John Kirby

Colorado western 031. Odsouzen

Městečko na okraji pouště přikryl plášť noci. Vítr si pohrával v prachu ulice s trsy laskavce. Jezdec sesedl a přivázal svého vyčerpaného koně ke sloupku. Cípy jeho kabátu vlály ve větru. Muž si vytáhl doutník, škrtl sirkou, skryl ji do dlaní a vtáhl kouř. Tady jeho cesta končí. Ještě tuto noc bude jeden muž muset zemřít. Buď to bude on, nebo Chris Coogan, přezdívaný také Blizzard Coogan. Člověk, kterému mocný klan Wilsonů přísahal smrt. Osamělý muž, kterého už měsíce štvali a kterého ve své nenávisti neustále nutili, aby bojoval o svůj život.

V oknech saloonu se svítilo. Jeden muž rozrazil létací dveře, cosi zvolal a se smíchem se vydal pryč. Jeho holínky klapaly na dřevěném chodníku.

Kdosi na něj promluvil ze tmy. „Příteli, kde bych tu mohl najít Abigail McDullovou?“

Muž se zastavil. Jeho oči se pokoušely proniknout tmou. Spatřil nezřetelný stín čísi postavy.

„Krásná Abbie? Chcete k ní? Je to ta poslední bouda na pravé straně,“ zasmál se muž. „Ale jdete pozdě, pane. Abbie už má návštěvu.“

„Děkuji,“ odvětil onen neznámý hlubokým hlasem. „A ještě něco: Zapomeňte na mě!“

„Ano,“ přisvědčil muž. „Jistě pane. Nikomu nic neřeknu, na to se spolehněte.“

Potom chvatně odešel.

Cizinec vytáhl z úst doutník a odvázal koně.

„Poslední kousek, hnědáku,“ zamumlal a vyšvihl se do sedla.

Onen dům nebylo těžké najít. V jednom z jeho oken se svítilo.

Jezdec zastavil. Zde končila Blizzardova stopa. Musel dlouho pátrat, než zjistil, že Coogan má děvče, ke kterému se vždycky vrací. V Alburqueque se dozvěděl, že se tam nyní uchýlil, aby si vyléčil staré střelné zranění.

Jezdec zaskřípal zuby. „Chci ho vidět v dřevěném dostavníku!“ zavrčel.

Sesedl, svlékl kabát a přehodil ho přes sedlo. Jeho unavený kůň sklonil hlavu. Ze sedlového pouzdra vytáhl dalekonosnou pušku, dvouhlavňovou parkerovku ráže deset, jejíž obě hlavně byly nabité nasekaným olovem. Byla to nejstrašnější zbraň Západu. Pistolník, ať už byl s šestiraňákem rychlý, jak chtěl, neměl šanci.

Ani tu nejmenší.

V okně vedle dveří se svítilo. Cizinec si spočítal vzdálenost. Položil prst na kohoutek brokovnice a natáhl jej. Nočním tichem se ozval jeho hlas.

„Vyjdi ven, Blizzarde, ty špinavý skunku! Skončil jsi!“

+ + + + +

Světlo v domě okamžitě zhaslo.

Chris Coogan přistoupil k oknu a odsunul závěs.

„Wilson!“ zašeptal.

Děvče k němu natáhlo ruku. „Co po tobě chce?“

„Před několika týdny jsem měl jisté nedorozumění s ním a s jeho bratrem v Coloradu.“ Coogan si prohrábl vlasy. „Myslel jsem, že bude rozumnější.“

„Chtěl tě zabít?“ otázala se žena.

„Vypadalo to tak. Určitě sem nepřijel z Colorada jenom proto, aby mi podal ruku.“

Abigail McDullová k němu přistoupila.

„Tys zabil jeho bratra…?“

Coogan přikývl.

„Ano. Přinutili mě k tomu. O co tam šlo, teď není důležité. Musel jsem se bránit. Ti dva mi nedali jinou možnost.“

Vytáhl levou ruku ze smyčky a pohnul prsty. Stále byly ztuhlé. To znamenalo, že bude muset spoléhat na svou pravačku.

Opět se ozval Wilson: „Čekám, Blizzarde! Nebo chceš, abych tě vytáhl z postele před tvým děvčetem?“

Abigail ho objala.

„Nechoď,“ zašeptala.

„Musím.“ Odstrčil ji. „To je totiž rozdíl mezi mužem a zbabělcem.“

Jeho starý revolverový opasek se dvěma pouzdry z naolejované kůže visel připravený na židli. Připnul si ho a pevně si přitáhl pravé pouzdro.

