si, až se dáš dohromady.“

Už měli publikum: celé apartmá. „No tak, ze srdce rád budu tvým ranařem. Koho mám sundat jako prvního?“

„Seržante, ztlumte to trochu.“

Pořádně nahlas. „Ty čuráku, mně je hovno po tvejch rozkazech. Kvůli tobě jsem skolil Billa McPhersona, omráčil jsem ho a položil do postele k tý barevný holce, takže si snad kurva zasloužím, abys mi řek, koho mám očernit příště, ne?“

Loew jen hlesl: „Vincennesi, to je váš konec.“

Jack mu chrstl gin do tváře. „No to doufám, kurva.“

45

„…a jsme více než zářnými příklady, o nichž přednedávnem hovořil náčelník Parker. Jsme dělicí čarou mezi starou a novou policejní prací, mezi starým systémem postupu s protekcí, vymáháním práva pomocí zastrašování a nově se rodícím systémem: elitní policejní silou, která nestranně vymáhá svou autoritu ve jménu přísné justice bez předsudků, která velice přísně trestá i své vlastní členy, pokud se ukáže, že nesplňují všechny požadavky na nejvyšší morální normy, jaké od svých členů vyžaduje elitní jednotka. A konečně jsme i ochránci obrazu losangeleské policie na veřejnosti. Mějte to na paměti, až budete číst interní stížnosti vznesené proti vašim kolegům a vzbudí se ve vás touha jim odpustit. Mějte to na paměti, až vám zadám úkol prověřit muže, s nímž jste kdysi pracovali a kterého jste měli rádi. Nezapomeňte, že naše práce je přísná absolutní spravedlnost bez ohledu na cenu.“

Ed se odmlčel a rozhlédl se na své muže: dvaadvacet seržantů, dva poručíci. „A teď to hlavní, pánové. Za působení mého předchůdce dohlížel poručík Phillips a poručík Stenson na vyšetřování v terénu samostatně. Od této chvíle přejímám tuto jejich funkci já, pánové Phillips a Stenson budou fungovat jako mí výkonní důstojníci. Příchozí stížnosti a žádosti o informace projdou nejprve přes mou kancelář, já si materiál přečtu a podle toho rozhodnu. Seržant Kleckner a seržant Fisk budou plnit úlohu mých osobních asistentů a každé ráno o půl osmé se se mnou zúčastní porady. Poručík Stenson a poručík Phillips se za hodinu dostaví do mé kanceláře, kde projednáme mé převzetí velení nad probíhajícími vyšetřováními. Rozchod, pánové.“

Schůze se v tichosti rozešla; zasedací místnost se vyprázdnila. Ed si přehrával svůj proslov, vybavoval si klíčové věty. U spojení „absolutní spravedlnost“ si vybavil hlas Inez Sotové.

Vyprázdnit popelníky, narovnat židle, uklidit nástěnku. Odmotat vlajky u pultíku, oprášit je. Pak znovu ten proslov, hlas jeho otce: „pokud se ukáže, že nesplňují všechny požadavky na nejvyšší morální normy, jaké od svých členů vyžaduje elitní jednotka.“ Předevčírem by ten jeho projev byl pravdivý. Po tom, co mu řekla Inez Sotová, to byly žvásty.

Vlajky se zlatými třásněmi. Pozlacený oportunismus: zabil ty muže jen ze vzteku, že byl slabší. Jako vrazi z Nite Owl ho k takovému vzteku opravňovali: odvážně se postaral o absolutní spravedlnost. Překroutil význam, aby dal váhu tomu, co o něm říkala veřejnost: jsi největší hrdina v L.A., míříš na vrchol a ještě výš. Odplata Buda Whitea, ten člověk to nedokázal pochopit: obyčejný paroháč doprovázený několika slovy jedné ženy, kvůli níž spřádal lži na nejvyšší úrovni, ze všech sil se snažil oprášit svou pohasínající slávu.

Ed odešel do své kanceláře: čisto, uklizeno – nemusel nic upravovat. Na stole měl formuláře stížností – posadil se, dal se do práce.

Jack Vincennes až po uši v průšvihu.

3/1/58: při plnění povinností ve sledovacím oddělení Vincennes zastřelil dva ozbrojené lupiče – ti předtím zastřelili tři lidi v obchodě v jižní části města. Vincennes se rozběhl za třetím střelcem/lupičem, ztratil ho, zastavili ho dva uniformovaní policisté, kteří nevěděli, že je od policie. Muži na Vincennese vystřelili, domnívali se, že je členem lupičského gangu; Vincennes odhodil zbraň a nechal se prohledat – pak jednoho ze strážníků napadl a vyklidil místo činu dříve, než tam dorazili lidé z oddělení vražd a koroner. Třetí podezřelý byl stále na útěku; Vincennes odešel na politické shromáždění na počest svého švagra, návladního Ellise Loewa. Pravděpodobně pod vlivem alkoholu Loewa slovně napadl a vychrstl mu do tváře nápoj – před zraky všech pozvaných hostů.

Ed si pročetl Vincennesův osobní spis. V květnu 58 odchod do penze – sbohem, Šmejde Jacku – skoro za pár. Stohy jeho hlášení z protidrogového oddělení: podrobné, tak detailní, až skoro vymyšlené. Četl mezi řádky: Vincennes měl spadeno na nezletilé feťáky – hlavně na celebrity z Hollywoodu a na jazzové hudebníky o čemž svědčil i jeden starý drb: volal do časopisu Hush-Hush, který se účastnil jeho slavných dopadení. Vincennes byl v rámci opatření následujících po Krvavých Vánocích převelen do mravnostního oddělení; další stoh hlášení: nekalé operace spojené se sázením a prodejem alkoholu, žádná velká snaha, spousta nic neříkajících frází. Přesun do mravnostního spadal do jara 53: divizi velel Russ Miliard, souběžně s vyšetřováním Nite Owl se pracovalo na případu pornografie. Velká zvláštnost: Vincennes dostal za úkol pátrat po pornu, opakovaně nahlásil, že nemá žádné stopy, komentoval skutečnost, že ostatní muži nemají také nic, dvakrát přednesl návrh, že by vyšetřování mělo být odloženo.

Opak obvyklého chování Jacka V.

Porno se dotýkalo případu Nite Owl.

Ed vzpomínal.

Bratři Engleklingovi, Duke Cathcart, Mickey Cohen. Pornografie byla jako použitelné vodítko pro případ Nite Owl vyloučena –tři mrtví černoši, případ uzavřen.

Ed si spis znovu přečetl. Celé roky psal přibarvená hlášení, jen jediný případ takřka bez čárky. Vincennes se vrátil do protidrogového v červenci 53 – vrátil se ke svým obvyklým způsobům, pokračoval v tom až do konce své služby ve sledovacím oddělení.

Obrovská anomálie.

Navíc v souvislosti s Nite Owl.

Jaro 53, další spojitost: Sid Hudgens byl zavražděn – nevyřešeno. Ed zapnul interkom. „Ano, kapitáne?“

„Susan, zjistěte mi, kdo byl kromě seržanta Johna Vincennese v dubnu 1953 přeřazen na čtvrtý odbor mravnostního oddělení. Až to zjistíte, tak ty lidi najděte.“

Půl hodiny čekal na výsledky. Seržant George Henderson a strážník Thomas Kifka už byli v důchodu; seržant Lewis Stathis pracoval v Buňku. Ed zavolal svému kolegovi; Stathis vešel po deseti minutách.

Statný muž – vysoký, urostlý. Nervózní – nenadálý telefonát z Vnitřní správy dokáže nahnat strach. Ed mu ukázal na židli. Stathis řekl: „Pane, jde tu o…“

„Nejedná se o nic, co by mělo jakoukoli spojitost s vámi, seržante. Jde o muže, s nímž jste pracoval v mravnostním.“

„Kapitáne, v mravnostním jsem byl před spoustou roků.“

„Já vím, konec roku 51 až léto 53. Převeleli vás právě v okamžiku, kdy jsem tam já nastoupil v rámci svého kolečka. Seržante, jak těsně jste spolupracoval s Jackem Vincennesem?“

Stathis se usmál. Ed řekl: „Proč se usmíváte?“

„No, čet jsem v novinách, že Vincennes sundal ty dva zloděje, a na oddělení se povídá, že z místa utekl bez ohlášení. To je přestupek jako hrom, takže jsem se usmíval, protože mě napadlo, že vás asi bude z mravnostního zajímat právě on.“

„Aha. A pracoval jste s ním často?“

Stathis zavrtěl hlavou. „Jack pracoval výhradně osamoceně Víte, hrabal si na vlastním písečku. Občas jsme dělali na stejným úkolu, ale tím to haslo.“

„Vaše oddělení na jaře 53. dělalo na případu pornografie. Vybavujete si to?“

„Jo, byla to úděsná ztráta času. Nahatý časopisy, škoda času.“

„Vy jste sám hlásil, že nemáte žádné stopy.“

„Jo, totéž i Šmejd a ostatní kluci. Russ Miliard dostal příkaz věnovat se případu Nite Owl, takže nahatý fotky odpadly.“

„Vybavujete si, že by se Vincennes v té době choval nějak divně?“

„Ani ne. Pamatuju si, že se v práci objevoval v podivnou hod i nu a že se s Russem Millardem neměli dvakrát v lásce. Jak říkám, Vincennes byl samotář. S klukama z oddělení se nekamarádil.“

„Vybavujete si, že by Miliard prováděl nějaká šetření v oddělení, když za vámi přišli ti dva majitelé tiskárny s informací o tisku pornografie?“

Stathis přikývl. „Jo, něco, co se dotýkalo Nite Owl, ale nepotvrdilo se to. Všichni jsme Russovi říkali, že ty porno fotky nevystopuje ani v pekle.“

Předtucha, která se asi nepotvrdí. „Seržante, v té době se cele oddělení mohlo zbláznit z případu Nite Owl. Vybavujete si, jak na to reagoval Vincennes? Cokoli, co by vybočovalo?“

Stathis řekl: „Můžu to říct natvrdo, pane?“

„Samozřejmě.“

„No, tak vám řeknu, že jsem si odjakživa myslel, že Vincennes je průměrnej polda, co furt po něčem jde. Kromě toho si vybavuju, že v době šetření těch nahatejch časopisů byl nějak nervní. Co se týče Nite Owl, můžu říct jen to, že ho to nudilo. Byl při zatýkání těch barevnejch, byl u toho, když naši kluci našli to auto a pušky, pořád ho to ale jakoby otravovalo.“

Znovu se to vracelo – žádná fakta, jen pocity. „Přemýšlejte, seržante. Vincennesovo chování kolem případu Nite Owl a šetření pornografie. Cokoli, co na něm bylo neobvyklého. Přemýšlejte.“

Stathis pokrčil rameny. „Možná jedna věc, ale nevím, jestli má smysl o tom…“

„Jen mi to povězte.“

„No, Vincennes seděl v tý době kousek nedaleko ode mě a čas od času jsem ho slyšel slovo od slova. Seděl jsem u svýho stolu a zaslechl jsem část jeho rozhovoru s Dudleym Smithem.“

„A?“

„A Smith prosil Vincennese, aby se pověsil na paty Budu Whiteovi. Říkal, že White měl osobní zájem na šetření případu vraždy jedny šlapky, a nechtěl, aby udělal nějakou hloupost.“

Husí kůže. „Co jste ještě slyšel?“

„Že Vincennes souhlasil, zbytek už jsem nerozuměl.“

„To bylo v době šetření případu Nite Owl?“

„Ano, pane. Přesně uprostřed.“

„Seržante, vzpomínáte si, že někdy v té době byl zavražděn Sid Hudgens, ten člověk z bulváru?“

„Jo, nevyřešenej případ.“

„A vzpomínáte si, že by o tom Vincennes mluvil?“

„Ne, ale proslejchalo se, že byli s Hudgensem kamarádi.“

Ed se usmál. „Děkuji vám, seržante. Byl to neoficiální rozhovor, ale nechtěl bych, abyste o tom někde mluvil. Rozumíte?“

Stathis vstal. „Budu mlčet, ale mám o Vincennese strach. Slyšel jsem, že za pár měsíců si odkroutí svejch dvacet let. Třeba se zdejchnul, protože se mu v hlavě rozleželo, jak sundal ty dva lupiče.“

Ed řekl: „Mějte se, seržante.“

Něco z dávných dob, nekalost.

Ed seděl za otevřenými dveřmi. Za nimi byly rozestavené vlajky se zlatými třásněmi – pošlapané příležitosti.

Vincennes by mohl vědět o temných stránkách Buda Whitea. Instinkty: Šmejd měl na jaře 53 strach. Spojit „případ nahatejch časopisů“ s případem Nite Owl. Obvinění Inez Sotové – on zabil nevinné muže. Kdyby Vincennese odřízl od vyšetřování Vnitřní správy… Ed stiskl interkom. „Susan, sežeňte mi okresního návladního Loewa.“

46

Mickey Cohen pronesl: „Já mám svých starostí dost. O tom prachmizerném případu Nite Owl ani o těch prachmizerných nestydatých časopisech se v bibli nepsalo, a stejně jsem ji nikdy nečetl. Tyhle věci mi nic neříkaly před pěti lety, teď je to ještě o kus dál. Mám svoje vlastní problémy, například se musím starat o své ubohé dítě.“

Bud se podíval. U Micksterova krbu sípal buldok s rozbitým zadkem a ocasem. Cohen řekl: „To je Mickey Cohen ml., můj dědic, který na tomto psím světě už dlouho nebude. V listopadu přežil bombový útok, ačkoli množství mých prvotřídních obleků vzalo za své. Jeho ubohý ocásek je od té doby zasažen infekcí a je neustále podrážděný. Policajt, který přijde vzkřísit dávné utrpení, jeho zdraví neprospívá.“

„Pane Cohene…“

„Mám rád lidi, kteří i při oslovení zachovávají dekorum. Jak jste říkal, že se jmenujete?“

„Seržant White.“

„Tak tedy seržante White, řeknu vám, že zármutku se už na tomhle světě asi nezbavím. Jsem jako Ježíš, ten váš gójovský spasitel, který nese na zádech tíhu celého světa. Ve vězení mě a mého společníka Daveyho Goldmana napadli ti prachmizerní šašci. Daveymu vytloukli mozek z hlavy, byl propuštěn a začal se promenovat s vystrčeným penisem. Je to macek, nemám mu za zlé, že si takhle dělá reklamu, ale policajti z Beverly Hills zas tak osvícení nejsou, takže teď je na tříměsíčním pozorování jako mešuge v Camarillu. Jako by tohle nebylo pro vašeho židovského Ježíše dost útrap, tak si představte, že zatímco jsem byl ve vězení, někteří přátelé, kteří se starali o mé zájmy, byli napadeni neznámými osobami. A mí staří přátelé se teď se mnou nechtějí dát znovu dohromady. Proboha, Kikey T., Lee Vachss, Johnny Stompanato…“

Dost už s tou tirádou. „Johnnyho Stompa znám.“

Cohen div nevyletěl z kůže. „Prachmizerný Johnny, jeho křestní jméno je Jidáš z té prodejné bible! Lana Turnérová je jeho Jezábel, ne Máří Magdaléna, jeho penis ho za ní vede jako proutek ke studni. Je sichr, že má ještě lepší proporce než Davey G., ale proboha živého, já ho zachránil od toho, aby z něj byl laciný vyhazovač, a udělal jsem z něj svého bodyguarda, on teď odmítá vstoupit znovu ke mně do služby, radši si utáhne opasek v Kikeyho podělaným, lahůdkářství a bratříčkuje se s Dvojkou Perkinsem, o kterém velmi dobře vím, že peče se členy toho psího vyznám. Říkal jste, že se jmenujete White?“

„Přesně tak, pane Cohene.“

„Wendell White? Bud White?“

„To jsem já.“

„Junge, proč jste mi to neřekl?“

Cohen mladší se vymočil do krbu. Bud řekl: „Nenapadlo mě, že byste o mně slyšel.“

„Slyšel neslyšel, povídá se všelicos. Slyšel jsem, že jste kamarád Dudleyho Smithe. Slyšel jsem, že vy, Dudster a pár jeho dalších drsných hochů se v L.A. staráte o bezpečnou půdu pro demokracii, zatímco panuje takzvaný útlum zločinnosti. Motýlek v Gardeně, obuškem pěkně do ledvin, ratata bum. Možná teď, jestli se mi podaří přemluvit své staré přátele, aby si přestali utahovat opasky a kamarádit se s przniteli psů, budu moci znovu rozjet obchody. Měl bych na vás být hodný, abyste mi to pak s Dudsterem mohli oplatit. Tak co vás přimělo k novému omílání Nite Owl?“

Spustil – naučeně. „Slyšel jsem, že za vámi na McNeilův ostrov přišli bratři Engleklingovi, že mluvili o kšeftu s Dukem Cathcartem. Napadlo mě, že třeba vy nebo Davey Goldman jste se o tom zmínili na dvoře, a tak se to dostalo ven.“

Mickey řekl: „Kdepak. Vyloučeno, protože Daveymu jsem o tom nikdy neřekl. Je pravda, že mě proslavily mé obchodní rozhovory ve vězení, ale tohle jsem neprozradil ani živé duši. Totéž jsem sdělil i tomu Exleymu, když jsme na toto téma spolu před lety mluvili. Dám vám zdarma nášup interních informací. Zastávám názor, že sprosté časopisy jsou výnosným artiklem, kvůli němuž ovšem stojí za to zabíjet nevinné přihlížející, pouze v případě, že už existuje výnosný trh. Vzdejte Nite Owl, ti Švarcové, co je ten hrdina odpráskl, už jsou v pánu a možná to dokonce i udělali.“

Bud řekl: „Myslím, že Duke Cathcart nebyl v Nite Owl zavražděn. Podle mě to byl člověk, co se za něj vydával. Myslím, že zabil Cathcarta, začal se za něj vydávat a nachomýtl se k Nite Owl. Myslel jsem si, že celá ta věc začala na McNeilově ostrově.“

Cohen zvedl oči ke stropu. „Ale u mě ne, junge, protože já to nikomu neprozradil a neřekl bych, že Pete s Baxem se zastavili na dvoře, aby to tam všem vyklopili. Kde ten šašek Cathcart žil?“

„V Silverlake.“

„Tak prohrabejte Silverlake Hills. Třeba najdete pořádně uleželou mrtvolku.“

Záblesk – San Berdoo, matka Sue Leffertsové u svého bytu –jak její oči neustále sklouzávaly k jedné místnosti. „Díky, pane Cohene.“

Cohen řekl: „Zapomeňte na tu prachmizernou věc s Nite Owl.“ Cohen mladší hypnotizoval Budův rozkrok.

San Bernardino, Hilda Leffertsová. Posledně ho šupem vyhnala; tentokrát se rozhodl zkusit to přes přítele: Susan Nancy někdo viděl s chlápkem, co odpovídal popisu Duka Cathcarta – nátlak, zastrašení.

Dvouhodinová honička. Dálnice do San Berdoo se brzy začne plnit – zatím tedy dvakrát kratší čas. Exley Senior Juniorovi: ten zbabělec o něm a Inez ví, z jeho pohledu to tehdy vyčetl naprosto jasně. Oba čekali na svou příležitost. Ale kdyby se měla přízeň naklonit na jeho stranu, chystal se udeřit silněji – Exley by v životě nečekal, že má dost rozumu k tomu, aby udeřil moudře.

Hilda Leffertsová bydlela v hrozné díře: šindelová chatrč s přístavkem z tvárnic. Bud vystoupil, podíval se do poštovní schránky. Kvalitní materiály pro zastrašování: šek s důchodem, druhý od zdravotního pojištění, další od okresní výpomoci. Stiskl zvonek.

Dveře se pootevřely. Hilda Leffertsová vykoukla přes řetízek. „Už jsem vám to řekla, teď to jenom zopakuju. Nevěřím tomu, co říkáte, tak nechte mou dcerku odpočívat v pokoji.“

Bud jí zamával šeky před očima. „Na okresní výpomoci mi řekli, abych vám je nedával, dokud nezačnete spolupracovat. Bez práce nejsou koláče.“

Hilda vyjekla; Bud uvolnil řetízek a vešel. Hilda ustupovala. „Prosím. Já ty peníze potřebuju.“

Susan Nancy se usmívala ze všech čtyř stěn: svůdné pózy na parketu nočního klubu. Bud řekl: „No tak nezlobte. Pamatujete si, na co jsem se vás ptal posledně? Než se Susan přestěhovala do L.A., měla tady v San Berdoo přítele. Když jsem o tom mluvil tenkrát, tak vás to vylekalo, a teď mám stejný pocit. No tak. Stačí pět minut a už mě neuvidíte. Nikdo se to ani nedozví.“

Hilda se rozhlížela kolem sebe: šeky, přístavek. „Nikdo?“ Bud jí dal šek s důchodem. „Nikdo. Tak co? Když mi to povíte, dám vám ty další dva.“

Hilda mluvila přímo ke své dceři – k fotce nade dveřmi. „Susie, tys mi řekla, žes toho člověka potkala v koktejlovým baru, a já ti odpověděla, že se mi to nelíbí. Tvrdilas, že to je hodnej pán, kterej splatil svůj dluh společnosti, ale nechtělas mi říct jeho jméno. Jednou jsem tě s ním viděla, říkalas mu Don nebo Dean nebo Dick nebo Dee a on řekl: ‚Ne, Duke. Zvykni si na to.‘ Pak jsem na jeden den odjela a paní Jensenová odvedle tě s tím mužem viděla tady v domě a prej odsud slyšela rambajs…“

Řešení: „dluh společnosti“ rovná se „bývalý trestanec“. „Dozvěděla jste se někdy jméno toho muže?“

„Ne, nikdy. Já…“

„Znala Susan dva bratry jménem Engleklingové? Žili tady v San Bernardinu.“

Hilda zamrkala na fotku. „Och, Susie. Ne, to jméno asi neznám.“

„Zmínil se Susanin přítel někdy o jméně ‚Duke Cathcarť nebo o pornografickém průmyslu?“

„Ne! Cathcart se jmenoval jeden z těch lidí, co umřeli tam, co Susie, a Susie byla hodná holka, která by se ke svinstvu nikdy nepřiblížila!“

Bud ji podal šek od okresní výpomoci. „Uklidněte se. Povězte mi o tom rambajsu.“

Hildě vystoupily slzy do očí. „Tuhle jsem přišla domů a měla jsem pocit, že na podlaze té nové kůlny je zaschlá krev, nechala jsem to přistavět za peníze z manželovy pojistky. Susan a ten muž se vrátili a vypadali nervózně. Muž se plazil pod domem, zavolal na nějaký losangeleský telefonní číslo a pak se Susan Nancy odešli. O týden později ji zabili… a… prostě jsem si myslela, že to podezřelý chování je předzvěstí těch vražd… Myslela jsem na spiknutí a odvetu, a když se tady zastavil ten sympatickej mládenec, co se z něj stal velkej hrdina, a chtěl tady všecko vyšetřovat, jenom jsem mlčela.“

Husí kůže: Přítel Susie Leffertsové dvojníkem Cathcarta. „Rambajs“: přítel zabil Cathcarta – asi v San Berdoo, aby si promluvil s Engleklingovými. Susie přišla do Nite Owl kvůli nějaké schůzce, její přítel si hrál na Cathcarta – což znamená, že vrazi skutečného Cathcarta nikdy neviděli.

PŘÍTEL SE PLAZIL POD DOMEM.

Bud zvedl telefon, zavolal spojovatelce, číslo do L.A.: policejní informace společnosti Bell. Ozval se úředník. „Ano, kdo volá?“

„Seržant W. White, LAPD. Jsem v San Bernardinu, Ranchview 04617. Potřebuju seznam všech hovorů z tohohle čísla do Los Angeles řekněme od 20. března do 12. dubna 1953. Máte to?“

Úředník řekl: „Mám.“ Bud čekal vteřiny, minuty, pak se úředník znovu ozval. „Tři hovory, seržante. 2. a 8. dubna, všechno na stejné číslo, HO-21118. Je to telefonní automat na rohu Sunset a Las Palmas.“

Bud zavěsil. Volání do automatu kilometr od Nite Owl; dohoda nebo schůzka vyšla – extra velká opatrnost.

Hilda smrkala. Bud zahlédl na stolku baterku. Sebral ji a odběhl s ní.

Zamířil k přístavku, pod základy se dalo vplížit – velmi těsně. Sklonil se, plazil se dovnitř.

Kolem špína, piliny, o kousek dál hrubý pytel. Pachy: moli, hniloba. Na loktech se plazil k pytli – pachy zesilovaly. Strčil do pytle, před očima se mu rozletělo hnízdo krys.

Všude kolem sebe viděl krysy oslepené světlem baterky.

Bud roztrhl pytel. Posvítil dovnitř, viděl krysy, lebku. Pustil baterku, roztrhl pytel oběma rukama, na obličej mu útočily krysy a moli. Pořádně trhl, v lebce uviděl díru po kulce, z rukávu vyčnívalo zápěstí kostlivce. Na visačce nápis „D.C.“.

Vyplazil se ven a lapal po dechu. Hilda Leffertsová stála před ním. V očích měla prosbu: „Prosím, bože, jen to ne.“

Čistý vzduch; ostré světlo ho skoro oslepilo. Ty bílé paprsky mu vnukly nápad – Exleyho konec.

Informace v bulvárním plátku. Člověk z Whisperu mu dlužil službičku – byl to socialistický časopis, dýchal za komouše a negry a nenáviděl poldy.

Hilda se třásla strachy. „Bylo… tam… dole něco?“

„Nic, jenom pár krys. I tak ale chci, abyste byla připravená. Vrátím se a vezmu s sebou pár fotek. Podíváte se mi na ně.“

„Můžete mi dát ten poslední šek?“

Obálka – flekatá od krysích výkalů. „Tady je. Zdraví vás kapitán Ed Exley.“

47

Pěkná místnost na výslechy – žádné přišroubované židle, žádný pach moči. Jack se podíval na Eda Exleyho. „Že jsem ve srabu, jsem věděl, ale netušil jsem, že jsem číslo jedna.“

Exley: „Asi se divíš, proč jsi nebyl suspendován.“

Jack se protáhl. Uniforma ho svědila – neměl ji na sobě od roku 1945. Exley vypadal nepřirozeně – hubený, prošedivělý, v brýlích bez obrouček měly jeho oči hrozně brutální výraz. „Přemýšlel jsem o tom. Napadlo mě, že Ellis si rozmyslel tu stížnost, kterou podal. Spatná reklama a tak.“

Exley zavrtěl hlavou. „Loew tě považuje za přítěž pro svou kariéru a manželství, a fakt, že jsi opustil místo činu a napadl toho strážníka, stačí sám o sobě k suspendování a propuštění ze služby.“

„Fakt? Tak proč jsem nebyl suspendován?“

„Protože jsem se přimluvil u Loewa a u náčelníka Parkera. Nějaké další dotazy?“

„Jo, kde je kazeťák a zapisovatelka?“

„Nechtěl jsem je tady.“

Jack si přitáhl židli blíž. „Kapitáne, co vlastně chceš?“

„To bych se mohl zeptat i já. Chceš spláchnout svou kariéru do záchodu nebo to chceš ještě pár měsíců nějak vydržet a odsloužit si svých dvacet let?“

Co asi: představil si Karenin obličej, až by jí to řekl. „Fajn, podřídím se. Tak co ode mě chceš?“

Exley se předklonil. „Na jaře roku 53 byl zavražděn tvůj přítel a obchodní společník Sid Hudgens a dva detektivové, kteří na tom případu pracovali pod Russem Millardem, mi řekli, že jsi o Hudgensovi mluvil jako o ‚hnusákovi‘ a že jsi byl to ráno, kdy bylo jeho tělo objeveno, viditelně otřesen. V té době tě Dudley Smith poslal sledovat Buda Whitea, tys souhlasil. V té době se pracovalo na případu Nite Owl a pracoval jsi i na vyšetřování pornografie na mravnostním a opakovaně jsi sepsal hlášení o tom, že jsi nenašel žádné stopy, ačkoli dlouhá léta jsi psal každé hlášení velice podrobně a se spoustou frází. V té době se objevili dva muži, Peter a Baxter Engleklingovi, kteří přinesli důkazy o potenciálním napojení pornografie na Nite Owl. Russ Miliard se tě na to vyptával, tys pokračoval ve své zaběhlé tezi ‚žádné stopy‘. Po celou dobu šetření případu porna jsi opakovaně naléhal, aby se ten případ odložil. Ti samí dva detektivové, seržanti Fisk a Kleckner zaslechli, jak naléháš na Ellise Loewa, aby zbrzdil vyšetřování vraždy Sida Hudgense, jeden z tvých kolegů z mravnostního si vybavuje, že po dobu šetření případu s pornem jsi byl zvláštně nervózní a na nezvykle dlouhou dobu jsi opouštěl kancelář. Mohl bys mi to všechno objasnit, Jacku?“

Desetkrát vinen – uvědomoval si, že pomrkává, kroutí se, lapá po dechu. „Odkud… to… kurva víš?“

„Na tom nesejde. Řekni mi svou verzi toho, co chci slyšet.“ Jack popadl dech. „Fajn, tak jsem sledoval Buda Whitea. Dud měl strach, že mu z vraždy nějaký šlapky přeskočí, protože White měl tyhle sklony, když někdo šáhnul na mladý. No tak jsem ho sledoval a nenarazil jsem na nic, co by stálo za zmínku. My oba máme Whitea po krk, to ví každej. Ty si myslíš, že tě jednoho dne dostane za to, co se stalo Dicku Stenslandovi, ale mně vyjdeš vstříc u Loewa s Parkerem, protože chceš slyšet nějakou špínu na Buda, jde ti o tohle?“

„Dejme tomu, že jsi to z dvaceti procent uhodl, a řekni mi něco, co ses o Whiteovi dozvěděl.“

„Jako například?“

„Co třeba White a ženy?“

„White má ženy rád, ale to není žádná převratná novinka.“

„Vnitřní správa vedla osobní prověřování Whitea chvíli poté, co složil zkoušky na seržanta. Podle té zprávy se White scházel s jistou Lynn Brackenovou. Znal se s ní už v roce 53?“

Jack pokrčil rameny. „To nevím. To jméno slyším prvně.“

„Vincennesi, vidím ti na očích, že lžeš, ale nechme Brackenovou být, ta mé tolik nezajímá. Scházel se White s Inez Sotovou v době, kdy jsi ho sledoval?“

Jack se div nerozesmál. „Ne, aspoň pokud jsem ho sledoval já. Tak proto jsi tak nervní? Myslíš si, že White a tvoje…“

Exley zvedl dlaň. „Nebudu se tě ptát, jestli jsi zabil Hudgense, nechci od tebe, abys mi to tady dával všecko dohromady, nechci to teď, možná to nebudu chtít nikdy. Jenom mi řekni svůj názor na jedno. Byl jsi až po uši ve vyšetřování toho porna a k tomu jsi ještě pracoval na Nite Owl. Myslíš si, že ty vraždy spáchali ti tři negři?“

Jack ucukl – pryč z dosahu těch očí. „Už tehdy jsem věděl, že něco nesedí. Jestli to nebyli ti tři, cos je oddělal, tak to byli jiný černoši, možná věděli, kam si Coates schovává auto, a dali mu tam i pušky. Možná to nějak souvisí s tím pornem. Záleží na tom? Ty negři znásilnili tvou holku, takže to, cos udělal, bylo správný. O co tady jde, kapitáne?“

Exley se usmál. Jack to pochopil: ocitl se na kraji útesu, poskakuje na jedné noze. „Kapitáne, o co…“

„Kdepak, moje motivy jsou moje věc, tohle je můj první odhad. Hudgens měl nějaké napojení na to porno a vedl si o tobě spis. Právě proto ses do toho tak vehementně obul.“

Tekuté písky. „Jo, jednou jsem udělal něco fakt špatnýho. Víš, co… herdek, občas mě napadá… napadá mě, že už je mi u prdele, jestli se to ještě někdo dozví.“

Exley vstal. „Už jsem odložil stížnosti vznesené proti tobě. Nebude žádný soud, žádné obvinění. Součástí dohody, kterou jsem uzavřel s náčelníkem Parkerem, je podmínka, že v květnu dobrovolně odejdeš do penze. Řekl jsem mu, že budeš souhlasit, a přesvědčil jsem ho, že máš nárok na plnou penzi. Neptal se mě na moje motivy a nechci, aby ses mě na ně ptal ani ty.“

Jack se zvedl. „A co za to?“

„Jestli se někdy objeví detaily o Nite Owl, tak si s tebou a se vším, co víš, můžu dělat co chci.“

Jack mu podal pravici. „Ježíši, z tebe se stal příšerně chladnokrevnej prevít.“

Kalendář

Únor-březen 1958

Časopis Whisper, výtisk z února 1958:

ZEMŘEL BĚHEM MASAKRU V NITE OWL NESPRÁVNÝ ČLOVĚK? ROZPLÉTÁME SÍŤ TAJEMSTVÍ…

Vzpomínáte si na rozruch kolem Nite Owl, že? 14. dubna 1953 se v útulné kavárně Nite Owl kousek od Hollywood Boulevardu ve slunném Los Angeles objevili tři vrazi s puškami, okradli a zavraždili trojici zaměstnanců a trojici hostů a podařilo se jim uprchnout s částkou odhadovanou asi na tři stovky, což děleno šesti vychází asi na padesát dolarů za život. Losangeleská policie se do případu vložila s náležitým zápalem, na základě podezření, že jde o pachatele vražd, zatkla tři mladé černochy a obvinila je i z únosu a znásilnění mladé dívky mexického původu. LAPD nevěděla s jistotou, zda ti tři černoši – Raymond „Sugar Ray“ Coates, Tyrone Jones a Leroy Fontaine – spáchali vraždy v Nite Owl, ale byla si jista, že ti mladíci znásilnili Inez Sotovou, 21 let, vysokoškolskou studentku. Vyšetřování Nite Owl pokračovalo doprovázeno značnou publicitou a velkým tlakem na LAPD, aby se „zločin století“ v L.A. podařilo vyřešit.

LAPD asi dva týdny bezvýsledně prověřovala různé stopy, pak objevila vražedné zbraně v autě Raye Coatese, uklizeném v opuštěné garáži na jihu Los Angeles. Chvíli poté Coates, Jones a Fontaine uprchli z vazby v soudní budově…

Na scénu vstupuje mladý policejní detektiv: seržant Edmund J. Exley z LAPD. Hrdina z druhé světové války, absolvent UCLA, informátor svědčící proti svým kolegům v případu policejní brutality „Krvavé Vánoce“ z roku 1951 a syn stavebního magnáta Presiona Exleyho, který postavil mamutí zábavní park Raymonda Dieterlinga a obří dálniční síť v jižní Kalifornii. Začíná se to zamotávat…

Předmět: seržant Ed Exley miloval oběť znásilnění Inez Sotovou.

Předmět: seržant Ed Exley s pistolí v ruce vypátral a – jak poetické – zastřelil Raymonda Coatese, Tyrona Jonese a Leroye Fontaina.

Předmět: Seržant Ed Exley byl o týden později povýšen (rovnou o dvě hodnosti!!!) na kapitána, jako poděkování za to, jak s mečem v ruce vyřešil případ, který LAPD potřebovala vyřešit jako sůl, aby dostála své (uměle zveličené?) pověsti.

Předmět: Kapitán Ed Exley (bohaté dítě disponující značným soukromým kontem, který mu zanechala jeho zesnulá matka) se brzy velice sblížil s Inez Sotovou a koupil jí dům ve stejné ulici, kde bydlel i on sám.

Předmět: my v redakci Whisperu z velice dobrých zdrojů víme, že Raymond Coates, Leroy Fontaine, Tyrone Jones a muž, který jim poskytl úkryt – Roland Navarette – nebyli ozbrojeni, když je hrdina Ed Exley postřílel… a teď, když od vražd v Nite Owl uběhlo pět let, se případ znovu zamotává…

Whisper patří mezi vyděděnce toho, čemu novináři ze solidních listů říkají „bulvární časopisy“. Nejsme tak silní jako Hush-Hush, máme základnu v New Yorku a naším působištěm je spíše východní pobřeží. Své zdroje máme nicméně i v L.A. a mezi ně patří i nesmlouvavé soukromé očko, které si přeje zůstat v anonymitě. Tento muž je už mnoho let posedlý případem Nite Owl, velmi zevrubně ho prošetřil a přinesl několik fantastických odhalení. Tento muž, nazvěme ho třeba „Soukromým očkem X“, hovořil s dopisovateli Whisperu a sdělil jim následující:

Předmět od očka X: v průběhu vyšetřování Nite Owl se objevili dva bratři, Peter a Baxter Engleklingovi, majitelé tiskárny v San Bernardinu v Kalifornii, a sdělili úřadům zprávu o tom, jak za nimi přišel Delbert „Duke“ Cathcart, obětí z Nite Owl, a nastínil jim svůj plán vydávat pornografický materiál, a přednesli teorii o tom, že vraždy v Nite Owl byly vyústěním zápletky v části podsvětí zabývající se pornografií. LAPD se teorii Engleklingových vysmála, jelikož se nemohla dočkat, až hodí ten případ na trojici černochů, a po Engleklingových jako by se od té doby slehla zem…

Předmět od očka X: paní Hilda Leffertsová, matka Susan Nancy Leffertsová, oběti z Nite Owl, řekla Soukromému očku X, že nedlouho před vraždami měla její dcera tajemného bezejmenného přítele, který se velice podobal Duku Cathcartovi, a dokonce ho prý slyšela, jak Susan Nancy řekl: „Říkej mi Duke. Už si na to zvykni“!!! Paní Leffertsová nedokázala toho muže identifikovat na žádné z fotografií, které jí Soukromé očko X ukázalo. X na základě toho dospěl k extrémně šokující teorii!

Předmět teorie X: domníváme se, že tajemný přítel X zavraždil Duka Cathcarta ve snaze převzít jeho pornografický obchod, vydával se za Duka Cathcarta a v Nite Owl se objevil, aby dohodl obchod s trojicí mužů, kteří pak masakr způsobili. Susan Nancy seděla opodál a dívala se, jak si její přítel povede při jednání. Soukromé očko X nabízí následující důkaz, který to potvrdí:

Paní Leffertsová tvrdila, že přítel X vypadal dočista jako Duke Cathcart.

Tělo, jež se podařilo identifikovat jako Cathcartovo, bylo příliš znetvořeno, aby bylo možno ho identifikovat úplně. Finální identifikace z pitevny byla založena na části zubní destičky, která byla porovnána s Cathcartovými záznamy z vězení – třebaže další záznamy uvádějí, že Cathcart měřil 170 cm, a muž z Nite Owl naopak 174 cm. Z toho tedy plyne, že v kavárně Nite Owl nepřišel o život Duke Cathcart, ale jeho dvojník…

Šokující závěry, jež, jak věříme, povedou k extrémně zajímavým odhalením, podráždí pistolníky z losangeleské policie a možná i ospravedlní trojici černochů falešně obviněných z vraždy v Nite Owl. My v redakci Whisperu vyzýváme kancelář státního návladního v L.A., aby exhumoval těla obětí z Nite Owl; viníme kapitána Eda Exleyho z toho, že chladnokrevně zavraždil čtyři nevinné členy společnosti a důrazně žádáme LAPD: ve jménu spravedlnosti se očistěte od svých starých hříchů! Otevřete znovu případ Nite Owl!!!

ÚRYVEK: San Francisco Chronicle, 27. února:

POLICIE SI NEVÍ RADY S VRAŽDAMI V GAITSVILLE

Gaitsville, Kalif., 27. února 1958… Obyvatelé Gaitsville, městečka devadesát kilometrů severně od San Franciska jsou vyděšeni – a kancelář šerifa z Marin County zmatena – podivnou dvojitou vraždou.

Před dvěma dny byla objevena těla Petera a Baxtera Engleklingových, 41 a 37 let, v jejich bytě v sousedství tiskárny, kde byli zaměstnáni jako sazeči. Oba bratři, jak řekl poručík Eugene Hatcher z kanceláře šerifa, byli „tajemní muži s kontakty na podsvětí“. Poručík se dále opatrně svěřil reportéru Chronicle Georgi Woodsovi.

„Oba Engleklingovi měli v trestním rejstříku záznamy za drogové zločiny,“ řekl poručík Hatcher. „Pravdou je, že již pár let byli čistí, ale i tak šlo o tajemné muže. Například v tiskárně pracovali pod falešnými jmény. Zatím nevíme, co je k tomu vedlo, ale myslíme si, že v úvahu přichází teorie o násilném vymáhání informací.“

Bratři Engleklingovi pracovali v tiskárně Rapid Bob’s v ulici East Verdugo v Gaitsville a bydleli v činžovním domě těsně vedle. Jejich zaměstnavatel, Robert Dunkquist, 53 let, znal oba muže jako Peta a Baxe Girardovi a objevil jejich těla v úterý ráno. „Pete a Bax pro mě pracovali už rok a byli přesní jako hodinky. Když v úterý ráno nepřišli do práce, věděl jsem, že se muselo něco stát. Někdo nám navíc proslídil dílnu a já jsem potřeboval, aby mi pomohli najít viníky.“

Bratři Engleklingovi, jejichž pravou totožnost se podařilo určit díky otiskům prstů, byli zastřeleni a poručík Hatcher si je jist, že vrah použil revolver ráže .38 s tlumičem. „Naši odborníci na balistiku objevili v kulkách, jež jsme vyjmuli z těl obětí, železné piliny. To svědčí o použití tlumiče a rovněž nechává tušit, proč nikdo ze sousedů nenahlásil, že by slyšel výstřely.“

Poručík Hatcher odmítl sdělit, v jakém stadiu se vyšetřování nachází, ale svěřil našemu listu, že byly použity všechny standardní vyšetřovací postupy. Prozradil nám, že oběti byly před zastřelením mučeny, nicméně odmítl popsat místo činu. „Tuto informaci nehodláme zveřejňovat,“ řekl. „Šílenci, kterým jde o publicitu, se k takovým zločinům občas přiznají, ačkoli je vůbec nespáchali. Utajením některých skutečností přispíváme k tomu, aby nevinní občané nepřišli do styku s pachateli.“

Nejsou známi žádní žijící příbuzní Petera a Baxtera Engleklingových a jejich těla se prozatím nacházejí v kanceláři koronera v Gaitsville. Poručík Hatcher vyzývá všechny občany, kteří měli o této vraždě jakékoli informace, aby se spojili s kanceláří šerifa v Marin County.

ÚRYVEK: San Francisco Examiner, 1. března:

OBĚTI VRAŽDY SPOJENY SE SLAVNÝM PŘÍPADEM Z LOS ANGELES

Peter a Baxter Engleklingovi, zavraždění 25. února v Gaitsville v Kalifornii, byli důležitými svědky ve slavném případu vražd v Nite Owl, k nimž došlo v Los Angeles v dubnu 1953. Dnes to oznámil poručík Eugene Hatcher z kanceláře šerifa v Marin County.

„Včera jsme v této věci dostali anonymní upozornění,“ sdělil poručík Hatcher Examineru. „Nějaký muž nám zavolal, ohlásil tuto informaci a hned zavěsil. Ověřili jsme si to v kanceláři okresního návladního v L.A., kde nám řekli, že je to pravda. S našim případem to asi nic společného mít nebude, ale přesto jsem zavolal na losangeleskou policii a prověřil to ještě u nich. Sprostě mě odbyli, tak ať si trhnou nohou.“

ÚRYVEK: L.A. Daily News, 6. března:

PŘÍPAD NITE OWL VSTAL Z MRTVÝCH – NOVÉ ŠOKUJÍCÍ POZNATKY HOVOŘÍ O VRAŽDĚ NEVINNÝCH LIDÍ

Není to příjemné vyprávění. Daily News, skutečně jediný deník v L.A. orientovaný na skandální odhalování a jediný list na jihu, který o sobě může hrdě prohlásit, že „odhaluje korupci“, se s takovými příběhy netají. Tento příběh přisuzuje pověst hrdiny muži, o němž jsou mnozí přesvědčeni, že je dokonalým příkladem a zosobněním zákonnosti, nicméně pokud mají hrdinové nečisté svědomí, my v Daily News zastáváme ten názor, že je naší povinností předložit jejich nedostatky veřejnosti ke zvážení. Zde vznesená témata jsou neskutečně rozsáhlá a hodná povšimnutí stejně jako zločin, který je vynesl na světlo, takže doopravdy vznášíme hlasitý protest. Proč hlasitý: nešťastný případ vraždy v Nite Owl –šest lidí bylo brutálně oloupeno a postříleno v hollywoodské kavárně v dubnu 1953 – byl nesprávně vyřešen, spravedlnost utrpěla značnou újmu. Požadujeme, aby byl tento případ znovu otevřen a nastolena skutečná spravedlnost.

Raymond Coates, Leroy Fontaine a Tyrone Jones – pamatujete si ta jména? Jsou to ti tři mladí černoši, nesporní zločinci a násilníci, které převálcovala losangeleská policie. Byli zatčeni krátce po vraždách v Nite Owl a bránili se ďábelským alibi: nemohli ty vraždy způsobit, protože v tu dobu měli plné ruce práce s únosem a hromadným znásilněním mladé dívky jménem Inez Sotová. Znásilnili slečnu Sotovou v opuštěné budově na jihu Los Angeles, pak se přiznali, že ji vozili v autě a „prodali“ svým přátelům, kteří v násilí pokračovali. Nechali ji u jistého Sylvestera Fitche, kterého jistý strážník LAPD zastřelil a zároveň pomohl té statečné mladé ženě uprchnout.

Slečna Sotová odmítla s policií spolupracovat na vyšetřování, které se v ten čas soustředilo na naléhavost zjištění, kde se Coates, Jones a Fontaine nacházeli v době, kdy se v Nite Owl vraždilo. Byli snad s ní a s ostatními domnělými násilníky (z nichž však kromě Fitche nebyl nikdo identifikován)? Měli dost času, aby odjeli z jihu Los Angeles do Hollywoodu, spáchali vraždy v Nite Owl a pak se vrátili, aby jí ublížili ještě víc? Byla dívka po celou dobu, kdy na ní bylo pácháno nejhnusnější násilí, při vědomí? Nezodpovězené otázky – aspoň dosud.

Policejní vyšetřování se rozdělilo na dvě části: jednak najít důkazy, jež usvědčí Jonese, Coatese a Fontaina z vraždy; jednak najít důkazy obecné, což je standardní policejní práce založená na předpokladu, že ta trojice mladíků se dopustila pouze znásilnění a únosu, nikoli však vraždy. Slečna Sotová nadále odmítala spolupracovat. Obě částí pozbyly smyslu v okamžiku, kdy Coates, Jo-nes a Fontaine uprchli z vězení a kdy je zastřelil náš už zmiňovaný hrdina: seržant LAPD Edmund Exley.

Absolvent vysoké školy, hrdina ze druhé světové války, syn báječného Prestona Exleyho Ed Exley využil případ Nite Owl jako odrazový můstek pro své osobní ambice bez hranic. Ve věku 31 let byl povýšen na kapitána a dnes víme, že bude velice brzy povýšen na inspektora – v šestatřiceti, což je rekord v historii LAPD. Je zmiňován jako potenciální republikánský poslanec stejně často jako jeho otec, stavební magnát. Doprovází ho pár neutichajících klepů: že muži, které zastřelil, nebyli ozbrojeni, že okresní návladní Ellis Loew si přiznání k vraždám v Nite Owl, jež Coates, Jones a Fontaine údajně před svým útěkem pronesli, vymyslel. Co však není všeobecně známo, je fakt, že Ed Exley se zamiloval do Inez Sotové a omlouval její nedostatek ochoty spolupracovat při vyšetřování, později jí koupil dům a takřka pět let s ní udržoval velice důvěrné vztahy.

A dvě nedávné události způsobily opětné vytažení případu Nite Owl na světlo.

V roce 1953 se objevili dva bratři, důležití svědkové, kteří přinesli svědectví o vraždách v Nite Owl. Tito muži, Peter a Baxter Engleklingovi, tvrdili, že na pozadí masakru v kavárně stál plán na výrobu pornografie, mělo jít o schéma, s nímž přišel jeden ze zavražděných: bývalý vězeň Delbert „Duke“ Cathcart. LAPD se rozhodla, že na tuto informaci nebude brát zřetel. Pak, skoro o pět let později, byli Peter a Baxter Engleklingovi úkladně zavražděni v malém městě Gaitsville. Tyto vraždy, k nimž došlo 25. února, zůstaly neobjasněny a objevuje se kolem nich množství otázek, které čekají na zodpovězení.

Ve věznici San Quentin si černošský vězeň Otis John Shortell četl sanfranciský deník, v němž se psalo o vraždě bratrů Engleklingových a o jejich možné spojitosti s případem Nite Owl. Po přečtení článku se Otis John Shortell dal do přemýšlení. Vyžádal si schůzku se zástupcem ředitele a sdělil mu šokující přiznání.

Otis John Shortell, který je ve vězení za mnohonásobné krádeže aut a jemuž spolupráce s policií nejspíš vynese prominutí zbytku trestu, se přiznal, že byl mezi muži, jimž Coates, Fontaine a Jones „prodali“ Inez Sotovou. Byl se slečnou Sotovou a zmíněnou trojicí mladíků od 2:30 do 5:00 ráno toho dne, kdy došlo k vraždám v Nite Owl, tedy po celou dobu předpokládaného spáchání zločinu. Sdělil zástupci, že to na obhajobu těch tří mužů nikdy nepřiznal z obavy, že by mu hrozil trest za znásilnění. Dále uvedl, že Coates měl v kufru svého vozu značné množství narkotik a že právě to byl ten důvod, proč nikdy před policií neprozradil místo, kde se vozidlo nachází. Shortell prohlásil, že jeho nedávný příklon ke striktnímu výkladu Písma je tím pravým důvodem, proč své doznání učinil až teď, nicméně vězeňské úřady tím nepřesvědčil. Shortell navrhl použití detektoru lži, aby svou pravdomluvnost prokázal, a byl podroben čtyřem sezením. Ve všech čtyřech případech uspěl. Shortellův advokát Morris Waxman, rozeslal notářsky ověřené kopie výsledků z detektoru lži do redakce Daily News a na LAPD. My jsme připravili tento článek. Co udělá LAPD?

My odmítáme nespravedlnost pistolnické justice. Odmítáme motivy ostrostřelce Eda Exleyho. Otevřeně vyzýváme losangeleskou policii, aby opětně otevřela případ vražd v Nite Owl.

ÚRYVEK: L.A. Times, 11. března:

ROZRUCH A NEJISTOTA KOLEM NITE OWL

Zmatek nesouvisejících událostí a oheň rozdmýchaný řadou článků v Los Angeles Daily News tlačí losangeleskou policii k tomu, aby znovu otevřela vyšetřování případu vraždy v Nite Owl z roku 1953.

Náčelník LAPD William H. Parker označil celou polemiku za „sud střelného prachu, co má vlhkou roznětku. Je to jen snůška nesmyslů. Svědectví zvrhlého kriminálníka a nesouvisející dvojitá vražda nepřináší žádný důvod, abychom otevřeli případ, který jsme úspěšně vyřešili už před pěti lety. Stál jsem za kroky kapitána Eda Exleyho v roce 1953 a stojím za nimi i teď.“

Slova náčelníka Parkera odkazují k vraždě Petera a Baxtera Engleklingových z 25. února. Jednalo se o důležité svědky v původním vyšetřování případu Nite Owl a nedávné svědectví vězně ze San Quentinu Otise Johna Shortella, který údajně strávil se třemi původně obviněnými vrahy celou dobu, kdy v Nite Owl došlo k vraždám. Shortellův advokát Morris Waxman citoval výsledky testů na detektoru lži, jimž se podrobil jeho klient, a řekl: „Detektor lži nelže. Otis je zbožný muž, který pociťuje obrovský pocit provinění z toho, že už před pěti lety nevystoupil na veřejnosti a neočistil nevinné muže, ale teď chce přispět k nastolení spravedlnosti. Poskytl třem mrtvým mužům alibi potvrzené detektorem lži a teď chce, aby byli potrestáni skuteční vrazi. Nepřestanu tuto aféru zmiňovat, dokud se LAPD nerozhodne konat svou povinnost a neotevře tento případ.“

Richard Tunstell, editor Los Angeles Daily News, jeho pocity sdílí. „Zakousli jsme se do něčeho významného a nehodláme to jen tak pustit.“

TITULKY

L.A. Daily News, 14. března:

J’ACCUSE – ZASTÍRACÍ MANÉVRY LAPD V PŘÍPADU NITE OWL

L.A. Daily News, 15. března: OTEVŘENÝ DOPIS PISTOLNÍKOVI EXLEYMU

L.A. Times, 16. března:

PRÁVNÍK VĚZNĚ ŽÁDÁ OKRESNÍHO NÁVLÁDNÍHO O ZNOVUOTEVŘENÍ PŘÍPADU NITE OWL

L.A. Herald-Express, 17. března: PARKER NOVINÁŘŮM: NITE OWL SE OTVÍRAT NEBUDE

L.A. Daily News, 19. března:

OBČANÉ ŽÁDAJÍ SPRAVEDLNOST – DEMONSTRACE PŘED LAPD

L.A. Herald-Express, 20. března:

PARKER S LOEWEM NA HORKÉM KŘESLE Guvernér: Nite Owl je sud se střelným prachem

L.A. Mirror-News, 20. března:

DAŇ ZA SMRT: EXKLUZIVNÍ SNÍMKY HNÍZDEČKA LÁSKY EXLEYHO A SOTOVÉ

L.A. Examiner, 20. března:

POLICEJNÍ ÚSTŘEDNY ZAHLCENY: OBČANÉ VYJADŘUJÍ SVŮJ NÁZOR NA NITE OWL

L.A. Times, 20. března:

PARKER PODPOŘIL EXLEYHO A NEHODLÁ USTOUPIT: „NITE OWL SE OTVÍRAT NEBUDE.“

L.A. Daily News, 20. března:

SPRAVEDLNOST MUSÍ ZVÍTĚZIT! POLICIE SE MUSÍ ZODPOVÍDAT VEŘEJNOSTI! POŽADUJEME OKAMŽITÉ OTEVŘENÍ PŘÍPADU NITE OWL!

ČTVRTÁ ČÁST

Směr: márnice

48

Zazvonil telefon: dvacet ku jedné, že to budou novináři. Ed to zvedl i přesto. „Ano?“

„Tady Bill Parker, Ede.“

„Jak se máte, pane? A děkuju za tu zmínku v Timesech.“

„Myslel jsem to vážně, synku. Tuhle záležitost musíme vydržet, počkáme, až to přejde. Jak to snáší Inez? Myslím tu publicitu?“

„Táta říkal, že Inez je teď u Raye Dieterlinga v Laguně. A před pár měsíci jsme se stejně rozešli. Prostě to nefungovalo.“

„To mi je líto. Inez je ale odvážná holka. Proti tomu, co vytrpěla, bude tohle procházka růžovým sadem.“

Ed si promnul oči. „Nejsem si tak jistý, že to přejde.“

„Podle mě ano. Policie v Gaitsville nebude na případě Engleklingových spolupracovat a ten negr z Quentinu má jako svědek nulovou hodnotu. Jeho testy z detektoru lži se zdají být platné, ale jeho advokát je jenom velkohubý žabař, kterému nejde o nic jiného, než dostat svého klienta z…“

„Když to všechno pomineme, pane, nemyslím, že ti muži, co jsem je zabil, vraždili v Nite Owl a…“

„Nepřerušuj mě a už vůbec mi neříkej, že jsi tak hloupě naivní, že si myslíš, že znovuotevření toho případu přinese aspoň ždibínek dobra. Čekám, až to přejde, stejně jako státní návladní v Sacramentu. Špatná reklama, žádosti o spravedlnost‘ a takové věci jsou vždycky jako hrom, ale pak přejdou.“

„A co když ne?“

Parker vzdychl. „Jestli státní návladní nařídí zvláštní celostátní vyšetřování, vydám zákaz LAPD na tom spolupracovat a předběhnu ho s naším vlastním vyšetřováním. Ellis Loew mi v tomto postupu přislíbil plnou podporu – a navíc to určitě přejde.“

Ed řekl: „Jen si nejsem jistý, že to chci.“

49

Služba v proti mafiánském oddělení: pokoj číslo 6, motel Victory. Bud, Mike Breuning, na horkém křesle připoután jeden chlapec z Friska – Joe Sifakis, třikrát seděl za lichvu, chytili ho na nádraží Union Station. Breuning si vzal na starost obušek, Bud přihlížel.

Na skříňce leželo čtrnáct set – příspěvek na policejní charitu. Velice důrazně ho přemlouvali, aby vypadl z města – práce zubaře vniveč. Bud se podíval na hodinky – 16:20 – Dudley měl zpoždění. Sifakis vykřikl.

Bud odešel do koupelny. Čtyři stěny s obscénnostmi: nahotinky, některé poměrně staré. Čísla z roku 53 – okamžitě ho napadlo Nite Owl. Měl strach: Nite Owl bylo na všech titulcích, Dud s ním chtěl stůj co stůj mluvit. Pustil vodu – nechtěl slyšet ty výkřiky. Přemýšlel o své verzi Nite Owl, zjistil, že se není čeho bát.

Nikdo nevěděl, že Whisperu to prozradil on – kdyby se to nahoře někdo doslechl, už by o tom věděl – a Cathcartova mrtvola byla pořád pod tím domem. Nikdo nevěděl, že právě on dal šerifovi z Gaitsville tip na spojení Engleklingových s Nite Owl. Dobré zprávy: bratři byli po smrti, černoch v Quentinu – snad pořádné alibi. Nemusel se bát o důkazy, které zamlčel v roce 53 – jestli Dudley tušil, že tehdy zadržoval důkazy, dalo se to nejspíš zdůvodnit jeho posedlostí vraždou Kathy. Dud dohlížel na Nite Owl, určitě bude chtít, aby ten rozruch utichl – znovuotevření by z něj udělalo blbce ze střídačky – pako číslo dvě hned za pitomým hrdinou Edem Exleym. Parker se pokoušel tomu znovuotevření zabránit, měl šanci tak pět ku jedné; stejná naděje, že Exley bude nakonec pořádně smrdět…

Sifakis vykřikl – dveře se zatřásly.

Bud ponořil hlavu do umyvadla. U zrcadla někdo načmáral: Meg Greunwitzová šuká jak pámbu – AX-74022. Na stěnách stála jména dívek; kancelář šerifa z L.A. našla minulý týden mrtvou šlapku, připsal ji na svůj seznam: Lynette Ellen Kendricková, 21 let, zemř. 17/3/58. Zbitá, stopy po poutech, třikrát po sobě znásilněná– okresní policie mu nechtěla říct čas…

Sifakis začal blábolit. V koupelně začínalo být příliš horko.

Bud vyšel ven. Sifakis zoufale práskal: „…a něco vím, něco sem slyšel. Třeba že když je Mick volnej, je vodevřená sezona. Dokaď byl v base, nic se vlastně nedělo, ale ty bandy s pistolema sundaly chlápky, co vedli jeho podniky, pak samotáři, tři pistole bum, bum, bum, odpráskli Mickeyho lidi a ty chlápky, co se snažili zlikvidovat jeho pronájmy. Každej uznával, že Dud S. dokáže udržet příměří, ale teď už nedělá ani houby. Chcete tip na děvky? Co? Co? Chcete si došlápnout…“

Breuning se očividně nudil. Bud vyšel na dvůr: plevel, kolem ostnatý drát. Čtrnáct prázdných pokojů – LAPD koupila to místo lacino.

„Kamaráde.“

Po chodníku šel Dudley. Bud si zapálil cigaretu a šel k němu. „Je mi líto, že jdu pozdě, kamaráde.“

„To nevadí, říkals, že je to důležitý.“

„A taky že je. Jak se ti líbí v Hollywoodu, kamaráde? Vyhovuje ti to tam?“

„Vraždy mě bavily víc.“

„Dobře, postarám se, aby ses tam brzy zase vrátil. A jak se ti líbí to představení, kdy přítele Exleyho zesměšňuje sedmá velmoc?“

Zakuckal se. „Jo, dobrý. Škoda že se ten případ nedočká znovuotevření, aby se pořádně zapotil. Ale samozřejmě nechci, abys kvůli tomu něco schytal i ty.“

Dudley se zasmál. „Vidím, že v tvém pohledu jsou pevně zakotvené značné rozpory. A sám taky pociťuju jistou ambivalentnost, hlavně od té chvíle, co mě jeden ptáček se Sacramenta informoval, že státní návladní brzy zatlačí na to, aby byl ten případ znovu otevřen. Ellis Loew má připravený postup pro případ, že by se věci vymkly kontrole, takže podle mě je bezpečnější jednat tak, že Nite Owl bude horký brambor, který zase jednou dopadne na nás. Politické hašteření, kamaráde. Narudlí demokrati se chytili toho, že černoši byli falešně obviněni, chtějí to téma prosadit během primárních voleb a republikánský státní návladní se rozhodl provést úskok a nový výpad. Máš, kamaráde, nějaké informace o Nite Owl, se kterými ses mi ještě nesvěřil?“ Připraven, ve střehu. „Ne.“

„No dobře. Nechme toho. Mám pro tebe tady ve Victory ještě jeden úkol na dnešní večer. Jeden velmi urostlý a svalnatý muž potřebuje pořádnou nakládačku a upřímně řečeno Mike s Dickem nemají na to, aby na něj udělali náležitý dojem. Je to malý svět, kamaráde – myslím, že tenhle chlápek znal našeho přítele Duka Cathcarta v roce 53. Třeba ti poskytne pár informací ohledně tvé posedlosti Kathy Janewayovou. Pořád ti leží osud sličné Kathy v žaludku, kamaráde?“

Bud polkl – naprázdno.

„Zapomeň, že jsem se tě ptal, kamaráde. Takové posedlosti jsou jako prostitutky – můžou se napravit, ale jejich zaběhané způsoby zůstávají. Dneska v deset večer, kamaráde. A dobře se bav. Brzy ti dodám nějakou zábavu na volný čas, která by měla znovu rozdmýchat tvoje staré děsivé zvyklosti.“

Bud zamrkal.

Dudley se usmál a odešel do pokoje 6.

Prostitutky rovná se Lynn. Šílenství kvůli Janewayové se rovná čemu?

Joe Sifakis vykřikl – slyšel to přes čtyři stěny až na okraj dvorku.

50

Tu novinku mu sdělil Gallaudet: kancelář vrchního návladního se chystá zatlačit na to, aby došlo ke znovuotevření případu: financoval by to stát, který by to i řídil. Ellis Loew se chystal tohle vyšetřování zabrat pro sebe – pro LAPD, návrat Nite Owl. Nejvyšší čas vyhlásit mobilizaci.

Ed seděl v kavárně na La Brea. Jack Vincennes měl přijít brzy, na stolku ležely papíry: Nite Owl, poznámky k případu Hudgens.

Hvězdička: mluvil ten člověk v San Quentinu pravdu? Pravděpodobně ano – ať už ho k tomu vedlo cokoli.

Hvězdička: má vražda Engleklingových opravdu nějakou souvislost s Nite Owl? Dokud se s nimi kancelář šerifa z Marin County nepodělí o informace, lze to odhadovat jen velice těžko.

Hvězdička: to nachové auto před Nite Owl. Tip: byl to nevinný vůz, skuteční vrazi šli po zprávách z tisku, našli Coatesovo auto dřív než LAPD a naložili do něj pušky. To znamenalo – že podstrčili i prázdné nábojnice nalezené v Griffithově parku. Záznamy ve vězení v soudní budově z let 1935-1955 byly zničeny – jestli ti vrazi sebrali tu informaci přes nějakou spojku ve vězení, tak najít ten jejich kontakt bude s největší pravděpodobností nemožné. Zařídit, aby Kleckner s Fiskem prošetřili všechny logické možnosti související s nachovým autem a nastraženými puškami.

Hvězdička: oběť Malcolm Lunceford, kdysi příslušník LAPD a později notorik v uniformě černého šerifa. Mohl se snad zapojit do nějakého zločinného spiknutí, které pak skončilo masakrem v Nite Owl? Odpověď: těžko – byl to usvědčený dlouholetý štamgast z Nite Owl, vždycky tam chodil hodně pozdě v noci.

Ed popíjel kávu a přemýšlel o MOCI. Zneužití: Vnitřní správa byla v rámci oddělení i mimo něj zcela nezávislá; přiměje Fiskas Klecknerem, aby pracovali na možnosti znovuotevření případu – přes LAPD nebo jen přes něj. Vincennes připustil, že sledoval Buda Whitea a že lhal ohledně toho, jestli White znal svou občasnou přítelkyni – Lynn Brackenovou – už na jaře 1953. Lynn Brackenová byla pod pečlivým dohledem; Fisk nedávno přinesl první zprávu.

O té ženě se říkalo, že je to bývalá prostitutka; byla spolumajitelkou obchodu s oděvy v Santa Monice. Její společník: Pierce Morehouse Patchett, padesát šest let. Kleckner připravil zprávu o financích: Patchett se ukázal jako bohatý investor, jenž byl známý tím, že pásl dívky na telefonu pro své obchodní společníky. Finanční potíž:

Patchett vlastnil obytnou budovu v Hollywoodu. Došlo v ní k podivné přestřelce – během vyšetřování případu Nite Owl. Ed to zachytil sám: žádní podezřelí, v rozstřílené skříni jednoho z dolních bytů našli sadomasochistické pomůcky. Správce tvrdil, že majitele budovy nezná – plat dostával poštou, předpokládal, že mu šeky posílá nějaká fiktivní organizace. Znal křestní jméno člověka, co bydlel v tom bytě – „Lamar“, prý „vysokej blonďák“. Správce kladl vinu za přestřelku právě Lamarovi, následná zpráva z hollywoodské stanice říkala, že Lamara nikdo neviděl od doby, kdy k přestřelce došlo. Událost uzavřena.

Šmejd si dával načas. Ed se přesunul k poznámkám o Hudgensovi.

Nehorázná řezničina, nikdo podezřelý, Hudgense nenáviděl celý svět. Nevýrazné vyšetřování – podezření padlo krátce na Maxe Peltze a štáb Odznaku cti – Hush-Hush otiskl článek „odhalující“ Peltze a jeho zálibu v dospívajících dívkách. Peltz se podrobil výslechu na detektoru lži; ostatní členové štábu předložili dostatečné alibi. Mezi řádky – Peltz považoval oběť za hnusáka, případ se zjednodušil.

Šmejd pořád nikde. Ed si prohlédl list s alibi.

Max Peltz se dopouštěl pohlavního zneužívání – vše tomu nasvědčovalo, žádné obvinění nebylo vzneseno. Skriptérka Penny Fulweiderová byla s manželem doma; Billy Dieterling měl alibi –Timmyho Valburna. Scénograf David Mertens – nemocný muž trpící epilepsií a dalšími neduhy – měl alibi potvrzené od Jerryho Marsalase, který s ním bydlel a pečoval o něj. Hvězdný Brett Chase byl na večírku; další hvězda Miller Stanton jakbysmet. Prostě nula – jenže Hudgensova smrt určitě měla ústřední postavení ve Vincennesově jaru roku 1953.

Šmejd se objevil, posadil se. Žádné okolky. „Mobilizuješ?“

„Zítra se mám sejít s Parkerem. Jsem si jist, že ohlásí znovuotevření případu.“

Vincennes se zasmál. „Tak se netvař tak smutně. Když jsi tak praštěnej, že si to přeješ, tak se aspoň tvař vesele.“

Ed položil na stůl šest nábojnic. „Tři z nich jsem vzal po tvé poslední návštěvě střelnice, tři jsem sebral z důkazního materiálu na Hollywoodské divizi. Shodné zářezy a škrábnutí. Duben 53, Jacku. Pamatuješ si na tu přestřelku na Cheramoya?“

Šmejd se chytil stolu. „Pokračuj.“

„Ten dům na Cheramoya vlastní Pierce Patchett, je to výborně ukrytá stavba. Na pozemku se našlo vybavení na sadomaso, Patchett je známý společník Lynn Brackenové, přítelkyně Buda Whitea, kterou jsi popřel, že bys znal. Pracoval jsi v té době na případu pornografie pro mravnostní oddělení a porno a sadomasochistické doplňky jsou stejná kategorie. Když jsme spolu mluvili naposledy, připustil jsi, že Hudgens měl soukromý spis týkající se tvé osoby, že proto jsi byl v té době celý pryč. Teď ti prozradím svou odvážnou teorii, jestli se pletu, tak mě oprav. Brackenová s Patchettem byli společníky Hudgense.“

Vincennes stiskl desku – stůl se zatřásl. „Takže jsi chytrák. No a co?“

„No a znal Bud White Hudgense?“

„Ne, to asi…“

„Co ví White na Patchetta s Brackenovou?“

„Já nevím. Hele, Exley,…“

„Ne, ty poslouchej. A odpověz mi. Dostal ses k tomu spisu, co si o tobě vedl Hudgens?“

Šmejd se začínal potit. „Jo, dostal.“

„Kdo ti ho dal?“

„Ta Brackenová.“

„Jak jsi to z ní dostal?“

„Pohrozil jsem jí soudem. Sepsal jsem o ní a o Patchettovi hlášení, dal jsem to všechno dohromady. Udělal jsem si kopii a všechno uložil do bezpečnostních schránek.“

„A ještě…“

„Jo, ještě je mám. A oni pořád mají kopii spisu o mně.“ Odhad vzdělance. „A Patchett distribuoval to porno, co jsi vyšetřoval?“

„Jo. Hele, Exley,…“

„Ne, Vincennesi, poslouchej mě. Ještě máš kopie těch porno časopisů?“

„Mám ty prohlášení i časopisy. Jestli je chceš, tak požaduju, abys vymazal zmínku o tom, že jsem utajoval důkazy. A půlku případu Nite Owl.“

„Třetinu. Neexistuje šance, že by se ten případ dal vyřešit bez Whitea.“

51

Pokoj číslo 6 ve Victory. Dudley, k horkému křeslu řetězem připoutaný svalnatý skrček. Dot Rothsteinová si lačně prohlížela Playboy. Bud se díval, jak si vybrala svého favorita: vyvinutou lesbičku v uniformě pilota.

Dudley projížděl seznamem obvinění. „Lamar Hinton, třicet jedna let. Jednou obžalován za ADW, bývalý zaměstnanec telefonní společnosti podezřelý ze zavádění černých telefonních linek pro Jacka ‚Vymahače‘ Whalena. Od dubna 1953 neplní povinnosti pro podmínečné propuštění. Kamaráde, myslím si, že je načase nazvat tě společníkem organizovaného zločinu, tedy někým, kdo potřebuje převychovat podle pravidel slušné společnosti.“

Hinton si olízl rty; Dudley se usmál. „Choval ses mírumilovně, což hovoří ve tvůj prospěch. Nejančil jsi kvůli svým občanským právům, což vzhledem k tomu, že žádná nemáš, svědčí o tvé inteligenci. Mou povinností je potlačovat a odhalovat organizovaný zločin v Los Angeles a zjistil jsem, že fyzická síla obyčejně slouží jako nejpřesvědčivější nápravný prostředek. Položím ti pár otázek, kamaráde, a ty na ně odpovíš. Když budu s tvými odpověďmi spokojen, seržant Wendell White zůstane sedět na své židli. Takže, pročpak se od dubna 53 vyhýbáš povinnostem plynoucím z podmínečného propuštění?“

Hinton blekotal. Bud ho udeřil hřbety rukou – oči nespouštěl ze stěny, aby se nemusel dívat. Levá/pravá/levá/pravá/levá/pravá – Dot na něj mávla, že už to stačí.

Příměří. Dudley: „Drobná ukázka toho, čeho je seržant White schopen. No, od této chvíle se vyrovnám s tvým koktáním. Vzpomínáš si, na co jsem se ptal? Proč se od dubna 53 vyhýbáš povinnostem plynoucím z podmínečného propuštění?“

Ko-ko-koktání: Hinton měl pevně zavřená víčka.

„Kamaráde, my čekáme.“

Hinton: „M-m-m-musel js-s-sem z m-m-m-města.“

„A, skvěle. A co tak urychlilo tvou potřebu zmizet?“

„P-p-p-problémy s ž-ž-ženskou.“

„Kamaráde, já ti nevěřím.“

„N-n-n-nekecám.“

Dudley přikývl. Bud mu znovu uštědřil pár úderů – rozpřáhl se, předstíral rány plnou silou. Dot řekla: „Tenhle kluk by vydržel nejeden ústrk. No tak, zlato, nedělej si to těžší. Duben 53. Proč jsi utekl z města?“

Bud slyšel Breuninga a Carlislea vedle. Najednou ho to napadlo: duben 53 – Nite Owl.

„Kamaráde, přecenil jsem sílu tvé paměti, takže ti trošku pomůžu. Pierce Patchett. Tehdy ses s ním stýkal, není to tak?“

Bud cítil, jak mu po zádech běhá mráz: utajování důkazů, neměl by dát najevo, že ví, že Patchett existuje…

Hinton sebou prudce trhl.

„A, skvěle, myslím, že jsem ti pomohl.“

Dot vzdychla. „Bože, takový svaly. Taky bych chtěla takový svaly‘’

Dudley zavyl.

Pryč s pochybnostmi: blíží se znovuotevření – třeba k tomu Hinton směřuje. Kdyby jen věděl, jak jsem zatočil s důkazy, nebyl bych tady.

Dot praštila Hintona obuškem: do paží, přes kolena. Hinton to snášel stoicky: nekřičel, nesténal.

Dudley se zasmál. „Máš posunutý práh bolesti, kamaráde. Pověz mi něco k následujícímu, prosím: Pierce Patchett, Duke Cathcart a pornografie. Buď stručný, jinak seržant White ten práh citlivosti prověří.“

Hinton, bez koktání: „Běž do prdele, Irčane posranej.“

Ha, ha, ha. „Ty bys mohl do televize, kamaráde. Wendelle, ukaž našemu kamarádovi z organizovaného zločinu, jaký je tvůj názor na nevyžádané komické výstupy.“

Bud si vzal od Dot obušek. „O co přesně vám jde, šéfe?“

„O maximální a poctivou spolupráci.“

„Jde o Nite Owl? Mluvil jste o Duku Cathcartovi.“

„Žádám maximální a poctivou spolupráci ve všech tématech. Máš snad něco proti tomu?“

Dot řekla: „White, prostě to udělej. Bože, já mít takový svaly.“

Bud se přiblížil. „Nechte mě s ním o samotě. Jen pár minutek.“

„Návrat ke starým metodám, kamaráde? Už je to nějakou dobu, co neprojevuješ větší zájem o takovou práci.“

Bud zašeptal: „Chci mu naznačit, že se se mnou dá mluvit, pak ho nakopnu. Vy s Dot počkejte venku, ano?“

Dudley přikývl a vyprovodil Dot ven. Bud zapnul rádio: reklama, kvalitní použitá auta od firmy Yeakel Olds.

Hinton zarachotil řetězy. „Seru na vás, na toho zkurvenýho Ira a seru i na tu vyjebanou lesbu.“

Bud si přitáhl židli blíž k němu. „Mně se tohle nelíbí, takže nezlob a odpověz mi na pár věcí mezi čtyřma očima, já pak svýmu šéfovi řeknu, aby tě nechal jít. Chápeš? O podmínce už ani slovo.“

„Naser si.“

„Hintone, myslím, že znáš Pierce Patchetta, možná jsi znal i Duka Cathcarta. Když mi řekneš nějaký důvěrný informace, tak…“

„Jdi do píči, debile.“

Bud odhodil Hintona i se židlí přes celou místnost. Horké křeslo dopadlo bokem – laťky popraskaly. Spadly i poličky –rádio se rozbilo a jen chrčelo.

Bud jednou rukou postavil židli. Hinton se pomočil. Bud slyšel sám sebe, jak mluví nezvyklým hlasem, jakoby irsky. „Řekni mi něco o pasákách, kamaráde. Cathcart, blbec jménem Dwight Gilette – oba pásli jednu holku, Kathy Janewayovou. Natáhla bačkory, a to se mi nelíbí. O nich máš nějakou informaci, kamaráde‘.“

Dívali se jeden druhému do očí – Hinton je měl vytřeštěné. Nekoktal, nechtěl ještě víc vydráždit to šílené zvíře. „Pane, já jsem pracoval pro pana Patchetta jenom jako řidič, já a chlápek Chester Yorkin. My jsme jenom rozváželi ty… ty nelegální věci… a Cathcarta, toho neznám vůbec. Slyšel jsem, že Gilette byl teplouš, vím jenom, že dodával kurvy na večírky Spadea Cooleyho. Chcete i něco o Spadeovi? Vím, že kouří opium, je to totálně zdegenerovanej feťák. Teď je v El Rancho, klidně si pro něj dojeďte. Ale neznám žádný vrahy kurev a neznám ani žádnou Kathy Janewayovou.“

Bud trhl židlí – Hinton práskal dál. „Pane, pan Patchett měl holky na telefon. Nádherný kousky, všechny byly upravený jako filmový hvězdy. Jeho favoritkou byla ta nádherná píča Lynn, vypadala přímo jako…“

Bud ho praštil přímo do obličeje. Obličej zčervenal, dovnitř vběhli nějací lidé – chytili ho za paže – zvedali ho. Strop se začal snižovat, popraskané kudrlinky na stěnách zčernaly.

Otázky a odpovědi prostupovaly tmou, výkřiky a kňourání zase oparem – byl jako stěna, která brání zahlédnout obličeje. Pornočasopisy, Cathcart, Pierce P. – úplný obrázek se mu nedařilo zahlédnout. Napínal uši, aby zaslechl „Lynn Brackenová“, při tom jménu se nevzpíral. Kvůli výkřikům se ponořil do měkkého –všude kolem sebe viděl fotky Lynn.

Lynn plavovlasá a šlapka, bruneta a její pravá podoba. Lynn ohledně jeho vztahu s Inez: „Buď tak hodnej, ušetři mě podrobností.“ Lynn skloněná nad deníkem, zatímco on už vzdal snahy přečíst si ho, protože věděl, že ho tam rozcupovala. Lynn byla vždycky o dva kroky před ním, proplouvala jeho životem sem a tam a on zase jejím. Ten temný opar ho bolel – otázky, odpovědi. Černé ticho, popraskané kudrlinky na stěnách světlaly.

Pokoj číslo 7 ve Victory: útulky pro chlapce z oddělení boje proti organizovanému zločinu. Dveře do šestky doširoka otevřené.

Bud se skulil ze své postele, vstal. V hlavě mu tepalo, bolela ho čelist, když utíkal před přeludy, roztrhl polštář. Vešel do šestky, spíš se dobelhal: horké křeslo, na stěnách krev. Hinton nikde, ani Dot, Dudley a jeho hoši. Čtvrt na dvě ráno – otázky i odpovědi v nenávratnu.

Domů dojel jako omráčený, nedokázal přemýšlet. Odemkl si dveře a zívl – světlo nad ním se rozsvítilo. Něco/někdo ho chytilo.

Pouta na zápěstích. Ed Exley, Jack Vincennes – přímo před ním. Mrkl stranou: Fisk a Kleckner – kreténi z Vnitřní správy – ho chytili za ruce.

Exley mu dal facku. Fisk ho chytil za krk, prstem mu stiskl tepnu.

Před očima se mu objevily desky. Exley: „Vnitřní správa se zabývala šetřením tvé osoby, když ses stal seržantem, takže už víme o Lynn Brackenové. Vincennes tě sledoval v roce 53, v tomhle jeho vyjádření se píše o tobě, Brackenové i Pierci Patchettovi. Kvůli vraždě Kathy Janewayové sis došlápl na Patchetta, kolem Nite Owl ses ochomýtal jako hladový vlk. Chci znát všechno, co víš, a jestli nebudeš spolupracovat, okamžitě rozjedu na Vnitřní správě vyšetřování ohledně tvého zamlčování důkazů. Oddělení potřebuje obětního beránka kvůli Nite Owl – já jsem moc vysoko, abych to vzal na sebe. Jestli nebudeš spolupracovat, využiju všechny možnosti, abych tě zničil.“

Sevření na krku povolilo – Bud se pokusil vymanit. Kleckner s Fiskem se na něj vrhli. „Ty zmrde, já tě zabiju.“

Exley se zasmál. „To těžko, ale jestli budeš spolupracovat, na zamlčování důkazů se zapomene, budeš se podílet na vyšetřování a nakonec dostaneš i odměnu – zprávy o vraždách těch šlapek, co

tě tak zajímají.“

Znovu mu začínala dělat tma před očima. „Lynn?“

„Ta přijde na řadu jako první – s pomocí léků. Jestli je čistá, pustíme ji.“

On neví o Whisperu, ty věci mám ještě pořád v San Berdoo. „A až to skončí, tak si promluvíme my dva.“

52

Ne a ne usnout – Vincennesovo svědectví mu nedalo spát. Probudil ho telefon, který zrovna nepotřeboval: novinář v šest ráno. Ve zprávách v rádiu omílali pořád to samé: spekulace o znovuotevření, mano a mano s jeho otcem – dálniční soustava byla před dokončením, hrdina Nite Owl se stal zloduchem. Demonstrace na parkovišti – komunisti požadující spravedlnost. Přijel brzy – na nejdůležitější schůzku své kariéry. Parkerova zasedací místnost byla připravená – na stole ležely zápisníky. Ed si napsal „Patchett“, „Brackenová“, „Patchettovy ‚obchody‘ s Hudgensem – vydírání?“; podtrhl „Pornografické obrázky podobné jako znetvoření Hudgense – Vincennes musí přinést ty časopisy na stanici“. Whiteův příspěvek: „Patchett v roce 53 věděl o pornu“; „Minulost Patchetta plus Engleklingových –bratři, otec“; „Byt Duka Cathcarta někdo prohledal a vytrhl stránku ze Zlatých stránek San Berdoo (tiskárny)“. White si pořád udržoval odstup – Ed to věděl.

Podtržené části svědectví: „Patchett měl (přes Fleur-de-Lis) prsty v (potlačené) distribuci porna, které mravnostní oddělení šetřilo v roce 53, Cathcart vymyslel distribuční schéma, porno má souvislost se znetvořením Hudgensova těla.“ Závěr:

Propletená síť zločineckých spiknutí nejméně pět let stará, která vyústila v nejméně čtyři a nejvýše deset závažných zločinů.

Objevili se další muži – Parker, Dudley Smith, Ellis Loew. Kývali na pozdrav, rychle si sedali.

Parker řekl: „Znovu to otevřeme. Kancelář státního návladní-ho si chce tu práci uzurpovat, ale Ellis vydal nařízení proti nim, což by nám mělo zajistit nejméně dva týdny času. Máme tedy čtrnáct dní, abychom ten případ dali do pořádku a znovu si získali úctu, kterou jsme ztratili. Máme dva týdny, než sem přijedou lidi ze Sacramenta a udělají z nás bandu hlupáků. Chci, aby ten případ byl uzavřený, právně nenapadnutelný a v rukou velké poroty do dvanácti dní. Rozumíte, pánové?“

Všichni přikyvovali. Loew pronesl: „Já jsem tu v poněkud nesnadné situaci, protože Coates, Jones a Fontaine se mi skutečně přiznali. Když o tom tak přemýšlím, musím přiznat, že to byli hloupí a naivní hoši psychologicky náchylní k sugesci, takže…“

Smith ho přerušil. „Ellisi, to je jasná věc. Prostě jsme jenom sebrali špatné negry, ne ty, co stříleli z pušek v Griffithově parku. Skuteční pachatelé jsou mazaní obyvatelé černošské čtvrti, kteří věděli, kam si Coates uklidil auto, a pak mu do něj nacpali pušky. Mládenci, co znají dobře černošskou čtvrť a prostě nás předběhli. To nachové auto, co bylo vidět před Nite Owl, bylo jenom shodou okolností, které ti vrazi využili. Podle mě bylo to auto z Griffithova parku kradené nebo pocházelo z jiného státu a v každém případě si myslím, že to nejde využít. Musíme začít tím, že znovu proklepneme jižní čtvrti.“

Ed se usmál – Smith mu hrál přímo do karet. „V zásadě s tím souhlasím, jeden z mých lidí z Vnitřní správy už prověřuje staré registrace. Nepředbíháme se ale? Neměli bychom nejprve stanovit hierarchii velení?“

Loew si odkašlal. „Ede, myslím si, že to, jak jsi zastřelil ty parchanty, byl chvályhodný čin, ať už tě k tomu vedlo cokoli. Zároveň si ale myslím, že svěřit ti velení by jen ještě víc podráždilo veřejnost i tisk. Spíš bys měl v tomto vyšetřování hrát menší roli.“

Absolutní vztek. „Už mě nebaví, že v hlavních zprávách se o mě mluví jako o největším vyvrheli, nebaví mě, že se o mém sexuálním životě píše v novinách. Jsem taky nejlepší detektiv z celé…“

Parker ho přerušil. „Jsi nejlepší detektiv, jakého máme, a chápu tvou potřebu nějak se ospravedlnit. Ellis má ovšem pravdu, tohle je pro tebe příliš osobní. Velení jsem svěřil Dudleymu. Sestaví tým z oddělení vražd a z různých skupin.“

„A já? Zbude v tom aspoň něco pro mě?“

Parker přikývl. „Poskytnu ti cokoli, ale v rozumné míře.“

Výpad. „Chci mít možnost shromažďovat vlastní důkazy v rámci Vnitřní správy. Chci použít své dva osobní poradce z Vnitřní správy a vybrat si dva policisty, kteří by fungovali jako lidi v terénu.“ ‚

„To by mi nevadilo. Dudley?“

„Ano, myslím, že to půjde. Koho sis vybral do terénu, kamaráde?

„Jacka Vincennese a Buda Whitea.“

Smith se málem zakuckal. Parker řekl: „Zvláštní kolegové ale čert to vem, tohle je zvláštní případ. Dvanáct dní, pánové Ani o minutu déle.“

53

Jack se probudil na gauči a napsal Karen vzkaz. Miláčku…

Všeho moc škodí a je fakt, že jsem to s Ellisem podělal. Ale spát dva městce na tomhle blbým gauči není fér, a jestli mi dokáže odpustit oddělení, tak ty bys to měla dokázat taky. Už jsem se šest týdnů nenapil, což bys věděla, kdyby ses podívala na kalendář vedle mé skříně. Nečekám, že si budeš myslet, že se tím mezi námi všechno urovná, ale dej mi aspoň nějaký body za snahu. Snažím se – chceš jít na práva, fajn, ale vsadím se, že tě to nebude bavit. V květnu jdu do penze, třeba bych mohl sehnat vedoucí místo u policie někde v nějakým městečku nedaleko nějaký kvalitní právnický fakulty. Snažím se, ale dej mi nějakou naději, protože to, jak jsme teď pod bodem mrazu, je na hlavu, a já si teď nemůžu dovolit blbnout, protože mě převeleli zpátky na případ, kterej je pro mě hrozně důležitej. Příští tejden budu chodit z práce asi hodně pozdě, ale zavolám ti a domluvíme se.

J.

Oblékl se a čekal, až mu zazvoní telefon. V kuchyni káva, vzkaz od Karen.

J…

V poslední době jsem se chovala jako husa. Omlouvám se, myslím, že bychom měli zkusit něco vymyslet. Když jsem přišla domů, už jsi spal, jinak bych tě pozvala do své komnaty.

Líbá – K.

P.S.: Jedna holka v práci mi ukázala tenhle časopis, napadlo mě, že by tě to mohlo zajímat. Vím, že znáš toho Exleyho, co se tam o něm píše, rozhodně se to týká toho, o čem se v poslední době píše v novinách.

Na stole: Whisper – „Všechna špína, co se dá otisknout“. Jack ho zvedl, usmíval se a nalistoval články o Nite Owl.

Sílené tlachy – „Soukromé očko na lovu“, „Dvojník Duka Cathcarta“, spekulace o pornu. Ed Exley na pranýři – nenávist vůči němu obrovská. Rychlý odhad: „Soukromé očko“ Bud White likviduje Exleyho – únorové číslo v prodeji od ledna, dříve, než někdo odbouchnul Engleklingovy a než ten černoch v San Quentinu přišel s tím alibi. Šlo o výtisk hlavně z východu, v L.A. se asi ani nedal sehnat. Exley a vysoké šarže to nejspíš nečetly – jinak by to přece musel vědět.

Zazvonil telefon – Jack ho zvedl. „Exley?“

„Ano, oficiálně tě vyčlenili. White promluvil s Lynn Brackenovou. Souhlasila s použitím léků, chci, abys ji sem přivezl. Bude čekat za hodinu u čínské restaurace naproti oddělení. Sejdeš se tam s ní a vezmeš ji na Vnitřní správu. Pokud s sebou bude mít právníka, nějak se ho zbav.“

„Hele, narazil jsem na něco, co bys asi měl vidět.“

„Přiveď tu ženskou, nic víc.“

Neviděli se od pálení spisů – Lynn Brackenová popíjela čaj u Ala Wonga. Jack si ji prohlížel skrz výlohu.

Pořád to byla kočka. Měla tmavé vlasy, pětatřicetiletá krasavice, za níž se muži otáčejí. Zahlédla ho. Jackovi se sevřel žaludek: ten spis.

Vyšla ven. Jack řekl: „Nechtěl jsem, aby k tomu došlo.“

„Ale nezabránil jste tomu. A nebojíte se toho, co o vás vím?“

Něco nesedělo: na to, že za pět minut měla jít k výslechu, byla až moc klidná. „Ten šílenej kapitán mě pořád chrání. Kdyby to vyšlo ven, asi by to ztopil.“

„Jen abyste se nepřepočítal. A na tohle jsem kývla jenom proto, že Bud mi řekl, že bude mít potíže, když to neudělám.“

„Co vám Bud řekl ještě?“

„Hrozné věci o vašem šíleném kapitánovi. Můžeme už jít? Chci to mít co nejdřív za sebou.“

Přešli ulici, stoupali po schodech do oddělení. Fisk na ně počkal před Vnitřní správou, natlačil je do Exleyho kanceláře. Děsivé publikum: hrozný kapitán Ed. Ray Pinker, na stole lékařské náčiní – lahvičky a injekce. Detektor lži – pro případ, že by pravdomluvná šťáva nezabrala.

Pinker naplnil injekci. Exley ukázal na židli. „Prosím, slečno

Brackenová.“

Lynn se posadila. Pinker jí otřel paži, zaškrtil jí žíly. Exley věcně: „Nevím, co vám Bud White řekl, ale jde hlavně o vyšetřování několika vzájemně propojených zločinných spiknutí. Pokud nám poskytnete použitelné informace, jsme připraveni zaručit vám imunitu pro všechna možná obvinění, která by z toho pro vás

mohla vyplynout.“

Lynn sevřela ruku v pěst. „Neumím moc dobře lhát. Mohli

bychom už začít, prosím?“

Pinker jí zvedl ruku, dal jí injekci. Exley zapnul magnetofon. Lynn se v očích objevil zasněný pohled – ne ale typicky přiblblý. Exley mluvil do mikrofonu. „Svědkyně Lynn Brackenová, 22. března 1958. Slečno Brackenová, počítejte, prosím, od stovky do jedničky.“

Pletl se jí jazyk. „Sto, devadesát devět, devadesát osm, devadesát sem, devasát-st…“

Pinker se jí podíval do očí, přikývl. Jack si vzal židli. Pořád

byla až moc klidná – cítil to.

Exley si odkašlal. „22/3/58, kromě svědkyně jsou přítomni seržant Duane Fisk, já, seržant John Vincennes a soudní lékař Ray Pinker. Duane pořídí zkrácený zápis.“

Fisk si vzal notes. Exley řekl: „Slečno Brackenová, kolik vám je

let?“

Trošku polykala slabiky. „Třic-t čtyři.“

„A vaše zaměstnání?“

„Obchodnice.“

„Jste majitelkou textilního obchodu Veronica’s v Santa Monice?“

„Ano.“

„Proč jste se rozhodla pro jméno , Veronica’s‘?“

„To je osobní žert.“

„Rozveďte to.“

„Je to jméno z mého minulého života.“

„Jak přesně?“

Zasněně se usmála. „Bývala jsem prostitutka upravená tak, aby připomínala Veroniku Lakeovou.“

„Kdo vás k tomu přemluvil?“

„Pierce Patchett.“

„Ach tak. Zabil Pierce Patchett muže jménem Sid Hudgens v dubnu 1953?“

„Ne. Teda, já nevím. Proč by?“

„Víte, kdo to byl Sid Hudgens?“

„Ano. Novinář z bulvárního časopisu.“

„Znal se Patchett s Hudgensem?“

„Ne. Teda, kdyby ho znal, tak by mi to řekl, taková slavná postava.“

Lež – určitě nebyla úplně pod vlivem. Musela vědět, že vědí, že lže – myslela si, že ji bude krýt, aby se ochránil sám.

Exley: „Slečno Brackenová, víte, kdo na jaře 1953 zabil dívku jménem Kathy Janewayová?“

„Ne.“

„Znáte člověka jménem Lamar Hinton?“

„Ano.“

„Rozveďte to.“

„Pracoval pro Pierce.“

„V jakém směru?“

„Jako řidič.“

„A kdy to bylo?“

„Před několika lety.“

„Víte, kde je Hinton teď?“

„Ne.“

„Rozveďte svou odpověď prosím.“

„Ne, odešel, ale nevím kam.“

„Pokusil se Hinton na jaře 1953 zabít seržanta Jacka Vincennese?“

„Ne.“

Už tehdy mu odpověděla stejně. „Kdo se ho pokusil zabít?“

„Nevím.“

„Kdo další pracuje nebo pracoval pro Patchetta jako řidič?“

„Chester Yorkin.“

„Rozveďte to.“

„Chet, Chester Yorkin, bydlí někde v Long Beach.“

„Nutí Pierce Patchett ženy k prostituci?“

„Ano.“

„Kdo zabil těch šest lidí v kavárně Nite Owl v dubnu 1953?“

„To nevím.“

„Prodává Pierce Patchett množství protiprávních věcí prostřednictvím služby nazvané Fleur-de-Lis?“

„Nevím.“

Veliká lež. Zaváhání: žíly v obličeji jí pulzovaly.

Exley: „Provádí doktor Terry Lux plastické operace Patchettovým prostitutkám, aby zvýšil jejich podobnost s filmovými hvězdami?“

Žíly pomalu mizely. „Ano.“

„Je Patchett ve skutečnosti dlouholetý poskytovatel drahých děvčat na telefon?“

„Ano.“

„Distribuoval Patchett drahou a umělecky vyvedenou pornografii v průběhu jara 1953?“

„Nevím.“

Klouby jí zbělely. Jack vzal notes, psal: „Patchett = chemik. L.B. lže, je asi pod vlivem drog, co tlumí účinek těch našich. Vzorek krve.“

„Slečno Brackenová, má…“

Jack mu podal papírek. Exley si ho přečetl, poslal ho Pinkerovi. Pinker si připravil injekci.

„Slečno Brackenová, má Patchett ve svém držení tajné spisy ukradené Sidu Hudgensovi?“

„To já nev…“

Pinker chytil Lynn za paži a zabodl jí do ní jehlu. Lynn sebou trhla; Exley ji přidržel. Pinker jehlu vytáhl; Exley přitiskl Lynn ke stolu. Škubala sebou, kopala – Fisk se postavil za ni a nasadil jí pouta. Začala plivat – zasáhla Exleyho přímo do obličeje. Fisk ji vedl chodbou.

Exley si otíral obličej – rudý, samá skvrna. „Sám jsem si nebyl jist. Myslel jsem si, že je jenom zmatená.“

Jack mu podal Whisper. „Věděl jsem, jak má odpovídat, líp než ty. Kapitáne, přečti si tohle.“

Děs: ten rudý obličej, ty oči. Exley četl článek, roztrhl noviny vejpůl. „To udělal White. Zajeď do San Bernardina a promluv s matkou Sue Leffertsový. Já si tu kurvu podám.“

V San Berdoo bylo pozdvižení: Exley zlomil odpor té šlapky jako nic. „Hilda Leffertsová“ v telefonním seznamu, adresa, dům: bílé šindele, přístavek.

Postarší žena kropila trávník před domem. Jack zaparkoval, vytáhl Whisper s příslušným článkem. Babička ho uviděla a vzala do zaječích – prchala ke dveřím.

Běžel za ní. „Nechte už moji Susie odpočívat v pokoji!“ ječela žena.