Z temnoty se ozval tichý pláč Abigail.

„Má - má pušku,“ hlesla. „Vidím to. Míří s ní na dveře. Hned, jak je otevřeš, tak to zmáčkne!“

„Tu laskavost mu neudělám,“ zamumlal Chris a nasadil si klobouk. „To není puška, Abbie, to je dělo. Máš pravdu, kdybych otevřel dveře, nemám sebemenší šanci. Ale je tu přece ještě zadní vchod, ne?“

Přistoupil k ní.

„Musím tě teď opustit. Wilson má přátele. Pravděpodobně vyjel napřed. Osedlej Blackieho a přiveď ho za dům. Hned, jak to budu mít za sebou, tak budu muset ještě dneska v noci odjet pryč. Kdybych zůstal, jenom bych musel prolévat krev.“

Pověsila se mu na krk.

„To teda znamená - konec?“ Znovu se rozplakala.

„Nevím.“ Coogan cítil, jak se mu stáhlo hrdlo. „Možná se ještě někdy potkáme.“

Wilson opět vykřikl hlasem plným nenávisti: „Proč nejdeš ven? Bojíš se?“

Coogan přišel k zadním dveřím a tiše je otevřel.

+ + + + +

Jeho oči nejprve musely přivyknout tmě.

Přikrčil se a běžel k rohu domu. Wilsonova pohublá postava se rýsovala proti obloze ozářené myriádami hvězd. Ocel brokovnice se tmavě leskla.

Stále stejná písnička: boj o pastviny a vodu. Jednoho z nich zabil a ti ho teď honí. A nedají se jenom tak odradit.

Dob Wilson, který tam teď stál, chtěl pomstít smrt svého bratra Leeho.

Přijel sám?

Vypadalo to tak. Neznamenalo to však, že to tak zůstane napořád.

Coogan odepnul chlopeň pouzdra a vytáhl revolver. Pomalu natáhl kohoutek. Kolt mu seděl v dlani, jako by s ní srostl.

„Dobře,“ pochválil se Chris. Ze své staré jistoty nic neztratil.

Wilson se houpal na podpatcích. Přitom se zdálo, že roste. Jeho hubené tělo připomínalo ocelové péro.

„Kde jsi, Blizzarde!“ zabručel.

„Tady!“ odpověděl Chris. „Vidím tě, ale ty mě vidět nemůžeš.“

Wilson se bleskurychle otočil.

„Ukaž se!“

Chris se zasmál. Před Wilsonovým olovem ho chránil roh domu.

„To bych musel být padlý na hlavu, abych něco takového udělal. Parkerovka proti šestiraňáku, to je podle tebe fér?“

„A ty jsi byl fér, když jsi oddělal Leeho?“ rozčiloval se Wilson. „Bylo to ještě dítě!“

„Byl dost starý na to, aby poznal, jaké riziko na sebe bere, když na mě vytáhl kolt,“ chladně odpověděl Chris. „Varoval jsem ho, ale on mě nechtěl poslechnout. A ty, Dobe, stál jsi u něho a čekal jsi na svou šanci. Co jsem měl dělat? Nechat se od vás dvou oddělat jak kojot? Ne, Dobe, ne!“

Wilson zvedl bradu. „Skonči s těmi zatracenými kecy! Pojď sem a skončeme to jako muži!“

Chris odpověděl: „Mohl bych tě teď zastřelit a nic bych přitom neriskoval - a ty to víš, Dobe. Ale já nejsem zabiják. Než budeme mluvit dál, tak dáš tu flintu hezky pryč, ano?“

Wilson váhal. Slyšel, jak na něj Coogan volá: „Odhoď ji pryč, Dobe!“

Zaklel a pustil brokovnici na zem. Chris okamžitě vykročil zpoza rohu. V ruce držel kolt.

„To je podle tebe fér?!“ vykřikl Wilson.

Chris zastrčil revolver do pouzdra. S rukama zkříženýma na prsou chladně utrousil: „Jestli chceš tasit, tak to udělej. Naše šance jsou stejné.“

Wilson sklonil hlavu. Chtěl vytáhnout kolt, namířit na Coogana a zmáčknout to - jenže to nedokázal. Poslední zbytky rozumu ho před tím varovaly.

„Musíš být ve spolku s ďáblem, Blizzarde!“ zavrčel.

Chris pokrčil rameny.