Jack jí strčil článek před oči. „Mluvil s vámi jeden policista z L.A., že? Vysoký muž kolem čtyřicítky? Řekla jste mu, že vaše dcera měla přítele, co vypadal jako Duke Cathcart, bylo to těsně před Nite Owl. Řekl jí prý: ‚Zvykni si na to, že mi budeš říkat Du-ku‘. Ten policista vám ukázal fotky a vy jste nedokázala toho přítele poznat. Je to pravda? Přečtěte si tohle a povězte mi to.“

Četla rychle, mhouřila oči ve slunci. „Ale říkal, že je to policista, ne soukromý detektiv. Ukázal mi jakoby policejní fotky, nebyla moje vina, že jsem Susiina hocha nepoznala. A chci do protokolu uvést, že Susie byla panna, když umřela.“

„Paní, jsem si jist, že byla…“

„A chci do protokolu uvést, že ten policista nebo kdo to byl, se podíval pod nové křídlo mého domu a nenašel tam nic v nepořádku. Mladíku, vy jste policista, že?“

Jack zavrtěl hlavou – připadal si jak omráčený. „Co mi to tady vykládáte, paní?“

„Říkám vám, že ten pan soukromé očko, policista nebo kdo se asi před dvěma měsíci plazil pod mým domem, protože jsem mu řekla, že mládenec Susan Nancy udělal to samé chvilku po té rozmíšce, co měl s tím druhým člověkem chvilku před tou záležitostí s Nite Owl, kvůli které mě vaši lidé v jednom kuse trýzní, dej bůh Susan a ostatním obětem věčný klid. Našel tam jenom krysy, žádnou stopu po nějaké nekalosti, takže tak.“

Takže tak.

Stařena ukázala na prostor pod přístavkem – takže tak.

To nemůže být pravda. Bud White nebyl takový blbec, aby nechal bez povšimnutí takhle slibnou kartu.

Jack vytáhl baterku a posvítil si dolů – Hilda Leffertsová se dívala, takže tak. Prach, hniloba, pach kuliček proti molům – svítil na špínu, krysy, svítící krysí očička. Pytlovina, kuličky proti molům, kosti, lebka s dírou mezi očima.

54

Ed si průhledným zrcadlem prohlížel Lynn Brackenovou.

Vyslýchal ji Kleckner, laskavá předehra, než se objeví zloduch – on sám. Znovu jí podali ten lék; Ray Pinker zkoumal její krev. Tři hodiny strávené v cele ji nezlomily – pořád lhala na úrovni.

Ed zapnul reproduktor. Kleckner: „Netvrdím, že vám nevěřím, jenom říkám, že moje zkušenosti policajta ukazují, že pasáci většinou ženy nenávidí, takže zvěstem o Patchettovi jako lidumilovi se mi nechce věřit.“

„Musíte vzít v úvahu jeho minulost, přišel totiž o dcerku, když byla ještě nemluvně. Jsem přesvědčená, že vaše policejní myšlení dokáže pochopit příčinu a následek, ačkoli na to nejste schopen přistoupit.“

„Promluvme si tedy o jeho minulosti. Popsala jste Patchetta jako finančníka usazeného už třicet let v L.A. Říkala jste, že sjednává obchody, takže mi ty obchody popište podrobněji.“

Lynn vzdychla – dokonalost sama. „Financování výroby filmů, reality a jednání o smlouvách. Tohle je pro vás, filmové fandy v obecenstvu: Pierce mi řekl, že financoval několik raných filmů Raymonda Dieterlinga.“

Super: pasák přítelkyně Buda Whitea zná dobrého kamaráda Prestona Exleyho. Kleckner vyměnil pásky. Ed si prohlížel tu šlapku.

Velmi hezká – z velké části i proto, že nebyla dokonalá. Měla příliš protáhlý nos; na čele vrásky. Široká ramena, velké dlaně –krásně tvarované, svou velikosti o to víc udivující. Modré oči, které asi uměly zazářit, když muž pronesl to správné slovo; nejspíš si myslela, že Bud White se může chlubit jistou primitivní stálostí, a uznávala ho za to, že se na ni nesnaží udělat dojem talenty, kterému chybí. Oblečena byla velice decentně protože věděla, že na

lidi, na něž chce udělat dojem, to zapůsobí; myslela si, že muži jsou většinou slaboši, a důvěřovala své inteligenci, že ji vyvede takřka ze všeho. Předpoklady ústící do podezření: její inteligence plus protilátka v krevním oběhu a výsledkem je svědkyně odolná vůči jejich léku a schopná mlžit beztrestně – a na úrovni. „Kapitáne, máte telefon. Vincennes.“

Fisk měl telefon natažený co to šlo. Ed si vzal sluchátko. „Vincennesi?“

„Jo, pořádně poslouchej, protože příběh z toho bulváru měl recht, a to ještě není všechno.“

„White?“

„Jo, tím falešným soukromým očkem byl White, přišel za stařenkou Leffertsovou asi před dvěma měsíci. Vyprávěla mu ten příběh o příteli její dcery, co vypadal jako Duke Cathcart, a ještě jednu věcičku.“

„Co?“

„Jen poslouchej. Pár týdnů před Nite Owl viděl jeden soused Susie a jejího přítele v domě samotné a slyšel, že se pustili do hádky s dalším chlápkem. Ten přítel se pak ještě ten den plazil pod domem. A když White přišel za tou stařenou, zavolal do kanceláře Bella a zkontroloval jejich záznamy hovorů z toho domu do L.A. od půlky března do půlky dubna 1953. Já jsem udělal totéž a výsledkem jsou tři hovory, všechny do telefonní budky v Hollywoodu kousek od Nite Owl. No, jestli si myslíš, že to je bomba, tak…“

„Do háje…“

„Kapitáne, poslouchej. White se vplazil pod dům a řekl babce, že tam nic nenašel. Já jsem udělal totéž a našel jsem mrtvolu zabalenou do kuliček proti molům, aby to nesmrdělo, a s prostřelenou lebkou. Zavolal jsem do San Berdoo doktora Laymana. Přinesl zubařské záznamy Duka Cathcarta z vězení,kopii zprávy od koronera. Dokonalá shoda. První totožnost byla falešná, jen podle úlomku destičky, přesně, jako to píšou v těch novinách. Nemůžu uvěřit, že White tohle všechno zjistil a nechal tu mrtvolu tady, kurva. Kapitáne, slyšíš mě?“

Ed chytil Fiska. „Kde je Bud White?“

Fisk vypadal vyděšeně. „Slyšel jsem, že vyrazil s Dudleym Smithem na sever. Šerif z Marin County se rozhodl promluvit o Engleklingových.“

Zpět k telefonu. „V tom plátku psali, že ta žena se měla podívat na pár fotek.“

„Jo, White sem přinesl pár fotek s nápisem ‚Státní archiv‘. Oba víme, že státní archiv není nic moc, takže odhaduju, že White ji nechtěl tahat až k nám, aby se podívala do našich knih. Toho přítele ale každopádně nedokázala identifikovat, a jestli byl mezi mrtvolama v Nite Owl, dostaneme ho, protože Layman mu v roce 1953 vzal úlomky zubní destičky. Mám ji vzít k nám? Ukážeme jí naše fotky?“

„Udělej to.“

Fisk si vzal telefon. Přišel k nim Ray Pinker a v ruce držel formulář z testů. „Prestilfyozin, kapitáne, je to hrozně vzácná experimentální protipsychotická látka, která má zklidnit násilnické duševně nemocné pacienty. Naše přítelkyně to musela dostat od nějakého profesionála, protože jen ten by věděl, že tenhle druh fyozinu může potlačit pentotal. Kapitáne, měl byste si sednout, vypadáte, že to s vámi každou chvilku sekne.“

Patchett a schopnosti chemika; otec bratrů Engleklingových: chemik, který vyvíjel proti psychotické látky. Za zrcadlem Whiteova kurva – sama, kazeta se točila.

Ed vstoupil dovnitř. Lynn řekla: „Zase vy?“

„Přesně tak.“

„Neměl byste mě obvinit nebo propustit?“

„Ještě osmašedesát hodin ne.“

„Neporušujete moje ústavní práva?“

„Na tohle se ústavní práva nevztahují.“

„Na tohle?“

„Nedělejte hloupou. Tohle znamená, že Pierce Patchett šíří pornografii včetně fotografií, které dokonale pasují k znetvoření jedné oběti vraždy, jmenovitě jeho nebohého ‚partnera‘ Sida Hudgense. Tohle je případ, kdy domnělé oběti Nite Owl byly spojeny se záměrem distribuovat zmíněnou pornografii, a váš přítel Bud White zatajil klíčové důkazy ohledně totožnosti skutečné oběti.

Dále, White vám řekl, abyste s námi spolupracovala,a vy jste sem

přišla pod vlivem léku, který tlumí účinek pentotalu. To hovoří proti vám, ale ještě můžete sobě i Whiteovi ušetřit spoustu potíží, když budete spolupracovat.“

„Bud se o sebe postará sám. Ale vy vypadáte hrozně. V obličeji jste celý rudý.“

Ed se posadil, vypnul magnetofon. „Vy tu dávku ani necítíte, že?“

„Připadám si, jako bych vypila čtyři martini, a po nich se mi většinou přemýšlí ještě líp.“

„Patchett vás sem poslal bez právníka, aby získal čas, to je jasné. Ví, že jsme vás povolali v rámci nového vyšetřování případu Nite Owl, takže ví, že je přinejmenším důležitým svědkem. Osobně ho za vraha nepovažuju. Vím hodně o spoustě Patchettových obchodů a vy mu můžete ušetřit kupu potíží, když se mnou budete spolupracovat.“

Lynn se usmála. „Bud říkal, že jste inteligentní.“

„Co ještě říkal?“

„Že jste slabý rozhněvaný muž soupeřící se svým otcem.“

Bez reakce. „Tak se zaměřme na mou inteligenci. Patchett je chemik a možná to teď přeženu, ale vsadil bych se, že studoval pod Franzem Engleklingem, lékárníkem, který vyvíjel takové léky, jako je ta protipsychotická látka, co vám dal Patchett proti pentotalu. Englekling měl dva syny, kteří byli před měsícem zavražděni na severu Kalifornie. Ti dva muži se tu objevili v průběhu vyšetřování případu Nite Owl a zmínili se o, cituji, pomateným tatíkovi, konec citátu, jenž má přístup k, cituji, spoustě drahejch holek na telefon, konec citátu. Očividně to je Patchett, očividně je napojen na rádoby obchodníka s pornem Duka Cathcarta, jednu z domnělých obětí z Nite Owl. Patchett stojí nepochybně za celou touhle věcí, což by mu mohlo přivodit kupu potíží, před nimiž ho můžete uchránit.“

Lynn si zapálila cigaretu. „Jste tedy velmi, vanu inteligentní.“

„Ano, a jsem velmi dobrý detektiv, ale teď musím pracovat s pět let starými utajovanými důkazy. Vím, že jste pálili spisy, vím o Patchettově navrhovaném vyděračském plánu s Hudgensem. Četl jsem svědectví, na jehož základě s vámi Vincennes uzavřel dohodu, a vím všechno o různých Patchettových podnicích včetně Fleur-de-Lis.“

„Takže vám došlo, že Pierce má o Vincennesovi velmi nelichotivé informace.“

„Ano, které však okresní návladní a já v zájmu ochrany dobrého jména losangeleské policie zničíme.“

Zmatek: Lynn upustila cigaretu, pohrávala si se zapalovačem. Ed řekl: „Vy a Patchett nemůžete vyhrát. Mám dvanáct dní na to, abych tuhle věc vyřešil, a jestli to nedokážu, začnu se ohlížet po dalších obžalobách. Patchettovi bych jich mohl přišít nejméně deset a věřte mi, že pokud tenhle případ nevyřeším, udělám cokoli, abych svůj obraz vylepšil.“

Lynn se na něj upřeně dívala. Ed zase na ni. „Patchett vás udělal, že? Byla jste jen krasavicí z Bisbee v Arizoně a šlapka. Naučil vás oblékat se, mluvit, myslet a výsledky jeho práce mě skutečně ohromily. Mám však jen dvanáct dní na to, aby můj život nebyl úplně promarněný, a jestli to nedokážu, tak sundám vás s Patchettem.“

Lynn zapnula magnetofon. „Kurva Pierce Patchetta do zápisu. Nebojím se vás a nikdy jsem Buda Whitea nemilovala víc. Mám radost, že zatajil důkazy a dal vám za vyučenou, jste blázen, že ho podceňujete. Žárlila jsem, že spal s Inez Sotovou, ale teď oceňuju zdravý rozum té ubohé dívky, když odešla od duševního zbabělce ke skutečnému muži.“

Ed stiskl „Vymazat“, „Stop“, „Start“. „Do zápisu, ještě sedmašedesát hodin, můj příští výslech už tak laskavý nebude.“

Kleckner otevřel dveře, podal mu spis. „Kapitáne, Vincennes přivedl tu Leffertsovou. Prohlížejí si fotky, říkal, že jste chtěl tohle.“

Ed vyšel ven. Tlustý spis – porno na křídovém papíře.

Vrchní sešity: hezké dívky, otevřené činy, barevné kostýmy. Některé hlavy byly vystřižené a znovu přilepené – kvůli vyšetřování – Jack se snažil ty modely identifikovat podle snímků a myslel si, že když je vystřihne, bude to jednodušší. Hnusné/umělecké věci – přesně, jak Šmejd říkal.

Spodní sešity – s černým obalem – co Šmejd našel v popelnici. První fotky s inkoustem – rudá krev proudila z oddělených údů, účinkující tiskli jeden tělesný otvor k druhému.Podobnost s vrařdou: chlapec ležící naznak, přesně odpovídal fotkám z vraždy Hudgense.

Ani ho to neudivilo – ten, kdo pózoval na těch fotkách, zabil Hudgense.

Ed vzal poslední časopis, ztuhl. Pohledný nahý mladík, paže roztažené – inkoust/krev pulzující z jeho trupu. Povědomé, příliš povědomé, ale ne z fotek od koronera. Listoval a našel složený snímek: chlapci, dívky, pohozené údy se dotýkaly, inkoustové čáry je spojovaly.

A JEMU TO DOŠLO.

Odběhl na oddělení vražd, našel záznamy z roku 1934, našel „Atherton, Loren, 187 P.C. (mnohonásobné)“. Tři silné spisy, pak fotky – pořízené osobně doktorem Frankensteinem.

Děti chvilku po jejich rozčtvrcení.

Jejich paže a nohy rozložené těsně vedle trupů.

Pod těly bílý voskovaný papír.

Kolem jejich údů prsty rozmazaná krev, červená na bílém, pečlivé vzory stejné jako na pornografických snímcích, rozložené údy stejně jako v případě Hudgensova znetvoření.

Ed si přiskřípl prsty do zásuvky, jak prudce ji zabouchl, co nejrychleji odjel do Hancockova parku.

Večírek v usedlosti Prestona Exleyho: služebnictvo parkovalo auta hostů, vzadu hudba – flám v růžové zahradě. Ed vešel hlavními dveřmi a prudce se zastavil – knihovna jeho matky byla pryč.

A místo ní: velký prostor zastíněný modelem – dlouhatánské dálnice a vedle nich města z krepového papíru. Podél obvodu byly směrovky – kompletní systém dálnic.

Dokonalost – napadlo ho přes opar z pornofotek. V přístavu San Pedro kotvily lodě, viděl hory San Gabriel,maličká autíčka

na asfaltu. Největší triumf Prestona Exleyho v předvečer jeho dokončení.

Ed popostrčil nějaké auto – od oceánu k horám. Hlas jeho otce: „Já myslel, že dneska budeš na jihu.“ Ed se otočil. „Cože?“

Preston se usmál. „Myslel jsem si, že se budeš snažit napravit špatný dojem z tisku posledních dní.“

Athertonovy snímky se mu opět objevily před očima. „Tati, promiň, ale netuším, o čem mluvíš.“

Preston se zasmál. „V poslední době jsme se viděli tak málo, že už jsme zapomněli naše zvyklosti.“

„Tati, něco se…“

„Promiň, mluvil jsem o prohlášení Dudleyho Smithe pro dnešní Herald. Píše tam, že znovuotevření toho případu se zaměří na jižní část města, že hledáte další černošský gang.“

„Ne, tak to nebude.“

Preston mu položil ruku na rameno. „Vypadáš vyděšeně, Edmunde. Nevypadáš jako vysoko postavený policista a nepřišel jsi sem ani kvůli mé oslavě dokončení prací.“

Ta dlaň hřála. „Tati, kdo kromě lidí z oddělení ještě viděl staré.Athertonovy fotky?“

„Teď je řada na mně, abych se zeptal: ‚Cože?‘ Myslíš fotky ze spisu toho případu? Ty, co jsem před lety ukázal tobě a Thomasovi?“

„Ano.“

„O čem to mluvíš, chlapče? Ty fotky jsou zapečetěným důkazním materiálem LAPD, nikdy nebyly vydány veřejnosti nebo tisku. Teď mi pověz.

„Tati, Nite Owl se dotýká několika dalších závažných zločinů a černošské gangy s tím nemají vůbec nic společného. Jedním z nich je…“

„Tak zkus objasnit ty důkazy tak, jak jsem tě to učil. Pracoval jsem na takových…“

„Na takovém případu ještě nikdo nepracoval. Jsem lepší detektiv, než jakým jsi kdy byl ty, a přesto jsem ani já nikdy neměl takový případ.“

Preston svěsil obě ruce – Ed cítil, jak mu ochabují ramena. „Je mi to líto, ale je to pravda a potvrzuje to pět let starý případ brutální vraždy spojený s případem Nite Owl. Oběť té vraždy byla znetvořena podobně jako oběti Lorena Athertona a stejně jako osoby na pornografických fotkách, které mají jistou souvislost s Nite Owl. To znamená, že bud někdo viděl Athertonovy snímky a vzal si z nich příklad,nebo jsi v roce 34 nedostal skutečného pachatele.“

Muž ani nemrkl. „Loren Atherton byl nezpochybnitelně vinen, měli jsme přiznání a ještě výpovědi svědků. Ty i Thomas jste ty fotky viděli, vážně pochybuju, že by ty snímky někdy opustily prostory oddělení vražd v centru. Pokud nechceš naznačit, že by vrahem byl nějaký policista, což mi přijde absurdní, pak jediným možným vysvětlením je, že Atherton ty fotky někomu ukázal ještě před svým zatčením. Tys ve svém slavném případu dostal nevinné –já jsem takovou chybu neudělal. Mysli, než zvedneš hlas proti svému otci.“

Ed ustoupil – nohama se otřel o model, ulomil kousek dálnice. „Omlouvám se, měl jsem tě požádat o radu, ne s tebou soupeřit. Tati, je něco, cos mi o Athertonově případu neřekl?“

„Přijímám tvou omluvu. Ne, není. Ty, Art a já jsme během našeho výukového období prošli ten případ všemi směry a já očekávám, že to víš stejně dobře jako já.“

„Měl Atherton nějaké známé společníky?“

Preston zavrtěl hlavou. „Rozhodně ne. Byl to dokonalý model psychopatického samotáře.“

Ed se zhluboka nadechl. „Chci vyslechnout Raye Dieterlinga.“

„Proč? Protože jedna z jeho dětských hvězd se stala Athertonovou obětí?“

„Ne, protože jeden svědek identifikoval Dieterlinga jako známého společníka jistého zločince spojeného s Nite Owl.“

„Před kolika lety?“

„Asi před třiceti.“

„A jak se ten člověk jmenuje?“

„Pierce Patchett.“

Preston pokrčil rameny. „Nikdy jsem o něm neslyšel a nechci, abys Raymonda obtěžoval. Rozhodně ne, třicet let stará známost nedává důvod otravovat muže Rayova formátu.Zeptám se ho na

něj a pak se ti ozvu. Bude to stačit?“

Ed se podíval na model. Hypnotizoval ho: L.A. se rozrostlo, Exleyho stavby ho svíraly. Znovu mu položil ruce na ramena, tentokrát jemně. „Chlapče, urazil jsi dlouhou cestu a vysloužil sis mou bezvýhradnou úctu. Za svůj vztah s Inez a za ty muže, co jsi zabil, jsi hodně trpěl a myslím, že to snášíš velmi statečně. Ale prozatím chci, abys zvážil tohle. Případ Nite Owl tě vynesl tam, kde dnes jsi, a rychlé vyřešení toho znovu otevřeného případu tě na tom místě udrží. Nenápadná vyšetřování vražd, jakkoli svůdná, by tě mohla svést od hlavního cíle, a zničit tak tvou kariéru. Na to prosím nezapomínej.“

Ed stiskl svému otci ruku. „Absolutní spravedlnost. Pamatuješ?“

55

Obě místa činu byla zapečetěna – tiskárna i byt v sousedství. Jeden šerif z Marin – tlustý muž jménem Hatcher. Muž z laboratoře, co nezavřel pusu.

Místo činu č. 1: zadní místnost v tiskárně Rapid Bob. Bud neustále sledoval Dudleyho, vracela se mu jeho slova: „Mysleli jsme si, že ho snad zabiješ, tak jsme tě zastavili. Je mi líto, jestli jsme se chovali moc přísně, ale byls k neudržení. Hinton je napojen na několik hodně zlých lidí, až přijde čas, tak ti řeknu víc.“

Netlačil na něj – Dud by mohl mít nějaké informace i o něm.

Lynn ve vazbě.

Facka od Exleyho.

Muž z laboratoře ukázal na několik stržených poliček, „…no, přední část dílny vypadala v pohodě, takže pachatel se s tím nezatěžoval. Našli jsme tady v popelníku vajgly, dvě značky, takže odhadujeme, že Engleklingovi pracovali přesčas. Domníváme se, že pachatel vylomil zámek na předních dveřích, přišel potichoučku sem a přepadl je. Na klice spojovacích dveří jsou otisky rukavic, takže tím se to potvrzuje. Vešel dovnitř, donutil naše chlapce, aby otevřeli ty skříňky, co jsem vám ukázal, jenže tam nenašel, co chtěl. Naštval se a shodil ty poličky na zem, otisky rukavic na čtvrté polici naznačují, že šlo o průměrně vysokého praváka. Bratři otevřeli krabice, které se vysypaly – našli jsme obrovskou spoustu otisků, z nichž usuzujeme, že Pete s Baxem byli touhle dobou poměrně nervózní. Pachatel tedy očividně nenašel to, co hledal, takže odvedl naše chlapce přes uličku k nim do bytu. Pánové, pojďte za mnou.“

Vyšli ven, přešli uličku. Muž měl v ruce baterku; Bud se držel vzadu.

Lynn byla namyšlená – myslela si, že svou inteligencí přemůže i pravdomluvnou šťávu.

Dud měl možná pár interních stop – ale v jednom kuse propagoval negry.

Muž z laboratoře řekl: „Všimněte si nepořádku na příjezdové cestě. To ráno, kdy byla nalezena těla, naši technici objevili a nafotili tři sady otisků bot, které ale byly příliš mělké, takže jsme nemohli odlít vzorky. Dva lidi kráčeli před jedním, což by hovořilo o tom, že na ně někdo mířil pistolí.“

Došli na dvůr před bungalovy. Dudley zarytě mlčel – v letadle skoro nepromluvil.

Zarazí ho Whisper?

Využít mrtvolu pod domem proti Exleymu – JAK?

Na dveřím páska – Hatcher ji odlepil. Muž z laborky otevřel univerzálním klíčem. Uvnitř se svítilo. Bud se protlačil dovnitř jako první.

Jatka – všechno prozkoumáno.

Stopy krve na koberci – označené. Na podlaze rozbité skleněné trubičky – označené kroužkem, uložené v průhledných sáčcích na důkazy. Všude kolem: negativy fotek – desítky – popraskané, na povrchu sežehlé. Převrácené židle, rozházený obsah šatníku, pohovka s vytrhaným čalouněním. V největším otvoru: pytlík z průsvitného papíru s nápisem „Heroin“.

Muž z laborky se zase rozjel. „V těch trubičkách jsou chemikálie, které jsme identifikovali jako antipsychotické drogy. Negativy byly povětšinou příliš zničené, ale podařilo se nám zjistit, že většina z nich představovala pornografické snímky. Obrázky byly zničené chemikáliemi z ledničky v kuchyni: naši chlapci měli doslova hojnost žíravin. Dovolím si hypotézu: Peter a Baxter Engleklingovi byli před zastřelením mučeni – to víme. Myslím si, že vrah jim ukázal každý negativ zvlášť, položil jim pár otázek, pak je poleptal – a snímky taky. Co asi hledal? Nevím, možná chtěl identifikovat účinkující z těch snímků. Pod pohovkou jsme našli lupu, takže se teď přikláním k téhle teorii. Rovněž si všimněte toho sáčku s nápisem ‚Heroin‘, který vyčnívá z gauče, jeho obsah jsme pochopitelně zajistili. Celkem šlo o čtyři sáčky v bezpečném úkrytu. Vrah za sebou nechal menší bohatství v podobě fetu, co se dá prodat.“

V kuchyni vládl rovněž chaos,mrazící box byl otevřený-zněj

vyčuhovaly trubičky, lahve s chemickými symboly. O dřezu na hromadě: cosi, co připomínalo tiskařské desky.

Laborkář ukázal na ten nepořádek. „Další hypotéza, pánové. Z mého hlášení o ohledání místa činu se dozvíte, že jsem v bytě našel ne méně než šestadvacet různých chemických sloučenin. Vrah mučil Peta a Baxe Engleklingovi chemikáliemi, víme, které z nich by dokázaly poleptat kůži. Jeho způsob mučení bych nazval velmi dovedným, takže se vsadím, že ten muž měl technické, lékařské nebo chemické vzdělání. Teď ložnice.“

Buda napadlo: PATCHETT.

Zpět do ložnice, na chodbě bylo vidět kapky krve. Malý pokoj, jatka v místnosti tři a půl na tři a půl metru.

Dva obrysy těl – jedno na posteli, jedno na podlaze, mezi nimi zaschlá krev. Kolem noh postele byla uvázaná prádelní šňůra; na podlaze ležela taky; na povlečení, podlaze, nočním stolku přilepené kruhy. Na jedné zdi zakroužkovaný průstřel. Na korkové desce další sežehlé negativy.

Laborkář: „Na negativech jsou jen otisky rukavic a Engleklingových, každý z negativů jsme prověřili, pak jsme většinu z nich vrátili na jejich původní místo. Ty, co leží na desce, jsme našli tady v ložnici, což, jak tušíte, bylo místo, kde došlo k mučení a vraždám. Ty malé kroužky na posteli i jinde naznačují, kde jsme našli poleptané kousky tkáně z trupu, paží a nohou bratří Engleklingových, a když se podíváte z blízka na podlahu, uvidíte sežehlá místa na koberci, což způsobily kapky chemikálie. Oba muži byli střeleni dvakrát z revolveru ráže .38 s tlumičem. Na kulkách jsme našli části tlumicích vláken, což svědčí o tlumiči a je to důvod, proč nikdo neslyšel výstřely. Průstřel ve zdi je naše jediná skutečná stopa, není složité rekonstruovat, k čemu došlo. Bax Englekling se vyprostil ze svých pout, zmocnil se zbraně a výstřelem vraha zranil, ale pachatel se znovu zmocnil zbraně a Baxe zastřelil. Náboj, který jsme vyjmuli ze zdi, měl na sobě stop v tkáně bělocha, šedý chlup z paže a trochu krve Rh+. Oba chlapci Engleklingovi měli AB negativní, takže víme, že pachatel byl zasažen. Kapky krve vedoucí k obýváku a negativy, které jsme vzali na prozkoumání, naznačují, že nešlo o vážné zranění. Lidi poručíka Hatchera našli v kanálu o kousek dál krví prosáklý ručník s krví Rh+, tím si nejspíš zacpal ránu. Má poslední hypotéza zní, že toho hajzla ty negativy fakt rajcovaly.“

Hatcher se ujal slova. „A nemáme vůbec nic. Dvacetkrát jsme to tu obrátili vzhůru nohama, nemáme žádné očité svědky a ti zatracení bratři neměli jediného známého společníka, kterého bychom dokázali najít. Ptali jsme se doktorů, na pohotovosti, na nádražích, na letištích i na autobusových nádražích a hledali jsme někoho, kdo si všiml zraněného muže, ale nezjistili jsme vůbec nic. Jestli měli bratři deník, pachatel ho sebral. Nikdo nic neviděl, nic neslyšel. Jak říká můj kamarád vědec, ten člověk byl fakticky na větvi z těch negativů, což by mohlo – a zdůrazňuju ‚mohlo‘ –mít něco společného s tím, že ty oběti vystoupily před čtyřmi lety v rámci vašeho případu Nite Owl. Přišly tenkrát s teorií pornografie, ne?“

Dudley odpověděl: „Ano, to je pravda, ale nepotvrdilo se to.“

„A v novinách v L.A. se píše, že jste ten případ nedávno znovu otevřeli.“

„Ano, to je pravda.“

„Kapitáne, je mi líto, že jsme se nerozhodli s vámi spolupracovat už dříve, ale zapomeňme na to. Můžete mi sdělit nějaké novinky ohledně nového směrování vašeho případu?“

Dudley se usmál. „Náčelník Parker mi dal pravomoc zajistit jednu kopii vašeho spisu o tom případu. Říkal, že pokud najdu důkazní spojitost s našimi vraždami, uvolní přepis svědectví bratrů Engleklingových z roku 1953.“

„Které, jak říkáte, hovoří o pornografii, což náš případ zcela nepochybně taky.“

Dudley si zapálil cigaretu. „Ano, pokud to stejnou měrou nehovoří o heroinu.“

Hatcher se ušklíbl. „Kapitáne, kdyby ten chlapec lítal v háčku, ukradl by to, co bylo ukryto v gauči.“

„Ano, nebo ten vrah byl jen pomatený psychopat, který ze zvláštních psychopatických důvodů nad těmi negativy zazmatkoval. Upřímně řečeno, zajímá mě teorie heroinu. Máte nějaké důkazy, že by to oba bratři prodávali nebo vyráběli?“

Hatcher zavrtěl hlavou. „Ani jedinou, a co se týče našeho případu, nemyslím si, že by to byla pravda. Máte v tom znovuotevřeném případu nějaké spojení na pornografii?“

„Ne, zatím ne. Opakuju,až si přečtu spis o vašem případu,

ozvu se vám.“

Hatcher – div nevyletěl z kůže. „Kapitáne, vy jste sem jel takovou dálku jen proto, abyste se podíval na naše důkazy, a na oplátku nám za to nedáte nic?“

„Přijel jsem sem na naléhání náčelníka Parkera, který vám slibuje bezvýhradnou spolupráci v případě, že to váš případ bude vyžadovat.“

„To jsou velká slova, sáhibe, ale jejich tón se mi nelíbí.“ Zamotávalo se to – Dudley už se jenom úlisně usmíval. Bud vyšel ven na chodník, postavil se vedle půjčeného vozu. Měl strach, připravil se k odjezdu.

Dudley vyšel ven; Hatcher a muž z laboratoře zavřeli tiskárnu. Bud řekl: „V poslední době už vám vůbec nerozumím, šéfe.“

„A odkdy, kamaráde?“

„Vezměte si jenom včerejší noc s Hintonem.“

Dudley se zasmál. „Včera v noci to bylo zase tvé staré kruté já. Zahřálo mě u srdce a ujistilo mě to o tom, že zvládneš tu mimopracovní činnost, kterou jsem pro tebe chystal.“

„O co jde?“

„Dočkáš se.“

„Co se stalo s Hintonem?“

„Propustili jsme ho po řádném pokárání s hrůznou vzpomínkou na seržanta Wendella Whitea.“

„Jo, ale kvůli čemu jste ho chtěli zmáčknout?“

„Ty máš svoje mimopracovní tajemství, já zase svoje, kamaráde. Brzy se dočkáš, pak ti všechno objasním.“

START. „Ne. Chci vědět, jaké máme v případě Nite Owl pozice. Teď.“

„Edmund Exley, kamaráde. To je náš společný výchozí bod.“

„Cože?“ – dostal obrovský strach.

„Edmund Jennings Exley. Už od Krvavých Vánoc je tvou hybnou silou, kvůli němu přede mnou tajíš spoustu věcí. Mám tě rád, takže nad tvými chybami přimhouřím oči. Teď mi ale opětuj mou náklonnost, pochop můj nedostatek ochoty k objasňování, a do dvanácti dnů jeho hvězda zhasne.“

„O čem to…“ hlásek jako malé děcko.

„Nikdy sis ho moc nevážil, takže ti to řeknu rovnou. Jako člověk je míň než nula, ale jako detektiv výrazně převyšuje i mě. Proto. Bůh i ty sám víte o potlesku pro muže, kterého já nenávidím. Takže – budeš respektovat mé chyby stejně, jako já respektuju tvé?“

Nezastavit se. „Ne. Jenom mi prokrista řekněte, co ode mě chcete. Vysvětlete mi to.“

Dudley se rozesmál, usmíval se. „Teď nedělej nic, jen poslouchej. Zjistil jsem, že Thad Green letos na jaře odejde do penze a postaví se do čela Pohraniční stráže. Naším náčelníkem detektivů se stane buď Edmund Exley, nebo já. Díky nadcházejícímu povýšení do hodnosti inspektora má Exley výhodu, Parker ho navíc bude podporovat. Já počítám s tím, že využiju jisté rysy našich společně zadržovaných důkazů, abych objasnil Nite Owl, zaujal pozici nového vedoucího běžce a přitom zničil Exleyho. Kamaráde, vydrž to se mnou ještě pár dní, a zaručuju ti šanci na osobní pomstu.“

Bylo to utkání Exley/Dudley proti Exleymu. Žádná soutěž.

Dál: všechno, co vyklopil Exleymu, Exleyho slib – spojení, vraždy šlapek. „Šéfe, kouká z toho i něco pro mě?“

„Kromě zničení našeho přítele?“

„Jo.“

„A výměnou za plné odhalení? Kromě toho, co jsi prozradil Exleymu v rámci vaší dohody o práci v terénu?“

Ježíši, co ten člověk všechno neví. „Přesně tak.“

Ha, ha, ha. „Jdeš na to dost zhurta, kamaráde, ale bude ti stačit místo ve Zvláštní vyšetřovací jednotce náčelníka detektivů? Řekněme spousta pravomocí, 187 P.C.?“

Bud natáhl ruku. „Ujednáno.“

Dudley řekl: „Drž se od Exleyho dál a připrav se na velkou čistou kancelář, co tě čeká po vítězství. Stavím se u tebe asi tak zítra.“

„Vezměte si auto, já mám ještě ve Frisku nějakou práci.“

Vyhodil čtyřicet dolarů za taxík, celý rozechvělý přejel přes Golden Gate. Dvojitý kříž: nebude snadné tuhle dohodu přežít, ale vyplatilo se vyhrát-postup od spodků až mezi krále.Exley

měl vlastní tipy a smutného Šmejda Jacka. Dudley měl interní informace takového kalibru, že se z toho točila hlava. Naopak: lhal Dudleymu, aby zničil Exleyho; o pět let později to ten člověk dostane: na lži se zapomnělo, dva poldové, jedna pochodeň. V dálce zářilo San Francisco, hlas Dudleyho Smithe: „Edmund Jennings Exley.“ Jen když to jméno vyslovil, přeběhl mu mráz po zádech.

Přejeli přes most, zastavil se u telefonního automatu. Dálkový hovor: Lynnino číslo, desetkrát to zazvonilo, nikdo to nezvedl. 21:10, hrůza – do tmy měla být z oddělení zpátky.

Přejel přes město: Policejní oddělení San Francisco, velitelství detektivní divize. Bud si připíchl odznak, vešel dovnitř.

Oddělení vražd ve třetím patře – šipky nakreslené na zdi ho vedly vzhůru. Rozvrzané schody, velká místnost. Noční klid: dva muži popíjeli kafe.

Přišli k němu. Mladší ukázal na jeho odznak. „Z L.A., co? Můžu pomoct?“

Bud mu ukázal svůj průkaz. „Máte tady starý 187, zachytil to jeden můj kamarád z kanceláře šerifa z L.A. Poprosil mě, abych se mrknul na váš spis.“

„No, kapitán tady teď není. Co kdybyste to zkusil ráno?“ Starší muž se podíval na jeho průkaz. „Vy jste ten chlap, co jede po těch šlapkách. Kapitán říkal, že sem furt voláte, pořádně ho tím štvete. O co jde, máte další?“

„Jo, Lynette Ellen Kendrickovou, před týdnem v L.A. County. No tak, deset minut u spisu a víckrát mě tady neuvidíte.“

Mladší muž: „Hej, vy jste neslyšel? Kdyby kapitán chtěl, abyste si to prohlídnul, poslal by vám pozvánku.“

Starší: „Kapitán je debil. Jak se ta oběť jmenuje a kdy zemřela?“

„Chrissie Virginia Renfroová, 16. července 1956.“

„No, tak já vám řeknu, co uděláte. Zajdete do archivu tady za rohem, najdete si skříňku s nevyřešenými případy z roku 1956, nalistujete písmeno R. Nic odsud nevynesete a vypadnete dřív,

než z vás tady kolegu rozbolí hlava. Jasno?“

„Jasno.“

Snímky z pitvy: řezné rány, detaily obličeje – napadrť, obličej veškerý žádný, v lícních kostech stopy po boxeru. Širokoúhlé snímky: tělo nalezené v Chrissiině bytě – v pajzlu naproti hotelu St. Francis.

Zprávy z výslechu úchylů – předvolání místních deviantů, výslechy, propuštění pro nedostatek důkazů. Hnusáci, sadističtí pasáci, dokonce i Chrissiin pasák – v době její vraždy seděl ve vězení. Fetišisti, násilníci, Chrissiini obvyklí zákazníci – všichni měli alibi, žádná jména se neshodovala se jmény v ostatních spisech, co četl.

Hlášení z prohlídek: místní křupáni, hosti v St. Francis. Šestkrát čistý průstřel, jeden úlovek.

16/7/56: jeden hotelový sluha ze St. Francis řekl detektivům, že v hotelu stihl noční show Spadea Cooleyho, pak viděl Chrissie Virginii Renfroovou, jak se motá – „asi namol“ – a vchází do své ho domu.

Úlovek – Bud nehnuté seděl, přemýšlel.

Lynette Ellen Kendricková, zemřela před týdnem v L.A. County. Nesouvisející udání – Lamar Hinton špicluje všechno, co se dá. Dwight Gilette – bývalý pasák Kathy Janewayové – dodával děvky na večírky Spadea Cooleyho. Spade kouřil opium, byl to „zdegenerovanej feťák“. Spade byl v L.A., měl Klub El Rancho na Stripu – míli od bytu Lynette Kendrickové.

První závada: Spadea nemohl dostat – nemohl prověřit jeho krevní skupinu – byl v dobrovolném policejním oddílu šerifa Biscailuze – nikoho by do toho nevpustili.

Lovil dál, pročetl si lékařskou zprávu, „Obsah v krvi“. Strana dvě, bomba – „Nestrávené potraviny, sperma, velké množství opia obsažené v jídle, dále potvrzeno stopami dehtu na zubech.“

Bud zvedl ruce nad hlavu – jako by mohl sáhnout skrz střechu a stáhnout měsíc až k sobě. Udeřil do stropu, pak se zamyslel a vrátil se na zem – nešlo o sólo jízdu, ukrýval to před Exleym, Dudleymu to bylo prostě fuk. Uviděl telefon, udeřil do stropu a napadl ho spojenec:

Ellis Loew – při vraždách se sexuálním podtextem úplně slintal.

Natáhl se po telefonu.

56

Hilda Leffertsová poklepala na fotku. „Tohle je přítel Susan Nancy. Vezmete mě už domů?“

Bingo – podsaditý muž, dokonalý dvojník Duka Cathcarta. Dean Van Gelder, běloch, nar. 4/3/21. 172 cm, 89 kg, modré oči, hnědé vlasy. Jednou podezření z ozbrojené loupeže – červen 42 –propuštěn z Folsomu v červnu 52, odseděl si celý minimální trest – žádné podmínečné propuštění. Další zatčení se nekonala –nahrávalo to teorii Buda Whitea – Van Gelder to schytal v Nite Owl.

Hilda řekla: „To je ono, Dean. Susan Nancy mu řekla: ‚Deane‘, ale on jí řekl: ‚Ne, zvykni si, že se jmenuju „Duke“.‘“

„Víte to jistě?“ zeptal se Jack.

„Ano, vím. Šest hodin tady koukám na ty hnusné snímky a vy se mě zeptáte, jestli jsem si jistá? Kdybych vám chtěla lhát, ukážu na někoho už před mnoha hodinami. Prosím, strážníku. Nejdřív pod mým domem najdete mrtvolu, pak mě posadíte před tyhle snímky. Odvezete mě, prosím, domů?“

Jack zavrtěl zamítavě hlavou. Přemýšlel: Kdo? Van Gelder, Cathcart, Nite Owl. Jedna cesta dávala smysl – bratři Engleklingovi plus Cathcart plus kšeftík s Mickeym Cohenem – někdy v roce 53. Zvedl telefon, vytočil nulu.

„Ústředna.“

„Jde o policejní pohotovost. Potřebuju přepojit na někoho z vedení federálního vězení McNeil v Puget Sonndu,stát Washington.“

„Rozumím. Vaše jméno?“

„Seržant Vincennes, Losangeleská policie, řekněte jim, že vyšetřuju vraždu.“

„Rozumím. Linky do státu Washington jsou…“

„Do háje. Jsem na čísle Madison 60042. Můžete…“

„Zkusím to spojit, pane.“

Jack zavěsil. Podle hodin v úřadě uplynulo čtyřicet vteřin –ccink cinnk. „Vincennes.“

„Zástupce ředitele Cahill v McNeilově vězení. Jedná se vyšetřování vraždy?“

Hilda Leffertsová rozmrzele špulila rty. Jack se odvrátil. „Jo, mám jenom jeden dotaz. Máte tužku?“

„Samozřejmě.“

„Fajn. Potřebuju vědět, jestli jistý běloch jménem Dean Van Gelder, příjmení se píše zvlášť, navštívil nějakého vězně ve vašem ústavu řekněme od února do dubna 1953. Stačí mi ano nebo ne a jména vězňů, které navštívil.“

Vzdychnutí. „Dobře, počkejte. Možná to chvilku potrvá.“

Jack počítal minuty – Cahill se znovu ozval za skoro čtvrthodinu. „Byl tady. Dean Van Gelder, narozen 4/3/21, navštívil odsouzeného Davida Goldmana, a to třikrát: 27/3/53,1/4/53 a 3/4/53. Goldman byl u nás za daňové přestupky. Možná jste slyšel…“

Přidejme tedy Daveyho G. – člověka Mickeyho Cohena. Plus poslední Van Gelderova návštěva – dva týdny před Nite Owl, ve stejnou dobu, kdy Engleklingovi podmázli Mickeyho – schůzka, během níž ho seznámili s plánem na porno. Muž z vězení pořád povídal – Jack zavěsil. Případ Nite Owl se otřásal v základech.

57

Ed odvezl Lynn Brackenovou domů, poslední pokus, než ji zatknou. Bránila se, pak svolila: den strávený pod vlivem léků, protiléků a zastrašování se projevil – vypadala vyžile, vyčerpaně. Byla chytrá, silná a chemicky obrněná; neprozradila nic než pár věcí o Pierci Patchettovi – bůhvíjak to zvládla. Patchett věděl, že co je čisté, se nesmyje; Lynn prozradila své vystupování v roli holky na telefon – a Patchett měl určitě připravené právníky pro případ, že by tenhle příběh dospěl až k vyšetřování. První den po znovuotevření případu byl úplně šílený: Dudley Smith byl v Gaitsville, zatímco jeho psi čenichali v černošské čtvrti; Vincennes našel pod domem tělo a identifikoval Deana Van Geldera –který navštívil Daveyho Goldmana ve vězení před událostmi v Nite Owl. Bud White pracoval sám, pak byly zveřejněny jeho informace pro Whisper – byl blázen, že mu vůbec kdy důvěřoval. Všechno tohle dokázal pochopit: byl profesionální detektiv zvyklý pracovat s chaosem.

Ale případ Atherton a kroky jeho otce bylo něco dočista jiného. Byl tím fascinován, řídil ho jediný prostý instinkt: případ Nite Owl měl vlastní život nezávisle na vůli jakéhokoli detektiva – a na odhodlání zveřejnit jeho hrůzu, ať už má důkazy prověřit to, nebo ne, ať už je schopen sestavit plány, nebo sebou jen nechá smýkat.

Měl plán, jak zmáčknout Brackenovou s Patchettem.

Lynn vyfukovala z okna kroužky kouře. „Ještě dva bloky a doleva. Tam můžete zastavit, bydlím hned za rohem“

Ed prudce zabrzdil. „Poslední otázka. U nás jste naznačila, že víte, že Patchett se Sidem Hudgensem plánovali nějaké vydírání.“

„Nevzpomínám si, že bych něco takového prohlásila.“

„Nevyvrátila jste to.“

„Byla jsem unavená a nudilo mě to.“

„Prohlásila jste to velmi jasně. A je to i v prohlášení Jacka Vincennese.“

„Tak Vincennes o tom možná lhal. Býval svým způsobem slavný. Neřekl byste, že se sám rád stylizuje?“ Otevřená dvířka. „Ano.“

„A myslíte si, že mu můžete důvěřovat?“ Předstírané trápení. „Nevím. Je to moje slabina.“

„Tak vidíte, pane Exley. Zatknete mě?“

„Začínám mít pocit, že by to k ničemu nevedlo. Co vám White říkal, když chtěl, abyste přišla k výslechu?“

„Abych přišla. Ukázal jste mu Vincennesovo prohlášení?“ Pravda – ať je mu vděčná. „Ne.“

„To mám radost, protože je v něm určitě spousta lží. Proč jste mu ho neukázal?“

„Protože je to omezený detektiv, a čím méně toho ví, tím lépe. Je rovněž chráněncem dalšího detektiva, který na tom případu pracuje a který je mým rivalem, takže jsem nechtěl, aby mu předal tyto informace.“

„Myslíte Dudleyho Smithe?“

„Ano. Znáte ho?“

„Ne, ale Bud o něm často mluví. Myslím, že z něj má strach, což znamená, že Smith je asi třída.“

„Dudley je velmi inteligentní a záludný člověk, ale já jsem lepší. A kromě toho, už je pozdě.“

„Nedáte si se mnou skleničku?“

„Proč? Dneska jste mi plivla do obličeje.“

„No, za daných okolností.“

Usmála se, on taky. „Za daných okolností, tak tedy jednu skleničku.“

Lynn vystoupila z vozu. Ed se za ní díval: vysoké podpatky, perný den – ale ona se nohama sotva dotýkala země. Vedla ho ke svému domu, otevřela dveře a rozsvítila.

Ed vešel. Prvotřídní – použité materiály, umění. Lynn shodila boty a nalila jim brandy; Ed se posadil na pohovku – pravý samet.

Lynn si přisedla. Ed si vzal skleničku, napil se. Lynn zahřívala svůj nápoj dlaněmi. „Víte, proč jsem vás pozvala dál?“

Na to, abyste se pokusila o nějakou dohodu,jste příliš inteligentní , takže bych řekl, že se o mně jen chcete dozvědět víc“

„Budova nenávist vůči vám je větší než jeho láska ke mně nebo

komukoli jinému. Začínám chápat jeho důvody.

„O váš názor ale skutečně nestojím.“

„Směřovala jsem ke komplimentu.“

„Někdy jindy, ano?“

„Tak tedy změním téma. Jak se Inez Sotová vyrovnává s tou publicitou? Píše se o ní ve všech novinách.“

„Snáší to špatně, nechci o ní mluvit.“

„Trápí vás, že o vás vím tolik. Což vy o mně říct nemůžete.“

Proč v tom nepokračovat. „Mám Vincennesovo prohlášení.“

„Ale pochybuju, že byste mu dvakrát věřil.“

Další změna tématu. „Zmínila jste se, že Patchett financoval nějaké rané filmy Raye Dieterlinga. Můžete to nějak rozvést?“

„Proč? Protože váš otec je Dieterlingův společník? Chápete nevýhody toho, že jste synem slavného otce?“

Vyhnul se přímé odpovědi. „Obyčejná otázka od policajta.“

Lynn pokrčila rameny. „Pierce se mi o tom zmínil mezi řečí před několika lety.“

Zazvonil telefon – Lynn ho ignorovala. „Koukám, že se vám nechce moc povídat o Jacku Vincennesovi.“

„Taky koukám.“

„V novinách už se o něm dost dlouho nepíše.“

„Protože všechno, co měl, nechal plavat. Odznak cti, své přátelství s Millerem Stantonem, všechno. Vražda Sida Hudgense mu zrovna vhod nepřišla, protože Hush-Hush vděčil za polovinu svých skandálních odhalení právě Vincennesovi.“

Lynn se napila brandy. „Vy nemáte Jacka v lásce.“

„Ne, ale jedné části jeho svědectví věřím bezmezné. Patchett má kopie soukromých skandálních spisů Sida Hudgense, včetně spisu o Vincennesovi samotném. Můžete si sama v mnohem po –

lepšit, když to připustíte.“

Kdyby se někdy chytila, bylo by to teď.

„Připustit to nemůžu, a až se o tom budeme bavit příště, budu mít s sebou právníka. Ale můžu vám říct, že asi vím, co takový spis může obsahovat.“

První krůček vpřed. „Nuže?“

„No, myslím, že to bylo v roce 1947. Vincennes se zapletl do přestřelky na pláži. Byl pod vlivem drog a zabil dva nevinné lidi, manželský pár. Můj zdroj to může potvrdit, má i svědectví člověka ze záchranné služby a notářsky ověřené prohlášení od doktora, který ošetřil Jackovy rány. Můj zdroj má výsledky rozboru krve, jež naznačují, že měl v těle drogy, a svědectví očitých svědků, co nevystoupili na veřejnosti. Je to informace, kterou byste zasunul stranou, abyste ochránil kolegu z policejního sboru, kapitáne?“

Schůzka v Malibu: Šmejdův skvostný případ. Zazvonil telefon – Lynn ho nezvedla. Ed řekl: „Ježíši Kriste,“ ani nemusel nic předstírat.

„Ano, víte, když jsem o Vincennesovi četla, myslela jsem si, že musel mít nějaké hodně pádné důvody, aby pronásledoval uživatele drog, takže mě ani nepřekvapilo, když jsem se dozvěděla tohle. A víte co, kapitáne? Jestli Pierce nějaké kopie měl, jsem si jistá, že už je dávno zničil.“

Její poslední věta vyzněla naprázdno – Ed tušil, že je to lež. „Vím, že Jack fet miluje, na oddělení se to šušká už kolik let. A vím, že o těch spisech lžete, vím, že Vincennes by udělal cokoli, jen aby se ke svému spisu dostal. Vy a Patchett byste ho neměli podceňovat.“

„Myslíte tak, jak jste vy podcenil Buda Whitea?“

Její úsměv mu připadal jako terč – na vteřinku si pomyslel, že ji snad praští. Než to stihl, dala se do smíchu; naklonil se a políbil ji. Lynn se odtáhla, pak polibek opětovala; svalili se na podlahu a strhali ze sebe oblečení. Zazvonil telefon – Ed ho skopl na zem. Lynn ho navedla do sebe; kutáleli se, pohybovali se spolu, naráželi do nábytku. Skončilo to stejně rychle, jako to začalo – cítil, jak se Lynn blíží k vyvrcholení. Skončili pár vteřin od sebe, spokojení; odpočívali. Vyklopil svůj příběh mezi vzdechy, jako by šlo o břímě, které už dál neunese.

Pobuda v uniformě Jack Vincennes fetuje, nedá se zvládnout. Udělal by cokoli, aby svůj spis dostal zpátky, musí se k tomu spisu dostat. Kapitán E. J. Exley ho musel využít pro to, co ví – jenže Vincennes je zfetovaný, zpitý, vyšiluje proti němu…

58

Bud dorazil do L.A. za svítání, přijel půlnočním autobusem z Friska. Jeho město mu připadalo zvláštní – jako všechno ostatní v jeho životě.

Zavolal si taxík a usnul; snažil se udržet v bdělosti celou cestu k Ellisi Loewovi: „Zní to jako obrovský případ, ale hromadné vraždy jsou složité a Spade Cooley je slavná osoba. Pošlu na to tým z kanceláře okresního návladního a ty se do toho nějakou dobu neplet.“ Pak k Lynn: volal, telefon někdo vyvěsil. Zvláštní, ale Lynn byla taková – když chtěla spát, chtěla spát.

Jeho život mu připadal neuvěřitelný, všechno mu vyráželo

dech.

Taxík ho odvezl. Na dveřích našel vzkaz: „Seržant Duane W. Fisk“ stálo na hlavičce.

Seržante White…

Kapitán Exley se s vámi chce okamžitě setkat (souvisí to s časopisem Whisper a nějakým tělem pod domem). Hlaste se na V. S. ihned po návratu do Los Angeles.

Bud se zasmál a sbalil si tašku: oblečení, jeho soukromé papíry – vraždy šlapek, Nite Owl – když ho Dudley poprosí, bude to jeho. Hodil vzkaz do mísy, vymočil se.

Odjel do Gardeny, podíval se do Victory: pokoj s čistým povlečením, na stěnách žádné skvrny od krve. Vykašlal se na spánek –udělal si kafe, dal se do práce.

Všechno, co věděl o Spadeu Cooleym – vyšlo to na půl

stránky.

Cooley byl houslista a zpěvák z Oklahomy, hubeňour, mohlo mu být tak k padesáti. Měl na kontě pár hitů, jeho televizní show měla kdysi jistou váhu. Jeho basista, Burt Arthur Perkins, alias „Dvojka“, kdysi seděl za obcování se psy a říkalo se o něm, že má fůru kamarádů v řadách mafie.

Ohledně vyšetřování:

Lamar Hinton říkal, že Spade kouří opium; Spade hrál ve Frisku v Lariat Room – přes ulici od místa, kde umřela Chrissie Renfroová. Chrissie měla po smrti v sobě opium; Spade v tu dobu hrál v El Rancho Klubu v L.A., nedaleko od bytu Lynette Ellen Kendrickové. Lamar Hinton říkal, že Dwight Gilette – bývalý pasák Kathy Janewayové – dodával děvky na Cooleyho večírky.

Může to být náhoda – ale nemusí.

Na zdi byl připevněný telefon – Bud ho zvedl, zavolal do kanceláře koronera.

„Soudní lékařství, Jensen.“

„Seržant White, sháním doktora Harrise. Vím, že má moc práce, ale řekněte mu, že jde jen o jedinou věc.“

„Vydržte, prosím,“ cvak, cvak, cvak. „Seržante, o co jde tentokrát?“

„O jednu věc z vaší pitevní zprávy.“

„Vy nejste ani člen okresní policie.“

„Obsah žaludku a krve Lynette Kendrickové. No tak, co?“

„To vám řeknu hned, protože Kendricková vyhrála minulý týden naši žaludkovou hitparádu. Sedíte? Párky a kyselé zelí, hranolky, Coca-Cola, opium, sperma. Tomu říkám poslední večeře.“

Bud zavěsil. Ellis Loew říkal, nepleť se do toho. Kathy Janewayová říkala JDI.

Odjel na Strip, chtěl dát do kupy způsob práce toho vraha.

Nejdřív zkusil El Rancho Klub, zavřeno, cedule „Spade Cooley a jeho Cowboy Rhythm Band vystupují každý večer“. Reklamní fotka u dveří: Spade, Dvojka Perkins, další tři ubožáci vedle nich. Žádné těžké prsteny na rukou; dole otisk razítka: „Zástupce: Nat Penzler Associates, 653 North La Cienega, Los Angeles“.

Na protější straně ulice: Hot Dog Hut, na jídelníčku párky se zelím a hranolkami. Jel po Stripu podél Crescent Heights: slavného hnízdiště prostitutek.Po míli dojel na křižovatku Metrose

a Sweetzer: byt Lynette Ellen Kendrickové.

Hračka:

Spade ji vyzvedl pozdě, beze svědků.Měl s sebou jídlo a drogy, nabídl jí příjemný večer, vzal Lynette domu.Rozparádili se, pojedli – Spade ji umlátil k smrti, a když bylo po ní, třikrát za sebou ji znásilnil.

Bud odjel na jih na La Cienega. 653: u schránky na dopisy stálo na červené dřevěné ceduli: „Nat Penzler Assoc.“ Dveře se otevřely; uvnitř nějaká dívka vařila kávu.

Bud vešel. Dívka řekla: „Jak vám můžu pomoci?“

„Máte tady šéfa?“

„Pan Penzler právě telefonuje. Můžu vám já nějak pomoci?“

Na vedlejších dveřích – mosazná tabulka „N.P.“ Bud otevřel; stařík zakřičel: „Hej! Mám telefon! Co jste zač, výběrčí daní? Hej, Gail! Dej tomu šaškovi něco na čtení!“

Bud zvedl odznak. Muž zavěsil, odstrčil se od stolu. Bud řekl: „Vy jste Nat Penzler?“

„Říkejte mi Natsky. Chcete zastupovat? Mohl bych vám dohodit něco, kde byste hrál padoucha. Máte ten pohled neandrtálce, co je teď v módě.“

Bez povšimnutí. „Jste agent Spadea Cooleyho, že jo?“

„Správně. Chcete do kapely ke Spadeovi? Spade vydělává prachy, ale moje černá uklízečka má lepší hlas jak on, takže bych vám možná sehnal místo v El Rancho. Je to šik klub, mladíku. Někdo jako vy by se dal ještě vypucovat, vyžehlit a pořádně oblíct.“

„Skončil jste, staříku?“

Penzler zrudl. „Říkejte mi Natsky, vy primitive.“

Bud zavřel dveře. „Potřebuju vidět seznam Cooleyho smluv až do roku 1951. Uděláte to pro mě po dobrým nebo ne?“

Penzler vstal, postavil se ke skříňkám se spisy. „Přehlídka skončila, Godzillo. Nikdy nezveřejňuju informace o klientech, a to

ani pod hrozbou předvolání k soudu. Takže se sbalte a stavte se

tady někdy na oběd, řekněme na svatýho Dyndy.“

Bud vytrhl ze zdi telefonní drát; Penzler otevřel horní zásuvku. „Hlavně žádné hrubosti, hrubiáne. Nejlepší kšefty mi zajistil můj obličej!“

Bud listoval spisy, našel „Cooley, Donnell Clyde“, hodil ho na stůl. Všiml si fotky: Spade, čtyři prsteny na deseti prstech. Růžový papír, bílý papír, modrý papír – smlouvy rozdělené podle let.

Penzler stál poblíž a něco mumlal. Bud přemýšlel o datech.

Jane Mildred Hamsherová, 8/3/51, San Diego – Spade tam hrál v El Cortez Sky Room. Duben 53, Kathy Janewayová, Cowboy Rhythm Band v Bido Lito – jih L.A. Sharon, Sally, Chrissie, Virginie, Maria až Lynette: Bakersfield, Needles, Arizona, Frisco, Seattle, zase L.A., pomocný personál na výplatních páskách: Dvojka Perkins hrál na basu většinu času, bubeníci a saxofonisti přicházeli a odcházeli, Spade Cooley byl v kapele pořád, v těch městech, v době, kdy došlo k těm vraždám.

Z modrých papírů kapalo – jeho vlastní pot. „Kde bydlí lidi z kapely?“

Penzler: „V Biltmore, ale od Natskyho to nevíte.“

„To je dobře, protože tohle je vražda jako trám a já tady ani nebyl.“

„Budu mlčet jako hrob, to přísahám. Proboha, Spade a jeho bezbožná cháska. Můj bože, víte, co vloni vydělal hrubýho?“

Zavolal tu stopu Ellisi Loewovi; Loew soptil: „Říkal jsem ti, ať se do toho nepleteš! Poslal jsem na to civilizované lidi a řeknu jim, cos zjistil, ale ty se do toho nebudeš plíst a vrátíš se k Nite Owl, rozuměls mi?“

Rozuměl: Kathy Janewayová pořád říkala JDI.

Biltmore.

Přinutil se, aby tam dojel pomalu, zaparkoval u zadního vchodu, slušně poprosil recepčního, aby mu řekl, kde najde partu pana Cooleyho. Recepční řekl: „Apartmá El Presidente, deváté patro“; Bud poděkoval tak klidně, že se mu všechno zdálo jako zpomalené, a na vteřinku měl pocit, že plave.

Chůze po schodech mu připadala jako plavání proti proudu –malá Kathy pořád říkala ZAB HO. Apartmá: dvojité dveře, zlaté ozdoby – orli, americké vlajky. Trhl za kliku, dveře se otevřely.

Nóbl mejdan a po něm obyčejný hnus – tři fešáci vytuhlí na podlaze. Prázdné flašky, přecpané popelníky, Spade nikde.

Spojovací dveře-za těmi vpravo byl slyšet hluk.Bud je vykopl.

Na posteli ležel Dvojka Perkins a sledoval kreslené seriály.

Bud vytáhl zbraň. „Kde je Cooley?“

Perkins vytáhl párátko. „Chlastá a já mám v úmyslu to samý. Jestli ho chcete vidět, přijďte dneska večer do El Rancho. Je šance, že se tam objeví.“

„Prdlajs, na něm to stojí.“

„Většinou jo. Ale Spade se v poslední době chová divně, takže za něj zaskakuju já. Zpívám stejně dobře jako on a vypadám líp, takže si toho nikdo moc nevšímá. Tak a teď už vypadněte a nechte mě o samotě s mojí zábavou.“

„Kde paří?“

„Jděte s tou bambitkou, kamaráde. Nejhorší, za co ho můžete zavřít, jsou nesplacený alimenty, ale Spade nakonec vždycky zaplatí.“

„Tady jde ale o vraždu prvního stupně, slyšel jsem, že má rád opium.“

Perkins vyplivl párátko. „Co jste to říkal?“

„Děvky. Má Spade rád mladý holky?“

„Ale nezabíjí je, dělá s nima jenom to, co vy a já.“

„Kde je teď?“

„Já nejsem žádnej práskač, vole.“

Bud ho udeřil s pistolí v ruce – Perkins vykřikl, vyplivl pár zubů. Televize hrála najednou hlasitěji: děti radostně volaly po Kellogg Cornflakes. Bud střelil do obrazovky.

Dvojka začal práskat: „Mrkněte se do opiovejch doupat v Čínský čtvrti a nechte mě už do prdele na pokoji!“

Kathy říkala ZAB HO. Bud si poprvé po mnoha letech vzpomněl na svou matku.

59

Doktor řekl: „Už jsem to sdělil vašemu kapitánovi Exleymu a řekl jsem mu, že výslech pana Goldmana by s největší pravděpodobností nic nepřinesl – ten člověk je většinou úplně mimo. Jelikož on ale trval na tom, že vás sem pošle, projdu to ještě jednou.“

Jack se rozhlédl. Z Camarilla mu běhal mráz po zádech: všude samí šílenci, na zdech šílené umění. „To bych byl rád. Kapitán chce jeho prohlášení.“

„Jestli nějaké dostane, může mluvit o štěstí. Vloni v červenci byl pan Goldman a jeho kumpán Mickey Cohen napaden noži a trubkami ve vězení na McNeilově ostrově. Šlo o nezjištěné útočníky, Cohena nepotkalo žádné vážnější zranění, ovšem pan Goldman utrpěl značné poškození mozku. Oba muži byli vloni podmínečně propuštěni a pan Goldman se začal chovat poněkud zmateně. Minulý prosinec byl zatčen za močení na veřejnosti v Beverly Hills a soudce ho poslal na tříměsíční pozorování sem k nám. U nás byl od Vánoc a právě jsme mu prodloužili pobyt o další tři měsíce. Upřímně vám říkám, že s ním nic nesvedeme, a jedinou záhadou tedy zůstává skutečnost, že pan Cohen sem přišel a nabídl převézt pana Goldmana na vlastní náklady do soukromé léčebny, což však pan Goldman odmítl a choval se před ním hodně vyděšeně. Není to zvláštní?“

„Třeba ne. Kde je?“

„Za těmito dveřmi. Jednejte s ním jemně, prosím vás. Ten čin věk býval gangster, ale teď už je z něj jenom lidská troska.“

Jack otevřel dveře. Malá místnost s čalouněním na stěnách; na dlouhé vycpané lavici Davey Goldman. Potřeboval by oholit; smrděl lyzolem. S hubou dokořán si prohlížel National Geographic.

Jack se posadil vedle něj – Goldman se odtáhl. Jack řekl: „Tady je to na hovno. Měls nechat Mickeyho, aby tě odsud dostal.“

Goldman zalovil v nose. Olízl si prst.

„Davey, vy se s Mickeym hádáte?“

Goldman zvedl časopis – nazí černoši mávali oštěpy.

„Pěkný, a až začnou tiskat fotky bělochů, taky si to objednám. Davey, pamatuješ se na mě? Jack Vincennes? Pracoval jsem v LAPD na protidrogovým a potkávali jsme se na Stripu.“

Goldman se podrbal v klíně. Usmál se, žádná šťáva, jen pusto prázdno.

„Nehraješ to jenom? No tak, Davey. Ty a Mick jste kámoši už spoustu let. Víš, že by se o tebe postaral.“

Goldman rozplácl neviditelného brouka. „Už ne.“

Hlas mrtvého muže – to by nikdo nezahrál. „Hele, Davey, co se stalo Deanu Van Gelderovi? Pamatuješ si ho, navštěvoval tě v McNeil.“

Goldman si strčil prst do nosu, pak si ho otřel o chodidlo. Jack řekl: „Dean Van Gelder. Byl za tebou ve vězení v roce 53, asi v tý době, co bráchové Pete a Bax Engleklingovi přišli za Mickeym. Ty se teď bojíš Mickeyho a Van Gelder sundal mládence jménem Duke Cathcart a sám se rozloučil se světem v tom slavným masakru v Nite Owl. Zbylo ti trošičku paměti, abys mi o tom něco pověděl?“

Žádná slibná reakce.

„No tak, Davey. Řekni mi to, uleví se ti. Promluv si se strejdou Jackem.“

„Holanďan! Holandská svině! Mickey by věděl, jak mi ublížit, ale on ne. Ty mešuge Meyere, Meyere Harrisi Cohene, te absolvo moje hříchy.“

Mluvila za něj jeho pusa – zbytek jeho těla byl po smrti. Jack tipoval: Holanďan Van Gelder, jidiš i latina, cosi jako zrada. „No tak, mluv dál. Vyzpovídej se otci Jackovi, a já zařídím, aby ses měl líííp.“

Goldman si strčil prst do nosu; Jack ho plácnul přes ruku. „Tak dělej!“

„Holanďan to podělal!“

???? – snad – vězeňská dohoda proti Duku Cathcartovi. „Co podělal? Mluv!“

Goldman spustil monotónně. „Kluci, co drželi licence, měli svý pistole bum, bum, bum. I když moc hloubáš, stejně nic nevyhloubáš. Mickey si myslel, že chytne rybku, ale ten Irčan ji chyt místo něj a Mickey utřel mastnou hubu, je to chcíplotina pro kocoura. Mešuge Meyere, tobě jsem moh důvěřovat, ne jim, teď už je to všecko u ledu, ale ne pro nás, te absolvo…“

?????????? „Co je to za lidi, co o nich mluvíš?“

Goldman si začal broukat nějakou melodii, falešně, povědomou. Jack to poznal: „Jed radši vlakem“. „Davey, pověz mi to.“

Davey zpíval: „Bumta-rata, bum bum bum bum bum bum bum bum bum bum bum bum tím hezkým vlakem.“

??????????????? – ještě horší, jako by měl čalounění i v mozku. „Davey, mluv.“

Slova šílence: „Bzz, bzz, bzz, aby slyšel mluvící brouk. Aby slyšel brouk Betty, Benny. Mešuge Meyere, příteli.“???????? přece jen něco:

Engleklingové byli za Cohenem v jeho cele, upozornili ho na pornokšeft Duka Cathcarta. Mickey přísahal, že to nikomu neřekl Goldman se o tom dozvěděl, rozhodl se ten kšeft překazit, poslal Deana Van Geldera, aby sundal Cathcarta – nebo aby do toho obchodu vložil peníze.?????? – Jak –?????? – MĚL SNAD V COHENOVĚ CELE NASTRAŽENOU ŠTĚNICI?

„Davey, pověz mi o tom broukovi.“

Goldman začal pobrukovat „V náladě“.

Doktor otevřel dveře. „To stačí, strážníku. Už jste toho muže obtěžoval dost dlouho.“

Exley mu to do telefonu odkýval: zjistit v McNeilově vězení důkazy odposlouchávacích zařízení v bývalé cele Mickeyho Cohena. Letiště Ventura County bylo pár mil odsud – musel odletět do Puget Soundu, taxíkem dojet do vězení. Bob Gallaudet už tam zařídí spojení s člověkem z oddělení – vedení McNeilova vězení Cohena rozmazlovalo, možná za ty služby bralo úplatky, bez nátlaku třeba nebude chtít spolupracovat. Exley říkal, že teorie štěnice je přitažená za vlasy; drmolil, že nemůže najít Buda Whitea – Fisk s Klecknerem už se ho vydali hledat, ten prevít asi utíkal kvůli svému podrazu s Whisperem a kvůli tělu v San Berdoo

– Fisk mu nechal vzkaz a zmínil se o nálezu těla. Parker říkal, že Dudley Smith studuje spis o případu Engleklingových a brzy o tom podá hlášení; Lynn Brackenová se pořád držela zpátky. Jack řekl: „Co s tím uděláme?“ Exley odpověděl: „Dining Car o půlnoci. Promluvíme si o tom.“

Šílený kapitán Ed domluvil velmi tajemně.

Jack odjel do Ventury, chytil letadlo – Exley tam zavolal předem, objednal mu letenku. Letuška mu nabízela noviny; vzal si Times a Daily News a četl o Nite Owl.

Dudleyho hoši slídili po černošské čtvrti, sbírali známé černé násilníky, hledali skutečné pachatele, co stříleli v Griffithově parku. Obyčejná pitomost: ten, kdo nastražil pušky do auta Raye Coatese, nechal v parku i ty nábojnice, protože se o tom dozvěděl z tisku – jen profík by měl mozek a odvahu na něco takového. Mike Breuning a Dick Carlisle byli teď ve vedení stanice v 77. ulici

– na ten případ bylo vyčleněno dvacet mužů z oddělení vražd. Pomatení černoši nebyli vinni ani náhodou – začínalo to zase připomínat rok 1953. V Daily News byly fotky: Central Avenue plná černochů s transparenty nad hlavami, dům, co Exley koupil pro Inez Sotovou. Fantastická fotka v Timesech – Inez před domem Raye Dieterlinga v Laguně, chránila si oči před blesky.

Jack četl dál.

Kancelář vrchního návladního vydala prohlášení: Ellis Loew je přelstil tím, že proti nim vydal obranný rozkaz, ale ten případ je nepřestal zajímat a rozhodli se zasáhnout, až vyprší platnost toho rozkazu – pokud LAPD nevyřeší případ Nite Owl ke spokojenosti velké poroty v Los Angeles County do přijatelné doby. LAPD vydala tiskové prohlášení – detailní rozbor skupinového znásilnění Inez Sotové z roku 1953 včetně srdceryvné interpretace toho, jak jí kapitán Ed Exley pomohl znovu se začlenit do života. Exleyho tatík dostal co proto: v Daily News se objevila zpráva o dokončení dálniční sítě v jižní Kalifornii a dále se list zmínil o posledním drbu – Velký Preston prý brzy oznámí svou kandidaturu na post guvernéra, necelé dva a půl měsíce před primářkami Republikánské strany, tímto pozdním tahem snad chce vydělat na tom, že se teď bude mluvit o dálnicích. Jak ovlivní jeho šance na zvolení špatný obraz jeho syna v tisku?

Jack přemýšlel o svých vlastních šancích. Karen se s ním udobřila, protože viděla, že se snaží; nejlepší způsob, jak to udržet, bylo dotáhnout to do penze, odejít z L.A. Další dva měsíce mu zabere slalom mezi kulkami: znovuotevření případu, vše, co o něm ví Brackenová s Whitem. Problémy, které se nedají předvídat – na sprintera byl vylekaný a utahaný – a začínal si připadat starý. Exley měl sprinterské pohyby v hlavě – pozdní večeře nepatřily k jeho zvyklostem. Brackenová s Patchettem možná zveřejní svinstva o jeho osobě; Parker by to možná stopil, aby ochránil oddělení. Jenže Karen by se to dozvěděla a to, co zbývalo z jejich manželství, by bylo v háji – protože jen těžko by se vyrovnala se skutečností, že si vzala opilce a pobudu. Ani jeden z nich nemohl uskočit před kulkou „vrah“.

Tři hodiny v letadle; tři hodiny se snažil nemyslet. Letadlo dosedlo v Puget Soundu; Jack si vzal taxík do McNeilova vězení.

Ošklivo: šedý monolit na ostrově ze šedých skal. Šedé zdi, šedá mlha, na okraji šedé vody ostnatý drát. Jack vystoupil u strážní budky; vrátný si prohlédl jeho průkaz, přikývl. Ocelová vrata se zasunula do kamene.

Jack vstoupil. Za branou na něj čekal hubený malý muž. „Seržant Vincennes? Jsem agent Goddard z vězeňské kanceláře.“

Pevný stisk. „Exley vám řekl, o co jde?“

„Bob Gallaudet. Děláte na Nite Owl a souvisejících případech a domníváte se, že někdo napíchl Cohenovu celu. Pátráme po důkazech, jež by takovou teorii potvrdily, ale mám pocit, že je to poměrně pravděpodobné.“

„Proč?“

Kráčeli v silném větru – Goddard mluvil hlasitě, aby ho překřičel. „Cohen se tady měl královsky, Goldman taky. Privilegia, kam se kouknete, neomezený počet návštěv a nepříliš pečlivě se sledovalo, co jim kdo donesl, takže tam někdo štěnici mohl dát. Myslíte si, že Goldman Mickeyho podrazil?“

„Tak něco.“

„No, možná jo. Měli cely ob dvoje dveře, v řadě, o kterou Mickey požádal, protože polovina těch cel měla zničenou kanalizaci a vězni v nich nemohli být. Jak uvidíte, celou řadu jsem nechal vyprázdnit a uzavřít.“

Kontroly, bloky – šestipatrové řady spojené můstky. Šli nahoru do chodby – osm prázdných cel. Goddard řekl: „Přístřešek. Tichý, ne přelidněný a příjemná klubovna, kde si chlapci můžou zahrát karty. Máme informátora, podle něhož Cohen dostal povolení, aby tady nahoru umístili vězně. Umíte si představit tu troufalost?“

Jack řekl: „Hergot, vy jste dobrej. A rychlej.“

„No, Exley s Gallaudetem mají značnou váhu a síly, které by se tady mohly projevit, neměly čas se připravit. Teď se mrkněte, co jsem sem přinesl.“

V klubovně na stole: páčidla, dláta, palice, dlouhá úzká tyč s hákem na konci. Na prostěradle: kazeťák, změť drátů. Goddard řekl: „Nejprve se podíváme do téhle řady. Připouštím, že to je risk, ale vzal jsem si kazeťák pro případ, že bychom našli kazetu.“

„Nevylučoval bych to. Goldman s Cohenem odsud vypadli vloni na podzim, ale v červenci byli napadeni a Davey přišel o rozum. Myslím si, že jestli právě on sledoval tu kazetu, tak pak třeba neměl dost rozumu, aby to sbalil.“

„Dost řečí. Začneme hledat.“

Hledali.

Goddard narýsoval čáru od topení v Cohenově cele k topení v Goldmanově cele, nakreslil čáru na strop dvou sousedních cel a začal hledat s pomocí palice a majzlíku. Jack vypáčil ochrannou desku z vedení na Mickeyho stěně, hákem poklepával uvnitř žlábku. Nic, jen slabé duté stěny, žádné dráty, jen stěny. Bylo to na nervy: šlo o logické místo pro uložení mikrofonu. Z vedení sálalo horko; Jack změnil názor – ve Washingtonu |e zima, topení je tu puštěné asi po většinu roku, slova by se v tom utopila. Zkontroloval, jestli ve stěnách nebo stropě nevede ještě něco – nic – pak se podíval na okolí ventilátoru. Hned vedle ochranné destičky byla nepravidelná děravá vrstva sádry; bušil palicí, dokud nezničil půlku stěny a neuvolnil malinký sádrou pokrytý mikrofon pohupující se na kousku drátu. Drát mu vyletěl z ruky a zmizel ve zdi. O pět vteřin později stál ve dveřích Goddard a držel ho v ruce –připevněný ke kazeťáku zabaleného do plastu. „Na půlce cesty mezi celami, malý úkryt kousek od ventilátoru. Pustíme si to, ne?“

Zapnuli to v klubovně. Goddard zapojil svůj přístroj, vyměnil cívky, stiskl knoflíky – nahrával.

Praskání, štěkot psa. „No tak, no tak, zlato“ – hlas Mickeyho Cohena. Goddard řekl: „Dovolili mu mít v cele psa. To je možný jen v Americe, co?“

Cohen: „Přestaň si lízat kulky, drobku.“ Pár štěknutí, dlouho ticho, cvaknutí. Goddard řekl: „Měřil jsem čas. Hlasem aktivovaný spouštěč. Pět minut ticho a automaticky se to vypne.“

Jack si z rukou smetl sádru. „Jak se Goldmanovi dařilo vyměňovat pásky?“

„Musel mít určitě nějaký hák, jako tu tyč, co jsem vám dal. Mřížka na jeho topení byla uvolněná, takže víme, že se tam někdo dobýval. Ježíši, ta věcička tam musela být pořádně dlouho. A Goldman musel mít pomocníka, tohle není žádná sóloakce. Slyšíte tohle cvaknutí?“

Další cvaknutí, zvláštní hlas: „Za kolik? Řeknu tomu bachařovi, aby vsadil.“ Cohen: „Tisícovku na Basilia, ten druhej je moc hubenej. A stav se v nemocnici a mrkni se na Daveyho, proboha, co z něj ti hajzlové udělali za blbečka, přísahám, že se postarám, aby byli na kaši.“ Byly slyšet další hlasy, mumlání, Mickey vrněl, jeho pes štěkal.

Přibližná doba: po útoku na Goldmana s Cohenem. Mickey sázel na zápas Robinson-Basilio z loňského září, tou dobou už byl asi venku – vylezl ven, než klesly kurzy.

Cvak, cvak, Mickey s dalšími aspoň dvěma muži hráli tři čtvrtě hodiny karty, povídali si, splachovali. Použitá páska už byla skoro na konci; cvak, cvak, vytí toho zatraceného psa.

Mickey: „Šest let a deset měsíců tady a Davey přišel o svůj obávanej mozek těsně před mým odchodem. To jdu domů po pořádným problému. Mickey, hergot, přestaň si pucovat ptáka, to se nedělá.“

Zvláštní hlas: „Sežeň mu fenku a přestane.“ Cohen: „Kristapáne, mít tak hbitost a vercajk jako ten pes, nebo jenom vercajk jako Johnny Stompanato. Když už o něm mluvíme, četl jsem sloupek Hildy Hopperový a zjistil jsem, že Johnny sedlá Lanu Turnérovou, už ji miluje takovou dobu, ta ženská musí mít kundu jak ze sametu.“

Druhý muž se rozesmál. Cohen: „Nech toho, ty vlezdoprdelko, nech něco pro Jacka Bennyho. Teď potřebuju Johnnyho, ale nemůžu ho najít, protože se nám propadl do země s filmovou hvězdou. Kluci, co mají moji licenci, padaj jako hrušky a já potřebuju, aby Johnny vyčenichal, kdo to u nich objednal, ale ten Jižan s obřím ptákem, co vyhledává kundičky, se snad propadl do země! Chci ty hajzly dostat pod drn! Chci, aby se ti zmetci, co Daveymu ublížili, rozloučili se svou pozemskou existencí!“

Mickey kašlal, kašlal, kašlal. Zvláštní hlas: „A co Lee Vachss a Abe Teitlebaum? Co na to poslat je?“

Cohen: „Jako důvěrník nestojíš za nic, ale kombinuješ dobře. Ne, Abe příliš změknul na svalovou práci, v tom svým lahůdkářství nabral moc sádla, taková tloušťka ucpává tepny, co podněcujou k nekalostem, a Lee Vachss až příliš miluje smrt, takže už skoro ani nerozlišuje, koho skosí. Lana, jakou asi má kundičku? Určitě jako z kašmíru.“

Páska dohrála. Goddard řekl: „No, Mickey rozhodně hovoří barvitě, ale co to všechno mělo společného s Nite Owl?“

„Co byste řekl na ‚nic‘?“

60

Jednu stěnu jeho bytu teď pokrývalo schéma: jednotliví hráči spojení s Nite Owl propojení vodorovnými linkami, svislé čáry je spojovaly s velkou částí nástěnky rozdělené na oddíly podle informací – události sesbírané z Vincennesova svědectví. Ed si zapisoval poznámky na okraj; telefonát jeho otce mu ještě pořád zněl v uších: „Edmunde, chci kandidovat na guvernéra. Tvá nedávná popularita by mi mohla uškodit, ale to vem čert. Nechci, aby se případ Atherton znovu objevil v tisku a byl spojován s tvými různými případy, nechci, aby kdokoli otravoval Raye Dieterlinga. Chci, abys všechny své dotazy v této věci směřoval přímo na mě, mezi sebou už to nějak vyřídíme.“

Souhlasil. Bolelo to. Připadal si jako dítě – podobně si po vyspání s Lynn Brackenovou připadal jako děvka. A na schématu se objevovalo až příliš jmen Dieterling.

Ed přeškrtl čáry.

Sid Hudgens byl čarou spojen s pornem, které Vincennes objevil v roce 53; od porna vedla čára k Pierci Patchettovi. Dál: Christine Bergeronová, její syn Daryl a Bobby Inge pózovali na fotkách a zmizeli skoro ve stejnou dobu, kdy došlo k Nite Owl. Ať Fisk s Klecknerem zahájí nové pátrání; zkusit identifikovat další lidi na fotkách – ještě jednou. Zapomenout na čáru vedoucí od porna/Hudgense k případu Atherton, bývalý inspektor Preston Exley provede na požádání důvěrné pátrání.

Teoretická čára – Pierce Patchett-Duke Cathcart. Lynn Brackenová to popřela, lhala, Vincennesovo svědectví prozrazovalo, že Patchett distribuoval porno, jehož prodej plánoval Cathcart –jenže kdo to vyráběli Hudgens plus Patchett a Brackenová: ten sběrač svinstva měl strach, že Vincennes strká nos do Fleur-de-Lis; Lynn řekla Jackovi, že Patchett s Hudgensem se rozhodli podílet na jednom kšeftu, teď to popírala, další lež. Potřeboval by další schéma, kam by zanesl jenom lži – na to ale neměl dost velkou místnost. Další čáry:

Davey Goldman k Deanu Van Gelderovi dál k Duku Cathcartovi a Susan Nancy Leffertsové – nesrozumitelné, dokud Vincennes nezavolá z McNeilova ostrova a Bud White nebude vyslechnut ohledně toho, co sám tají. Čáry ohledně zaměstnání – Patchett, bratři Engleklingovi a jejich otec měli chemické vzdělání; Patchett, vyhlášený konzument heroinu, měl spojení na plastickou chirurgii díky doktoru Terrymu Luxovi, majiteli sanatoria na chlast/fet. Z hlášení Dudleyho Smithe pro Parkera vyplývalo, že Pete a Bax Engleklingovi byli umučeni žíravinami, bez dalších detailů. Závěr: pomocník, který rozluští všechny vzájemně propojené čáry, musí být Patchett – jeho děvky, modely pro porno, Patchett jako stopa vedoucí k muži, který vyráběl pornofotky s krví, zabil Hudgense a vytvořil poslední čáru vedoucí až do roku 1934 ke slavnému případu jeho vlastního otce.

Tolik čar nemohl ignorovat.

Patchett financoval rané Dieterlingovy filmy. Dieterlingův syn Billy a přítel Timmy Valburn používali Fleur-de-Lis; Valburn byl známý společník Bobbyho Ingeho. Billy pracoval v Odznaku ctí, prvním ohnisku pro šetření Hudgensovy vraždy. Vedlejší hvězda Odznaku cti Miller Sťanton byl Dieterlingovou dětskou hvězdou přibližně ve stejnou dobu, kdy byl zavražděn Wee Willie Wennerholm – Lorenem Athertonem? Vyškrtnout čáry – Atherton plus porno plus Hudgens; příliš náhodné spojení, než aby se nedalo zničit kvůli rodině – sedmnáct let po Athertonovi vybudoval Preston Exley Dream-a-Dreamland.

Guvernér Exley. Náčelník detektivů Exley.

Ed přemýšlel o Lynn, protahoval to, otřásl se. Rychle k Inez –možnost nového spojení.

Odjel do Laguna Beach.

Novináři, celé hejno: čekali u aut, hráli karty na trávníku Raye Dieterlinga. Ed zastavil za rohem, vystoupil, rozběhl se.

Uviděli ho, hnali se za ním. Doběhl ke dveřím, bouchal klepátkem. Dveře se otevřely – vrazil do Inez.

Zabouchla, zajistila dveře. Ed vešel do obývacího pokoje – ze všech stran se na něj usmíval Dream-a-Dreamland.

Tretky, porcelánové sošky: Moochie, Danny, Scooter. Na stěnách fotky: Dieterling a invalidní děti. Neplatné šeky zalité v plastu – šest cifer na boj proti dětským nemocem.

„Vidíš, mám společnost.“

Ed se k ní otočil. „Díky, žes mě pustila dovnitř.“

„Vrhli se na tebe hůř než na mě, napadlo mě, že ti to dlužím.“

Byla pobledlá. „Díky. A víš, že to přejde, stejně jako posledně.“

„Snad. Vypadáš hrozně, Exley.“

„To mi říká každej.“

„Tak to bude pravda. Hele, jestli chceš zůstat a popovídat si, v pohodě, ale prosím tě, nemluv o Budovi ani o tom hnusu, co se děje kolem.“

„Neplánoval jsem to, ale nezávazný hovory nám nikdy moc nešly.“

Zvedla se. Ed ji objal; vzala ho za ruce a odtáhla se. Ed se pokusil usmát. „Všiml jsem si šedivých vlasů. Až ti bude tolik co mně, asi budeš tak šedivá jako já teď. To je celkem nezávazný, ne?“

„To jo, ještě tě ale trumfnu. Preston kandiduje na guvernéra, pokud mu jeho populární syn nezničí veškeré šance. Budu koordinovat jeho kampaň.“

„Táta guvernérem. Řekl, že bych mohl zničit jeho šance?“

„Ne, protože o tobě nikdy ošklivě nemluví. Co kdyby ses pokusil mu neublížit?“

Venku novináři – Ed slyšel jejich smích. „Taky nechci, aby někdo tátovi ublížil. A ty mi můžeš pomoci tomu předejít.“

„Jak?“

„Laskavostí. Zůstane to jen mezi námi dvěma, nikdo další se o tom nedozví.“

„O co jde? Vysvětli mi to.“

„Je to hodně složitý, týká se to Raye Dieterlinga. Znáš jméno ‚Pierce Patchett?“

Inez zavrtěla hlavou. „Ne, kdo to je?“

„Něco jako investor, víc říct nemůžu. Potřebuju využít tvůj přístup do Dream-a-Dreamlandu k tomu, abys zkontrolovala jeho finanční napojení na Dieterlinga. Podívej se až ke konci 20. let, velmi tajně. Uděláš to pro mě?“

„Exley, to zní jako policejní práce. A co to má společnýho s tvým tátou?“

Ústup: pochybnosti o muži, který ho vychoval. „Táta by mohl mít daňový potíže. Potřebuju, abys prověřila Dieterlingovy finanční záznamy, jestli se tam o něm nemluví.“

„Velký potíže?“

„Ano.“

„Mám se podívat do roku padesát? Když začali plánovat Dream-a-Dreamland?“

„Ne, vrať se až do roku 1932. Vím, žes viděla knihy v Dieterling Productions, a věřím, že to dokážeš.“

„A další vysvětlivky?“

Další ústup. „Až v den voleb. No tak, Inez. Máš ho ráda skoro stejně jako já.“

„Dobrá. Kvůli tvýmu tátovi.“

„Jinak ne?“

„No dobrá. Kvůli tomu, cos pro mě udělal, a kvůli přátelům, se kterými jsi mě seznámil. A jestli to zní krutě, tak mi to promiň.“

Hodiny Moochie Mouse tloukly deset. Ed řekl: „Musím jít, mám v L.A. schůzku.“

„Běž zadem. Myslím, že supi pořád čekají.“

S ústupem se vyrovnal cestou zpět. Dalo se to nazvat standardní vylučovací metodou: Jestli jeho otec skutečně znal Raye Dieterlinga, když pracoval na případu Atherton, měl dobrý důvod to nezveřejňovat, možná ho trápilo, že obchoduje s mužem, s nímž se kdysi setkal při vyšetřování ďábelské vraždy. Preston Exley věřil, že sbližování policistů s vlivnými civilisty je v rozporu s představou o nezaujatosti absolutní spravedlnosti, a jestliže se někdy prohřešil proti svým vlastním zásadám, pak bylo pochopitelné, že nechtěl, aby se to vědělo.

Vyrovnání s pomocí lásky a úcty.

Ed dorazil do Dining Car brzy; vrchní mu řekl, že jeho host už čeká. Odešel na své oblíbené místo – oddělený box za barem. Vincennes tam seděl a v ruce držel pásku.

Ed se posadil. „To je pásek ze štěnice?“

Vincennes mu pásku podal. „Jo, je na ní Mickey C. a jeho velkohubý tlachání o tom, co nemá s Nite Owl vůbec nic společnýho. Škoda, ale myslím, že můžeme Mickeymu prásknout, že ho Davey zradil, určitě slyšel, jak Engleklmgovi nabízejí Mickovi dohodu s Cathcartem. Asi se mu to zalíbilo, takže za Dukem poslal Van Geldera. Nic víc z toho ale nevymáčknu.“

Ten člověk vypadal nalitý. „Dobrá práce, Jacku. Fakt, myslím to vážně.“

„Díky, to křestní jméno snad ani nemusí být.“

Ed zvedl jídelní lístek, vyprázdnil pod ním kapsy. „Je půlnoc a já nemám náladu na zdvořilosti.“

„Máš něco za lubem. Co jsi dostal z Brackenové?“

„Nic, samé lži. A máš pravdu, seržante. Stopa vedoucí do McNeilova vězení je teď odložená.“

„Takže?“

„Takže zítra si došlápnu na Patchetta. Odvelím Vnitřní správu od Dudleyho a jeho mužů a předvolám Terryho Luxe, Chestera Yorkina a všechny Patchettovy povaleče, co Fisk s Klecnerem najdou.“

„Jo, ale co Brackenová s Patchettem?“

Ed si představil Lynn nahou. „Brackenová se pokusila vymanit z tvého svědectví. Práskla na tebe to dovádění v Malibu, a já toho proti ní využil.“

Šmejd udeřil hlavou do zaťatých pěstí na stole. Ed řekl: „Řekl jsem jí, že uděláš cokoli, abys ten svůj spis dostal zpátky. Řekl jsem jí, že tvoje náklonnost k drogám nevyprchala a že se topíš v dluzích kvůli sázkám. Ceká tě kárné řízení a chceš překazit Patchettovy finty.“

Vincennes zvedl hlavu – bledý obličej, otlačený od kloubů. „Tak mi řekni, že obsah toho spisu přejdeš.“

Ed zvedl jídelníček. Pod ním: heroin, benzedrin, vystřelovací nůž, automatická devítka. „Podáš si Patchetta. Sňupe heroin, tak mu trochu nabídneš. Jestli chceš trochu i pro sebe, máš to mít. Jdeš za ním, abys dostal zpátky svůj vlastní spis a abys zjistil, kdo nafotil to porno s krví a kdo zabil Hudgense. Pracuju na scénáři, dostaneš ho zítra v noci. Musíš nahnat Patchettovi strach, uděláš, cobude třeba, abys dostal to, o co máme oba zájem. Já vím, že to dokážeš, tak mě nenuť, abych ti vyhrožoval.“

Vincennes se usmál. Bylo to skoro přesné – starý slavný Velký V. „A co když se to zvrtne?“

„Tak ho zabiješ.“

61

Do nosu ho udeřily výpary opia; uprostřed čínštiny to bylo ještě horší: „Spade tu ne, můj hospoda má policejní povolení, zaplatím, zaplatím!“ Strýček Ace Kwan ho poslal za Tlusťochem Dewey Shinem, který ho poslal do skupiny bytů na Alamedě –Spade tam byl, ale teď byl Spade pryč, „Zaplatím! Zaplatím!“ zkusit strýčka Minha, strýčka China, strýčka Chána. Prošel celou Čínskou čtvrť, trvalo mu hodiny, než se v tom vyznal, chodil od nepřítele k nepříteli. Strýček Danny Tao vytáhl pistoli; sebral mu ji, přetáhl ho obuškem, pořád ne a ne se něco dozvědět. Spade tam byl, Spade byl pryč – a Bud věděl, že jestli ještě jednou vdechne vzduch s opiem, půjde do vrtule a umře nebo začne střílet. Pointa: čmuchal po Čínské čtvrti kvůli člověku jménem Cooley.

Čínská čtvrť nevyšla.

Bud zavolal do kanceláře návladního, člověku z jednotky sdělil své stopy ohledně Perkinse a Cooleyho; muž to odzíval, znuděně se rozloučil. Ven na Strip; Cowboy Rhythm Band na pódiu, Spade nikde, nikdo ho už pár dní neviděl. Country bary, noční podniky – nikde ani stopy po Donnellu Clydeu Cooleym. Jedna ráno, neměl kam jít, leda k Lynn – „Kdes byl?“ a do postele.

Začalo pršet – liják. Bud počítal koncová světla vozů, aby se udržel v bdělosti: červené body ho hypnotizovaly. Na Nottingham Drive dojel polomrtvý – motala se mu hlava, měl těžké celé tělo.

Lynn stála na prahu, dívala se na déšť. Bud vyběhl k ní; napřáhla k němu paže. Uklouzl, zachytil se o její tělo.

Ustoupila. Bud řekl: „Měl jsem strach. Včera jsem ti celou noc volal, než to všechno zešílelo.“

„Jak zešílelo?“

„Ráno, teďka je to na moc dlouhý povídání. Jak to…“

Lynn mu položila prst na rty. „Řekla jsem jim o Pierceovi věci, které už znáš, víš, zmátl mě ten déšť a napadlo mě, že jsem jim měla říct víc.“

„Jak víc?“

„Napadlo mě, že s Piercem už je konec. Ráno, miláčku. Necháme si naše povídání k snídani.“

Bud se opřel o zábradlí přede dveřmi. Blesk osvítil celou ulici – a uschlé slzy na Lynnině tváři. „Copak je, miláčku? To kvůli Exleymu? Byl na tebe hrubý?“

„Je to kvůli Exleymu, ale ne proto, co myslíš. A vím, proč ho tak nenávidíš.“

„Jak to myslíš?“

„Je totiž opakem všech dobrých stránek, co máš ty. Je spíš jako já.“

„To nechápu.“

„No, jde o důvěryhodnost, kterou se pyšní za to, že je tak vypočítavý. Ze začátku jsem ho nenáviděla, protože ho nenávidíš ty, pak mi ale připomněl některé věci o Pierceovi jen tím, jak tady seděl. Řekl mi něco, co mi říkat nemusel, a moje vlastní reakce mě udivila.“

Další blesk – Lynn vypadala příšerně smutně. Bud řekl: „Například?“

„Například že Jack Vincennes zešílel a chystá nějakou odvetu proti Pierceovi. A mě to nezajímá ani z poloviny tak, jak by mělo.“

„Jak se ti povedlo se tolik sblížit s Exleym?“

Lynn se zasmála. „In vino veritas. Víš, miláčku, je ti devětatřicet a já neustále čekám, až tě unaví to, čím jsi.“

„Dneska jsem hodně unavenej.“

„To jsem nemyslela.“

Bud rozsvítil světlo přede dveřmi. „Tak řekneš mi, co se stalo mezi tebou a Exleym?“

„Jenom jsme si povídali.“

Na tváři měla zaschlé slzy s mejkapem. Bylo to poprvé, co nevypadala dobře. „Tak mi o tom pověz.“

„Až ráno.“

„Ne, hned.“

„Lásko, jsem utahaná stejně jako ty.“

Poznal to z toho jejího polovičního úsměvu. „Tys s ním spala.“

Lynn se odvrátila. Bud ji udeřil – jednou, dvakrát, potřetí Lynn se mu stále dívala do očí. Bud přestal, až když pochopil, že ji nezlomí.

62

Vnitřní správa – plno lidí.

Chester Yorkin, poslíček Fleur-de-Lis byl v kóji číslo 1; ve dvojce a trojce: Paula Brownová a Lorraine Malvasiová, Patchettovy šlapky – Ava Gardnerová, Rita Hayworthová. Lamar Hinton, Bobby Inge, Christine Bergeronová a její syn nebyli k nalezení; totéž platilo o lidech na fotkách – Fisk a Kleckner je nedokázali identifikovat ani po pozorném prohlížení archivních fotek. V čísle 4: Sharon Konstenzaová, skutečným jménem Mary Alice Mertzová, plod Vincennesova svědectví – žena, která kdysi dostala na kauci Bobbyho Ingeho z basy a zaplatila kauci za Chris Bergeronovou. V čísle 5: doktor Terry Lux, jeho právník – vynikající Jerry Geisler.

Ray Pinker byl připraven s látkami tlumícími účinky drog –zatím ale nikdo z nově příchozích nevypadal zdrogovaně.

Dva strážníci hlídali služební prostor – soukromé výslechy –striktně v pravomoci Vnitřní správy.