„Možná. Říkej si tomu, jak chceš. Mám ti dát jednu dobrou radu? Tam stojí tvůj kůň. Nasedni na něho a už se mi nikdy neukazuj na očích! Rozuměl jsi?“

„Ano.“ Wilsonův hlas zněl jaksi otřeseně. „Takže ty mi daruješ život? Jaká šlechetnost!“

„Možná dělám chybu,“ zamumlal Chris. „Ale nechci znovu prolévat krev Wilsonových. Nasedni Dobe a zmiz!“

„All right,“ zavrčel Wilson.

Otočil se a chtěl se sehnout pro brokovnici.

„Ta zůstane tady, Dobe!“ varoval ho Chris. „Ani se na ni nedívej!“

Wilson zaklel. Přitom si byl svou věcí tak jistý! Co tomu řeknou ostatní, až se dozvědí, že ho Blizzard přelstil?

Vřel vzteky! Ne, Blizzard musí zemřít, tady a teď!

Přistoupil ke svému koni, položil levou ruku na hrušku sedla, dal levou nohu do třmenu - ale tu se bleskurychle převalil na druhou stranu sedla a skočil na zem. Ještě v pádu tasil kolt.

„Chci tě vidět chcípnout, ty pse!“ vykřikl a zmáčkl spoušť. Vystřelil pod břichem koně, ale minul. Vyděšený kůň vyrazil vpřed a zmizel v noci.

Wilson zvedl hlavu. Viděl stín, který si klekl a napřáhl ruku s revolverem.

Ještě než dozněla ozvěna jeho výstřelu, ozval se druhý. Cosi horkého se mu zavrtalo do prsou. Kolt byl pro jeho prsty náhle příliš těžký. Poté si uvědomil, že leží na zádech a točí se nad ním hvězdy.

Kdosi se nad ním sklonil. Uslyšel Blizzardův hlas: „Je mi líto, Dobe, ale přinutil jsi mě k tomu. Jdu pro doktora.“

„Nedotýkej se mě, ty bastarde!“ zasténal Wilson.

Pocítil chuť krve, vlastní krve, na jazyku. Hvězdy začaly blednout a obloha jako by se na něj řítila. A pak už Dob Wilson neviděl nic.

Coogan vstal. Cítil se mizerně. S tímhle mrtvým, který tu leží, ztratil i Abbie.

Zavrzaly dveře. Otočil se a spatřil dívku, která k němu cupitala. „Chrisi, och, můj Bože, jsi raněný?“

Zavrtěl hlavou.

„Ne. Já ne. Ale Wilson. Radši se na něho nedívej, děvče.“

„Je…?“ Pohlédla na jeho hruď.

Chris ji odvedl stranou.

„Ano, je mrtvý. Jeho přátelé nemohou být daleko. Musím jet, Abbie. Je Blackie připravený?“

„Je za domem, jak jsi chtěl,“ zašeptala. „Musí to být, Chrisi?“

„Ano, musí to být,“ odpověděl. „Kdybych zůstal, zase by tekla krev.“

Chtěla ho dál objímat, ale on od ní odstoupil. Nemělo smysl to loučení prodlužovat.

Blackie, jeho sedmiletý vraný valach stál přivázán ke sloupu. Chris jej poplácal po krku.

„Dobrá, dobrá, můj chlapče.“

Odvázal jej a nasedl. Sedlové kapsy i přikrývku mu už předtím zabalila Abbie. Vyšla z domu a s ní vyběhl i její pes.

„Vezmi si s sebou Dona, Chrisi,“ řekla a dotkla se Chrisova kolena. „Je to můj nejvěrnější ochránce - ten nejlepší, jaké jsem kdy měla. Ale má rád i tebe. A ty ho budeš potřebovat víc než já. Je věrný a ostražitý.“

„Ne!“ odsekl Chris, protože věděl, co ten černý vlčák pro Abbie znamená.

„Ale ano!“ trvala na svém. „Když si ho nebudeš chtít vzít, prodám ho prvnímu pocestnému, co se tu staví. Myslím to vážně, Chrisi. To mi věř.“

Chris se k ní ze sedla sklonil a pohladil jí vlasy.

„Hodná holčička.“

Chytila ho za ruku a pevně ji stiskla. Pak se nakvašeně otočila a beze slova odkráčela do domu. Velký pes zůstal s tichým kňučením venku.

„Jen klid, Done!“ řekl přívětivě Chris.

Slyšel, jak Abbie za sebou práskla dveřmi. Připadalo mu to, že se skončila další kapitola jeho života.

Nebo že by ji ještě někdy viděl?