Kleckner a Fisk dusili Mertzovou a pseudo-Avu – k ruce měli kopie svědectví, pornofotky, shrnutí případu. Yorkin, Lux a falešná Rita koukali do zdi.

Ed pracoval ve své kanceláři: třetí návrh Vincennesova scénáře. Napadla ho myšlenka: kdyby Lynn Brackenová vyklopila Patchettovi úplně všechno, tak by své lidi ukryl dříve, než by je policie stihla předvolat – stejné rychle, jak se Inge, Bergeronová a její syn vypařili chvilku před Nite Owl. Dvě možnosti – buď se pokouší o nějakou kulišárnu, nebo ji to jejich milování rozhodilo a ona vyčkává a snaží se vymyslet další krok. Spíš šlo o to první –tahle žena byla něčím překvapená naposledy jako novorozeně.

Ještě pořád si vzpomínal na její chuť.

Ed kreslil na papír čáry. Inez prověří Dieterlingovo spojení s Patchettem a jeho otcem – když na to pomyslel, pořád mu běhal mráz po zádech. Dva lidi z VS hledali Whitea – pak toho parchanta zadrží a zlomí. Billy Dieterling a Timmy Valburn budou vyslechnuti – v rukavičkách, měli prestiž, šťávu. Čára od Hudgensovy vraždy a jeho „kšeftu“ s Patchettem – ve Vincennesově svědectví se psalo o tom, že Hudgensovy spisy o Odznaku cti se nepodařilo v době jeho smrti najít, což bylo s podivem, protože Hudgens byl tím pořadem posedlý. Lidi z Odznaku cti měli všichni na dobu vraždy alibi – nicméně další průzkum toho spisu nemohl uškodit.

Půlku zmatků v těch případech zavinilo vydírání.

Čára k postrannímu tématu – Dudley Smith, šílel, chtěl co nejdřív dopadnout někoho z černošské čtvrti. Čára ke klepům: Thad Green se chystal od května přestoupit do čela pohraniční stráže. Teoretická čára: Parker zvolí nového náčelníka detektivů výlučně na základě případu Nite Owl – jeho nebo Smithe. Dudley by mohl poslat Whitea, aby mu znovu podkopal autoritu; všechny čáry přeškrtat a udržet své případy pod pokličkou.

Kleckner vešel dovnitř. „Pane, ta Mertzová nechce spolupracovat. Říká jen, že vystupuje pod pseudonymem Sharon Kostenzová a že dohaduje kauce pro Patchettovy lidi, když jsou zadrženi za nějaké přečiny. Víme, že z lidí, co pro něj pracují, nebyl ještě nikdy nikdo zatčen. Říká, že nedokáže identifikovat lidi na fotkách a nechce mluvit ani o tom vydírání, co jste mi poradil. Na Nite Owl nezareagovala vůbec – a já věřím, že o tom nic neví.“

„Propusťte ji, chci, aby zašla za Patchettem a on začal panikařit. Co vymámil Duane z Avy Gardnerové?“

Kleckner mu podal listy papíru. „Fůru věcí. Tady jsou hlavni body, celý výslech nahrál.“

„Dobře. Teď mi připrav Yorkina. Přines mu pivo a opečovávej ho.“

Kleckner vyšel s úsměvem na rtech. Ed si četl Fiskovo hlášení. Svědkyně Paula Brownová 25/3/58

1. Svědkyně prozradila jména mnoha lidí, zákazníků P. P. z oblasti poskytování prostitutů/prostitutek na telefon (detaily budou ve zvláštním hlášení a na pásce).

2. Nedokázala identifikovat lidi na fotkách (v tomto bodě vypadá věrohodně).

3. Rozpovídala se o vydírání.

a. P. P. dával svým prostitutům/prostitutkám bonusy, když vytáhli ze svých zákazníků intimní detaily z jejich života.

b. P. P. nutí své lidi skončit ve 30 (očividně je to jeho posedlost).

c. V případě doma poskytovaných služeb P. P. nutí své lidi, aby nechávali otevřené dveře/okna, aby muži s fotoaparáty mohli pořizovat kompromitující snímky. Prostituti/prostitutky rovněž dělají do vosku otisky klíčů některých bohatých zákazníků.

d. P. P. má smlouvu se slavným plastickým chirurgem (nepochybně s Terrym Luxem), který prostituty/prostitutky upravuje tak, aby vypadali jako filmové hvězdy a vydělávali víc peněz.

e. Prostituti vydírali ženaté homosexuální zákazníky a o výnosy se dělili s P. P.

f. Otázky na Nite Owl ji znudily (v tomto směru očividně netrpí žádným pocitem viny).

Neuvěřitelně odvážná zvrácenost.

Ed zamířil k řadě kójí, podíval se do zrcadel. Fisk si povídal s falešnou Avou. Kleckner s Yorkinem popíjeli pivo. Terry Lux si četl nějaký časopis, Jerry Geisler se vztekal. Lorraine Malvasiová byla sama uprostřed oblaku dýmu. Neuvěřitelně odvážná zvrácenost – ta žena byla od hlavy s účesem od Gildy až po paty celá Rita Hayworthová.

Otevřel dveře. Rita/Lorraine vstala, posadila se, zapálila si cigaretu. Ed jí podal hlášení od Fiska. „Přečtěte si to, prosím, slečno Malvasiová.“

Četla a olizovala si rty. „No a?“

„No a můžete to potvrdit nebo ne?“

„No a mám nárok na právníka.“

„Po dvaasedmdesát hodin ne.“

„Tak dlouho mě tady nemůžete držet.“

Mluvila s protáhlým newyorským přízvukem. „Tady ne, ale v ženském vězení ano.“

Lorraine si kousala nehet, začala jí téct krev. „To nemůůžete.“

„Ale můžu. Sharon Kostenzaová je ve vazbě, takže za vás kauci nezaplatí. Pierce Patchett je pod dohledem a vaše kamarádka Ava právě vyklopila to, co jste si sama přečetla. Promluvila jako první a já od vás jen chci, abyste doplnila některá prázdná místa.“

Popotáhla. „To nemůůžu.“

„Proč ne?“

„Pierce se ke mně choval tak hezky a…“

Přerušil ji. „S Piercem je konec. Lynn Brackenová se sama při hlásila státu. Je v ochranné vazbě a můžu za ní zajít a zeptat se na ty věci jí, nebo si můžu ušetřit potíže a zeptat se vás.“

„To nemůůžu.“

„Můžete a uděláte to.“

„Ne, to nemůůžu.“

„Ale měla byste, protože jste spoluviníkem jedenácti přestupků už jen podle toho, co se píše v prohlášení Pauly Brownové. Bojíte se lesbiček v base?“

Žádná odpověď.

„To děláte dobře, ale bachařky jsou ještě horší. Velký tlustý mužatky s pendrekama. Víte, co dělají s těmi…“

„Tak jo tak jo tak jo tak jo! Tak jo, řeknu vám to!“

Ed vytáhl notes a napsal „Chrono“. Lorraine: „Není to Pierceova vina. Donutil ho k tomu ten chlap.“

„Jaký chlap?“

„To nevím. Vážně, fakticky to nevím.“

Ed podtrhl „Chrono“. „Kdy jste začala pracovat pro Patchetta?“

„V jedenadvaceti.“

„Řekněte, který rok.“

„1951.“

„A on řekl Terrymu Luxovi, aby na vás provedl plastickou operaci?“

„Ano! Abych byla hezčí!“

„Klid prosím. Před chviličkou jste řekla, že nějaký chlap…“

„Já nevím, co je to za chlapa! Nemůůžu vám přece říct, co ne vím!“

„Pst, klid. Potvrdila jste výpověď Pauly Brownové a řekla jsi že nějaký ‚chlap‘, jehož totožnost neznáte, přinutil Patchetta k plánu na vydírání, o němž se podrobně píše v té výpovědi. Je to tak?“

Lorraine uhasila cigaretu a zapálila si další. „Ano. Vydírání, jasně. Ano.“

„Kdy, Lorraine? Víte, kdy se ‚ten chlap‘ u Patchetta objevil?“

Počítala na prstech. „Před pěti lety. V květnu.“

„Chrono“ podtrhl ještě jednou. „To znamená v květnu 1953?“

„Jo, protože v tom měsíci umřel můj táta. Pierce si nás všechny zavolal a řekl nám, že to musíme udělat, že on sám to nechce, ale ten chlap ho prý drží, však vy víte, za co. Neřekl, jak se ten chlap jmenuje, a já mám pocit, že to neví nikdo z nás.“

„Chrono“ měsíc po Nite Owl. „Teď přemýšlejte, Lorraine. Masakr v Nite Owl. Pamatujete?“

„Cože? Tam zastřelili pár lidí, ne?“ t „To je jedno. Co vám Patchett ještě řekl, když si vás zavolal?“

„Nic.“

„Nic víc o Patchettovi a vydírání? Říkám vám, neptám se vás, jestli jste něco z toho dělala. Nechci po vás, abyste se nějak obviňovala.“

„No, asi tak tři měsíce nebo tak předtím jsem slyšela Veroniku – jako, Lynn – jak mluví s Piercem. On jí řekl, že spolu s tím člověkem z bulváru, co ho pak zabili, chce rozjet to vyděračství a že Pierce mu bude dodávat informace o všech libůstkách našich klientů a ten člověk pak těm lidem bude vyhrožovat, že se dostanou do Hush-Hush. Prostě, buď zaplatíte, nebo vás rozmázneme v bulváru.“

Teorie vydírání potvrzena. Instinkt: Lynn na jisté úrovni hrála přímo, neřekla Patchettovi, aby se připravil – jinak by sem tyhle lidi nikdy nepustil. „Lorraine, ukázal vám seržant Kleckner nějaké pornografické snímky?“

Přikývla. „Řekla jsem to jemu, řeknu to i vám. Nikoho z těch lidí neznám a z těch fotek mi běhá mráz po zádech.“

Ed vyšel ven. Na chodbě byl Duane Fisk. „Dobrá práce, pane. Když jste s ní mluvil o tom ‚chlapovi, vrátil jsem se k Avě a přeptal se na to i jí. Odkývala to a potvrdila i to, že neví, o koho jde.“

Ed přikývl. „Řekni jí, že Ritu s Yorkinem ještě vyslechneme, a propusť ji. Chci, aby se vrátila k Patchettovi. Jak si vede Kleckner s Yorkinem?“

Fisk zavrtěl hlavou. „Ten kluk je oříšek. Prakticky vyzývá Dona, aby ho přinutil mluvit. Sakra, kde je Bud White, když ho potřebujeme?“

„Celkem vtipné, ale moc to nepřeháněj. A právě teď potřebuju, abys vzal Luxe s Geislerem na oběd. Lux je tady dobrovolně, tak se chovej slušně. Řekni Geislerovi, že jde o závažný případ mnohonásobné vraždy a že Lux dostane za spolupráci plnou imunitu vůči případným následným šetřením a písemné potvrzení, že nemusí svědčit u soudu. Řekni mu, že už je to sepsané, a jestli si to chce ověřit, ať zavolá Ellisi Loewovi.“

Fisk přikývl a odešel do kabinky č. 5. Ed se podíval do zrcadla u jedničky.

Chester Yorkin se šklebil do zrcadla: dělal různé obličeje, mával vztyčeným prostředníčkem. Hubený muž, ježek nad očima se mu leskl pomádou. Na pažích měl podlitiny – asi staré vpichy.

Ed otevřel dveře. Yorkin řekl: „Hej, vás já znám. Čet jsem o vás.“

Jizvy potvrzené – na vpiších zaschlé strupy. „Byl jsem v novinách.“

Hi, hi, ha, ha. „To je starý, kemo sabe. To je skoro, jako kdybyste řek: ‚Nikdy nebiju podezřelý, protože policajt se pak sníží na úroveň zločince.‘ Chcete vědět, co si o tom myslím? Nikdy nepráskám, protože všichni policajti jsou debilové, co se vyžívaj v tom, aby nutili lidi mluvit.“

„Skončil jsi?“ – replika Buda Whitea.

„Ne. Váš táta píchá myšáky do prdele.“

Měl nahnáno, ale udělal to – loktem do krku. Yorkin zalapal po dechu; Ed se postavil za něj, spoutal ho, smýkl jím o podlahu. Měl strach, ale ruce měl pevné: hele, tati, že se nebojím. Yorkin se odplazil do rohu.

Měl strach, další finta Zlého Buda: židle, rozmáchl se, židle se rozbila o stěnu těsně nad hlavou podezřelého. Yorkin se snažil vykroutit; Ed ho kopancem vrátil do rohu. Teď pomalu: ať se mu nezlomí hlas, ať oči za brýlemi nevypadají moc změkčile. „Všechno. Chci vědět o pornu i o ostatním svinstvu, co rozvážíš přes Fleur-de-Lis. Všechno. Začni těmi jizvami na rukou a tím, proč inteligentní člověk jako Patchett důvěřuje feťákovi tvýho ražení. A jed-no ti řeknu rovnou – s Patchettem je konec a jediný, kdo s tebou může uzavřít nějakou dohodu, jsem já. Rozumíš mi?“

Yorkin trhaně přikyvoval. „Zkušební pilot! Já pro něj lítal! Zkušební pilot!“

Ed mu odemkl pouta. „Zopakuj to.“

Yorkin se podrbal na krku. „Pokusnej králík.“

„Cože?“

„Testuje na mě herák. Čas od času, po malejch dávkách.“

„Začni znovu. Pomalu.“

Yorkin zakašlal. „Pierce ukrad ten heroin z obchodu, co před lety udělal Cohen s Jackem Dragnou. Ten Buzz Meeks toho trošku nechal u těch dvou, Peta a Baxe Engleklingovejch, jenom vzorek, a oni to dali svýmu tátovi, kterej byl machr na chemii. Měl Pierce na gymplu, dal mu to svinstvo a umřel, infarkt nebo co. Ten druhej chlap, jeho jméno neznám, takže se mě na něj ani neptejte, zabil Meekse nebo tak něco. Dostal se ke zbytku toho svinstva, skoro devět kilo toho bylo. Pierce na základě toho už kupu let vyrábí sloučeniny. Chce vyrobit to nejlevnější, nejbezpečnější i nejlepší. Já dostávám… já dostávám jenom zkušební dávky.“

Čáry z Edova schématu se neuvěřitelně promíchaly. „Před pěti lety jsi roznášel objednávky pro Fleur-de-Lis, je to tak?“

„Správně, jo, jasně.“

„Ty a Lamar Hinton.“

„Lamara jsem neviděl už léta, Lamarovy sračky mi nepřišijete!“

Ed vzal druhou židli, zamával s ní. „Ani nechci. Odpověz mi na tuhle otázku, a jestli se mi to bude líbit, máš to u mě. Je to zkouška, a jestli jsi zkušební pilot, tak bys to měl zvládnout. Kdo střílel po Jacku Vincennesovi před tím kutlochem v Hollywoodu v roce 1953?“

Yorkin se zamračil. „Já. Pierce mi řek, ať ho odbouchnu. Neměl jsem to dělat u naší díry. Zkurvil jsem to, a Pierce to nasralo.“

Patchett byl v háji: pokus o vraždu policejního úředníka. „Co ti za to udělal?“

„Testoval na mě nějaký svinstva. Dal mi všechny ty nepovedený sloučeniny, co se jich prej musí zbavit. Donutil mě, abych se hodně hnusně prolít.“

„Takže ho za to nenávidíš.“

„Heleďte se, Pierce není jako obyčejný lidi. Nenávidím ho, ale zároveň ho žeru.“

Ed odstrčil židli. „Pamatuješ si na přestřelku v Nite Owl?“

„Jasně už je to pár let. Co to má co společnýho…“

„To je fuk, teď přijde to důležité. Jestli mi tohle řekneš, dám ti písemně potvrzenou imunitu a zavřu tě do ochranné vazby, dokud bude Patchett na svobodě. Porno, Chestere. Pamatuješ si na všechny ty fotky orgií, co se prodávaly přes Fleur-de-Lis před pěti lety?“

Yorkin trhaně přikývl.

„Inkoustová krev na fotkách, pamatuješ?“

Yorkin přikývl – najednou byl celý žhavý někoho udat. „To vím náhodou moc dobře. Pierce fakt půjde ke dnu?“

Deset hodin, pak se naplní scénář. „Možná už dneska večer.“

„Ať jde do prdele za všecky ty humusy.“

„Chestere, pověz mi to pomalu.“

Yorkin vstal, protáhl si křečí ztuhlé nohy. „Víte, co je na Pierceovi k posrání? Když jsem byl v rauši, tak o mně roznášel všechny ty řečičky, měl pocit, že jsem bezbrannej, protože si nezapamatuju ani slovo z toho, co řekne.“

Ed vytáhl notes. „Zkus to povědět jedno po druhým.“

Yorkin se podrbal na krku a odkašlal si. „No tak, Pierce má už léta svý holky a prodává je, to bylo asi v době, kdy jsme roznášeli ty pornofotky. Nějakej chlápek, nevím, jak se jmenuje, překecal pár holek a jejich kunčaftů, aby se nechaly vyfotit. Udělal z těch fotek časopisy a šel za Piercem, aby sehnal prachy na distribuci toho svýho zboží, víte, slíbil Pierceovi podíl. Pierceovi se ten nápad líbil, ale nechtěl vystavovat svoje holky ani jejich kunčafty. Koupil od toho chlapa pár výtisků, aby to prodal přes Fleur-de-Lis, víte, říkal tomu uzavřená distribuce, jako zkušební trh, říkal si, že tak bude mít šanci to zboží kontrolovat.“

Staré čáry se zkřížily: uzavřená distribuce nebyla až tak uzavřená, mravnostní odhalilo odhozené výtisky – na scénu vstupuje Vincennes. „Jen pokračuj, Chestere.“

„No, ten chlap, co to zboží vyráběl, dostal z Pierce nějaký informace o bratrech Engleklingovejch, o tom, že maj vlastní tiskárnu a jsou celý žhavý na prachy. Našel si zástupce, a ten se vydal za bráchama. Víte, takovej plán vyrábět ty sračky ve velkým a distribuovat je.“

Zástupce: Duke Cathcart. Cáry vedly cikcak od Cohena k bratrům, od bratrů k Patchettovi, pak tam a zpátky: Mickey na McNeilově ostrově – pak Goldman a Van Gelder. Spojit heroin s pornografií. „Chestere, jak tohle všechno víš?“

Yorkin se zasmál. „Já byl v prvotřídním rauši a Pierce zase v bezpečí na svým vyšňuplým bělouši. Řval na mě, jako na nějakýho psa.“

„Takže Patchett a porno už jsou passé, jo? Teď už ho zajímá jenom distribuce heroinu.“

„Houby. Ten chlap, co Pierceovi přivez před lety devět kilo, no tak toho to porno dost rajcovalo. Měl seznam bohatejch úchylů a fůru kontaktů v Jižní Americe. Nechal si vyrobit nějaký nový výtisky bůhvíkde. Odvezli ty sračky do nějakýho skladiště, vůbec nemám ponětí, kde to je, a čekali, že to rozběhnou. Myslím, že Pierce vyčkával, až trošku opadne zájem.“

Žádné další propojení čar. Dostal nápad: motiv – zisk. Pornografie sama o sobě byla riskantní; ovšem deset kilo heroinu mělo hodnotu milionů. Yorkin řekl: „Ještě něco pro případ, že byste dostal vítr. Pierce má u sebe doma ukrytej sejf. Má tam prachy, fet, prostě všecko možný.“

Ed neustále myslil na jedno – PENÍZE.

Yorkin: „Hej, tak mluvte! Chcete adresu novýho skladiště? 8819 Linden, Long Beach. Exley, tak mluvte!“

„Donesu ti do cely stejk, Chestere. Zasloužil sis to.“

Nové čáry – Ed si vzal hlášení od Fiska a Klecknera, přidal informace od Yorkina/Malvasiové.

Spojení mezi heroinem a pornografií. „Ten chlap“, co vyráběl pornofotky jako vrah Sida Hudgense, jeho zástupce Duka Cathcarta – zabil ho Dean Van Gelder, byl zabit na objednávku nebo se jen setkal s Daveym Goldmanem – ten se o návrhu s pornem dozvěděl díky štěnici v cele Mickeyho Cohena. Cohen byl všude –heroin, který mu ukradli, skončil u obou Engleklingů a u „toho chlapa“, který přinesl Patchettovi na zpracování devět kilo „háčka“, „ten chlap“ rovněž miloval pornografii a přemluvil Patchetta, aby vyrobil nové časopisy z pilotní série z roku 1953. Instinkt: Cohen byl před osmi lety obyčejnou volavkou, byl ve vězení, už je venku, byl ohniskem, ale nikdy se osobně nezapojil do spletitých záležitostí. Čára vedoucí k závěru: vraždy v Nite Owl byly přinejlepším poloprofesionálně odvedené, pokus převzít obchody s heroinem a pornografií od Pierce Patchetta. Cathcart, který se snažil distribuovat porno na vlastní pěst, byl mezi těmi vraždami. Vylíčil snad mylně svůj záměr nesprávným lidem, nebo střelci dobrovolně zastřelili Van Geldera, a věděli či ne, že je to Cathcartův dvojník? Čáry vedoucí k zápletce s organizovaným zločinem, nanejvýš poloprofesionál, všechny čáry týkající se mafie dávno neplatné nebo zneškodněné: Franz Englekling a jeho synové – po smrti, Davey Goldman má v hlavě piliny, Mickey Cohen zmaten vším, co se kolem něj děje. Otázka: Kdo zabil Peta a Baxe Engleklingovy? Čára hrůzy: Loren Atherton, 1934. Jak by to bylo možné?

Fisk zaklepal na dveře. „Pane, vrátil jsem se s Luxem a Geislerem.“

„A?“

„Geisler mi dal připravenou výpověď.“

„Přečti to.“

Fisk vytáhl list papíru. ,,’S ohledem na svůj vztah k Pierci Morehouseovi Patchettovi, já, Terence Lux, doktor medicíny, předkládám tuto notářsky ověřenou výpověď. A sice: můj vztah s Piercem Patchettem je profesionální, tzn. v případě mnoha mužských i ženských pacientů, kteří byli jeho známými, jsem provedl rozsáhlé plastické operace s cílem zdokonalit stávající podobnost s několika známými herečkami a herci. Nepodložené zprávy mají za to, že Patchett tyto mladé lidi zaměstnává za účelem prostituce, ale já nemám žádné nezvratné důkazy, že tomu tak skutečně je. Sepsáno při plném vědomí‘, a tak dál.“

Ed řekl: „To nestačí. Duane, odvedeš Yorkina a Ritu Hayworthovou přes ulici a zapíšeš je. Napomáhání a navádění k trestnému činu, datum zatčení nevyplňuj. Každému z nich dovolíš jeden telefonát, pak odjedeš do Long Beach a prověříš číslo 8819 Linden. To je skladiště Fleur-de-Lis, jsem si jist, že Patchett už to vyklidil, ale i tak to zkus. Jestli bude to místo nedotčeno, rozmlať to a nech dveře dokořán.“

Fisk polkl. „Ehm, pane? Rozmlátit to? A nevyplňovat datum zatčení těch podezřelých?“

„Rozmlať to. Sepiš hlášení. A nepochybuj o mých rozkazech.“

Fisk řekl: „Hm, ano, pane.“ Ed zavřel dveře, zavolal Klecknerovi. „Done, pošli mi sem doktora Luxe s panem Geislerem.“

„Ano, pane,“ zaznělo z interkomu. Šepot: „Jsou nasrání, kapitáne. Myslel jsem, že byste to měl vědět.“

Ed otevřel dveře. Geisler s Luxem vešli – spíš vletěli dovnitř.

Nepotřásli si s ním rukama. Geisler řekl: „Upřímně řečeno, ten oběd nepokryl ani zlomek hodinové sazby, kterou budu muset panu doktoru Luxovi naúčtovat. Myslím si, že byste mohli ocenit, že sem přišel dobrovolně a čekal tak dlouho.“

Ed se usmál: „Omlouvám se. Beru na vědomí tu formální výpověď, kterou jste přinesl, a nemám na doktora Luxe žádné zásadní dotazy. Chci ho jen požádat o jedinou laskavost, kterou mu oplatím. A ten účet pošlete mně, pane Geislere. Víte, že si to můžu dovolit.“

„Vím, že váš otec určitě. Pokračujte, prosím. Zatím jste si získal mou náklonnost.“

Ed se otočil k Luxovi. „Doktore, vím, koho znáte, a vy víte, koho znám já. A vím, že se zabýváte legální léčbou morfiem. Pomozte mi a můžete se spolehnout na mé přátelství.“

Lux si čistil nehty skalpelem. „V Daily News se píše, že vaše hvězda už dohasíná.“

„Pletou se. Pierce Patchett a heroin, doktore. Postačí mi drby a nebudu se vás ptát na vaše zdroje.“

Geisler s Luxem si začali šuškat – vykročili ze dveří, šeptali si. Lux to přerušil. „Slyšel jsem, že Pierce je napojen na několik hodně divných lidí, kteří chtějí řídit obchod s heroinem v Los Angeles. Je to zdatný chemik, to víte, a už několik let vyvíjí zvláštní sloučeninu. Hormony, látky proti psychózám, pořádný vývar. Slyšel jsem, že obvyklý heroin je proti tomu čajíček, slyšel jsem, že už je to připraveno k výrobě a distribuci. Já jsem to dodržel, kapitáne. Jerry, vezmi toho pána za slovo a pošli mu účet.“

Poloprofík, profík – všechny jeho nové čáry měly označení HEROIN. Ed zavolal Bobu Gallaudetovi, nechal mu vzkaz u sekretářky: Nite Owl je před uzavřením – zavolej mi. Zaujala ho fotografie na stole: Inez a jeho otec v Arrowhead. Zavolal Lynn Brackenové. „Haló?“

„Lynn, tady Exley.“

„No ahoj.“

„Nebylas u Patchetta, viď?“

„Myslel sis, že za ním půjdu? Připravovals mě na to?“

Ed položil fotografii rubem vzhůru. „Chci, abys odjela z L.A., asi na týden. Mám dům u jezera Arrowhead, můžeš bydlet tam. Odjed dnes odpoledne.“

„Má Pierce…“

„To ti povím potom.“

„Přijedeš tam?“

Ed se podíval na scénář pro Vincennese. „Nejdřív musím ještě něco připravit. Viděla ses s Whitem?“

„Přišel a zase odešel, nevím, kde teď je. Je v pořádku?“

„Ano. Ne, do prčic, já nevím. Sejdeme se U Fernanda, na jezeře. Je to hned vedle mého domu. Třeba v šest?“

„Budu tam.“

„Myslel jsem si, že tě budu muset přemlouvat.“

„Ve většině věcí jsem už rozhodnutá. Když odjedu z města, bude to o to jednodušší.“

„Proč, Lynn?“

„Už se to asi chýlilo ke konci. Myslíš, že držet jazyk za zuby je hrdinský čin?“

63

Bud se probudil ve Victory. Za okny soumrak – prospal půlku noci a celý den. Promnul si oči; okamžitě se mu vybavil Spade Cooley. Ucítil cigaretový kouř, uviděl Dudleyho Smithe, který seděl u dveří.

„Zlý sny, kamaráde? Celkem jsi sebou házel.“

Noční můra: Inez rozcupovaná novináři, jeho vina – co udělal, aby Exleyho zničil.

„Kamaráde, když jsi spal, připomínal jsi mi moje dcery. A víš dobře, že se o tebe starám skoro stejně jako o ně.“

Propotil všechno povlečení. „Co bude s prací? Co je dál?“

„Dál mě poslouchej. Už dlouho se zabývám potlačováním těžkého zločinu, abych se s pár kolegy mohl jednoho dne začít zabývat jen správou výnosů, a ten den už brzy nadejde. Jako kolegu tě taky čeká slušný podíl. Budeme mít pod palcem fantastické prostředky, kamaráde. Představ si ty schopnosti udržet černou verbež pod vlivem, od toho se odvine zbytek. Jeden trucovitý Ital, se kterým jsi kdysi měl co do činění, v tom taky hraje jistou roli a myslím, že bys mohl být kromobyčejně užitečný pro jeho udržení v linii.“

Bud se protáhl, prokřupal si prsty. „Myslel jsem to znovuotevření. Mluvte jasně, jo?“

„Edmund Jennings Exley je tak jasný, že to dál nejde. Snaží se Lynn prokázat špatné věci, kamaráde. Sype ti jenom sůl do starých ran.“

V hlavě mu zuřivě bzučelo. „Vy jste o nás věděl. Mělo mě to napadnout.“

„Já nevím jen o hrozně málo věcech a není nic, co bych pro tebe neudělal. Zbabělec Exley se dotkl jediných dvou žen, které jsi miloval, kamaráde. Přemýšlej o tom, jak by se mu dalo skvostně ublížit.“

64

Hned se milovali – Ed věděl, že jinak by si museli promluvit, Lynn asi cítila totéž. Ve srubu to páchlo plísní, postel nebyla ustlaná – od posledního setkání s Inez. Ed nechal rozsvíceno: čím víc viděl, tím míň musel myslet. Pomáhalo mu to při milování; počítal Lynniny vrásky, čímž oddaloval vyvrcholení. Milovali se pomalu, oba si chtěli vynahradit tu zbrklost na pohovce. Lynn byla odřená; Ed věděl, že jí to udělal Bud White. Na to, že byli na kordy, se milovali velice něžně; dlouhé objetí poté chutnalo jako odplata za všechny lži. Když si začali povídat, nevěděli, kdy přestat. Ed přemýšlel, kdo z nich řekne „Bud White“ jako první.

Lynn. Bud byl tím hlavním, co ji přinutilo Patchettovi lhát: policejní vyšetřování bylo výsměchem, chytají se stébla. White věděl o Patchettových méně závažných skutcích, obávala se, že se mu něco stane, jestli se Pierce pokusí o nějakou odvetu. Pierce by se mohl pokusit koupit si jeho přátelství, myslel si, že každý má nějakou cenovku, nevěděl, že její Wendell není prodejný. Zmínka o Budovi ji přiměla přemýšlet; čím víc přemýšlela, tím víc ubližovala; jistý policejní kapitán líbající jistou bývalou šlapku v jediném okamžiku, kdy ho nechala, to vše se přičítalo k faktu, že je konec, Pierce mě udělal, ale v jádru je zlý, jestli ho pustím k vodě, třeba se mi vrátí něco z těch dobrých věcí, které ve mně udusil. Ed se snažil číst mezi řádky, věděl, že nemůže její upřímnost opětovat –Jack Vincennes se touhle dobou krade potichoučku vpřed, Ed spoléhal na Lynn, že Patchetta přiměje k panice, Fisk zlikviduje tajné skladiště, pak zmáčknou a zatknou Patchettovy lidi. Lynn přerušovala jeho mlčení slovy – úryvky z jejího deníku, hádej, hádači pro dva milence na útěku. Legrační, smutné – smála se svým starým trikům, sáhodlouze mluvila o šlapkách v drive-inu, málem ho tím rozesmála. Lynn o Inez a Budovi Whiteovi – s přestávkami ji miloval a většinou na dálku, protože její vztek byl silnější než jeho, vysávala ho, noc tady a v tuto chvíli bylo vším, na co měl síly. Žádná žárlivost – takže jeho vlastní žárlivost vyplula na povrch, skoro ho přinutila křičet otázky: heroin a vydírání, neuvěřitelně odvážné úchylnosti, kolik přesně toho víš? Ten dar, který mu dala, ho ne a ne opustit; jemné dlaně na jeho hrudi ho přiměly k tomu, že ze sebe vychrlil upřímné vyznání ještě dřív, než ji začal vyslýchat nebo lhát, jen aby měl co říct.

Spustil rovnou o své rodině, skákal od dávné historie po přítomnost. Maminčin miláček Eddie, zlatý syn Thomas, taneček, který tančil, když jeho bratr zastavil šestici kulek. Poslání policisty/patricije z dlouhé řady detektivů ze Scotland Yardu. Inez, čtyři muži zabití čistě ze slabosti; Dudley Smith šílející, aby našel vhodného obětního beránka, kterého by Ellis Loew a náčelník Parker přijali jako všelék. Rychlý přesun k velkému Prestonu Exleymu v celé jeho neutuchající slávě a k tomu, jak se pornografie s inkoustovou krví vztahuje k mrtvému milovníku skandálů, rozčtvrceným dětem, jeho otci a Raymondu Dieterlingovi z doby před čtyřiadvaceti lety. Drmolil tak dlouho, až už neměl co říct, a Lynn mu zamkla rty polibkem; usnul a hladil ji po odřeninách.

65

Rozzuřený policista Velký V – Exleymu se musí nechat, že volbu aktérů zvládl na výbornou. Načasoval svůj přípravný telefonát na vpád do skladiště – Patchett řekl: „Ano, promluvím s vámi. Dnes v jedenáct a přijďte sám.“

Přes neprůstřelnou vestu mu vedl drátek mikrofonu.

Měl s sebou pytel heroinu, vystřelovací nůž, automatickou devítku. Exleyho benzedrin spláchl do záchodu, tak tíživou vzpomínku nemohl potřebovat.

Šel k domu, zazvonil – tréma ho neopouštěla.

Patchett otevřel. Oči měl přesně takové, jak Exley předvídal –šňupe.

Jack, podle scénáře: „Dobrý den, Pierci“ – opovržlivě.

Patchett zavřel dveře. Jack mu hodil drogy do obličeje. Zasáhl ho, sáček spadl na zem.

Chvilka improvizace. „Jen návrh smíru. Není to každopádně taková třída jako to, cos vyzkoušel na Yorkinovi. Věděl jsi, že můj švagr je okresním návladním? Je to takový bonus, který tě čeká, pokud se se mnou dohodneš.“

Patchett: „Kde jste to sebral?“ Klid, to, co našňupal, mu nedovolilo projevit obavy.

Jack vytáhl nůž, podrbal se ostřím na krku. Ucítil krev, slízl ji z prstu – výkon na Oskara. „Podal jsem si pár negrů. O tom všem víš, ne? Časopis Hush-Hush o mně psával poměrně často. Ty a Sid Hudgens jste se znali dlouhou dobu, takže bys o tom měl vědět.“

Ani stopa strachu. „Před pěti lety jste mi způsobil potíže. Pořád mám kopii toho spisu o vás a myslím, že je poctivé říct, že jste porušil naši dohodu. Předpokládám, že jste svým nadřízeným ukázal své svědectví.“

Ten nůž: konec ostří skrýval v jedné dlani, trochu zatlačil, aby ho zatáhl zpět. Další krev, klíčová Exleyho věta. „Pokud jde o informace, jsem daleko před tebou. Vím o tom heroinu, cos dostal z obchodu Cohena s Dragnou, vím, co s tím děláš. Vím o pornu, které jsi distribuoval v roce 53 a vím všechno o těch vydírajících praktikách s využitím tvých šlapek. A chci jenom svůj spis a pár informací. Když mi to dáš, rozcupuju všecko, co má kapitán Exley.“

„Jaké informace?

Scénář, doslova. „Uzavřel jsem s Hudgensem dohodu. Šlo o to, že můj spis bude zničen a dostanu deset litrů na dřevo výměnou za pár šťavnatých zpráv o vysokých představitelích LAPD. Vím, že Sid se s tvou pomocí chystal vypracovat vyděračské schéma, a už jsem odstoupil od Fleur-de-Lis – víš, že to je pravda. Sida někdo zabil dřív, než jsem mohl dostat ty peníze a spis, a myslím, že vrah to dostal obojí. Ty prachy potřebuju, protože mě z oddělení vykopnou dřív, než stihnu dosloužit až do penze, a chci toho kripla, co mě obral. Tys to porno v roce 53 nevyráběl, ale ten, kdo to dělal, zabil Sida a mě okradl. Řekni mi jeho jméno, a jsem tvůj.“

Patchett se usmál. Jack se usmál – poslední pokus, než vytáhnou zbraně. „Pierci, v Nite Owl šlo o heroin a porno – tvoje. Chceš snad kvůli tomu padnout?“

Patchett vytáhl zbraň a třikrát ho střelil. Měl tlumič – kulky přetrhly drátek, odrazily se od vesty.

Další tři výstřely – dva do vesty, jeden mimo.

Jack narazil do stolu, zamířil. Podavač se mu zasekl, Patchett už byl u něj, dvakrát stiskl spoušť, naprázdno. Patchett ho držel za obličej, v ruce nůž, oslepující bodnutí, výkřik – ostří zasáhlo cíl. Patchettova levá ruka přišpendlená ke stolu. Další výkřik, jeho pravá ruka se rozpřahovala – v ní injekce. Jehla už byla blízko, bodnutí, huráááááá někam, kde je hezky. Hlasité výstřely z pušek, „Ne, Abe, ne, Lee, ne!“ Plameny, kouř, kutálel se pryč od smutku, jen aby si mohl ještě jednou zaživa vychutnat tu slaďounkou včeličku, třeba se i podívat za tím legračním pánem, co má ruku připíchnutou ke stolu.

66

Hodinky v jeho hlavě byly hodně rozhašené, ty na zápěstí přestaly jít před dlouhou dobou – nebyl si jist, jestli je středa nebo čtvrtek. Jeho „odhalení“ Nite Owl zabralo celý večer – Dudley měl před ním takový náskok, že si ani nepsal poznámky. Ten muž odešel o půlnoci, v hlavě mu bušila odvážná slova, nepadlo žádné datum kdy se uskuteční slavnost brutálního policisty. Dud měl spadeno na Exleyho: vyjasnit Nite Owl a zkazit mu kariéru, chvilky pro Zlého Buda Whitea: „Přemýšlej o tom, jak by se mu dalo skvostně ublížit.“ Vražda, nic jiného ho nenapadlo – solidní obchod za Lynn; představa zabití kapitána LAPD mu dělala v hlavě divy – ještě jedno nezmapované časové údobí, a udělá to. Někdy brzy ráno ho ze sna vytrhla Kathy Janewayová – Kathy taková, jak vypadala tehdy. Poskytla mu činnost na chvíli před rozbřeskem – člověk, co ji zabil.

A Spade Cooley ho postavil na nohy.

Projel kolem Biltmoru, promluvil se členy Cowboy Rhythni Bandu – Spade byl pořád v trapu, Dvojka Perkins vyrazil na svůj vlastní tah. Noční služba v kanceláři okresního návladního ho vy-poklonkovala – jsou do toho případu vůbec zapojeni? Další průlet Čínskou čtvrtí, mrkl na jeho byt – před ním venku parkovala dvojice debilů z VS. U stánku si koupil hamburger a zhltl ho, začínalo se rozednívat, ze stohu Heraldů se dozvěděl, že je pátek. Titulek o Nite Owl: negři si stěžují na brutalitu policie, náčelník Parker slibuje spravedlnost.

Jednu chvíli si připadal utahaný, vzápětí zase plný energie. Pokusil se nařídit si hodinky podle rádia; ručičky se zasekly, vyhodil hodinky za sto dolarů z okýnka. Únava, viděl Kathy; energičnost, viděl Exleyho a Lynn. Odjel do Nottingham Drive, aby se podíval na auta.

Bílý packard ani jeden – a Lynn přece vždycky parkovala na stejném místě.

Bud obešel dům – neviděl ani Exleyho modrý plymouth. Jedna sousedka si nesla domů mléko. Řekla: „Dobrý den, vy jste přítel slečny Brackenové, že?“ –

Špionka jedna – Lynn říkala, že nakukuje do ložnic. „Ano, jsem.“

„No, jak vidíte, není tady.“

„Jo, a vy nevíte, kde zrovna je.“

„No…“

„No co? Viděla jste ji s nějakým mužem? Vysoký s brýlemi?“

„Ne, neviděla. A trochu víc uctivosti, mladíku. No co, to je teda…“

Bud jí ukázal svůj odznak. „No co, paní? Něco jste mi chtěla říct.“

„Než jste začal mluvit tak neomaleně, chtěla jsem vám říct, kam slečna Brackenová odjela. Slyšela jsem ji včera večer, jak se bavila se správcem. Ptala se ho na cestu.“

„A kam?“

„Jezero Arrowhead, byla bych vám to řekla, kdybyste nespustil tak neomaleně.“

Exleyho srub, Inez mu o něm vyprávěla, všude samá vlajka: americká, kalifornská, LAPD. Bud odjel do Arrowhead, projel kolem jezera, našel to. Prapory povlávaly ve větru, modrý plymouth nikde. Lynnin packard parkoval na příjezdové cestě.

Bud spěchal ke dveřím, vyběhl po schodech. Vymáčkl okno, odevřel dveře. Na hluk nikdo nereagoval – jen pach plísně z přední místnosti zařízené jako provinční lovecká chata.

Odešel do ložnice. Pach potu, na posteli fleky od rtěnky. Bud kopnutím roztrhl polštáře, rozházel matrace, vespod uviděl kožené desky. Lynnina „Šarlatová písmena“, co jiného – už léta mluvila o svém deníku.

Bud to zvedl, chystal se to roztrhnout – po hřbetu, jako kdysi telefonní seznam. Ta vůně ho ale zastavila – kdyby se nepodíval, byl by zbabělec.

Nalistoval poslední stránku. Lynnino písmo, silný černý inkoust, to zlaté pero, co jí koupil.

26. března 1958

Něco víc o E. E. Prostě se sbalil a odjel, poznala jsem, že byl smutný ze všech těch věcí, co mi řekl včera v noci. V tom ranním světle vypadal zranitelně, bez brýlí se potácel do koupelny. Je mi líto Pierce, a: se setká s tímhle hrozně vyděšeným a neústupným člověkem. E. E. je při milování stejný jako můj Wendell, jako by nechtěl, aby to skončilo, protože až bude konec, bude se muset vrátit ke svému pravému já, je to možná jediný z mužů, které jsem poznala, který je stejně zkompromitovaný jako já, je tak chytrý, opatrný a váhavý, že člověk přímo vidí, jak přemýšlí; přeje si, aby se dalo mluvit jenom potmě, protože normální významy slov pak nejsou tak složité, je tak chytrý a pragmatický, že vedle něj W. W. vypadá jako dítě a jako menší hrdina, než jakým doopravdy je. A když uvážím jeho dilema, tak mi moje zrada Pierceova přátelství a ochrany připadá jako úplně bezvýznamný prohřešek. Ten člověk je tak strašně dlouho závislý na svém otci, že už jenom tenhle problém musí nutně ovlivňovat všechny jeho kroky, přesto je ale schopen dělat kroky další, to mě ale vážně šokuje. E. E. se nepouštěl do velkých detailů, ale v podstatě řekl asi to, že některé umělečtější pornografické časopisy, které Pierce prodával před pěti lety, obsahují snímky, které se shodují se znetvořeními těla Sida Hudgense a se zraněními obětí vraha, který se jmenoval Loren Atherton a jehož zatknul Preston Exley ve třicátých letech. P. E. brzy ohlásí svou kandidaturu na guvernéra a E. E. teď přemýšlí, jestli jeho otec vyřešil případ Atherton nesprávně, a řekl mi, že podezírá P. E. z toho, že své obchodní styky s Raymondem Dieterlingem navázal v době, kdy pracoval na tomto případě (jednou z Athertonových obětí byla jedna Dieterlingova dětská hvězda). Další zvláštní problém: E. E., můj trěs chytrý pragmatik, má svého otce za tak morální autoritu a vzor výkonnosti, ze se děsí přijmout normální neschopnost a racionální sobectví v obchodě v mezích přijatelného lidského chování. Bojí se, že vyřešení případů „souvisejících s Nite Owl“ odhalí omylnost P. E. na veřejnosti a zničí jeho šance ve volbách, zjevně má ještě větší strach z toho, že bude muset svého otce přijmout jako normálního smrtelníka, což je ještě složitější, protože něco takového ještě ani sám neudělal. Bude ve svých případech nicméně pokračovat, někde uvnitř mi připadá nezvratně rozhodnutý, jakkoli ho mám ráda, být můj Wendell v téhle situaci, tak prostě postřílí všechny, co se do toho zapletli, pak najde někoho s trochu větším rozumem, aby ta těla nějak roztřídil, třeba toho uhlazeného Ira Dudleyho Smithe, o kterém pořád mluví. O tomhle a podobných tématech budu pokračovat po procházce, snídani a třech šálcích silné kávy.

Teď to roztrhl – po hřbetu, napříč, rozcupoval kůži i papír na kousky.

Telefon, přímé spojení na Vnitřní správu. Crr, crr. „Vnitřní správa, Kleckner.“

„Tady White. Přepoj mě na Exleyho.“

„White, máš probl…“ Nový hlas. „Tady Exley. White, kde jsi?“

„Arrowhead. Právě jsem si přečetl Lynnin deník a znám celou historku o tvým tatíkovi, Athertonovi i Dieterlingovi. Komplet celou historku. Vydám se teď za jedním podezřelým, a až ho najdu, v hlavních zprávách se bude mluvit o tvým tátovi.“

„Chci se s tebou dohodnout. Poslouchej mě.“

„Nikdy.“

Vrátil se do LA., prozkoumal možnosti Spadeova úkrytu: Čínská čtvrť, Strip, Biltmore, projel to už potřetí od doby, co se věci daly do pohybu. Žluťásci mu začínali připadat jako Cowboy Rhythm Band, lidem z El Rancha se zešikmovaly oči. Každou známou putyku proběhl už třikrát, všecko třikrát – akorát u jeho agenta byl jenom jednou.

Bud odjel do kanceláře Nat Penzler Associates. Spojující dveře byly otevřené – pan Natsky pojídal sendvič. Kousl si a řekl: „A do hajzlu.“

„Spade se na tom tahu nějak zatoulal. Musí vás to stát peníze.“ Penzler sáhl jednou rukou pod stůl. „Vy primitive, kdybyste jenom věděl, kolik zármutku mi moji klienti působí.“

„Nevypadáte ale, že by vám to rvalo žíly.“

„Spatně vložené peníze se vždycky někde projeví.“

„Víte, kde je?“

Penzler zvedl ruku. „Podle mého odhadu na planetě Pluto se svým přítelem Jackem Danielsem.“

„Co jste to tam dělal s tou rukou?“

„Drbal jsem se na koulích. Chcete tu práci? Platí se za to kilo týdně, ale deset procent z toho musíte odvést svému agentovi.“

„Kde je?“

„Někde bude, ale těžko říct kde přesně. Stavte se u mě tak za týden a napište, až se to naučíte.“

„Bavíte se, co?“

„Vy primitive, i kdybych věděl, myslíte, že bych ho nechtěl ukrýt před takovým neurvalcem, jako jste vy?“

Bud ho skopl ze židle. Penzler spadl na zem; židle se otočila, spadla. Bud sáhl pod desku stolu, vytáhl balík převázaný provazem. Přišlápl ho nohou, trhl provazem – čisté černé kovbojské košile.

Penzler vstal. „Lincoln Heights. Sklep u Sammyho Linga, a Natsky vám to neřekl.“

Ling’s Chow Mein: putyka na Broadwayi cestou z Čínské čtvrti. Vzadu parkovací místa, zadní vchod do kuchyně. Z venku žádný přístup do sklepa, z podzemního ventilátoru vycházela horká pára. Bud obešel budovu kolem dokola, z ventilátoru zaslechl hlasy. Takže poklop do kuchyně.

Na parkovišti našel dřevěný hranol, vstoupil zadním vchodem. Dva žluťásci smažili maso, jeden stařík škubal kachnu. Poklop našel bez problémů: zvednout slamník vedle trouby.

Všimli si ho. Mladší Číňani něco drmolili; táta-san je mávnutím umlčel. Bud zvedl svůj odznak.

Stařík mnul prsty. „Já zaplatím! Zaplatím, zaplatím! Vyjít!“

„Spade Cooley, otče. Běžte dolů a řekněte mu, že Natsky přinesl prádlo. Šup-šup.“

„Spade zaplatí! Vy nechat pokoj! Zaplatím! Zaplatím!“

Mladíci je obstoupili. Táta-san vytáhl sekáček.

„Vy jít hned! Jít! Zaplatím!“

Bud si všiml čáry na podlaze. Tatík si na ni stoupl.

Bud máchl hranolem – tatík to dostal někam do pasu. Narazil do sporáku, spadl obličejem na hořák, chytily mu vlasy. Mladíci vyrazili proti nim; Bud je jedinou ranou zasáhl do nohou. Svalili se na zem – Bud je přetáhl přes žebra. Tatík vrazil hlavu do dřezu, vrhl se proti němu se zuhelnatělým obličejem.

Pořádná rána přes kolena – tatík spadl, v ruce pevně svíral sekáček. Bud mu stoupl na ruku, rozmačkal mu prsty – tatík spustil křik. Bud ho odtáhl k troubě, odkopl slamník. Vytáhl poklop, odvlekl staříka dolů.

Kouř: opium, pára. Bud kopnutím tátu-sana utišil. Navzdory všem výparům bylo vidět feťáky na matracích.

Bud si mezi nimi razil cestu. Všichni žlutí – drmolili, plácali ho, vraceli se do země snů. Kouř: měl ho v obličeji, v nose, dýchal zrychleně, takže toho dostal hodně do plic. Pára byla jako maják: ta potírna vzadu.

Rozrazil dveře. V oparu viděl nahého Spadea Cooleyho, tři nahé dívky. Pochichtávali se, samá noha, samá ruka – orgie na kluzké dlaždicové lavici. Spade byl tak zapleten do těch ženských těl, že ho nešlo ani zasáhnout výstřelem.

Bud stiskl vypínač na stěně. Pára zmizela, mlha se rozptýlila. Spade se rozhlédl. Bud vytáhl pistoli.

ZAB HO.

Cooley se pohnul jako první: zastínily ho dvě dívky svými těly. Bud vykročil k němu – tahal za paže, nohy, jejich nehty ho drásaly v obličeji. Dívky klouzaly, kymácely se, padaly na zem. Spade řekl: „Ježíšmarjájosef!“

Cítil kouř v plicích, pomalu se vzdaloval do své vlastní krajiny snů. Poslední obřad, natáhnout ten okamžik. „Kathy Janewayová, Jane Mildred Hamsherová, Lynette Ellen Kendricková, Sharon…“

Cooley zařval: „HERGOT, CHLAPE, TO PERKINS!“

Okamžik vyprchal – Bud se díval na svou pistoli se zpola stisknutou spouští. Barvy se kolem něj točily; Cooley chrlil slova jako kulomet. „Viděl jsem Dvojku s tou poslední holkou, tou Kendrickovou. Věděl jsem, že rád ubližuje kurvám, a když se v televizi mluvilo o tom, že tu poslední holku našli mrtvou, bavil jsem se s ním o tom. Dvojka mi rád nahání strach, takže jsem se radši stáhnul sem. Pane, musíte mi věřit.“

Barevné záblesky: Dvojka Perkins, zosobnění zlověstnosti. Jedna barva začala blikat – tyrkysová, Spadeovy dlaně. „Ty prsteny jsi sehnal kde?“

Cooley si přitáhl k pasu ručník. „Od Dvojky, on je dělá. Na cesty si s sebou bere kutilský náčiní. Celý roky nás krmí vtipama o tom, jak mu to chrání ruce při důvěrnejch činnostech, a teď už vím, co tím myslí.“

„Opium. Má k němu přístup?“

„Ten hajzl jeden zasranej mi krade mý sračky! Pane, musíte mi věřit!“

Začínal. „Podle dat vražd mi vyšlo, žes to udělal ty. Jenom ty. Ze tvejch záznamů vystoupení vyplývá, že s tebou jezdili různý lidi, takže jak chceš…“

„Dvojka je mým cestovním manažerem od roku 49, vždycky se mnou jezdí. Pane, musíte mi věřit!“

„Kde je?“

„To nevím!“

„Přítelkyně, kamarádi, další úchylové. Mluv.“

„Ten podělanej hajzl nemá žádný kamarády, pokud vím, až na toho urostlýho parchanta Johnnyho Stompanata. Pane, musíte mi…“

„Věřím ti. Věříš ty mně, že bych tě zabil, kdybys mu dal echo a vystrašil ho přede mnou?“

„Prokristapána, věřím.“

Bud odešel do kouře. Číňani byli pořád v limbu, tatík sotva dýchal.

Záznamy v archívu o Perkinsovi:

V Kalifornii žádné přestupky, podmínku z Alabamy splnil – byl v base v letech 44-46 kvůli obcování se zvířaty. Potulný muzikant, žádná známá trvalá adresa. Potvrzené spojenectví s Johnnym Stompanatem – totéž o Lee Vachssovi a Abeovi Teitlebaumovi – všichni ničemové z mafie. Bud zavěsil, vzpomněl si na rozhovor s Jackem Vincennesem – podal si Dvojku na večírku Odznaku cti – Johnny, Teitlebaum a Vachss tam byli s ním.

V rukavičkách: Johnny býval jeho práskač, Johnny ho nenáviděl, bál se ho.

Bud zavolal na dopravní policii, sehnal si Stompovo telefonní číslo – desetkrát to zazvonilo, nic. Další dva stejné telefonáty: Cowboy Rhythm Band v Biltmoru, El Rancho. Lahůdkářství Kikeyho Teitlebauma – Kikey a Johnny byli kámoši.

Krátká návštěva v Pico, chtěl se zbavit vlivu kouře. V hlavě se mu začínal rodit nápad: dostat Perkinse o samotě, zabít ho. Pak Exleyho.

Bud zaparkoval, podíval se z okna. Ospalé odpoledne, zlatý poklad – Johnny Stomp, Kikey T. u jednoho stolu.

Vešel. Všimli si ho, šeptali si. Už je neviděl kupu let – Abe přibral, Stomp zůstal jižansky elegantní.

Kikey mávl. Bud si vzal židli, přitáhl si ji k nim. Stomp řekl: „Wendell White. Jak se vede, paesano?“

„Ujde to. A jak to jde s Lanou Turnérovou?“

„Taky to ujde. Kdo vám to řekl?“

„Mickey C.“

Teitlebaum se zasmál. „Musí mít díru jak tunel na Third Street. Johnny s ní dnes mizí do Acapulka a já, já žiju s pětiprstou Sadie. White, co vás sem přivádí? Neviděl jsem vás od doby, co pro mě pracoval Dick Stens.“

„Hledám Dvojku Perkinse.“

Johnny poklepal na stůl. „Tak si promluvte se Spadem Cooleym.“

„Spade neví, kde je.“

„Tak proč se ptáte mě? Mickey vám řek, že jsme s Dvojkou kamarádi?“

Žádná rituální otázka: proč ho vlastně hledáte? A odulý Kikey byl nějak moc potichu. „Spade říkal, že jste se znali.“

„Znali jsme se, to je pravda. Nevidíme se poprvé, paesano, takže vám řeknu, že Perkinse jsem neviděl už kolik let.“

Změna tónu. „Ty nejseš žádnej můj paesano, ty zmetku jeden posranej.“

Johnny se usmál, možná se mu ulevilo, znovu rozehráli tu svou starou hru na poldu a práskače. Mrkl na Kikeyho – tlusťoch vypadal polekaně. „Abe, ty se s Perkinsem znáš blíž, že?“

„Kdepak. Dvojka je na můj vkus až příliš mešuge. Je to jen takovej ten člověk, co ho jednou za uherskej rok pozdravím.“

Lež – Perkinsův rejstřík mluvil o opaku. „Tak mě to možná zmátlo. Vím, že vy dva se znáte s Leem Vachssem, a doneslo se mi, že ten se přátelí s Dvojkou.“

Kikey se zasmál – příliš hraně. „To je fór. Johnny, já mám pocit, že tady Wendell je fakt zmatenej.“

Stomp řekl: „Oheň a voda, ti dva. Ze by se přátelili? To je k smíchu.“

Bezdůvodné se Vachsse zastávají. „K smíchu jste vy dva. Myslel jsem si, že se mě nejdřív zeptáte, co se vůbec stalo.“

Kikey odstrčil svůj talíř. „Dokážete pochopit, že nám je to prostě putna?“

„Jo, ale vy kluci přece hrozně rádi drbete a rozebíráte, co se šustne.“

„Tak drbejte.“

Šuškanda: Kikey umlátil jednoho chlápka k smrti za to, že ho nazval židákem. „Podrbu, je hezky, nemám na práci nic lepšího, než vysedávat s napomádovaným blbounem a obtloustlým židákem.“

Abe se teatrálně zasmál, plácl ho po ruce. „Vy jste ale prudil. Tak kvůli čemu sháníte Dvojku?“

Bud mu to plácnutí vrátil, jen mnohem silněji. „Do toho ti nic není, kluku židovská,“ a otočil se na Johnnyho. „Copak děláš, když je teď Mickey venku?“

Johnny poklepal na svou láhev. „Nic, co by vás mohlo zajímat. Mám svoje klidný záležitosti, nebojte se. A co děláte vy?“

„Pracuju na oprášeným případu Nite Owl.“

Johnnyho klepání zesílilo – málem láhev převrhl. Kikey byl v obličeji celý bledý. „Snad nemyslíte, že Dvojka Perkins…“

Stompanato: „Ale no tak, Abe. Dvojka a Nite Owl, to je k smíchu.“

Bud řekl: „Musím na hajzl,“ a odešel na toalety. Zavřel dveře, počítal do desíti, nepatrně je pootevřel. Ti dva smradi si šuškali jak o život – Abe si otíral obličej ubrouskem. Jen ať to všechno do sebe zapadne.

Nápad: Dvojka a Nite Owl.

Jack V. zahlédl Vachsse, Stompa, Kikeyho a Perkinse na večírku – možná rok před Nite Owl.

Zátah protimafiánského oddělení, echo od Joea Sifakise: troj-členná skupina likviduje lidi, co mají licenci od Cohena, potulní ničemové. V uších mu zněl motel Victory.

Kikey se zasmál – příliš hraně. „To je fór. Johnny, já mám pocit, že tady Wendell je fakt zmatenej.“

Stomp řekl: „Oheň a voda, ti dva. Ze by se přátelili? To je k smíchu.“

Bezdůvodné se Vachsse zastávají. „K smíchu jste vy dva. Myslel jsem si, že se mě nejdřív zeptáte, co se vůbec stalo.“

Kikey odstrčil svůj talíř. „Dokážete pochopit, že nám je to prostě putna?“

„Jo, ale vy kluci přece hrozně rádi drbete a rozebíráte, co se šustne.“

„Tak drbejte.“

Šuškanda: Kikey umlátil jednoho chlápka k smrti za to, že ho nazval židákem. „Podrbu, je hezky, nemám na práci nic lepšího, než vysedávat s napomádovaným blbounem a obtloustlým židákem.“

Abe se teatrálně zasmál, plácl ho po ruce. „Vy jste ale prudil. Tak kvůli čemu sháníte Dvojku?“

Bud mu to plácnutí vrátil, jen mnohem silněji. „Do toho ti nic není, kluku židovská,“ a otočil se na Johnnyho. „Copak děláš, když je teď Mickey venku?“

Johnny poklepal na svou láhev. „Nic, co by vás mohlo zajímat. Mám svoje klidný záležitosti, nebojte se. A co děláte vy?“

„Pracuju na oprášeným případu Nite Owl.“

Johnnyho klepání zesílilo – málem láhev převrhl. Kikey byl v obličeji celý bledý. „Snad nemyslíte, že Dvojka Perkins…“

Stompanato: „Ale no tak, Abe. Dvojka a Nite Owl, to je k smíchu.“

Bud řekl: „Musím na hajzl,“ a odešel na toalety. Zavřel dveře, počítal do desíti, nepatrně je pootevřel. Ti dva smradi si šuškali jak o život – Abe si otíral obličej ubrouskem. Jen ať to všechno do sebe zapadne.

Nápad: Dvojka a Nite Owl.

Jack V. zahlédl Vachsse, Stompa, Kikeyho a Perkinse na večírku – možná rok před Nite Owl.

Zátah protimafiánského oddělení, echo od Joea Sifakise: troj-členná skupina likviduje lidi, co mají licenci od Cohena, potulní ničemové. V uších mu zněl motel Victory.

Bud tu představu zvažoval, opustil ji, znovu ji zvážil. „Potlačit.“

Dudleyho oblíbené slovo – „potlačení“.

Jeho repliky z motelu: „potlačit“, „rozdělování výnosů“, „trucovitý Talián, se kterým jsi v minulosti obchodoval“ – Johnny Stomp jako starý práskač, co ho nenávidí. Dud nažhavený na své „totální odhalení“; zátah proti Lamaru Hintonovi – pátrání po informacích o Nite Owl, Dot Rothsteinová, sestřenice Kikeyho Teitlebauma…

Bud si umyl obličej, klidně se vrátil zpátky. Stomp řekl: „Užil jste si?“

„Jo, a máš pravdu. Hledám Dvojku kvůli nějakým starým záležitostem, ale něco mě napadlo i ohledně Nite Owl.“ Klidný Johnny: „Vážně?“

Klidný Kikey: „Nějaký nový černoušci, co? Já vím jenom to, co se píše v novinách.“

Bud: „Možná, ale jestli to neudělali nějaký nový negři, tak to auto u Nite Owl jenom někdo narafičil. Bacha, pánové, jestli uvidíte Dvojku, řekněte mu, ať mi zavolá do kanceláře.“

Klidný Johnny klepal prsty.

Klidný Kikey zakašlal, na čele pot.

Klidný Bud, i když zas tak klidný ne: vyšel k autu, zatočil za roh k telefonní budce. Policejní číslo P. C. Bell, dlouhatánské čekání.

„Hm, ano, kdo volá?“

„Seržant White, LAPD. Potřebuju něco vystopovat.“

„Na kdy, seržante?“

„Hned teď. Je to prioritní vyšetřování vraždy, soukromé linky, telefonní budky a jedna restaurace. Hned teď.“

„Vteřinku prosím.“

Přepojovali ho – cvak, cvak, cvak – nový ženský hlas. „Seržante, co přesně byste potřeboval?“

Klid byl tentam. „Abe’s Noshery, křižovatka Pico a Veteran. Chci všechny hovory na všechny telefony v příštích patnácti minutách. Ne abyste mě podtrhla, dámo.“

„Skutečné sledování ale zahájit nemůžeme, strážníku,“

„Stačí mi zjistit, kam ty telefony vedou, proboha.“

„No, pokud skutečně jde o naléhavé prošetření. Jaké je vaše současné číslo?“

Bud četl z automatu. „GRanite 48112.“

Odkašlání. „Tak čtvrt hodiny. A příště nám dejte víc času.“

Bud zavěsil – Dudley Dudley Dudley Dudley Dudley – nepříjemné čekání přerušilo až zazvonění. Zvedl sluchátko, vypadlo mu z rukou, zachytil ho. „Jo?“

„Dva hovory. Jedno na DUnkirk 32758 – to číslo patří jisté slečně Dot Rothsteinové. Druhý hovor je na AXminster 46811, bydliště jistého pana Dudleyho L. Smithe.“

Budovi vypadlo sluchátko z rukou. Úřednice šveholila z nějakého klidného a bezpečného místa, které už nikdy neuvidí – konec s Lynn, konec s bezpečností zaručenou odznakem.

Kapitán Dudley Liam Smith a Nite Owl.

67

Jack Vincennes se přiznal.

Přiznal se, že zbouchnul jednu dívku ze sirotčince St. Anatole, že zabil pana a paní Harolda J. Scogginsovy. Přiznal se, že odstřelil Billa McPhersona s podplacenou černoškou, že podstrčil drogy Charliemu Parkerovi, že zatýkal feťáky pro Hush-Hush. Pokoušel se zvednout z postele a rozpažit ruce jako na křížové cestě. Drmolil něco jako ubožák pitoměj, Mickey a bum bum bum bum ten vlak. Přiznal se, že mlátil feťáky, že dělal Ellisi Loewovi poskoka. Prosil svou ženu, aby mu odpustila za to, že šoustal s děvkami, co vypadaly jako ženy z těch oplzlých časopisů. Přiznal se, že miloval drogy a není hoden Ježíšovy lásky.

Karen Vincennesová stála a plakala: nemohla to poslouchat, jenže musela. Ed se ji snažil utišit – nedovolila mu to. Zavolal do kanceláře z místa nedaleko Arrowhead; Fisk mu dal zprávu: Pierce Patchett byl včera večer zastřelen, jeho dům vyhořel, nezbylo z něj vůbec nic. Hasiči našli na dvorku Vincennese – nadýchal se kouře, v neprůstřelné vestě měl trhliny. Odvezli ho na centrální příjem, doktor mu vzal vzorek krve. Výsledky: Šmejd byl na zkušebním létu, heroin/látky proti psychózám. Přežije to, bude v pořádku – až mu ta koňská dávka vyprchá z krve.

Jedna sestra otřela Vincennesovi obličej; Karen žmoulala v ruce kapesník. Ed se podíval na Fiskovo hlášení: „Volala Inez Sotová. Žádné zprávy o financích R. D., který začíná mít podezření??? – byla stručná – D. W.“

Ed lístek zmačkal, zahodil ho. Vincennes do toho spadl rovnýma nohama – zatímco on byl s Lynn. Někdo zabil Patchetta, nechal je oba uhořet.

V plamenech byli také Exley otec a syn – pochodeň měl v ruce Bud White.

Nemohl se podívat na Karen. „Kapitáne, něco mám.“

V chodbě stál Fisk. Ed za ním zašel, odvedl ho od dveří. „O co jde?“

„Nort Layman dokončil pitvu. Patchettovu smrt zavinilo pět kulek, ráže .30 ze dvou pušek. Ray Pinker provedl balistické zkoušky a objevil podobnost se starým případem z věstníku Riverside County. Květen 55, nevyřešeno, žádné stopy, díval jsem se. Dva muži zastřeleni před hospodou. Vypadalo to jako práce mafie.“

Všechno se to stáčelo k heroinu. „Máš ještě něco?“

„Mám. Bud White vletěl do feťáckého doupěte v Čínské čtvrti, a přizabil tři Číňany. Přišel se tam zeptat na pár otázek, vytasil se s odznakem a ruplo mu v bedně. Jedna z obětí ho poznala podle fotky na stanici. Thad Green už se v té věci spojil s Vnitřní správou, zachytil jsem jeho volání. Zatkneme ho, pane? Vím, že na něj máte spadeno a náčelník Green říkal, že to nechá na vás.“

Ed se skoro rozesmál. „Ne, nezatkneme ho.“

„Prosím?“

„Řekl jsem ne, dál to nepitvej. Ty a Kleckner pro mě ale něco uděláte. Spojíte se s Millerem Stantonem, Maxem Peltzem, Timmym Valburnem a Billym Dieterlingem. Řeknete jim, aby dneska v osm večer přišli ke mně do kanceláře na výslech. Řeknete jim, že vyslýchat je budu já, a jestli si nepřejí žádnou publicitu, tak ať přijdou bez právníků. A sežeňte mi spis z oddělení vražd o starém případu Lorena Athertona. Zapečetěný, seržante. Nechci, abyste se na to dívali.“

„Pane…“

Ed se otočil. Ve dveřích stála Karen s osušenýma očima. „Myslíte, že Jack ty věci skutečně udělal?“

„Ano.“

„Nesmí vědět, že to vím. Slíbíte mi, že mu to neřeknete?“ Ed přikývl, podíval se do pokoje. Velký V žadonil o kontakt.

68

Archiv v hlavní místnosti dopravní policie – krabice naskládané do výšky ramen. Potřeboval si to potvrdit – improvizace na základě posledního návodu od Johnnyho s Kikeym. Tam, zpátky, zezadu, kolem – byl v takovém transu, že dokázal o všem přemýšlet a zároveň sledovat archivní záznamy.

Střelci v Nite Owl asi byli Stomp, Teitlebaum a Lee Vachss; oni mohli být tou skupinou střelců, co likvidovala začínající mafiány a držitele Cohenovy licence. Součástí skupiny byl i Dvojka Perkins – ostatní nevěděli, že ho baví ubíjet děvky – brali by to za amatéřinu, netolerovali by to. Dudley byl jejich vůdce – nic jiného by dělat nemohl. To, že mu nabídl práci, byl vlastně pokus naverbovat ho; zmáčknutí Lamara Hintona bylo jen Dudovou snahou zbavit se stop vedoucích k Patchettovi – výsledek: Patchett se Smithem něco jako známí partneři, Hinton po smrti, Carlisle s Breuningem součástí gangu. „Potlačit“, „Potlačeno“, „Potlačení“, „Rozdělení zisku“. Dudley a jeho snaha kontrolovat zločin v L.A. – a přišít Nite Owl nové skupině negrů.

Bud se probíral krabicemi: registrace vozidel, začátek dubna 1953. Školácké nápady: měl pocit, že to auto u Nite Owl bylo nastrčeno; pušky v Coatesově autě, výstřely v Griffithově parku, oboje narafičeno – vrazi sledovali celý případ, měli kliku s mercurym, našli pár černoušků, kteří to za ně schytali. Omyl – do práce se zapojili spiklenci z LAPD. Četli si veškerá hlášení, dostali echo o tom, že pár negrů za volantem střílí z pušek – co to nehodit na ně – počítali, že ti, kdo je budou zatýkat, je i zabijí, případ se uzavře.

Takže si sehnali auto, které se shodovalo s popisem z místa činu. Zajistili si, aby si ho u Nite Owl lidi dobře všimli. Neukradli by ho – poldové by neriskovali zátah pozdě v noci. Nekoupili si nachové auto – koupili ho v jiné barvě a přelakovali ho.

Bud pokračoval. Ve spisech nebyla žádná logika: mercury, chevrolety, cadillaky, L.A., Sacramento, Frisco, ten, kdo to auto přihlásil, určitě použil falešné jméno. Jediné štěstí: rasa, datum narození a tělesné míry přihlašovatele uvedené na kartičkách připevněných na kopiích kupních smluv. Měl s čím porovnávat, jak se to učil ve škole: mercury 48-50, kupující z jihu Kalifornie, statistické údaje, které by pasovaly na Dudleyho, Stompa, Vachsse, Teitlebauma, Perkinse, Carlislea a Breuninga. Hrabal se v tom hodiny, hromada vysoká několik centimetrů – pak ho zahřálo zvláštní zjištění.

1948 šedé kupé mercury, zakoupeno 10. dubna 1953. Přihlašovatel: Margaret Louise Marchová, běloška, nar. 23/7/18, hnědé vlasy, hnědé oči, 172,5 cm, 107 kg. Adresa bydliště: 1804 East Oxford, Los Angeles. Telefon: NOrmandie 32758.

Horko až dusno – míry tlusté Dot Rothsteinové. Oxford vede z jihu na sever – ne z východu na západ. Telefonát Dot z Noshery – DU-32758 – ta slepice udala své pravé číslo, změnila jen ústřednu.

A koupila si plechovky nachové barvy.

Bud zavýskl, zvedl ruce nad hlavu, kopal do krabic. Za jeden den vyřešené dva případy – kdyby mu tak někdo věřil. Všechno připraveno, nikoho nezabil. Nedostatečné důkazy o Dudleym –žádný nezvratný důkaz. Dudley byl moc dobře postaven, aby spadl, nikoho to nezajímalo tak jako jeho.

Až na Exleyho.

69

Hlídky kolem domu, kde vyrostl. Nemohl vletět dovnitř a vyslechnout svého otce; nemohl ho poprosit o radu. Nemohl tomu muži říct, že se svěřil s tajemstvími nějaké ženě – a poskytl brutálnímu nepříteli prostředek k otcovraždě. Vzal s sebou spis o Athertonově případu – nebylo v něm nic, co by ještě nevěděl, člověk, který fotil porno a zabil Sida Hudgense, moc dobře znal Athertonovy vraždy, možná i vraha osobně – tyto pravdy bude Preston Exley vyvracet už kvůli své pýše. Nemohl vejít dovnitř; nedokázal přestat přemýšlet. Místo toho se zabýval vzpomínkami.

Jeho otec koupil ten dům pro jeho matku; nešlo o nic víc než jen o úlitbu jeho pýše – Exleyovi opouštějí řady střední třídy ve velkém stylu. Na trávníku nikdy neměli rozsvícený vánoční stromeček – Preston Exley tvrdil, že je to ubohost. Thomas padal z balkónků – a dodržoval styl tím, že neplakal. Jeho otec mu uspořádal večírek „na oslavu návratu z války“ – byl jen major, pozváni byli všichni lidé z městské rady a LAPD, kteří by nějak mohli popostrčit jeho kariéru.

Art De Spain kráčel ke svému autu, vypadal zesláble, jednu ruku měl zavázanou. Ed se díval, jak odjíždí, pravá ruka jeho otce, Edův mentor. Vzpomínka: Art tvrdil, že nemá na to, stát se detektivem.

Dům vypadal obrovský a studený. Ed se vrátil k nemocnici.

Šmejd byl vzhůru, Fisk si zapisoval jeho výpověď. Ed je sledoval ode dveří.

„…a postupoval jsem podle Exleyho scénáře. Nepamatuju si přesně, co jsem říkal, ale Patchett vytáhl pistoli a vystřelil na mě. Ta svinská bouchačka, co mi dal Exley, se zasekla a Patchett mi vrazil do ruky jehlu. Pak jsem zaslechl výstřely a ‚Ne, Abe, ne, Lee, ne‘. A teď víte stejně, co vím já.“

Z haly se ozvalo hlasité: „Abe Teitlebaum, Johnny Stompanato a Lee Vachss. Ti udělali Nite Owl. Do jejich gangu si přidejte ještě Dvojku Perkinse, a až vám řeknu, koho dalšího jsem objevil, tak se poserete.“

Ed ucítil jeho pot, jeho dech. White ho vstrčil dovnitř – nesmlouvavě, ne příliš hrubě. „Na chvilku zapomeňme na ty naše spory. Slyšels, co jsem říkal?“

Jména zapadala: napojení na gang, ne příliš jistá čára vedoucí k HEROINU. White vypadal, jako kdyby zešílel – rozcuchané vlasy, fanatický pohled. Fisk řekl: „Pane, chcete, abych…“

Ed pohnul rameny – White mu z nich spustil ruce takřka vzápětí. „Dvě minuty, kapitáne.“

Bál se – být kapitánem. „Duane, běž si někam dát kafe. White, začni mluvit, než tě zabásnu za ty Číňany.“

Fisk odešel. Ed řekl: „Jacku, ty tady zůstaň. White, snaž se mě zaujmout.“

White zavřel dveře. Vypadal hrozně: špinavé oblečení, ruce od inkoustu. „Ještěže jsem se ve vysílačce doslechl o tobě, Šmejde. Nevěděl jsem, že jsi tady, byl bych to zkusil všecko sám.“

Vincennes na posteli vypadal podrážděně. „Zkusil co? Abe, Lee. Jestli chceš říct, že na Patchetta zaútočili Teitlebaum s Vachssem, tak to řekni.“

Ed: „Skoro bys měl začít, White. Vezmi to tak, jako bys sepisoval normální hlášení.“

White se usmál – dokonalý kamikadze. „Už několik let se zabejvám vraždama šlapek. Začalo to tou Kathy Janewayovou. Zabili ji v roce třiapadesát, těsně kolem Nite Owl. Byla to přítelkyně Duka Cathcarta.“

Ed přikývl. „Tuhle historku znám. VS provedla detailní šetření tvé osoby, když jsi složil zkoušky na seržanta.“

„Fakt? Jenomže nevíš, že před pár lety se ten můj případ rozluštil. Myslel jsem si, že tím vrahem je Spade Cooley – jeho kapela byla ve všech městech, kde došlo k těm vraždám, a to přesně ve dny, kdy k nim došlo. Splet jsem se. Cooley mi prásknul skutečnýho vraha – Buřta Arthura Perkinse.“

Vincennes si vzal slovo. „Dvojku jako vraha ženskejch beru. Je to hajzl až na půdu.“

White řekl: „Měl bys to vědět, protože Cooley říkal, že kamarádil s Johnnym Stompanatem, a někdy v roce 52 jsi mi říkal, žes ho předvolal za to, že se poflakoval s Johnnym Stompem, Kikeym T. a Leem Vachssem. Cooley mi řek, že Johnny s Dvojkou byli kámoši, tak jsem se vydal hledat Johnnyho.“

Ed řekl: „No dobře, takže sis došlápnul na Stompanata.“

White si zapálil cigaretu. „Houby. Teď vám chci říct, že Dudley Smith mě už několik let zpátky používá na vynucovací úkoly v protimafiánským oddělení. Víte, jak mluví? ‚Potlačen“, to je jeho z jeho nejoblíbenějších slov. Potlačit zločin, potlačit tohle, potlačit tamhleto. Ne a ne se vymáčknout, jestli mi nabídne externí práci, a tuhle v noci mi řek, že by mě využil na odstavení toho pracovitého Itala‘, co se bojí mé přítomnosti v oddíle. Johnny Stomp má ze mě strach – kdysi mi donášel a já ho celkem kvalitně dusil. Víte, jak solidním udržovatelem míru v podsvětí Dud je? No, například tuhle v noci on, Carlisle a Breuning zpracovávali ve Victory Lamara Hintona, naoko kvůli nějakýmu případu z protimafiánskýho. Prdlajs – Dudley se ho neptal na nic jinýho než na věci kolem Nite Owl – porno, Pierce Patchett.“

Ed měl oči jako tenisáky: to snad ne. „Takže jsi šel za Stompanatem a chtěl jsi najít Perkinse.“

„Správně. Šel jsem do Kikeyho lahůdkářství a Johnny tam seděl s Kikeym. Zeptal jsem se Johnnyho na Dvojku a Johnny byl celej zaraženej. Kikey ještě víc, oba lhali a říkali, že Dvojka je jenom jeden jejich teplej kamarád. Popřeli, že by Dvojka kamarádil s Leem Vachssem, přitom já vím, že je to přesně obráceně. Johnny použil slůvko ‚potlačen“, což k němu teda rozhodně nepasuje. Všichni tam byli zaražený jako prdy, jen tak jsem se zmínil o tom, že pracuju na znovu otevřeným případu Nite Owl, a oni se málem posrali, Dvojka prej, že udělal Nite Owl, no ha, ha. Odešel jsem, zamířil jsem k telefonu a řek jsem P. C. Bell, aby čtvrt hodiny sledovali všechny odchozí hovory z lahůdkářství. Dva hovory – jeden Dot Rothsteinový, Dudleyho dobrý kamarádce a Kikeyho sestřenici, druhej do Dudleyho domu.“

Vincennes pronesl: „Do prdele práce.“ Ed trhl rukou ke své zbrani – omyl – White byl policista. „Zkus to něčím podepřít.“

White odcvrnkl cigaretu z okna. „Tak poslouchej. Negři to neudělali, takže Dud a jeho parta zaparkovali u Nite Owl nějaký auto. Ptal jsem se na dopravním a zkontroloval registrace z dubna 53, tentokrát na bělochy. Dot Rothsteinová si koupila Mercury 48, šedá barva, 10. dubna. Falešný jméno, falešná adresa, ale ta slepice nahlásila stejný čísla svýho vlastního telefonu.“

Vincennes vypadal, jako by ho někdo praštil. Ed přemýšlel o další možné čáře, jen aby nemusel začít křičet DUDLEY. „Těsně před Nite Owl jsem pracoval dlouho do noci na hollywoodské stanici. Spade Cooley hrál dole na oslavě odchodu do penze, viděl jsem Buřta Perkinse, jak se poflakuje po chodbách. Nabízím teorii: Mal Lunceford, ex-strážník LAPD. Říkejme mu zapomenutá oběť Nite Owl a nezapomeňme, že většinu kariéry sloužil v hollywoodské divizi. A teď: měl někdo ze střelců něco proti Luncefordovi? Nemohl Perkins té noci na stanici zničit důkazy právě o tomhle? Věděli ti spiklenci, že Lunceford chodí do Nite Owl jako domů, a nenaplánovali si zničení i Cathcarta nebo Cathcartova dvojníka, aby mohli dostat i jeho?“

White odpověděl. „Dudley mě pověřil kontrolou Luncefordovy minulosti, protože si asi myslel, že to poseru. Díval jsem se po starších Luncefordovejch spisech, ale nenašel jsem ani jedinej. Tuhle teorii beru.“

Nápis DUDLEY řval do světa – Ed to zkoušel tlumit. Vincennes: „Fisk mi pověděl o Patchettovi, jak se dostal k heroinu ze schůzky Cohena s Dragnou, jak on a ten bezejmenné; chlápek, kterým je očividně Dudley, připravovali plány na distribuci. Já vím na tuty, že Dud ten obchod zaštiťoval, před pár lety se šuškalo, že Dud vedl tu partu lidí, co zabila Buzze Meekse, kterej tu schůzku přerušil. Fisk říkal, že Patchett se dostal k většině bílýho prášku, co se přitom vypařil, něco mu dali bratři Engleklingovi a jejich táta, něco měl od toho padoucha, kterým je nepochybně Dudley. No, mě teď napadá asi tohle – moh bejt členem tý party i Lunceford? Bylo tohle v době, kdy se Dudley dostal k tomu fetu?“

White zavrtěl hlavou – to byly pro něj novinky. „Povězte mi o tom víc, protože mám stopu, která do toho může zapadat. Dud pořád omílal ty svý řeči o potlačování, a povídal něco o tom, že by se ti negři měli všichni udržet pod parou, což já chápu jako heroin.“

Ed řekl: „Považujme to za vyřízené. Jacku, podívej se na Goldmana a Van Geldera a jejich roli. Spoj to s tím, co jsme zjistili nového.“

Šmejd se zvedl, přidržoval se okraje postele. „No, řekněme, že Davey G. byl s Dudleym, Stompanatem, Kikeym, Vachssem a Dot. Jak moh kdokoli z nich důvěřovat takovýmu magorovi, jako je Dvojka, to netuším, ale to je fuk. Všichni se každopádně spikli proti Mickeymu C. White, tohle ty nevíš, ale Goldman měl v Mickeyho cele na McNeilově ostrově štěnici. Dám krk, že Dudley a jeho kamarádi v tom s Daveym byli už od začátku, ale to je fuk, nějak se prostě stalo, že Davey slyšel o tom, že bratři Engleklingovi přišli za Mickeym s nabídkou porna od Duka Cathcarta.“

Ed zvedl ruku. „Chester Yorkin řekl, že ten člověk, co přinesl Patchettovi tu fůru heroinu – předpokládejme, že je to Dudley –měl rád porno a, cituju, měl kontakty v Jižní Americe a k tomu adresy úchylů.‘ Vždycky jsem přemýšlel o výnosech z pornografie, a vzhledem k Dudleyho napojení mi to teď připadá mnohem jednodušší.“

Vincennes řekl: „Nechte mě to dopovědět. Dud pracoval po válce s Kanceláří strategických služeb v Paraguayi a asi v roce 39 byl v čele mravnostního, takže vím, že tyhle kontakty má, ale to nechme stranou. Právě teď máme Goldmana, jak jde za Smithem a Stompanatem s tím, co slyšel o plánu na porno. Všichni, hlavně Dud, si tu představu oblíbí a rozhodnou se ten kšeft překazit. Na vlastní pěst, jako podraz nebo bůhvíco, Davey pošle Deana Van Geldera, svýho návštěvníka z vězení, aby promluvil s Cathcartem. Van Gelder se rozhodne zničit na vlastní pěst Dukovy kšefty s prostitucí i s pornem. S Daveym se sešel mezi čtyřma očima, ale lidi mimo vězení ho nikdy neviděli. Měl pocit, že vypadá jako Cathcart, takže by se moh za Cathcarta vydávat a založit si svůj vlastní obchod. V době, kdy se tenhle jeho trik proflákne, už se příliš skamarádí s lidma mimo vězení, takže Davey se přestane starat o to, co vlastně udělal. Van Gelder se tedy přesune do San Berdoo, aby byl co nejblíž u bratrů Engleklingovejch. Zamiluje se do Sue Leffertsový a zabije Duka. Ví, jak se jmenuje aspoň jeden z těch lidí mimo vězení, zavolá mu z automatu nedaleko od Leffertsovic domu a poprosí o schůzku. Rozjede se, navrhne veřejný místo, počítá totiž, že Sue bude sedět nedaleko a on bude v pohodě. Jeden z těch lidí zvenku si spojí Lunceforda s Nite Owl a navrhne, že se sejdou tam. Dud nebo jeden z jeho chlapů se těsně před Nite Owl staví u Patchetta a řekne mu, aby si zametl před svým prahem. Patchett neví přesně, co se stane, ale řekne Chris Bergeronový, jejímu synovi a Bobbymu Ingemu, aby vypadli z města právě ve chvíli, kdy jsem já začínal dělat na tom pornu pro mravnostní.“

V místnosti byla klimatizace – Ed cítil, jak každé slovo zvyšuje teplotu. „Pokusím se o chronologii, začnu chvilku potom, co Van Gelder jakožto Cathcart kontaktuje lidi zvenčí. Víme, že Dudley miluje pornografii, víme, že od obchodu Cohena s Dragnou sedí na devíti kilech ‚háčka‘. Co tahle teorie: vloupe se do Cathcartova bytu a najde něco, co ho přivede k Patchettovi, něco, co obsahuje zmínku o jeho chemickém vzdělání a jeho napojení na starého doktora Engleklinga. Zajde za Patchettem, dohodnou se – zpracují ten heroin, budou distribuovat porno. Žasne, že Patchett přemýšlí úplně stejně, že něco z heráku od doktora Engleklinga už dokonce má. Dudley teď chce, aby Cathcart zdechnul a Mal Lunceford aby bůhvíproč mlčel – a chce Patchetta vyděsit. Je to policajt, četl o tom, že ti negři stříleli v Griffithově parku. Připraví schůzku v Nite Owl, ví totiž, že Lunceford tam bude, a Jack má pravdu – hrál to na obě strany, ale nařídil Patchettovi, aby se zbavil všeho, co by mu mohlo způsobit potíže. Popojedeme, vyšetřování se rozjíždí do více stran, než si Dudley představuje – protože negři nepřijdou o život během zatýkání, nepřiznají se. Pošle Whitea prověřit Cathcartovu minulost a možná ani předtím nevěděl, že Perkins zabil tu Janewayovou, ale chce, aby se White do toho nezapojil až příliš – chce, aby se White nedovtípil nic o možnostech spojení Cathcart-Nite Owl.“

Všichni upírali oči na Whitea. Fanatik: „Fajn, Dudley mě poslal prověřit Cathcarta, protože si myslel, že to zmrvím. Jenže já jsem prohlídnul Dukův byt a zjistil jsem, že někdo odstranil všechny otisky, a napadlo mě, že si někdo zkoušel jeho oblečení. Dudleyho hoši ten byt vyčistili, ale nedotkli se telefonních seznamů, takže jsem věděl, že někdo se díval na kapitolu tiskáren v San Berdoo. Pak mě napadla teorie. Když jsem prověřoval Cathcarta, potkal jsem Kathy Janewayovou v tom motelu v údolí. O dva dny později ji někdo znásilnil a zabil. Když jsem odcházel z motelu, myslel jsem si, že mě někdo sleduje, ale tenkrát jsem na to zapomněl. Myslím, že mě sledoval Dvojka Perkins. Počítám, že Dud pověsil lidi na Cathcartovy známý společníky, jen aby věděl, jak probíhá vyšetřování, což vysvětluje, proč vždycky věděl tolik věcí o tom, co jsem se vždycky snažil tajit. Takže Dvojka, ten pošahanej znásilňovač, zmerčí Kathy a vyrazí za ní. Dudley možná věděl, že ji zabil, možná taky ne. Tak nebo tak, každopádně platí.“

Vincennes si zapálil, rozkašlal se. „Nemáme žádný důkazy, ale mám ještě další věci, který do sebe zapadaj. Zaprvý, doktor Layman vytáhnul z Patchettova těla pět kulek ráže .30 a tvrdí, že jsou totožný s těma z nevyřešenýho případu v Riverside County. Když Davey Goldman žvatlal v Camarillu, říkal něco o třech střelcích. Vyklopil i další věci, co se mi v jednom kuse honěj hlavou, ale nedává to zatím žádnej smysl. Exley, poslouchals tu kazetu, co jsem našel v base?“

Ed přikývl. „Je to pravda. Vůbec nic nápadného, jenom jakoby mezi řečí zmínka o skupinových přepadeních.“

White: „Nevyřešenejch případů s mafií je kupa. Vím to, protože při zátahu protimafiánskýho oddělení jeden podezřelej vykládal o něčem, co se toho týkalo. Pokaždý tři střelci, držitelé Cohenových licencí a likvidace začínajících mafiánů‘. Podle mě jasná věc: Stompanato, Vachss a Teitlebaum udržovali situaci pod kontrolou pro podmínku Mickeyho C. Chtěli, aby všechno bylo v klidu a oni mohli zkusit to svoje potlačování, napadlo je, že až se Mickey dostane ven, tak se nejdřív mrknou, odkud fouká vítr, a buď ho sundaj, nebo využijou. Já bych vsadil na první možnost. Nechali Cohena s Goldmanem ve vězení napadnout – jednoznačnej podraz proti Daveymu. Mickeyho dům zničila bomba a Mickey to přežil a mohl o tom mluvit. Myslím, že ho budou chtít sundat co nejdřív, a tím to potlačí jedna báseň, protože Dud je v čele protimafiánskýho a má od Parkera posranej – jak se to říká? Mandát? – aby do města nepouštěl násilníky zvenčí. Kurva, věříte tomu?“

Šmejd se zasmál. „Skvěle, kamaráde, skvěle. A všechny ty útoky dláždily Dudovi cestu, aby mohl začít prodávat Patchettův heroin. Dostal vedení nově otevřenýho případu, takže by se mu mohlo povýst najít nový obětní beránky, chystá se prodávat ten fet. Porno si ulil stranou, nevaroval Patchetta o tom vyšetřování, protože už v tý době plánoval, že ho zabije. Nedotknul se Lynn Brackenový, protože počítal, že Patchett jí neprozradil nic z těch svejch nejhorších činů. Nechal ji předvolat na výslech, protože tipoval, že Exleyho výslechu se ubrání.“

Lynn Brackenová.

Ed mrkl, pohnul se ke dveřím. „A pořád nevíme, kdo vyrobil to porno a zabil Hudgense. Nebo Engleklingovy, což ale nevypadá na profíka. White, tys byl v Gaitsville s Dudleym, on pak sepsal umírněné hlášení o…“

„To byl další případ na budku. Všude se povaloval heroin a ten vrah ho tam jenom tak nechal ležet. Mučil bratry chemikáliema a nějakejma kyselinama spálil kupu negativů s pornem. Člověk z laboratoře říkal, že si myslel, že ten vrah se pokoušel identifikovat lidi na těch fotkách. Kvůli těm chemikáliím mě nápad Patchett, ale pak jsem si říkal, že ten už určitě věděl, kdo na těch fotkách je. Myslím si, že jejich heroin není totéž jako náš heroin, oba bratři prodávali drogy s přestávkama už několik let. Obchodovali s chemikáliema a fetem, a kdyby Patchett chtěl jejich fet, tak by jim ho šlohnul. Myslím, že bratry zabil někdo, nevím kdo, ale spíš mimo nejužší střed tyhle hrůzy.“

Šmejd vzdychl. „Nemáme žádnej důkaz. Patchett a celá ta Engleklingovic famílie je pod drnem a Dud nejspíš zabil Lamara Hintona. Tys ve skrýši Fleur-de-Lis nic nenašel a Whiteovo vystoupení se Stompanatem a Teitlebaumem znamená, že Dudley se bude mít na pozoru a začne se starat o zahlazování svých problémů. Myslím, že nám z toho případu moc nezbejvá.“

Ed přemýšlel. „Chester Yorkin mi řekl, že Patchett má u sebe doma ukrytý sejf. Ten dům je teď přísně střežen, skupina ze západní části L.A. na to poslala celý tým. Nejspíš zítra půjdu ty stráže odvolat. V tom sejfu by mohlo být něco, co Dudleyho usvědčí.“

White řekl: „A teď teda co? Žádný důkazy a Stompanato odjíždí dneska do Acapulka s Lanou Turnérovou. Tak co teď?“

Ed otevřel dveře – Fisk venku popíjel kávu. „Duane, spoj se s Valburnem, Stantonem, Billym Dieterlingem a Peltzem. Přehoď schůzku na Statler v centru na osmou hodinu. Zavolej do hotelu, ať připraví tři apartmá, a zavolej Bobu Gallaudetovi, ať mi sem zavolá – řekni mu, že to spěchá.“

Fisk odešel k telefonu. Vincennes řekl: „Vrhnul ses na Hudgensův případ.“

Ed se otočil od Whitea. „Mysli. Dudley je policista. Potřebujeme důkazy a možná je budeme mít už dneska.“

„Vezmu si Stantona. Bývali jsme kamarádi.“

Propojit to – Dieterlingova dětská hvězda, Preston Exley. „Ne… chci říct, troufáš si na to?“

„Je to i můj případ, kapitáne. Došel jsem takhle daleko, a kvůli tobě jsem zašel za Patchettem a málem mě při tom zabili.“

Zvážit rizika. „Dobře, vezmi si Stantona.“

Šmejd si promnul obličej – bledý, zarostlý strništěm. „Neříkal jsem… když tady byla Karen a já byl mimo… neříkal jsem…“

„Neví nic, co bys nechtěl, aby věděla. Teď běž domů, chci si promluvit s Whitem.“

Vincennes vyšel ven – za den zestárl o deset let. White řekl: „Ta Hudgensova zápletka je na hovno. Teď už jde jenom o Dudleyho.“

„Ne. Nejdřív musíme získat trochu času.“

„Chceš chránit tatínka? Ježíši, a já myslel, že blbneš kvůli ženskejm.“

„Zkus přemýšlet. Přemýšlej o tom, co Dudley znamená, a o tom, co znamená sundat ho. Uvažuj o tom a já ti nabídnu obchod.“

„Řek jsem ti, že nikdy.“

„Ale tohle se ti bude líbit. Budeš mlčet o mým otci a Athertonově případu a já ti nechám Dudleyho s Perkinsem.“

White se zasmál. „Mám je zabásnout? Dostanu je tak jako tak.“

„Ne. Nechám tě je zabít.“

70

Exleyho pravidlo ho pálilo: žádné bití, Billy a Timmy byli příliš vlivní, aby na ně mohl silou. Hotelová hra na hodné a zlé pálila taky – měli by podusit Dudleyho ve Victory. Bob Gallaudet si vzal Maxe Peltze; Šmejd drtil Millera Stantona. Gallaudet dostal od Exleyho kusé informace – všechno, až na zápletku s Athertonem. Myslel si, že by mohl obžalovat Dudleyho Smithe, Exley mu neřekl, že za Duda a Dvojku Perkinse už je zaplaceno. Ten hajzl Exley ho nespouštěl z očí – vedl ho každým kousíčkem případu krok za krokem, jako by byli partneři, kteří si můžou navzájem důvěřovat. Případ, když se poskládal dohromady, byl neuvěřitelný, Exley měl vážně pod čepicí – ale byl to blbec, jestli nevěděl jedno: po Dudleym a Dvojkoví přijde na řadu Preston E. Hračka: Dick Stens by to neudělal jinak.

Bud se díval – škvírou ve dveřích do koupelny.

Teplouši seděli vedle sebe; pan Dobrý zůstával nerozhodný. Ano, koupili fet z Fleur-de-Lis; ano, znali Pierce Patchetta „ze společnosti“. Ano, Pierce šňupal „háčko“, slyšeli jsme o tom, že prodává pornografické časopisy – ale my jsme se do těchto věcí nikdy nezapojovali. V rukavičkách: ti hošani si mysleli, že byli do hotelu pozváni kvůli Patchettově vraždě. Kapitán Exley na ně nebude zlý – Preston Exley kandiduje na guvernéra, Ray Dieterling mu na to přispívá hromadou peněz.