Promnul si oči. Pálily ho. Oklepala jím zima. Ve vzduchu byl stále cítit kouř z výstřelů. Nedaleko ležel mrtvý Dob Wilson a s ním i kousek jeho minulosti.

Chris sebou trhl. Byl nejvyšší čas, aby zmizel.

„Jdeme, Blackie!“

Vraník vyrazil a cvalem se vydal z města. Velký vlčák ještě chvíli váhal. Coogan na něho zavolal a pes se k němu přidal.

+ + + + +

Tři muži v sedlech hleděli na mrtvého Doba Wilsona. Paprsky ranního slunce ozařovaly jeho voskový obličej plný děsu.

„Dob to koupil!“ konstatoval nejstarší z nich a podíval se na ostatní. „Proč nás jenom neposlechl? Napadlo mě to, už když jsme potkali jeho koně s prázdným sedlem.“

Ten muž měl opálený, větrem ošlehaný obličej a vousy. Jmenoval se Ben Griffin a patřil ke klanu Wilsonů, protože se k nim přiženil. Jeho žena zemřela při porodu a od té doby pracoval pro Doba.

Jake Shea sesedl a sklonil se nad mrtvým.

„Dostal to přímo doprostřed hrudi. A tady leží jeho parkerovka! Má natažený kohoutek, ale nevystřelil z ní. Ten zatracený Blizzard ale musí mít filipa, to vám teda řeknu.“

„Dob udělal chybu, že jel sám,“ zabručel třetí z nich, Slim Cole. „Myslel si, že to je jeho záležitost pomstít Leeho. A co z toho teď má? Hm, co z toho jenom má?“

„Drž zobák,“ zavrčel Griffin. „Nikdo nebude jen tak prolévat krev Wilsonů. Jednoho dne se mi na opasku bude houpat Blizzardův skalp, na to se můžete spolehnout.“

Shea se sehnul a zvedl ze země revolver.

„To je Dobova zbraň.“ Vyklopil bubínek. „Vystřelil dva náboje. Můžete o Blizzardovi říkat, co chcete, ale vypadá to tak, že mu dal šanci.“

Cole pohlédl k domu.

„Co když je ještě vevnitř?“ Náhle se začal cítit nějak stísněně.

„To by musel být blázen, aby to udělal,“ namítl Griffin. „Ne, chlapci, ten se tak snadno chytit nedá. Vsadím se, že už je dávno pryč.“

„Ale…“ začal Cole.

„Ticho!“ zvolal Griffin. „Víme přece, že tam v té chatrči žije jeho holka. A Dob leží před ní. To znamená, že Blizzarda vystopoval. Kdyby tu zůstal, musel by riskovat, že té jeho ženské se při přestřelce něco stane. Ne, ten je pryč, povídám.“

„Asi jo,“ přitakal Shea a nahlédl za roh domu. „Tady jsou čerstvé stopy. A vedou do pouště.“

„Tak tam,“ zabručel Griffin a seskočil z koně, „jdeme zmáčknout tu sukni. Mějte ale pro všechny případy kolty připravené, rozumíte?“

Shea přikývl a vytáhl kolt. Cole, kterému se do toho moc nechtělo, také sesedl a kráčel k domu kryt svým koněm. Griffinovým slovům nevěřil.

„Bojíš se?“ posměšně se zeptal Shea.

Cole zrudl. Byl z těch tří nejmladší a rozhodně nechtěl dopadnout jako Dob Wilson, s dírou v hrudi. Raději to však neřekl.

Griffin přistoupil ke dveřím a zabušil na ně.

„Otevřete! Otevřete, madam, nebo vyrazíme dveře!“

Objevila se, ještě než dokončil větu. Měla oblečeny denní šatů a pod očima měla kruhy.

„Co chcete?“ zeptala se chladným hlasem.

Griffin si sáhl na okraj klobouku, i Náhle se ocitl v rozpacích, protože nepředpokládal, že Blizzardovo děvče bude tak hezké.

„Madam, hledáme jednoho muže. Lépe řečeno, hledáme muže, který tam,“ a ukázal na Wilsonovu mrtvolu, „zabil našeho přítele.“

„Jestli si myslíte, že je ještě tady, tak proč to tu neprohledáte?“ odpověděla Abbie.

Griffin se kousl do rtů. Shea si odkašlal a sklonil revolver. Cole se schovával za svým koněm.