Exley, hlasitě: „Pánové, k Patchettově vraždě se možná váže ještě jeden starý případ vraždy.“

Bud vstoupil. Exley řekl: „Tohle je seržant White. Má na vás pár dotazů, pak si myslím, že to rozpustíme.“

Timmy Valburn vzdychl. „No, to mě nepřekvapuje. Miller Stanton a Max Peltz jsou vedle v pokoji, a když nás všechny policie vyslýchala naposledy, bylo to v době, kdy byl zavražděn ten odporný Sid Hudgens. Takže mě to nepřekvapuje.“

Bud si přitáhl židli. „Proč říkáte ‚odporný‘? Zabil jste ho snad vy?“

„Ale seržante, vážně. Copak vám připadám jako vrah?“

„Jo, to jo. Člověk, co se živí tím, že hraje myš, je podle mě schopnej všeho.“

„Seržante, vážně.“

„Kromě toho, vás jsme tenkrát kvůli Hudgensově vraždě nepovolali. Řekl vám o tom Billy? Povídání před usnutím?“

Billy Dieterling se otočil na Exleyho. „Kapitáne, nelíbí se mi tón tohoto muže.“

Exley řekl: „Seržante, nepoužívejte hrubosti.“

Bud se zasmál. „Jsou jeden za osmnáct, druhej bez dvou za dvacet. Vy jste si, hoši, navzájem potvrdili alibi v Hudgensově případě, teď je to pět let a vy si potvrzujete alibi kvůli Patchettovi. To mě zaráží. Já myslel, že teplouši nevydržej v jedný posteli pět minut, natož pět let.“

Valburn: „Jste zvíře.“

Bud vytáhl popsaný list. „Alibi v případě Hudgens. Vy a Billy v jedny posteli, Max Peltz spal s nezletilejma kurvičkama. Miller Stanton na večírku, kde se náhodou objeví i váš teplej kamarád Brett Chase. Zatím máme skutečné] celostátní štáb Odznaku cti. David Mertens, scénograf, ten je doma se svým ošetřovatelem, takže možná je teplej i on. Chci jenom…“

Exley, jako na povel: „Seržante, mírněte se ve výrazech a přejděte k věci.“

Valburn kypěl; Billy D. předstíral nudu. Něco v těch posledních slovech ho ale zarazilo – jeho pohled přejel z dobrého policisty na zlého. „Jde o to, že Sid Hudgens měl v době, kdy zemřel, Odznak cti hodně rád. Patchett přišel o život o pět let později, on a Hudgens byli partneři. Tihle homouši jsou oba napojení na Odznak cti a podrobně nám vypovídali o Patchettových kšeftech. Kapitáne, když to chodí, mluví a kváká jako kachna, tak to je kachna – žádná myš.“

Valburn řekl: „Kvá, kvá, idiote. Kapitáne, vysvětlil byste tomuto muži, s kým vlastně mluví?“

Exley, pevně: „Seržante, tihle pánové nejsou podezřelí. Přišli dobrovolně podat svědectví.“

„No, do háje, pane, já ale v tom nevidím rozdíl.“

Exley, zoufale. „Pánové, abychom to jednou provždy ukončili, odpovězte, prosím, seržantovi. Znal někdo z vás Sida Hudgense osobně?“

Dvojité zavrtění hlavou. Bud zvedl oči ke stropu, Exley v poetické náladě. „Když to piští jako myš a šišlá to, je to teplá myš. Kapitáne, přemýšlejte. Tihle hoši kupovali fet z Fleur-de-Lis a přiznali, že věděli, že Patchett šňupe herák a distribuuje pornografii. Prozradili nám detaily o Patchettových kšeftech, ale tvrdí, že neměli ponětí, že Patchett s Hudgensem byli partneři. Navrhuju provýst je Patchettovýma obchodama, pak zjistíme, co dalšího vědí.“

Exley zvedl ruce – předstíral bezmocnost. „Tak tedy ještě pár konkrétních dotazů, pánové. Opakuju, jestliže se přiznáte k čemukoli ilegálnímu, bude to přehlíženo – neopustí to tuto místnost. Rozumíte, seržante?“

Úplně geniální: dostat z nich, kdo to krvavý porno vyráběl. Šmejd tvrdil, že Timmy už v případě pornografie vypovídal –ukázal mu ty fotky v roce 53. Exleymu se musí nechat, že má odvahu – čím blíž se dostávali k pornu, tím víc se blížili k jeho tátovi a Athertonovi. „Dobře, pane.“

Timmy a Billy se na sebe podívali: spořádaní občané, jež ničí spodina. Exley dodal: „A, seržante, otázky budu klást já.“

„Ano, pane. A vy, hoši, mluvte pravdu. Poznám, když budete lhát.“

Exley vzdychl. „Jenom pár dotazů. Zaprvé, věděli jste, že Patchett poskytuje dívky na telefon svým obchodním partnerům?“

Dvakrát přikývnutí. Bud řekl: „Měl pod palcem i kluky. Koupili jste si, mládenci, taky někoho zvenčí?“

Exley: „Už ani slovo, seržante.“

Timmy se přitočil k Billymu. „Odpovídat na tu poslední otázku je hluboko pod moji úroveň.“

Bud mrkl. „Fakt super. Jestli se někdy ocitnu v lochu, doufám, že tě budu mít v cele.“

Billy předstíral plivnutí na podlahu. Exley zvedl oči v sloup –Bůh nás ochraňuj před tou hanbou. „Tak dál. Věděli jste, že Patchett zaměstnává plastického chirurga, který upravuje jeho prostitutky tak, aby se podobaly filmovým hvězdám?“

Timmy odpověděl: „Ano,“ Billy: „Ano.“ Exley se usmál, jako by to byla každodenní rutina. „Věděli jste také, že tito lidé, muži i ženy, byli zapojeni do dalších zločinných jednání na Patchettův popud?“

Připravit je na „vydírání“, partnerství Hudgense s Patchettem. Exley mu to prozradil: Lorraine/Rita říkala, že „ten chlap“ nutil Patchetta, aby dusil své „klienty“ právě v okamžiku, kdy se Pierce chystal spojit s Hudgensem – těsně po vraždách v Nite Owl. Ocitli se před dalším oříškem – možná narazí na spojení zpět na Dudleyho. „Odpovězte kapitánovi, holoubci.“

Billy řekl: „Ede, ať toho nechá. Fakt, teď zachází až příliš daleko.“

Bud se zasmál. „Ede? Jé, já zapomněl, šéfe. Váš táta je kamarád jeho táty.“

Exley se doopravdy naštval – zrudl, roztřásl se. „White, sklapněte už.“

Hošani se bavili – usmívali se, šuškali si. Exley řekl: „Pánové, odpovězte, prosím, na tu otázku.“

Timmy pokrčil rameny. „Tak to upřesněte. Jaká další ‚zločinná jednání‘?“

„Přesně vydírání.“

Dvojice nohou se od sebe odtáhla – Bud je načapal na švestkách. Exley si upravil kravatu – DETAILY.

Přemýšlení: Johnny Stomp alias „ten chlap“. Johnny Stomp jako bývalý odborník na vydírání, žádné evidentní opěrné body. Od začátku – Lorraine Malvasiová říkala, že ty výpady přišly v květnu 53 – Dudleyho gang už se spojil s Patchettem. „Jo, vydírání. Ženatí kunčafti, úchylové a teplouši jsou k tomu náchylní. Je to jako riziko povolání. Už vás někdy podusil jeden z vašich spoluhráčů?“

Teď zvedl oči ke stropu Billy. „My se s prostituty nestýkáme. A to ani s ženskými, ani s mužskými.“

Bud si přitáhl židli blíž. „No, tady tvůj cukroušek býval známým společníkem známýho pasáka teploušů jménem Bobby Inge. Když to kváká jako kachna, je to kachna. Takže zakvákejte a vyklopte, kdo zmáčknul vás.“

Exley, nesmlouvavě: „Pánové, znáte jména některých konkrétních Patchettových prostitutek?“

Billy spustil mužně: „Je to jenom člen týmu, na jeho otázky nemusíme odpovídat.“

„Hovno. Když se furt plazíte kanálama, tak přece musíte potkávat krysy. Slyšeli jste už o líbezným malým hochovi jménem Daryl Bergeron? Už jste někdy dostali chuť na ženskou a vyrazili za jeho mámou? Daryl jo – Šmejd Jack Vincennes má pornočasopis s fotkou, na který spolu šukaj na kolečkovejch bruslích. Vy po-sraný teplouši se imrvére motáte v nejhnusnějších kanálech, takže…“

Valburn: „Ede, ať už zmlkne!“

Exley: „Seržante, ticho!“

Budovi se točila hlava, jako by mu někdo v mozku předčítal, co má říkat. „Ani mě nenapadne. Tihle zmetci maj prsty ve všech Patchettovejch plánech. Jeden z nich je televizní hvězda, druhej má slavnýho tatíka. Dva teplouši s kupou prachů zralý akorát tak na to, aby je někdo začal vydírat. Copak to nezní rozumně?“

Exley – MLČ UŽ – přiložil prst k límci. „Seržant White má pravdu, ačkoli se omlouvám za to, jak to vyjádřil. Pánové, jen do protokolu. Má někdo z vás nějaké informace o tom, že Pierce Patchett a nebo jeho prostitutky byli zapojeni do nějakých plánů souvisejících s vydíráním?“

Timmy Valburn odpověděl: „Ne.“

Billy Dieterling odpověděl: „Ne.“

Bud se chystal zašeptat.

Exley se předklonil. „Byl jste někdy někdo vydírán?“

Znovu dvakrát ne – dva teplouši se potili v decentní chladné místnosti. Bud zašeptal: „Johnny Stompanato.“

Hošani ztuhli. Bud řekl: „Špína z Odznaku cti. To po vás chtěl?“

Valburn už se nadechoval – Billy ho umlčel. Exley: UBER PLYN.

Ten muž v jeho hlavě říkal: NE. „Měl k dispozici kompromitující informace o vašem otci? O báječným hajzlovi Raymondu Dieterlingovi?“

Exley vyslal jasný povel, aby zmlkl. Muž v jeho hlavě se objevil: Dick Stens v plynové komoře. „Spinu. Wee Willie Wennerholm, Loren Atherton a vraždy dětí. Váš otec.“

Billy se roztřásl a ukázal na Exleyho. „Jeho otec!“

Všichni se rozhlíželi kolem sebe – přerušilo je Valburnovo vzlykání. Billy mu pomohl vstát a objal ho. Exley řekl: „Vypadněte. Hned teď. Můžete jít.“

Vypadal spíš smutně než naštvaně nebo vyděšeně.

Billy doprovodil Timmyho ven. Bud odešel k oknu. Exley šel za ním, v ruce držel mikrofon. „Duane, Valburn a Dieterling už jdou. Ty s Donem je sledujte.“

Bud se na něj podíval – byl menší, oproti němu poloviční. Nevěděl vlastně proč, ale řekl: „Neměl jsem to dělat.“

Exley se podíval z okna. „Brzy bude po všem. Brzy.“

Bud se podíval dolů. U dveří stáli Fisk a Kleckner. Teplouši vyběhli na chodník. Policisté se rozběhli za nimi – zastavil je autobus. Když odjel, po Billym a Timmym ani stopy. Fisk s Klecknerem stáli na ulici a vypadali jako blbci.

Exley se rozesmál.

Buda bůhvíco rozesmálo taky.

71

Probírali staré časy; Stanton vypil všechen šampus, co pokojová služba přinesla. Jack vyložil karty: Patchett/Hudgens, porno, heroin, Nite Owl. Poznal, že Miller něco ví; vytušil, že má chuť to vyklopit.

Dávné zkazky: jak naučil Millera hrát policajta; jak vzal Millera na Central Avenue, aby si užil, a nakonec podusil Arta Peppera. Gallaudet vstrčil hlavu dovnitř, říkal, že Max Peltz je čistý – Maxovy příběhy zabraly další hodinu. Miller mlžil – sezona 58 měla být poslední v dějinách pořadu. Škoda že se navzájem tak odcizili, ale Velký V se choval tak trhle, celý filmový průmysl ho vydědil. White s Exleym se vedle hádali – Jack udeřil přímo.

„Millere, nechtěl bys mi něco říct?“

„Já nevím, Jacku. Je to stará historie.“

„Celý tohle svinstvo je starý. Znáš Patchetta, ne?“

„Jak jsi na to přišel?“

„Zkušený odhad. A v kapitánově spise se říkalo, že Patchett financoval několik starých Dieterlingových filmů.“

Stanton se podíval na svou sklenku – prázdná. „Dobře, znám Patchetta už kupu let. Je to zajímavý příběh, ale netuším, jak se to vztahuje k tomu, co tě zajímá.“

Jack zaslechl, jak postranní dveře kloužou po koberci. „Vím jenom, jak se třeseš, až mi to řekneš, už od doby, co jsem prvně vyslovil jméno ‚Patchetť.“

„Hergot, vedle tebe si vůbec nepřipadám jako polda. Připadám si spíš jako tlustej herec, co brzy přijde o svůj seriál.“

Jack se odvrátil – chtěl mu dát za vyučenou. Stanton řekl: „Víš, že kdysi dávno jsem v Dieterlingovejch seriálech hrál obtloustlý děti. Willie Wennerholm, Wee Willie, ten byl hlavní hvězdou. Vídal jsem Patchetta ve škole v ateliérech a věděl jsem, že je to svýho druhu Dieterlingův obchodní partner, protože náš učitel z něj byl na větvi a všem dětem vykládal, kdo že to je.“

„A dál?“

„A Wee Willieho unes ze školy a rozčtvrtil doktor Frankenstein. Znáš ten příběh, psalo se o tom všude. Policie toho chlápka, Lorena Athertona, sebrala. Říkali, že zabil Willieho a ty ostatní děti. Jacku, teď přijde nepříjemná část.“

„Tak to nezdržuj.“

Zrychlil až moc. „Pan Dieterling s Patchettem za mnou přišli. Dali mi prášky na uklidnění a řekli mi, že ještě s jedním starším klukem máme jít na návštěvu na policejní stanici. Bylo mi čtrnáct, tomu staršímu klukovi asi sedmnáct. Patchett s panem Dieterlingem mně všecko vysvětlili a odjeli jsme na stanici. Mluvili jsme s Prestonem Exleym, ten byl v tý době detektivem. Řekli jsme mu, co nám Patchett s Dieterlingem nařídili – že jsme viděli Athertona obcházet v ateliérech kolem školy. Identifikovali jsme Athertona a Exley nám uvěřil.“

Dramatická pauza. Jack řekl: „Hergot, a dál?“

Pomaleji. „Toho staršího kluka jsem už nikdy neviděl, ani si nepamatuju jeho jméno. Athertona odsoudili a popravili a mě už nepožádali, abych svědčil u soudu. Muselo to být v roce 39, nějak tak. Pořád jsem ještě pracoval pro Dieterlinga, ale byl jsem naivní mladík. Pan Dieterling rozhodl, že celý jeho malý studio vyrazí na otevření dálnice Arroyo Seco, jen abychom se ukázali na veřejnosti. Preston Exley už byl významným investorem, přestřihoval pásku. Slyšel jsem pana Dieterlinga, Patchetta a Terryho Luxe, znáš ho ne, jak si spolu povídají.“

Mravenčení. „Millere, k věci.“

„Nikdy nezapomenu, co si říkali, Jacku. Patchett řekl Luxovi: ‚Mám léky, abychom ho udrželi pod vlivem, aby už nikomu neublížil, tys mu udělal plastiku.‘ Lux na to: Ještě mu seženu ošetřovatelku.‘ A pan Dieterling, nikdy nezapomenu na tón jeho hlasu. Řekl: ‚A já jsem dal Prestonu Exleymu obětního beránka, o němž je přesvědčen, že je to Loren Atherton. A myslím, že ten člověk mi teď dluží příliš, aby mi mohl ublížit.‘“

Jack si přejel rukou po hrdle – měl pocit, že přestal dýchat. Slyšel dýchání za sebou – nervózní. Uviděl Exleyho s Whitem, jak stojí ve dveřích – kousek od sebe a úplně v šoku.

72

Teď se mu všechny čáry spojovaly inkoustem.

Znetvoření naznačená rudým inkoustem. Kalamář, z nějž vytéká krev. Animovaní hrdinové v jednom stanu s Raymondem Dieterlingem, Prestonem Exleym, hvězdné zločinecké obsazení. Inkoustové barvy: rudá, zelená jako barva úplatků. Černá značící zármutek – mrtví vedlejší hrdinové. White a Vincennes to vědí, možná to řeknou Gallaudetovi – vyhodil je z hotelu a už to věděl. Mohl by svého otce varovat, nebo to nechat být, výsledek by byl úplně stejný. Mohl by jít dál, nebo si sednout do téhle místnosti a v televizi sledovat, jak se mu hroutí celý život.

Byl na dně kolik hodin – nedokázal se natáhnout pro telefon. Zapnul televizi, viděl svého otce při slavnostním otevření dálnice, zasunul si revolver do úst, zatímco jeho otec chrlil fráze. Zpola zmáčknul spoušť – střih na reklamu. Vyhodil čtyři náboje, roztočil válec, přiložil si hlaveň k hlavě. Dvakrát zmáčknul spoušť, prázdné komory, nevěřil, co to provedl. Vyhodil revolver z okna – na chodníku ho sebral nějaký ožrala, vystřelil k nebi. Zasmál se, za-vzlykal, opřel se o nábytek.

Uplynuly další hodiny, kdy nedělal nic.

Zazvonil telefon – Ed po něm slepě skočil. „No… ano?“

„Kapitáne, jsi tam? Tady Vincennes.“

„Jsem tu. Co je?“

„Jsem s Whitem v kanceláři. Právě jsme zachytili hlášení, tak jsme se za tím vydali. 2206 North New Hampshire, dům Billyho Dieterlinga. Billy a neznámý muž mrtví. Fisk už tam vyrazil. Kapitáne, jsi tam7.“

Ne, ne, ne – ano. „Jedu… budu tam.“

„Dobře. A mimochodem, White a já jsme Gallaudetovi neřekli, co nám prozradil Stanton. Myslel jsem, že bys to měl vědět.“

„Děkuju, seržante.“

„Poděkuj Whiteovi. Před tím ses měl mít na pozoru.“

Fisk na něj počkal – před kopií anglického sídla osvětlenou světly aut – policejní vozy, na trávníku vozidla lidí z laboratoře.

Ed se rozběhl; Fisk krátce vysvětloval. „Sousedka zaslechla výkřiky, počkala půl hodiny a zavolala. Viděla, jak odtud běží nějaký muž, nastupuje do Dieterlingova auta a odjíždí. O kousek dál narazil do stromu, vystoupil a utíkal pryč. Vyslechl jsem ji. Běloch, kolem čtyřicítky, průměrně vysoký. Připravte se, pane.“

Zevnitř viděl blesky fotoaparátů. Ed řekl: „Zapečeťte to tady. Žádné oddělení vražd, žádní policisté ze stanice. Žádný tisk, nechci, aby to Dieterlingův otec věděl. Ať Kleckner zajistí to auto a sežeňte mi Timmyho Valburna. Najděte ho. Hned.“

„Pane, nepovedlo se nám je sledovat. Mám z toho zvláštní pocit, jako by to byla naše vina.“

„Na tom nesejde, hlavně udělej, co jsem ti řekl.“

Fisk odběhl ke svému autu; Ed vešel do domu, rozhlížel se.

Billy Dieterling na bílé pohovce pocákané krví. V hrdle nůž; v žaludku další dva. Kůže z jeho hlavy ležela na podlaze, připíchnutá ke koberci sekáčkem na led. O kousek dál: čtyřicátník, běloch – vykuchaný, vyvrhnutý, nože ve tvářích, v očích dvě kuchyňské vidličky. V krvi na podlaze zmáčené kapsle od drog.

Žádné umělecké znesvěcení – ten člověk už o to neměl zájem.

Ed vešel do kuchyně. Patchett k Luxovi, rok 39: „Mám léky, abychom ho udrželi pod vlivem, aby už nikomu neublížil, tys mu udělal plastiku.“ Rozházené zásuvky; na podlaze lžičky a vidličky. Ray Dieterling, rok 39: „Obětní beránek, jemuž věří.“ Krvavé otisky bot vedoucí tam i zpět – ten člověk se vracel, aby to ještě vylepšil. Lux: „Seženu mu ošetřovatelku.“ Ve dřezu kousek skalpu. „Preston Exley už byl významný investor.“ Na stěně krvavý otisk dlaně, fanatická vášeň všech zločinců.

Ed přimhouřil oči a zadíval se na ten otisk – byly tam jasně vidět všechny rýhy. Pomatencovo opomenutí – ten člověk tady otiskl svou dlaň, chtěl tady nechat svůj podpis.

Zpět do obýváku. Uprostřed pětice techniků stál Šmejd Jack. Záře blesků od fotoaparátů, Bud White nikde.

Šmejd řekl: „Ten druhej muž je Jerry Marsalas. Je to ošetřovatel, ve štábu Odznaku cti se de facto stará o toho Davida Mertense, scénografa. Je to tichej člověk, má epilepsii nebo něco takovýho.“

„Jizvy po plastice?“

„Na krku a zádech má samý jizvy po transplantacích. Jednou jsem ho viděl svlečenýho do půl těla.“

Z klubka techniků vycházelo rozrušené hučení – Ed odvedl Vincennese k prahu. Chladný vzduch, prudce ostrá světla. Šmejd řekl: „Mertens má ideální věk na to, aby byl tím starším klukem, o kterým mluvil Stanton. Lux ho operoval, takže Miller by ho na pláce nemusel poznat. Vzhledem k jizvám na jeho zádech ho mohli operovat mockrát. Ježíši, ty se teda umíš tvářit. Sleduješ mě vůbec?“

„Já nevím. Chci ještě jeden den, abych zjistil, co seženeme o Dudleym.“

„A aby ses přesvědčil, jestli tě White zkusí podrazit. Mohl to celý vyklopit Gallaudetovi, ale neudělal to.“

„White je stejný šílenec jako všichni, co se do tohohle případu zapojili.“

Šmejd se usmál. „Jo, jako ty. Šéfe, jestli ty a Gallaudet chcete, aby se tenhle brajgl vrátil do normálních kolejí, radši bys měl toho kluka zavřít. Chystá se zabít Dudleyho a Dvojku a věř mi, že to udělá.“

Ed se zasmál. „Já jsem mu řekl, že může.“

„Tys mu dovolil…“

Přerušil ho. „Jacku, udělej následující. Hlídej Mertensův dům a zkus najít Whitea, pak…“

„Vyrazil pátrat po Perkinsovi, tak, jak ho mám…“

„Jenom ho zkus najít. A s ním nebo bez něj, zítra v devět se sejdeme u domu Mickeyho Cohena. Zmáčkneme ho ohledně Dudleyho.“

Vincennes se rozhlédl. „Nevidím tady nikoho z oddělení vražd.“

„Zachytili jste to ty a Fisk, takže na vraždách se o tom neví. Asi čtyřiadvacet hodin to můžu udržet jenom na Vnitřní správě. Dokud se k tomu nedostanou novináři, je to naše.“

„A co hlášení o Mertensovi?“

„Obvolám půlku Vnitřní správy. Je to jasnej šílenec. Dostaneme ho.“

„Pokud ho ovšem najdu. Asi nechceš, aby promluvil o starých časech, když součástí toho je i tvůj táta.“

„Přiveď ho živého. Chci si s ním promluvit.“ Vincennes řekl: „Teda, co se týče cvokatění, White je proti tobě těžce normální.“

Ed to zajistil.

Zavolal náčelníku Parkerovi a řekl mu, že vyšetřuje dvojitou vraždu spadající do působnosti Vnitřní správy a chce uchovat totožnost obětí v tajnosti. Probudil pět lidí z Vnitřní správy, informoval je o Davidu Mertensovi, řekl jim, ať ho jdou hledat. Přiměl tu sousedku, která celou událost ohlásila, aby si vzala sedativa, šla si lehnout a slíbila mu, že tisku nevyklopí jméno „Billy Dieterling“. Novináři dorazili – uchlácholil je sdělením, že jde o neznámé oběti, a poslal je pryč. Odešel na konec bloku a podíval se na auto – Kleckner ho neustále hlídal – Packard Caribbean, přední kola měl na chodníku, nárazník opřený o strom. Sedadlo řidiče, palubní deska a řadicí páka – zakrvácené; dokonalé krvavé otisky na venkovní straně předního skla. Kleckner sundal poznávací značky; Ed mu řekl, aby to auto odvezl domů, uklidil ho, spojil se s pátracím týmem. Zdvořilostní telefonáty z automatu: veliteli hlídky v Rampart Station, soudnímu lékaři z městské márnice. Lež: Parker požaduje čtyřiadvacetihodinové informační embargo na obě vraždy – žádné prohlášení tisku, žádné rozesílání pitevních nálezů. 3:40 ráno, na scéně nikdo z oddělení vražd – Parker mu dal volnou ruku.

Zajištěno.

Ed se vrátil k domu. Ticho – žádní novináři, žádní čumilové. Obrysy naznačené páskou, žádná těla. Technici snímali otisky, sbírali důkazy. Fisk ve dveřích do kuchyně – vypadal nervózně. „Pane, mám Valburna. Inez Sotová přijela s ním. Odjel jsem s jistým tušením do Laguny. Říkal jste mi, že slečna Sotová ho zná.“

„Co ti Valburn řekl?“

„Nic. Tvrdil, že bude mluvit jedině s vámi. Řekl jsem mu, co se stalo, a on celou cestu až sem probrečel. Prý je připraven podat výpověď.“

Inez vyšla ven. Cloumal jí zármutek, nehty měla okousané do krve. „Je to tvoje vina. Ty za to můžeš, protože jsi do toho Billyho namočil.“

„Nevím, jak to myslíš, ale je mi to líto.“

„Donutil jsi mě, abych špehovala Raymonda. A teď jsi udělal tohle.“

Ed udělal krok směrem k ní. Plácla ho, udeřila ho. „Dej už nám všem pokoj!“

Fisk ji chytil, vyvedl ji ven. Vlídně – jemně ji držel, tiše k ní mluvil. Ed odešel chodbou a nahlížel do pokojů.

Valburn byl v pracovně, sundával fotky ze zdí. Jeho oči byly jako zastřené, hlas měl až příliš jasný. „Musím něco dělat, pak budu v pořádku.“

Sundal skupinovou fotku. „Potřebuju kompletní výpověď.“

„Však se dočkáš.“

„Mertens zabil Hudgense, Billyho a Marsallase, plus Wee Willieho a ostatní děti. Potřebuju vědět proč. Timmy, podívej se na mě.“

Timmy strhl fotku v rámečku. „Byli jsme spolu od roku 1949. Měli jsme svoje stinný stránky, ale pořád jsme zůstávali spolu a milovali jsme se. Nechtěj mi tady kázat o tom, že dostaneš jeho vraha, Ede. To bych prostě neunesl. Řeknu ti, co chceš vědět, ale nepokoušej se vypadat jako vyvrženec.“

„Timmy…“

Valburn mrštil fotkou proti zdi. „Davide Mertensi, k čertu s tebou!“

Sklo se roztříštilo. Snímek skončil lícem nahoru: Raymond Dieterling, v ruce kalamář. „Začni s tou pornografií. Jack Vincennes s tebou o tom mluvil před pěti lety a měl pocit, že něco tajíš.“

„Je to další třetí stupeň?“

„Nezkoušej to z toho udělat.“

Timmy urovnal hromadu rámečků. „Jerry Marsalas přinutil Davida, aby udělal ten zvláštní… hnus. Jerry byl velice špatný člověk. Dlouhá léta byl Davidovým společníkem, přiděloval mu léky, které ho udržovaly… relativně v normálu. Občas jeho dávky zvýšil a zase snížil, pak přiměl Davida, aby udělal něco uměleckého, jen aby si mohl nechat peníze. Raymond platil Jerrymu za to, že se o Davida stará. Sehnal Davidovi práci v Odznaku cti, aby na něj mohl dohlížet i Billy – Billy řídil kamery od prvních dílů pořadu.“

Ed řekl: „Zbytečně se nepředbíhej. Kde Marsalas s Mertensem sehnali modely?“

Timmy objímal své fotky. „Fleur-de-Lis. Marsalas tu službu využíval spoustu let. Když měl hodně peněz, tak si kupoval holky a věděl hodně o Pierceových holkách i o… lidech hledajících sexuální dobrodružství, o kterých mu zase povídaly ty dívky. Zjistil, že hodně zákazníků Fleur-de-Lis se orientuje na prazvláštní druh porna, a přemluvil pár starších Pierceových holek, aby ho nechaly přihlížet jejich sexuálním večírkům. Jerry to fotil, David taky, Jerry pak zvýšil Davidovi přísun drog a přinutil ho udělat fotomontáž. Ta inkoustová krev, to byl Davidův nápad. Jerry najal nějakého uměleckého šéfa studia, aby z těch fotek udělal hotové časopisy, a pak je vzal k Pierceovi. Sleduješ mě? Já totiž nevím, co všechno víš.“

Ed si vytáhl notes. „Miller Stanton nám řekl pár věcí z historie. Patchett a Dieterling byli partneři v době Athertonových vražd, víš, že z nich podezřívám Mertense. Jenom pokračuj. Jestli budu potřebovat něco ujasnit, dám ti vědět.“

Timmy přikývl. „Tak dobře. Jestli to nevíš, tak ty inkoustové fotky se podobaly znetvořením těl Athertonových obětí. Pierce to nevěděl, když si ty časopisy prohlížel, důkazní fotky asi viděli jenom policisti. Taky nevěděl, že David Mertens je nová totožnost Wennerholmova vraha, takže když Marsalas vymyslel, že bude prodávat ty časopisy, a přišel za Piercem kvůli financování, myslel si, že jsou to jenom oplzlé fotky, které kompromitují jeho prostitutky a jejich zákazníky. Odmítl Marsalase i s jeho nabídkou, ale pár výtisků koupil, aby to prodal přes Fleur-de-Lis. Pak Marsalas odešel za Dukem Cathcartem, ten zase zašel za bratry Engleklingovými. Ede, tvůj pan Fisk naznačil, že tohle všechno souvisí s případem Nite Owl, ale já nechápu…“

„Řeknu ti to pak. Mluvíš o začátku roku 53 a já tě ještě sleduju. Hlavně pokračuj pěkně popořádku.“

Timmy odložil své fotky. „Patchett pak zamířil k Sidu Hudgensovi. Tihle dva chystali partnerství kvůli nějakému kšeftu s vydíráním, o kterém nemám tušení, a Pierce Hudgensovi řekl o Marsalasovi a jeho pornu. Nechal si Marsalase prověřit, věděl, že je to stálý host na pláce Odznaku cti, což Hudgense zajímalo, protože ten odjakživa chtěl napsat o tom pořadu nějaké pojednání pro Hush-Hush. Pierce dal Hudgensovi pár výtisků, které neposlaldo Fleur-de-Lis, a Hudgens zašel za Marsalasem. Poprosil ho o informace o hvězdách toho pořadu a pohrozil Jerrymu, že jestli nebude spolupracovat, tak zveřejní jeho záměry s pornem. Jerry mu dal trochu neškodných zpráv o Maxi Peltzovi, které se o něco později objevily i v tisku. Pak byl Hudgens zavražděn, samozřejmě že Jerry přiměl Davida, aby to udělal. Snížil mu příděl drog a úplně ho pobláznil. David se vrátil ke svým starým… ke způsobu, jakým zabíjel ty děti. Marsalas to udělal, protože se bál, že Hudgens ho bude neustále vydírat. Šel tam s Davidem a ukradl z Hudgensova domu jeho spisy o Odznaku cti, včetně neúplného spisu, který Hudgens vedl o něm a o Davidovi. Myslím, že neměl ponětí, že Pierce už má kopie těch spisů, které chtěl s Hudgensem využít k vydírání, nebo že Pierce ví o bance, kde si Hudgens schovával originály svých spisů.“

Blížily se klíčové tři otázky; nejdříve ale něco pro potvrzení. „Timmy, když tě před pěti lety Vincennes vyslýchal ohledně porna, choval ses podezřele. Věděl jsi už v té době, že to porno vyrábí Mertens?“

„Ano, ale nevěděl jsem, co je David zač. Věděl jsem jen to, že Billy na něj dohlíží, tak jsem Jackovi nic neřekl.“

Otázka číslo jedna. „Jak tohle všechno víš? To, cos mi teď řekl.“

Timmyho oči se znovu zalily slzami. „Dozvěděl jsem se to dneska večer. Když jsme odešli z toho hotelu, Billy chtěl, abych vysvětlil narážky toho odporného policisty na Johnnyho Stompanata. Billy znal dlouhá léta velkou část toho příběhu, ale chtěl se dozvědět zbytek. Odjel do Raymondova domu v Laguně. Raymond věděl o těch dávných událostech od Pierce a všechno to Billy mu řekl. Já jsem jenom poslouchal.“

„A Inez byla u toho.“

„Ano, slyšela to celé. Dává to za vinu tobě, cukrouši. Pandořina skříňka a podobné.“

Věděla to, jeho otec to nejspíš věděl. Kompletní odhalení skoro jako na veřejnosti. „Takže Patchett dodával drogy, díky nimž byl Mertens celou tu dobu v pořádku?“

„Ano, je poměrně vážně duševně nemocný. Opakují se u něj záněty mozku, v tu dobu bývá nejnebezpečnější.“

„A Dieterling mu sehnal práci v Odznaku cti, aby se o něj Billy mohl starat.“

„Ano. Po Hudgensově vraždě si Raymond přečetl o znetvořeních a napadlo ho, že připomínají ta z dávných vražd dětí. Spojil se s Patchettem, o němž věděl, že se kamarádí s Hudgensem. Raymond sdělil Pierceovi Davidovu pravou totožnost a Pierce dostal hrozný strach. Raymond se bál odlákat Davida od Jerryho a platil Jerrymu obrovské sumy peněz, aby udržoval Davida pořád pod vlivem.“

Klíčová otázka číslo dvě. „Tys tohle čekal, Timmy. Proč se Ray Dieterling kvůli Davidovi tak exponoval?“

Timmy otočil jeden snímek – Billy, muž s oteklým obličejem. „David je Raymondův nemanželský syn. Je to Billyho nevlastní bratr, podívej se na něj. Terry Lux do něj řezal tak často, že je vedle mého sladkého Billyho tak odporný, že se na to skoro nedá koukat.“

Cloumal jím zármutek – Ed ho přerušil. „Co se stalo dnes v noci?“

„Raymond dnes v noci řekl Billymu všechno až po Sida Hudgense – Billy o ničem z toho nevěděl. Přiměl mě, abych s Inez zůstal v Laguně. Říkal mi, že odveze Davida z Jerryho domu a zbaví ho závislosti na drogách. Určitě to zkusil a Marsalas se nejspíš pokusil o odvetu. Viděl jsem ty prášky na podlaze… a David, proboha, ten se nejspíš úplně pomátl. Nedokázal pochopit, kdo je hodný a kdo zlý, a prostě…“

Tři. „V hotelu jsi zareagoval na Johnnyho Stompanata. Proč?“

„Stompanato vydíral Pierceovy zákazníky už řadu let. Přistihl mě s jiným mužem a vytáhl ze mě část Mertensova příběhu. Moc ne, jen to, že Raymond platil Davidovo ošetřování. Bylo… bylo to dřív, než jsem se dozvěděl příliš. Stompanato připravuje spis, aby mohl Raymonda přivést na mizinu. Vyhrožoval Billymu poznámkami, ale podle mě nemá ponětí, co je David zač. Billy se snažil přemluvit svého otce, aby ho nechal zabít.“

Oknem pronikly sluneční paprsky – zastihly Timmyho v okamžiku, kdy se rozplakal naplno. Svíral Billyho fotku, dlaní zakrýval Davidovu tvář.

73

Jeden moula z Vnitřní správy ho vystřídal v sedm – naštvaný, že spí vsedě ve dveřích s vytasenou zbraní. Dům zůstal neposkvrněný – žádný krvežíznivý David Mertens se neobjevil. Chlápek říkal, že Mertens je pořád na útěku; příkazy kapitána Exleyho: sejít se s ním a Budem Whitem u domu Mickeyho Cohena v devět. Jack odjel k telefonnímu automatu, něco ho napadlo.

Zavolal do kanceláře – Dudley Smith „musel odjet kvůli naléhavým rodinným záležitostem“. Breuning s Carlislem pracovali „mimo území státu“ – poručík ze 77th Street byl dočasným šéfem v Nite Owl. Zavolal do hlavního ženského vězení: zástupkyně Dot Rothsteinová „musela odjet kvůli naléhavým rodinným záležitostem“. Ten nápad: Nemají nic, jenom teorie, Dudley se zbavuje potenciálních potíží.

Jack jel domů, snažil se zbavit snu: pomatené žvatlání Daveyho Goldmana. „Holanďan“ bude Dean Van Gelder, „Irčan“ zase Dudley. „Hoši s licencí dostali od třech pistolí bum, bum, bum“ – to budou ti střelci – Stompanato, Vachss, Teitlebaum – snažící se zlikvidovat mafiány. „Bum bum bum bum bum tím hezkým vlakem“ –????? šílenec – Patchettovy drogy třeba ještě mají své kouzlo.

Karenino auto bylo pryč. Jack vešel dovnitř, viděl na stolku letenky, vzkaz.

J…

Na Havaj, a všimni si data. 15. května, kdy oficiálně odejdeš do penze. Během deseti dnů a nocí se můžeme znovu seznámit. Dnes večer v restauraci. Objednala jsem stůl u Ferina, a jestli budeš pracovat, zavolej mi, ať to můžu zrušit.

Líbá tě K.

P.S. Tuším, že asi tápeš, tak ti to řeknu. Když jsi byl v nemocnici, mluvil jsi ze spaní Jacku, vím to nejhorší, co jsem se kdy mohla dozvědět, ale je mi to jedno. Nikdy o tom nemusíme mluvit. Kpt. Exley tě slyšel taky, ale asi je mu to taky jedno. (Není tak strašný, jak jsi mi říkal.)

Moc tě miluju, K.

Jack se pokoušel plakat – nešlo to. Oholil se, osprchoval, oblékl si kalhoty a své nejlepší sportovní sako – pod něj havajskou košili. Odjel do Brentwoodu a říkal si, že všechno kolem něj je zvláštně nové.

Exley stál na chodníku, v ruce kazeťák. Bud White na prahu –Vnitřní správa ho tedy našla. Jack je doplnil.

White k němu přišel. Exley řekl: „Právě jsem mluvil s Gallaudetem. Říkal, že bez klíčových důkazů za Loewem nemůžeme. Mertens s Perkinsem jsou pořád na svobodě a Stompanato je v Mexiku s Lanou Turnérovou. Jestli nám Mickey neřekne nic solidního, pak půjdu přímo za Parkerem. Řeknu mu všechno o Dudleym.“

Ode dveří se ozvalo: „Tak jdete dál, nebo nejdete? Když mě chcete zarmoutit, tak hlavně ne mezi dveřmi.“

Mickey Cohen v županu a s jarmulkou na hlavě. „Naposledy se ptám, jestli mě chcete zarmoutit! Tak co bude?“

Vykročili k domu. Cohen za nimi zavřel dveře, ukázal na malou zlatou rakev. „Můj zesnulý psí dědic, Mickey Cohen junior. Zkuste rozptýlit můj skutečný zármutek, vy gójové v uniformách. Pohřeb se koná dnes na hoře Sinai. Podplatil jsem rabína, aby poskytl mému milovanému pohřeb jako člověku. Ti oslové na hřbitově si myslí, že budou pohřbívat liliputa. Tak spusťte.“

Exley spustil. „Přišli jsme vám říct, kdo zabíjí lidi, co mají vaši licenci.“

„Co to říkáte? Pokračujte tímto směrem a budu muset trvat na Pátém dodatku. A co to je za nahrávací udělátko, co jste si přinesl?“

„Johnny Stompanato, Lee Vachss a Abe Teitlebaum. Jsou součástí gangu, dostali se k tomu heroinu, který jste ztratil během vaší schůzky s Jackem Dragnou v padesátým roce. Vraždí vaše lidi a pokusili se nechat zabít vás a Daveyho Goldmana ve vězení na McNeilově ostrově. Spáchali bombový útok na váš dům a nedostali vás, ale dříve nebo později se jim to povede.“

Cohen se od srdce zasmál. „Je fakt, že ti starouši už z mého života vymizeli před nějakou dobou a nechce se jim přemýšlet o tom, že se ke mně zase vrátí. Nemají mozek na to, aby úmyslně nasrali Mickstera, ale podařilo se jim to.“

White: „Davey Goldman pracoval pro ně. Spojili se s ním, když se vás oba pokusili dostat v base.“

Mlickey Cohen, živě: „Ne! Tohle by mi Davey neudělal ani za šest milionů let! Nikdy! Vzpoura patří do stejné kategorie jako komunismus!“

Jack řekl: „Máme důkaz. Davey nechal napíchnout vaši celu. Právě tak se dostaly ven informace o bratrech Engleklingových a bůhví o čem všem dalším.“

„Lžete! I kdybyste spojili Daveyho s ostatními, ještě pořád nemáte ani zlomek toho, co by bylo potřeba, abyste mi začali házet klacky pod nohy!“

Exley mačkal knoflíky na kazeťáku – páska se točila. Vrrr, vrrr. „Můj bože, mít tak hbitost a vercajk jako ten pes nebo jenom vercajk jako Johnny Stompanato…“

Cohen vyskočil do stropu. „Ne! Ne! Nikdo na světě mě nemůže takhle oblafnout!“

Exley stiskl knoflík. Start: „Lana, jakou asi má kundičku“ –stop, start – zvuk karet, splachování. Mickey kopl do rakve. „Tak dobře! Už vám věřím!“

Jack: „Tak teď už víte, proč by vám Davey nedovolil umístit ho do sanatoria.“

Cohen si jarmulkou otřel obličej. „Ani Hitler by nedokázal něco takového. Kdo jen může mít tolik rozumu a tak málo soucitu?“ White řekl: „Dudley Smith.“

„Ježíši Kriste. Tak tomu už bych věřil. Ne… přímo před mým drahým zesnulým mi řekněte, že si děláte legraci.“

„Kapitán LAPD? Tohle není legrace, Micku.“

„Ne, tomu nemůžu věřit. Ukažte mi důkaz, něco, co to potvrdí.“

Exley řekl: „Mickey, vy ho spíš ukažte nám.“

Cohen si sedl na rakev. „Myslím, že vím, kdo se pokusil zabít mě a Daveyho v base. Coleman Stein, George Magdaleno a Sal Bonventre. Jsou na cestě do San Quentinu, vyzvednou lidi z jiných vězení. Až sem dorazí, můžete si s nimi promluvit, zeptat se, kdo si objednal útok na mě a Daveyho. Chtěl jsem je zabít, ale nesehnal jsem solidní cenu, ti vězeňští vrazi jsou hrozní vydři-duši.“

Exley sbalil své pásky. „Díky. Až ten autobus přijede, půjdeme je přivítat.“

Cohen zasténal. White řekl: „Kleckner mi nechal hlášení. Kikey a Lee Vachss se mají dnes ráno sejít v lahůdkářství. Co si je zkusit podat?“

Exley řekl: „Jdeme na to.“

74

Abe’s Noshery: plné stoly, Kikey T. u pokladny. White se přitiskl k oknu. „Lee Vachss je u stolku vpravo.“ Ed si položil ruku na pouzdro pistole – prázdné – hra na sebevraždu. Šmejd otevřel dveře.

Zvonky. Kikey se předklonil, sáhl pod pult. Ed si všiml, že Vachss má ruce pod stolem, jako by si upravoval kalhoty. U pasu se mu blýskal kov.

Lidi jedli, povídali si. Servírky kroužily po místnosti. Šmejd zamířil k pokladně; White se podíval na Vachsse. Kovový záblesk: stoupal zpod stolu vzhůru.

Ed stáhl Whitea k zemi.

Kikey a Vincennes klesli na podlahu.

Křížová palba – šest výstřelů – okno se vysypalo, Kikey zasáhl hromadu konzerv. Výkřiky, panika, střelba naslepo – Vachss zuřivě pálil směrem ke dveřím. Jeden starší pán padl na zem a kašlal krev; White se zvedl a střílel, pohyblivý terč – Vachss kličkoval ke kuchyni. White měl u pasu náhradní pistoli – Ed se natáhl, vzal si ji.

Dvakrát vystřelil na Vachsse. Ed vystřelil – Vachss se otočil a chytil se za rameno. White střílel zeširoka; Vachss zakopl, odplazil se, zvedl se – pistoli přitiskl servírce k hlavě.

White šel k němu. Vincennes se blížil zleva; Ed zase zprava. Vachss bez okolků vystřelil té ženě mozek z hlavy.

White vystřelil. Vincennes vystřelil. Ed vystřelil. Nikdo nezasáhl – jejich kulky zastavilo tělo té ženy. Vachss ustupoval vzad. White se rozběhl; Vachss si otíral zbytky mozku z tváře. White vyprázdnil svůj zásobník – všechno zásahy do hlavy.

Výkřiky, úprk ke dveřím, nějaký muž vyhazoval z okna skleněné střepy. Ed se rozběhl k pokladně, zamkl ji. Kikey ležel na zemi, z ran v hrudi mu tryskala krev. Ed se sklonil k jeho obličeji. „Řekni mi o Dudleym. Řekni, že Dudley má na svědomí za Nite Owl.“

Hlasité sirény. Ed si přiložil dlaň k uchu, sklonil se.

„Skvěle. Přisámbůh, kamaráde.“

Ještě níž. „Kdo střílel v Nite Owl?“

Chroptil. „Já. Lee. Johnny Stomp. Dvojka řídil.“

„Abe, práskni mi Dudleyho.“

„Skvěle, kamaráde.“

Hluk sirén skoro bolel. Výkřiky, kroky. „Nite Owl. Proč?“

Kikey kašlal krev. „Fet, obrázkový časopisy. Cathcart musel jít. Lunceford v partě, co prodávala fet, a furt seděl v Nite Owl. Zprávy o Stompovi, tak Dvojka to ukrad. Prej vystrašit Patchetta. Dvě mouchy jednou ranou, Duke a Mal. Mal chtěl prachy, protože věděl, kdo v tom jede.“

„Pověz mi o Dudleym. Řekni, že Dudley Smith byl tvůj partner.“

Vincennes si klekl vedle. Restaurace burácela: miliony hlasů. Na pultě krev – Ed přemýšlel o Davidu Mertensovi. Záblesk –škola v Dieterlingových ateliérech – kilometr od domu Billyho D. „Abe, teď ti neublíží.“

Kikey se začal dusit.

„Abe…“

„Ale může, a jak.“

Propadal se – Šmejd ho praštil do prsou. „Ty hajzle, řekni nám něco!“

Kikey něco zablekotal, sundal si z krku zlatou hvězdu. „Mitzvah. Johnny chce dostat ven lidi z basy. Vlak Q. Dot má zbraně.“

Vincennes vypadal zmateně. „Je to vlak, ne autobus. Budou je chtít dostat. Davey G. O tom věděl, o tom žvatlal. Exley, jeď radši vlakem, ten hezkej vlak. Cohen říkal, že jsou v něm lidi, co mají na svědomí tu akci ve vězení.“

Ed se toho chytil, došlo mu to. „ZAVOLEJ TY.“

Šmejd vyběhl ven. Ed vstal, zmocňoval se ho zmatek: policisté, rozbité sklo, sanitky s otevřenými zadními dveřmi, do nichž se nakládala těla. Bud White vykřikoval rozkazy, nějaká holčička v zakrvácených šatech kousala do koblihy.

Šmejd se vrátil – ještě zmatenější. „Ten vlak vyjel z L.A. před deseti minutama. V jednom vagonu je dvaatřicet vězňů, telefon na správě nefunguje. Volal jsem Klecknerovi a řekl mu, aby našel Dot Rothsteinovou. Tohle všecko byla léčka, kapitáne. Kleckner Whiteovi žádnou zprávu nenechal – musel to udělat Dudley.“

Ed zavřel oči.

„Exley…“

„Dobře, ty a White běžte k vlaku. Já zavolám šerifovi a dálniční policii a řeknu jim, aby připravili objížďku.“

White došel až k nim, mrkl na Eda. Řekl: „Díky za pomoc,“ stoupl Kikeymu T. na obličej a nesundal z něj nohu, dokud muž nepřestal dýchat.

75

Setkali se s doprovodem na motorkách, ten je svedl z dálnice Pomona. Stáli na kopci, dobře viděli dolů: na koleje Kalifornské centrální dráhy, na sever jel jediný vlak – nákladní, náklad vězňů ve třetím vagoně – zamřížovaná okna, ocelí vyztužené dveře. Povrchové silnice za Fontánou – až po kopce, kde se stýkaly s kolejemi – a viděli i menší armádu.

Devět hlídkových vozů, šestnáct mužů s plynovými maskami a stříkačkami proti demonstrantům. V kopcích byli ostrostřelci, dva se samopalem, tři s kouřovými granáty. Na okraji oblouku: velký jelen stojící na kolejích.

Zástupce jim podal pušky, plynové masky. „Váš kamarád Kleckner zavolal na velitelské stanoviště, říkal, že ta Rothsteinová byla nalezena mrtvá ve svém bytě. Bud se oběsila sama, nebo ji někdo oběsil. Bud jak bud musíme předpokládat, že pušky stihla předat. V tom vlaku jedou čtyři strážci a šest členů posádky. Připravíme se s kouřem a zavoláme heslo – každý vězeňský řetěz nějaké má. Uslyšíme, že je to v pořádku, zavoláme varování a počkáme. Když to v pořádku nebude, jdeme tam.“

Ozvalo se hlučné zapískání vlaku. Někdo vykřikl: „Teď!“

Střelci se přikrčili. Muži s plynem se tiskli k zemi. Střelecké družstvo se rozběhlo za řadu borovic – Bud si našel strom poblíž. Jack se uvelebil za ním.

Vlak vjel do zatáčky – brzdy zafungovaly, od kolejnic létaly jiskry. Hnací vagon se zastavil – čelem k překážce.

Megafon: „Šerife! Identifikujte se svým heslem!“

Ticho – asi deset vteřin. Bud nespouštěl oči z okna lokomotivy – viděl modrou bundu.

„Šerife! Identifikujte se svým heslem!“

Ticho – pak někdo napodobil hlas ptáka.

Muži s plynem vyrazili okna – granáty je rozbily a propadly mezi mřížemi. Muži se samopaly mířili na vagon číslo tři – přesné zásahy vyrazily dveře.

Kouř, výkřiky.

Někdo křikl: „Teď!“

Kouř se valil ze dveří – muži v khaki běželi dovnitř. Nějaký ostřelovač jednoho sundal; kdosi vykřikl: „Ne, ty jsou naši!“

Policisté obklíčili vagon – masky nasazené, pušky připravené. Jack chytil Buda. „V tomhle nejsou!“

Bud se rozběhl, vyskočil na plošinu u vagonu 4. Otevřel dveře – mrtvý strážce těsně za nimi, vězňové uvnitř běhali sem a tam.

Bud vystřelil, nabil, vystřelil – tři klesli k zemi, jeden zamířil pistolí. Bud dobil, vystřelil, minul – bedna za mužem vyletěla do povětří. Jack vyskočil na plošinu – vězeň stiskl spoušť. Jack dostal zásah do obličeje, otočil se, padl na koleje.

Střelec utíkal. Bud dobil, minul. Odhodil pušku, vytáhl revolver – jeden, dva, tři, čtyři, pět, šest výstřelů – zásahy do zad, střílel už do mrtvého muže. Hluk venku před vagonem – vězni na kolejích u Šmejdova těla. Zástupci šerifa do nich stříleli zblízka – brokovnice a krev, černorudý vzduch.

Explodovala kouřová bomba – Bud si zacpal nos a vběhl do pátého vozu. Přestřelka: běloši v modrácích stříleli do barevných v modrácích, stráže v khaki oblečení stříleli do obou skupin. Vyskočil z vozu, utíkal ke stromům.

Těla na kolejích.

Vězni byli postříleni v tureckém sedu.

Bud přeběhl k borovicím, dorazil ke svému autu, přeletěl s ním koleje, drhl osami. Vjel do strouhy, auto dostalo smyk, pneumatiky na štěrku klouzaly. U vozu stál vysoký muž. Bud zjistil, kdo to je, zamířil přímo k němu.

Muž se dal na útěk. Bud strhl vůz do strany, zastavil se smykem. Vyskočil – malátný, praštil se do palubní desky, tekla mu krev. Dvojka Perkins ustupoval a střílel.

Bud dostal jednu do nohy, jednu do boku. Dvakrát minul, zásah do ramene. Znovu minul – Perkins upustil zbraň, vytáhl nůž. Bud uviděl prsteny na jeho prstech.

Dvojka bodl. Bud cítil, jak mu praská hruď, zkoušel zatnout ruce v pěst, nesvedl to. Dvojka sklonil hlavu, odfrkl si – Bud mu vrazil koleno do rozkroku a ukousl mu nos. Perkins vykřikl; Bud se mu zakousl do paže, svalil ho vahou svého těla na zem.

Kutáleli se. Perkins řval jako zvíře. Bud mu rozbil hlavu, cítil, jak paže vypadává z kloubu.

Dvojka upustil nůž. Bud ho zvedl – zablýskly se před ním prsteny, jež zabíjely ženy. Upustil nůž, umlátil Perkinse k smrti oběma poraněnýma rukama.

76

Patchettův dům byl v troskách – dva akry sazí a nepořádku. Na trávníku šindele, v bazénu ohořelá palma. Dům sám byl jedno velké rumiště – rozbité omítky, vlhký popel. Najít sejf ukrytý v okruhu šesti trilionů palců čtverečních.

Ed se prokopával úlomky. David Mertens byl cítit všude kolem – musel tam být, bylo to prostě příliš správné.

Podlaha se propadla do základů – dřevo, které čekalo na odklizení. Hromady dřeva, kupy prosáklých hadrů – žádné nápadné odlesky kovů. Práce na týden pro deset mužů, k nim ještě technik na otevření toho sejfu. Odešel na dvůr.

Zadní betonová veranda – ulepená s ožehlým nábytkem. Pevný beton – žádné praskliny, žlábky, žádný zřejmý přístup k sejfu. Z altánu u bazénu zbyla taky jen hromada sutě.

Dřevo naházené do výšky jednoho metru – moc práce, kdyby tady Mertens byl. Obešel bazén – spálené židle, skákací prkno. Ve vodě se vznášela pojistka z ručního granátu.

Ed odkopl plovoucí palmu. V jejích listech byly úlomky porcelánu; v kmeni trčel kus šrapnelu. Lehl si na břicho, mhouřil oči: ve vodě kapsle, černé čtverečky, které vypadaly jako roznětky. Ze schodů v mělké části bazénu odpadala sádra – byly vidět kovové mřížky, další prášky. Podíval se na trávník – od bazénu k domu vedl zvlášť ožehlý pás trávy.

Přístup k sejfu. Granáty a dynamit jako pojistky. Plameny vyšlehly až na konec, odjistily tajný úkryt – pouhá teorie.

Ed se vrhl do vody, trhal sádru – na hladinu stoupaly prášky a bubliny. Trhal oběma rukama – sádra, voda, bubliny, kovové dveře v pantech. Erupce prášků, složky v plastu, peníze v plastu, bílý prášek. Kupy a kupy a kupy – a dál nic než hluboká černá díra. Promočený až na kůži odbíhal k autu – slunce pražilo – než ten úlovek naložil, byl skoro suchý. Poslední cesta pro případ, že by TAM byl ON: sebral mu prášky před nosem.

Topení v autě ho zahřálo. Odjel do Dieterlingovy školy, zavřel za sebou vrátka na západku.

Klid – sobota – neučilo se. Typická škola – koše na košíkovou, hřiště na softbal. Moochie Mouse všude možně – od desek u košů po značky met.

Ed odešel k plotu na jižní straně – nejkratší cesta od domu Billyho Dieterlinga. Na okách řetězů sedřená kůže – někdo si to přidržoval rukou. Na vybledlém asfaltu tmavé stopy – krev, jasná stopa.

Přešel přes hřiště, sešel po schodech ke dveřím k bojleru. Na klice byla krev, uvnitř světlo. Vytáhl náhradní zbraň Buda Whitea, vešel dovnitř.

V rohu se tetelil David Mertens. V místnosti bylo horko – ten člověk už propotil své zakrvácené oblečení. Vycenil na něj zuby, zkřivil ústa v jekotu. Ed po něm hodil prášky.

Sebral je, spolkl je. Ed mu namířil na ústa, nedokázal stisknout spoušť. Mertens na něj civěl. Něco zvláštního se přihodilo s časem – hodiny je nechaly na pokoji. Mertens usnul, rty měl našpulené. Ed se díval na jeho obličej, hledal u sebe odvahu. Pořád ho nedokázal zabít.

Čas se znovu ozval: ne zrovna ideálně. Soudní přelíčení, přezkoumání duševního zdraví, Preston Exley na pranýři za to, že nechal netvora na svobodě. Ruka na spoušti mu ztěžkla – pořád to nesvedl.

Ed ho zvedl, odnesl ho do svého auta.

Pacifické sanatorium – Malibu Canyon. Ed řekl vrátnému, aby zavolal doktora Luxe – kapitán Exley mu chce oplatit laskavost.

Vrátný mu ukázal nějaké místo. Ed zaparkoval, roztrhl Mertensovi košili. Hrůza – ten člověk byl jedna velká jizva.

Objevil se Lux. Ed vytáhl dva sáčky s práškem, dva svazky stodolarovek. Položil je na kapotu, stáhl zadní okna.

Lux k němu došel, podíval se na zadní sedadlo. „Tu práci poznávám. To je Douglas Dieterling.“

„Tak rychle?“

Lux poklepal na prášek. „Od nebohého Pierce Patchetta? Nebuďme hned vzteklí, kapitáne. Minule jsem slyšel, že nejste žádný mladý hlupák. A co si vlastně přejete?“

„Aby byl tenhle člověk do konce života pod zámkem a bylo o něj postaráno.“

„To se mi jeví jako přijatelné. Je za tím soucit nebo touha zachránit pověst našeho budoucího guvernéra?“

„To nevím.“

„Takhle typický Exley neodpovídá. Projděte se u nás, kapitáne. Řeknu zřízencům, aby to tady uklidili.“

Ed odešel na terasu, podíval se na oceán. Slunce, vlny – někde v dálce se možná cpou nějací žraloci. Za ním bylo slyšet rádio, „…takže více o tom nezdařeném útoku na vlak. Mluvčí dálniční policie sdělil novinářům, že počet mrtvých nyní dosáhl počtu osmadvaceti vězňů, sedmi strážců a členů posádky. Zraněni byli čtyři zástupci šerifa a slavný losangeleský policista a bývalý technický poradce televizního seriálu Odznak cti seržant John Vincennes zemřel na následky postřelení. Partner seržanta Vincennese, seržant Wendell White, je v kritickém stavu ve všeobecné nemocnici Fontána. White pronásledoval a zabil muže, který velel přepadení a který byl identifikován jako Burt Arthur ‚Dvojka‘ Perkins, známý z vystupování v nočních klubech a svými kontakty s podsvětím. Skupina lékařů nyní zápasí o život statečného policisty, ačkoli není jisté, zda to přežije. Kapitán George Rachlis z kalifornské dálniční policie nazval tuto tragédii…“

Oceán se mu zamlžil slzami v očích. White na něj mrkl a řekl: „Díky za pomoc.“ Ed se otočil. Netvor, fet, peníze – fuč.

77

Úlovek z bazénu: deset a půl kila heroinu, 871 400 dolarů, kopie skandálních souborů Sida Hudgense. Mezi jiným: fotografie k vydírání, záznamy zločinných podniků Pierce Patchetta. Jméno „Dudley Smith“ se nevyskytlo – ani jména John Stompanato, Burt Arthur Perkins, Abe Teitlebaum, Lee Vachss, Dot Rothsteinová, seržant Mike Breuning, strážník Dick Carlisle. Coleman Stein, Sal Bonventre, George Magdaleno – zemřeli ve vlaku. Davey Goldman byl opěrně vyslechnut ve státní nemocnici v Camarillu –nedokázal podat souvislou výpověď. Kancelář losangeleského koronera prohlásila smrt Dot Rothsteinové za sebevraždu. David Mertens zůstal na uzavřeném oddělení v Pacifickém sanatoriu. Příbuzní tří nevinných občanů zabitých v Abe’s Noshery podali stížnost proti LAPD za překročení pravomocí. Útok na vlak získal celostátní popularitu, obdržel název „Masakr v modrácích“. Ti z vězňů, kteří přežili, prozradili detektivům z úřadu šerifa, že roztržky mezi ozbrojenými vězni vyústily v to, že si začali předávat zbraně – zanedlouho byli všichni vězňové z vlaku volní. Pak se objevilo rasové napětí, jež celou akci zhatilo ještě dříve, než stihli dorazit zástupci úřadů.

Jack Vincennes získal in memoriam medaili za statečnost. Na pohřeb nebyl pozván nikdo z členů LAPD – vdova odmítla i slyšení u kapitána Eda Exleyho.

Bud White silou vůle přežil. Zůstal na oddělení intenzivní péče ve všeobecné nemocnici ve Fontáně. Utrpěl silný šok, nervové trauma, ztratil více než polovinu krve. Lynn Brackenová zůstala s ním. Nemohl mluvit, ale na dotazy odpovídal kývnutím hlavy. Náčelník Parker mu udělil medaili Za statečnost. White si uvolnil paži ze závěsu a hodil mu tu medaili na hlavu.

Uplynulo deset dní.

Jedno skladiště v San Pedru shořelo do základů – mezi popelem byly nalezeny zbytky pornografických časopisů. Detektivové označili požár za „profesionální žhářství“, ale neobjevili žádné stopy. Budova patřila Pierci Patchettovi. Chester Yorkin a Lorraine Malvasiová byli znovu podrobeni výslechu. Neposkytli žádné zásadnější informace a byli propuštěni z vazby.

Ed Exley spálil ten heroin, nechal si spisy a peníze. V jeho závěrečné zprávě o případu Nite Owl chyběla zmínka o Dudleym Smithovi a o skutečnosti, že David Mertens, momentálně hlavní námět obsáhlého hlášení pojednávajícím o vraždách Sida Hudgense, Billyho Dieterlinga a Jerryho Marsalase, byl rovněž pachatelem vraždy Wee Willieho Wennerholma a pěti dalších dětí z roku 1934. Jméno Prestona Exleyho se v žádné souvislosti s případem neobjevilo.

Náčelník Parker uspořádal tiskovou konferenci. Oznámil na ní vyřešení případu Nite Owl – tentokrát již správné. Střelci byli Burt Arthur „Dvojka“ Perkins, Lee Vachss, Abraham „Kikey“ Teitlebaum – jejich motivem byla vražda Deana Van Geldera, bývalého vězně, který se vydával za nesprávně identifikovaného Delberta „Duka“ Cathcarta. Přestřelku zamýšleli jako hrůzný taktický krok, pokus převzít království neřesti Pierce Morehouse Patchetta, jenž se v nedávné době též stal obětí vraždy. Kancelář vrchního státního návladního prostudovala 114tistránkové shrnutí případu od kapitána Eda Exleyho a oznámila svou spokojenost. Ed Exley znovu získal ocenění za vyřešení případu vražd v Nite Owl. V přímém televizním přenosu byl povýšen na inspektora.

Dalšího dne Preston Exley zveřejnil své odhodlání ucházet se o nominaci Republikánské strany na křeslo guvernéra. V narychlo konaném průzkumu se prudce vyšvihl do čela.

Johnny Stompanato se vrátil z Acapulka a přestěhoval se do domu Lany Turnérové v Beverly Hills. Zůstával tam, neodvažoval se vyjít ven, byl přitom neustále pod dohledem seržantů Dua-na Fiska a Dona Klecknera. Náčelník Parker a Ed Exley o něm hovořili jako o svém „dodatku“ k případu Nite Owl – byl to živý pachatel, kterého zbývalo předhodit veřejnosti v okamžiku, kdy obyvatelstvo bude dočasně ukolébáno zprávami o mrtvých vrazích. Jakmile Stompanato odjede z Beverly Hills do Los Angeles, bude zatčen. Parker chtěl prvotřídně provedené zatčení těsně za hranicí města – neváhal si na to počkat.

Případ Nite Owl a vraždy Billyho Dieterlinga a Jerryho Marsalase zůstával tématem mnoha novinových článků. Nikdy je nikdo ani spekulativně nepropojil. Timmy Valburn odmítl celou věc komentovat. Raymond Dieterling vydal tiskové prohlášení, v němž vyjádřil zármutek nad ztrátou syna. Na dobu jednoho měsíce uzavřel kvůli zármutku brány Dream-a-Dreamlandu. Setrvával v osamění ve svém domě v Laguna Beach, kde se o něj starala jeho přítelkyně a pomocnice Inez Sotová.

Seržant Mike Breuning a strážník Dick Carlisle byli stále na dovolené.

Kapitán Dudley Smith si udržoval ústřední postavení v průběhu tiskových konferencí a setkání zástupců LAPD a kanceláře okresního návladního. Na nečekaném večírku konaném na počest inspektora Eda Exleyho plnil roli hlavního řečníka. Nejevil jakékoli známky nervozity z toho, že Johnny Stompanato je sice na svobodě, ale pod neustálým dohledem, a tedy imunní vůči atentátu. Nezdálo se, že by mu vadilo, že Stompanato bude v brzké době zatčen.

Preston Exley, Raymond Dieterling a Inez Sotová nepřišli Edu Exleymu poblahopřát k jeho povýšení a ke změně tónu médií.

Ed věděl, že to vědí. Počítal, že Dudley to ví taky. Vincennes byl po smrti, White zápasil o život. Jen on a Bob Gallaudet to věděli – a Gallaudet neměl ponětí o ničem, co by se vztahovalo k jeho otci a případu Atherton.

Ed chtěl Dudleyho hlavu.

Gallaudet mu řekl, aby spíš zabil sebe, že by to takhle dopadlo stejně.

Rozhodli se počkat na lepší příležitost, udělat to pořádně.

Bud White jim to čekání příšerně komplikoval.

V pažích měl hadičky, na prstech dlahy. Na prsou měl tři sta stehů. Kulky mu roztříštily kosti, rozervaly tepny. V hlavě měl destičku. Lynn Brackenová seděla u něj – nemohla se Edovi podívat do očí. White nemohl mluvit – vůbec nebylo jisté, jestli v budoucnu mluvit bude. Jeho oči ale působily výmluvně: Dudley. Tvůj otec. Co s tím budeš dělat? Zkoušel zvednout prsty ve tvaru písmene V. Trvalo to tři návštěvy a Ed konečně pochopil: motel Victory, hlavní stan protimafiánského oddělení.

Zamířil tam. Našel podrobné záznamy z Whiteova vyšetřování vražd prostitutek. Z poznámek vystupoval omezený muž snažící se dosáhnout ke hvězdám, z nichž většinu stáhl ke dnu. Jeho omezení bylo patrné i přes neutuchající zlost. Absolutní spravedlnost – anonymní, žádná sláva a povýšení. Jediná řádka o bratrech Engleklingových, z níž pochopil, že jejich vrah je pořád na svobodě. Pokoj číslo 11 v motelu Victory – první setkání s Wendellem „Budem“ Whitem.

Ed věděl, proč ho sem poslal – a pokračoval v tom.

Kontrola telefonní společnosti, jeden dotaz – stačilo to. Potvrzení, dalo se na něm postavit motto: Absolutní spravedlnost. V televizních zprávách říkali, že Ray Dieterling se každý den prochází po Dream-a-Dreamlandu – chce zmírnit svůj zármutek v opuštěném království nespoutané fantazie. Bud White si zaslouží celý den své honby za spravedlností.

Velký pátek, 1958. V ranních zprávách byl vidět Preston Exley, jak vstupuje do apoštolského kostela sv. Jakuba. Ed odjel na radnici a zamířil do kanceláře Ellise Loewa.

Ještě bylo brzy – v recepci nikdo. Loew seděl u svého stolu, četl. Ed zaklepal na dveře.

Loew zvedl oči. „Inspektor Ed. Sedni si.“

„Postojím.“

„Co to? Jsi tu pracovně?“

„Tak trochu. Před měsícem ti Bud White volal ze San Franciska a řekl ti, že Spade Cooley je sexuální vrah. Řekl jsi, že jsi na to poslal lidi z kanceláře okresního návladního, přitom jsi to neudělal. Cooley věnoval do tvého fondu přes patnáct tisíc dolarů. Zavolal jsi do hotelu Biltmore ze svého bytu v Newportu a promluvil sis se členem Cooleyho kapely. Řekl jsi mu, aby Spadea a ostatní kluky varoval, že se za nimi zastaví pomatený policajt a bude chtít dělat potíže. White podusil Dvojku Perkinse, skutečného vraha. Perkins ho poslal za Spadem, možná si myslel, že ho zabije a zachrání ho před vězením. Perkins dostal varování od tebe a začal se skrývat. Zůstal mimo tak dlouho, že White se mezitím stal živou mrtvolou.“

Loew, klidně. „Nic z toho nemůžeš dokázat. A odkdy se vlastně tolik zajímáš o Whitea?“

Ed položil na jeho stůl desky. „Sid Hudgens si o tobě vedl spis. Příspěvky za vydírání, obvinění, která jsi zrušil kvůli penězům. Zdokumentoval celý případ McPhersona a Pierce Patchett měl tvou fotku, jak olizuješ penis jednoho prostituta. Podej rezignaci, nebo to všechno zveřejním.“

Loew – bledý jako stěna. „Stáhnu tě s sebou.“

„Buď tak hodný. Už se nemůžu dočkat.“

Viděl to z dálnice: Rocketland a Paulův svět vedle sebe – vesmírná raketa vyrůstající z hory, velké prázdné parkoviště. Po silnicích dojel až k bráně a ukázal vrátnému svůj odznak. Muž přikývl, otevřel bránu.

Po Velké promenádě se procházely dvě postavy. Ed zaparkoval, zamířil k nim. V Dream-a-Dreamlandu bylo ticho jako v hrobě.

Inez ho uviděla – otočila se, pohladila Dieterlinga po ruce. Něco si pošeptali; Inez odešla.

Dieterling se otočil. „Dobrý den, inspektore.“

„Dobrý den, pane Dieterlingu.“

„Rayi. A jsem v pokušení zeptat se, proč ti to trvalo tak dlouho.“

„Tys věděl, že přijdu?“

„Ano. Tvůj otec nesouhlasil a pokračoval ve svých vlastních plánech, ale já věděl svoje. A jsem rád za tu možnost, říct to tady.“

Paulův svět se rozkládal přímo před nimi – falešný sníh je div neoslepoval. Dieterling řekl: „Tvůj otec, Pierce a já jsme byli snílci. Pierceovy sny byly zvrácené, moje dobré a vlídné. Tvůj otec měl sny bezohledné – počítám, že stejně jako ty. Tohle bys měl vědět, než mě začneš soudit.“

Ed se opřel o zábradlí, uvelebil se. Dieterling promlouval ke své hoře.

1920.

Jeho první žena, Margaret, zemřela při automobilové nehodě –porodila mu syna Paula. 1924 – jeho druhá žena, Janice, porodila syna Billyho. V době, kdy chodil s Margaret, měl poměr s mentálně postiženou ženou jménem Faye Borchardová. V roce 1917 mu porodila syna Douglase. Dal jí peníze, aby udržela chlapcovo narození v tajnosti – byl začínajícím filmovým režisérem, přál si život bez komplikací, neváhal za to zaplatit. Jen on a Faye věděli, kdo je Douglasův otec. Douglas znal Raye Dieterlinga jako dobrosrdečného přítele.

Douglas vyrostl s matkou; Dieterling je často navštěvoval, žil dvojí rodinný život: žena Margaret mu zemřela, synové Paul a Billy žili v pohodlí s ním a jeho ženou Janice – což byla neveselá žena, která se s ním rozvedla.

Faye Borchardová holdovala opiu. Nechala Douglase dívat se na pornografické filmy, které Raymond vyráběl pro peníze jako součást plánu Pierce Patchetta – peníze na financování legálních obchodů. Ty filmy byly erotické, horory – vystupovali v nich létající netvoři, kteří znásilňovali a vraždili. S námětem přicházel Patchett – sepisoval své neskutečné fantazie, dával Rayi Dieterlingovi náměty. Douglase začalo fascinovat létání a jeho sexuální možnosti.

Dieterling svého syna Douglase miloval – navzdory jeho vzteku a záchvatům podivného chování. Nesnášel svého syna Paula –to byl mazlíček, tyran, hlupák. Douglas a Paul se navzájem velice podobali.

Ray Dieterling se stal slavným mužem; z Douglase Borcharda vyrostl divoch. Žil s Faye, díval se na filmové noční můry svého otce – ptáci unášeli děti ze škol – Patchettovy představy realizované ve filmu. V pubertě kradl a mučil zvířata, skrýval se ve striptýzových podnicích v chudinské čtvrti. Jednou tam potkal Lorena Athertona – ten hrozný chlap našel komplice.

Athertonovou posedlostí bylo čtvrcení lidí; Douglasovou posedlostí bylo létání. Spolu se zajímali o fotografii, sexuálně je vzrušovaly děti. Hrozně je lákala představa vytvářet děti podle vlastních návrhů.

Začali vraždit a sestavovat hybridní děti, celý průběh prací fotografovali. Douglas zabíjel ptáky, aby měli pro své výtvory křídla. Potřebovali pohledný obličej; Douglas navrhl takový, jako má Wee Willie Wennerholm – byl by to dobrý skutek vůči dobrosrdečnému „Strýčkovi Rayovi“ – jehož rané práce se mu tolik zamlouvaly. Takže Wee Willieho unesli a rozčtvrtili ho.

V novinách dostal vrah dětí přezdívku „Doktor Frankenstein“ – předpokládalo se, že jde o jediného pachatele. Policejní vyšetřování vedl inspektor Preston Exley. Dozvěděl se o Lorenu Athertonovi, podmínečně propuštěném pachateli násilných činů vůči dětem. Zatkl Athertona, objevil jeho skladiště/jatka v garáži, jeho sbírku fotografií. Atherton se k činům přiznal, prohlásil, že pracoval sám, nezmínil se o Douglasovi a uvedl svou touhu zemřít jako král smrti. Tisk vynesl inspektora Exleyho do nebes a rozšířil jeho apel: občané, kteří mají o Athertonovi informace, nechť přijdou podat svá svědectví.

Ray Dieterling Douglase navštívil. Byl sám v jeho pokoji a našel kufr plný mrtvých ptáků, dětské prstíčky zabalené do ledu. Okamžitě pochopil.

A cítil zodpovědnost – jeho výdělečné obscénnosti přivedly na svět netvora. Promluvil s Douglasem, dozvěděl se, že v době, kdy byl Wee Willie unesen, mohl být Douglas spatřen v okolí školy.

Ochranná opatření:

Psychiatr, kterého uplatil, aby mlčel, Douglase vyšetřil: psychopatická osobnost, jeho postižení ještě zvyšuje chemická nevyváženost mozku. Léčení: příslušné léky aplikované po celý život ho udrží v mezích normy. Ray Dieterling byl kamarád Pierce Patchetta – chemika, který se zabýval podobnými drogami. Pierce tedy pro vnitřní ochranu – Pierceův přítel Terry Lux pro venkovní.

Lux vyrobil Douglasovi docela nový obličej. Athertonův právník brzdil proces. Preston Exley neustále pátral po svědcích – to pátrání bylo podrobně popisováno v tisku. Ray Dieterling dostával strach – pak ho napadl smělý plán.

Dal drogy Douglasovi a mladému Milleru Stantonovi. Řekl jim, aby prohlásili, že viděli, jak Loren Atherton, sám, unesl Wee Willieho Wennerholma – měli strach s tím přijít dříve – báli se, že je Doktor Frankenstein dostane. Chlapci pověděli Prestonu Exley –mu svůj příběh; uvěřil jim; identifikovali toho netvora. Atherton svého přítele, změněného plastickými operacemi, nepoznal.

Uplynuly dva roky. Loren Atherton byl postaven před soud, odsouzen, popraven. Terry Lux Douglase znovu operoval – zrušil jeho podobnost s chlapcem, který svědčil. Douglas žil pod vlivem léků od Pierce Patchetta, měl pokoj v soukromé nemocnici – hlídali ho ošetřovatelé mužského pohlaví. Ray Dieterling byl stále úspěšnější. Pak na jeho dveře zaklepal Preston Exley.

Jeho zpráva: přišla za ním mladá dívka, teď už o něco starší. Viděla Dieterlingova syna Paula s Lorenem Athertonem – u školy, toho dne, kdy byl unesen Wee Willie.

Dieterling věděl, že to byl ve skutečnosti Douglas – jeho podobnost s Paulem byla obrovská. Nabídl Exleymu značnou sumu peněz, aby to smetl se stolu. Exley si peníze vzal – pak se je pokusil vrátit. Řekl: „Spravedlnost. Chci toho chlapce zatknout.“

Dieterling viděl své impérium v troskách. Viděl toho rozmazleného a hloupého Paula očerněného. Představoval si, že nějakým způsobem dopadnou i Douglase – zničí ho kvůli zármutku, který zavinilo jeho umění. Trval na tom, aby si Exley ty peníze nechal –Exley neprotestoval. Zeptal se ho, jestli neexistuje nějaká jiná možnost.

Exley se ho zeptal, jestli je Paul vinen. Raymond Dieterling odpověděl: „Ano.“ Preston Exley řekl: „Poprava.“ Raymond Dieterling souhlasil.

Vzal Paula na tábor do Sierra Nevady. Preston Exley vyčkával. Přimíchali chlapci do jídla léky; Exley ho zastřelil ve spánku a pochoval ho. Celý svět se domníval, že Paul přišel o život pod lavinou – svět té lži uvěřil. Dieterling si myslel, že toho muže bude nenávidět. Cena za spravedlnost v jeho obličeji mu ale prozradila, že šlo jen o další oběť. Teď měli společné pouto. Preston Exley zanechal práce u policie a začal s Dieterlingovou podporou stavět domy. Když byl zabit Thomas Exley, Ray Dieterling volal jako první. Oba začali znovu zatíženi vzpomínkami na své mrtvé.

Dieterling dokončil: „A to je můj tak trochu patetický šťastný konec.“

Hory, rakety, řeky – všechno jako by se to usmívalo. „Můj otec nikdy o Douglasovi nevěděl? On si doopravdy myslel, že Paul je vinen?“

„Ano. Odpustíš mi? Ve jménu svého otce.“

Ed vytáhl přezku. Zlaté bukové listy – inspektorský odznak Prestona Exleyho. Ošoupaný – první ho dostal Thomas. „Ne. Předložím hlášení okresní velké porotě a požádám, abys byl obviněn z vraždy svého syna.“

„Tak týden na uspořádání mých věcí? Kam bych se asi schoval, člověk tak slavný jako já?“

Ed přikývl: „Platí.“ Odešel ke svému autu.

Model dálnice byl tentam – místo něj předvolební plakáty. Art De Spain rozbaloval letáky, na paži neměl obvaz – učebnicová jizva po průstřelu. „Ahoj, Eddie.“

„Kde je táta?“

„Vrátí se brzy. A gratuluju k inspektorovi. Měl jsem ti zavolat, ale v poslední době je to tu poměrně hektické.“

„Táta mi taky nezavolal. Všichni se tváříte, že všechno je v pořádku.“

„Eddie…“

Art měl na levém boku vypouklinu – pořád nosil pistoli. „Právě jsem mluvil s Rayem Dieterlingem.“

„Mysleli jsme, že to neuděláš.“

„Dej mi svou zbraň, Arte.“

De Spain mu ji podal pažbou napřed. Závity na tlumič, S&W .38. „Proč?“

„Eddie…“

Ed vysypal nábojnice. „Dieterling mi všechno řekl. A tys byl v té době tátův výkonný důstojník.“

Muž se tvářil pyšně. „Víš přece, jaký jsem. Všechno pro Prestona. Vždycky jsem byl jeho loajální pomocník.“

„A věděl jsi o Paulu Dieterlingovi.“

De Spain si vzal svou zbraň zpět. „Ano, a už dlouhá léta vím, že on nebyl skutečným vrahem. Dostal jsem tip kolem roku osmačtyřicet. Doneslo se mi, že v době Wennerholmova únosu byl ten mladík někde úplně jinde. Nevěděl jsem, jestli Ray udal Paula oprávněně nebo ne, a nemohl jsem Prestonovi zlomit srdce tím, že bych mu řekl, že zabil nevinného chlapce. Nemohl jsem otřást jeho přátelstvím s Rayem – to by ho prostě moc bolelo. Víš, jak mě Athertonův případ odjakživa bral. Vždycky jsem chtěl vědět, kdo ty děti zabíjel.“

„A nikdy ses to nedozvěděl.“

De Spain zavrtěl hlavou. „Ne.“

Ed řekl: „Přejdi k bratrům Engleklingovým.“

Art zvedl plakát: Preston v popředí záběru na staveniště. „Chodil jsem na ústředí. Vím, že to bylo v roce 53, přesně v té době. Viděl jsem ty fotky na vývěsce na mravnostním. Pohlední mladíci, teplouši na fotce z orgií. Způsob rozmístění mi připomněl fotky, co fotil Loren Atherton, a věděl jsem, že je viděl jen Preston, já a pár dalších policistů. Zkoušel jsem ty snímky nějak vystopovat, ale nikam jsem se nedostal. Po nějaké době jsem slyšel, že bratři Engleklingovi poskytli výpověď o pornu pro vyšetřování Nite Owl, ale vy jste s tím nic nedělali. Napadlo mě, že je to stopa, ale nemohl jsem je najít. Koncem loňského roku jsem dostal tip, že pracují v tiskárně kousek od Friska. Šel jsem si s nimi promluvit. Chtěl jsem jenom vědět, kdo vyrábí to porno.“

Whiteovy poznámky: příšerný mučení. „Jenom si promluvit? Já vím, co se tam stalo.“

Ohromná pýcha. „Měli pocit, že je chci vydírat. Zvrtlo se to. Měli pár starých negativů s pornem, chtěl jsem po nich, aby ty lidi identifikovali. Měli trochu heroinu a nějaké drogy proti psychózám. Říkali, že znají milého pána, který brzy začne distribuovat takový druh heroinu, co otřese světem, ale oni že by to zvládli líp. Smáli se mi, říkali mi ‚tatíku‘. Měl jsem pocit, že oni určitě vědí, kdo to porno vyrábí. Nevím… nevím, prostě jsem zazmatkoval. Asi se mi zdálo, že všechny ty děti zabíjeli oni. Že by se mohli nějak pokusit ublížit Prestonovi. Eddie, oni se mi vysmívali. Napadlo mě, že prodávají drogy, říkal jsem si, že vedle Prestona jsou to nuly. A ten starý muž je oba zabil.“

Roztrhal ten plakát na kousíčky. „Zabil jsi dva muže úplně pro nic za nic.“

„To zase ne. Kvůli Prestonovi. A prosím tě, abys mu to neříkal.“

„Jenom další oběť“ – možná ta oběť, kterou spravedlnost nechá proklouznout.

„Eddie, on se to nesmí dozvědět. A nesmí se dozvědět, že Paul Dieterling byl nevinný. Eddie, prosím.“

Ed ho odstrčil, procházel po domě. Tapety jeho matky mu připomínaly Lynn. Jeho starý pokoj mu připomněl Buda s Jackem. Ten dům smrděl svinstvem – od začátku tu vládly špinavé peníze. Sešel dolů, ve dveřích uviděl svého otce.

„Edmunde?“

„Zatýkám tě za vraždu Paula Dieterlinga. Stavím se tady za pár dní a odvezu tě s sebou.“

Ten muž se ani nepohnul. „Paul Dieterling byl psychopat a vrah, který si bohatě zasloužil trest, který jsem mu uštědřil.“

„Byl nevinen. A i tak je to vražda prvního stupně.“

Ani stopa lítosti. Neústupný, nesmlouvavý, bezcitný, nezkrotný charakter. „Edmunde, jsi momentálně velmi rozrušen.“

Ed prošel kolem něj. Na rozloučenou: „K čertu s tebou za všechen ten hnus, cos ze mě udělal.“

Do centra do Dining Car: světlé místo plné příjemných lidí. U baru seděl Gallaudet, popíjel martini. „Spatný zprávy o Dudleym. Asi tě to nepotěší.“

„Nemůže to být o nic moc horší než to, co jsem už dneska vyslechl.“

„Fakt? No, Dudley je bezúhonný člověk. Dcera Lany Turnérové před chvílí ubodala Johnnyho Stompanata. Na místě tuhej. Fisk stál na protější straně ulice a viděl, jak havrani a policajti z Beverly Hills odvážejí Johnnyho pryč. Dudleyho nikdo neviděl, nemáme proti němu jedinej důkaz. Skvělý, kamaráde.“

Ed vzal martini a vypil ho. „Ať jde Dudley do prdele. Mám plný kapsy Patchettovejch peněz a dostanu toho irskýho smrada, i kdyby to bylo to poslední, co ve svým životě udělám. Kamaráde.“

Gallaudet se zasmál. „Smím si dovolit poznámku, inspektore?“

„Jasně.“

„Podobáš se čím dál víc Budu Whiteovi.“

Kalendář

Duben 1958

ÚRYVEK: L.A. Times, 12. dubna:

VELKÁ POROTA PŘEHODNOTILA DŮKAZY NITE OWL; PŘÍPAD OZNAČEN ZA UZAVŘENÝ

Takřka přesně pět let po činu daly město i okres Los Angeles oficiálně sbohem místnímu „zločinu století“, slavnému případu vraždění v Nite Owl.

16. dubna 1953 vstoupili do kavárny Nite Owl na Hollywood Boulevardu tři muži se zbraněmi a zastřelili trojici zaměstnanců a trojici zákazníků. Předpokládaným motivem byla loupež, podezření brzy padlo na tři černošské mladíky, kteří byli zadrženi na základě podezření. Trojice: Raymond Coates, Tyrone Jones a Leroy Fontaine utekla z vězení a přišla o život, když při zatýkání kladla odpor. Tito tři muži se před svým útěkem údajně přiznali okresnímu návladnímu Ellisi Loewovi a případ byl považován za vyřešený.

O čtyři roky a deset měsíců později vystoupil jeden z vězňů věznice San Quentin Otis John Shortell s prohlášením, na jehož základě se mnoho lidí začalo domnívat, že zmiňovaná trojice mladíků byla v případě vražd v Nite Owl nevinná. Shortell řekl, že byl s Coatesem, Jonesem a Fontainem, když se účastnili skupinového znásilnění mladé ženy, údajně v tutéž chvíli, kdy se udála katastrofa v kavárně. Shortellovo svědectví, podepřené detektorem lži, vzbudilo zájem veřejnosti a případ byl znovu otevřen.

Zájem ještě více rozdmýchaly vraždy Petera a Baxtera Engleklingových z 25. února. Oba bratři, odsouzení za prodej drog, byli klíčovými svědky vyšetřování Nite Owl z roku 1953 a už v té době přišli s tvrzením, že vraždy měly původ ve spleti zločinů se zaměřením na pornografii. Vraždy Engleklingových zůstávají i nadále neobjasněné. Podle slov poručíka z kanceláře šerifa v Marin County Eugena Hatchera: „Nemáme žádné stopy. Ale pořád to nevzdáváme.“

Po opětném otevření případu Nite Owl se objevila stopa svědčící o pornografii. 27. března byl ve svém domě v Brentwoodu zastřelen bohatý investor Pierce Morehouse Patchett a o dva dny později policie zastřelila Abrahama Teitlebauma, 49 let, a Leeho Petera Vachsse, 44 let, jeho údajné vrahy. Ještě téhož dne došlo ke slavnému „Masakru v modrácích“. Mezi mrtvými zločinci byl: Burt Arthur „Dvojka“ Perkins, zpěvák s kontakty na podsvětí. Teitlebaum, Vachss a Perkins byli údajní vrazi z Nite Owl. Podrobnosti sdělil kapitán Dudley Smith z LAPD.

„Vraždy v Nite Owl byly vyústěním dokonale připraveného plánu na distribuci odporného a pohoršujícího pornografického svinstva. Teitlebaum, Vachss a Perkins se pokusili zabít majitele Nite Owl Delberta ‚Duka‘ Cathcarta, nezávislého distributora pornografie, a zároveň převzít obchody s pornem Pierce Patchetta. Jenže ve skutečnosti tam místo Cathcarta seděl jistý Dean Van Gelder, zločinec, který vystupoval jako jeho dvojník. Případ vraždění v Nite Owl bude připomínán jako svědectví krutých nástrah osudu a já jsem rád, že se to konečně podařilo vyšetřit.“

Tehdejší kapitán, nyní inspektor Edmund Exley, jemuž jsou připisovány zásluhy za vyřešení nově otevřeného případu Nite Owl, prohlásil, že případ byl konečně vyřešen, a to i navzdory zvěstem o tom, že čtvrtý ze zločinců zemřel velice nečekaně, prý těsně před svým zatčením. „To je nesmysl,“ řekl Exley. „Poskytl jsem velké porotě detailní popis případu a sám jsem podal rozsáhlé svědectví. Má zjištění byla přijata. Konec.“

Ale nikoli beze ztrát. Náčelník detektivů LAPD Thad Green, jenž brzy odejde na pozici velitele americké Pohraniční stráže, prohlásil: „Po stránce výdajů a po sečtení všech odpracovaných hodin nemá případ Nite Owl obdoby. Byl to případ, jaký se objeví jednou za život, a cena za jeho vyřešení byla velmi, velmi vysoká.“

ÚRYVEK: L.A. Mirror News, 15. dubna: ŠOK: LOEW REZIGNOVAL; ROZRUCH MEZI PRÁVNÍKY

V právnických kruzích Kalifornie se vynořují spekulace: proč losangeleský okresní návladní Ellis Loew podal rezignaci a radikálně tak včera ukončil skvělou politickou kariéru? Loew, 49 let, oznámil svou rezignaci na pravidelné každotýdenní tiskové konferenci a zdůvodnil ji nervovým vyčerpáním a odhodláním vrátit se k soukromé praxi. Poradci blízcí tomuto muži popisují jeho nenadálý odchod jako omračující a neobvyklý. Kancelář okresního návladního je v šoku: Ellis Loew všem připadal jako šťastný člověk v dobré kondici a těšící se pevnému zdraví.

Vrchní žalobce Robert Gallaudet řekl našemu reportérovi: „Koukněte se, jsem z toho paf, a mě jen tak něco z míry nevyvede. Jaký měl Ellis motiv? To já nevím, zeptejte se jeho. A až městská rada zvolí nějakýho prozatímního návladního, doufám, že to budu já.“

Po odeznění všech šokových vln se objevila pochvalná prohlášení. Náčelník William H. Parker z LAPD popsal Loewa jako „aktivního a poctivého protivníka všech zločinců“ a Parkerův pomocník, kapitán Dudley Smith řekl: „Ellis nám bude chybět. Byl to skvělý přítel spravedlnosti.“ Guvernér Knight a starosta Norris Poulson zaslali Loewovi telegramy s žádostmi, aby své rozhodnutí ještě zvážil. Stanovisko samotného Loewa se nepodařilo získat.

ÚRYVEK: L.A. Herald-Express, 19. dubna:

SEBEVRAŽDY V DREAM-A-DREAMLANDU: SMUTEK A ŠOK NEBEROU KONCE

Byli nalezeni společně v Dream-a-Dreamlandu, který je dočasně uzavřen, aby oplakával skon syna velkého muže. Preston Exley, 64 let, bývalý losangeleský policista, stavitel a čerstvě též politik; Inez Sotová, 28 let, ředitelka reklamního oddělení neslavnějšího světového zábavního komplexu a klíčová svědkyně v odporném případu vražd v Nite Owl. A Raymond Dieterling, 66 let, otec moderní animace, génius, který prakticky stvořil uměleckou formu kreslených seriálů, muž, jenž postavil Dream-a-Dreamland jako poctu tragicky zesnulému synovi. Celý svět a zejména pak Los Angeles vyjádřily obrovský zármutek a ohromení.

Všichni tři byli nalezeni minulý týden na Velké promenádě v Dream-a-Dreamlandu. Nenašly se žádné poznámky, ale okresní koroner Frederic Newbarr brzy vyloučil cizí zavinění a za příčinu smrti označil sebevraždu. Prostředek: všichni tři požili smrtelné množství neobvyklé drogy proti psychóze. Ihned po zveřejnění se objevily projevy soustrasti – prezident Eisenhower, guvernér Knight a senátor William Knowland byli mezi těmi, kdo projevili upřímnou soustrast všem blízkým trojice zesnulých. Exley a Dieterling po sobě zanechali obrovský majetek: stavební magnát odkázal své království dlouholetému pomocníkovi Arthuru De Spainovi a finanční majetek v hodnotě 17 milionů dolarů svému synu Edmundovi, policistovi z Los Angeles. Dieterling odkázal svůj více než obrovský majetek právnímu trustu včetně instrukcí, jak rozdělit fondy a budoucí výnosy z Dream-a-Dreamlandu mezi nejrůznější dětské charitativní organizace. Přes naprostou jednoznačnost právní stránky se šokovaná a zarmoucená veřejnost začíná ptát po motivech této sebevraždy.

Slečna Sotová měla romantický vztah se synem Prestona Exleyho Edmundem a v nedávné době byla značně sklíčena publicitou, která souvisela s jejím zapojením do případu Nite Owl. Raymond Dieterling byl zarmoucený nedávnou vraždou svého syna Williama. Preston Exley oproti tomu nedávno zaznamenal svůj největší triumf, dokončení obří soustavy dálnic na jihu kalifornie, a oznámil svou kandidaturu na úřad guvernéra. V průzkumu veřejného mínění provedeném těsně před jeho smrtí se umístil

na prvním místě, měl naději získat nominaci Republilikánské strany. K tomu, že si tento muž dobrovolně sáhl na život,nejspíš neexistuje žádný logický důvod. Lidé z nejbližšího okolí Prestona Exleyho – Arthur De Spain a syn Edmund-se odmítli vyjádřit.

Dream-a-Dreamland a domov Prestona Exleyho v Hancockově parku zaplavují soustrastné dopisy a květiny. Po celém území státu Kalifornie jsou vlajky vyvěšené na půl žerdi. Hollywood oplakává ztrátu filmového magnáta. V myslích všech se však nepřestává vynořovat otázka „Proč?“

Preston Exley a Ray Dieterling byli velcí mužové. Inez Sotová byla energická dívka, která se stala jejich důvěryhodnou spolupracovnicí a blízkou přítelkyní. Před smrtí všichni tři připojili ke svým závětím dodatky s upřesněním, že si přejí být pochováni společně do moře. Včera se tak i stalo, bez jakéhokoli církevního obřadu a bez pozvaných hostů. Přípravy vedl náčelník ostrahy Dream-a-Dreamlandu, který odmítl zveřejnit místo, kde byla těla uložena k poslednímu odpočinku. Otázku „Proč?“ si nicméně stále kladou miliony občanů.

Starosta Norris Poulson nezná odpověď. Podělil se s námi ovšem o rozhodná slova chvály. „Velmi stručně řečeno, tito dva muži symbolizovali naplnění vize – Los Angeles jako místo radostného a kvalitního každodenního života. Raymond Dieterling a Preston Exley zosobňovali více než kdokoli jiný nádherné a ušlechtilé sny, na nichž bylo toto město postaveno.“

PÁTÁ ČÁST

Až tady nebudeš

78

Ed v modré slavnostní uniformě.

Parker se usmál, připíchl mu na ramena zlaté hvězdy. „Zástupce náčelníka Edmund Exley. Náčelník detektivů, policejní oddělení Los Angeles.“

Potlesk, fotoaparáty. Ed potřásl Parkerovi rukou, rozhlédl se po davu. Politici, Thad Green, Dudley Smith. Lynn v zadní části místnosti.

Potlesk pokračoval, potřásání rukou taky. Starosta Poulson, Gallaudet, Dudley.

„Kamaráde, vedl sis úplně skvěle. Těším se na službu pod tvým velením.“

„Děkuji, kapitáne. Jsem si jist, že spolu zažijeme skvělé časy.“

Dudley zamrkal.

Městská rada odplula pryč; Parker zavedl dav k občerstvení. Lynn zůstávala u dveří.

Ed k ní zašel. Lynn řekla: „Nemůžu tomu uvěřit. Vzdala jsem se skvěle postaveného muže kvůli mrzákovi s penzí. Arizona, láska. Vzduch tam svědčí penzistům a vím, kde co najdu.“

Za poslední měsíc zestárla – od úchvatné krásy ke kráse. „Kdy?“

„Hned teď. Než si to rozmyslím.“

„Otevři kabelku.“

„Cože?“

„Tak otevři ji.“

Lynn otevřela kabelku – Ed do ní vhodil plastový uzlík. „Rychle to utraťte, jsou to špinavé peníze.“

„Kolik?“

„Na skoupení Arizony to postačí.

Kde je White?“

„V autě.“

„Doprovodím tě.“

Vytratili se z oslavy, bočním schodištěm sešli dolů. Lynnin packard stál na místě velitele hlídky, pod stěračem bylo zastrčeno oznámení o pokutě. Ed je roztrhal a podíval se na zadní sedadlo.

Bud White. Na nohou dlahy, hlavu oholenou a sešitou. Na rukou dlahy neměl – vypadaly silné. Zuby měl sdrátované, vypadal s nimi hloupě.

Lynn stála metr od něj. White se pokusil usmát, ale povedla se mu jen grimasa. Ed řekl: „Přísahám ti, že Dudleyho dostanu. Přísahám ti, že to udělám.“

White ho chytil za ruce, stiskl, až oba ucukli. Ed řekl: „Díky za pomoc.“

Úsměv, smích – Bud je tlačil skrz dráty. Ed se dotkl jeho tváře. „Tys byl jako moje vykoupení.“

Shora k nim doléhaly hluky oslavy – smích Dudleyho Smithe. Lynn řekla: „Už bychom měli jet.“

„Měl jsem někdy nějakou naději?“

„Někdo dostane celý svět, někdo zase bývalou šlapku a výlet do Arizony. Tys patřil k těm prvním, ale bůh je mi svědkem, že ti nezávidím tvoje krví potřísněné svědomí.“

Ed ji políbil na tvář. Lynn nasedla do vozu, zavřela okýnka. Bud přitiskl dlaň ke sklu.

Ed přiložil svou ruku k jeho, měl poloviční dlaně. Auto se rozjelo – Ed běžel vedle něj, dlaň tiskl k dlani. Pak vůz zatočil, na rozloučenou zazněl klakson.

Zlaté hvězdy. Samota a jeho mrtví.

Created with Writer2ePub

by Luca Calcinai