„Takže je pryč?“

„Ano, opustil mě,“ zašeptalo děvče. „Odjel do pouště, protože mé nechtěl ohrozit.“

„Můžu vám věřit, madam?“ zamumlal Griffin. „Můžu vám opravdu věřit?“

„Nech ji být,“ varoval ho Shea. „Vzpomeň si na ty stopy u rohu domu.“

„Na ty jsem nezapomněl,“ svraštil Griffin čelo. „Ale může to být další Blizzardova finta. Možná se vrátil, aby ochránil své děvče. Chlápci jako on někdy dělají ztřeštěné věci.“

„Jestli tam teď půjdeš a on tam bude, tak je po tobě,“ varoval ho Cole zpoza svého koně.

„Možná jo,“ usmál se Griffin. „A možná ne.“

Chytil Abbie za ruku, obrátil ji a stoupl si za ni. Přitom pravou rukou vytáhl kolt a přitiskl jí jeho hlaveň k boku.

„Půjdete teď hezky přede mnou, slečno. A jestli tady ten váš frajer ještě pořád je, tak bude nejdřív muset zastřelit vás, aby mě dostal.“

Nato ji vtlačil do dveří.

„To se mi nelíbí!“ vykřikl Cole. „To se mi vůbec nelíbí! Chlap se nemá schovávat za ženu!“

Shea mlčel. Domem se ozývaly Griffinovy kroky. Po chvíli se znovu objevil na prahu dveří.

„No, Bene?“ vyzvídal Shea.

Griffin zavrtěl hlavou.

„Nic. Má pravdu. Ptáček nám uletěl.“

Cole se teprve teď odvážil vystoupit zpoza koně. Hleděl na Griffina.

„Doufám, žes jí nic neudělal.“

„Komu?“ Griffin ukázal palcem přes rameno. „Té malé? Nezkřivil jsem jí ani vlásek. Na můj vkus je moc hubená.“

„Co teď?“ptal se Shea.

Griffin pohlédl na mrtvého Wilsona.

„Nejdřív bychom měli pohřbít Doba. Potom si obstaráme čerstvé koně. A pak se vydáme za Blizzardem.“

„Do pouště?“ vyděsil se Cole.

Griffin přikývl.

„Přesně tak, chlapče, do pouště. Blizzard si myslí, že se tam neodvážíme, ale to se mýlí. Za pouští jsou jen tři města, kam může zamířit, aby si tam sehnal jídlo a vodu: Mexican Hat, Hot Valley a Grand Mesa. A my pročešeme všechny tři. Chcete se vsadit, že ho dostihneme za jeden den?“

„Jsem pro,“ přisvědčil Shea.

Cole chvíli váhal, pak přikývl.

Tím to bylo rozhodnuto.

+ + + + +

Chris Coogan potřeboval dva dny k tomu, aby se dostal na druhou stranu pouště. Město, které spatřil, se jmenovalo Mexican Hat. Jménu dostalo podle jedné podivuhodné skály, která připomínala mexické sombrero, a stála na další skále. Zdálo se, že každou chvíli musí spadnout. Pokud by se to stalo, tak by pod sebou město určitě pohřbila. Chris si však řekl, že když už tu ten klobouk na té skále sedí tak dlouho, tak to ještě chvilku určitě vydrží.

Sesedl, odvázal ze sedla přikrývku a rozložil ji. Pak si odepnul revolverový opasek i s oběma pouzdry, zabalil ho do přikrývky a tu opět přivázal k sedlu. Nechtěl další problémy.

Za Mexican Hat se krajina změnila. Zelené pahorky táhnoucí se až ke vzdáleným horám znamenaly skutečné osvěžení pro oči unavené monotónní pouští. Výborné místo pro chov dobytka, řekl si Chris. Ještě nikdy tam nebyl, ale mezi pouští a horami muselo být dost vody, jinak by se ty kopce tak nezelenaly. Žádný dobytkář by takové pastviny neměl nechat nevyužité.

Blackie měl žízeň a předním kopytem to dával najevo.

„Hned to bude, chlapče,“ prohodil Chris a znovu nasedl. Don, černý vlčák, se vrátil z bezúspěšného lovu na králíky.

„Pojď nahoru, Done,“ řekl Chris. Pes poslušně vyskočil do sedla a Chris jej chytil pravou rukou. V levé držel uzdu. Tak ti tři vjeli do Mexican Hat.

Bylo to, jak brzy Chris zjistil svým zkušeným zrakem, pohraniční městečko, kterému se na Západě říkalo „horké a rychlé“. Nebo také „otevřené“. Což znamenalo, že zákon zde neměl zrovna na růžích ustláno.

Domy ve městě stály daleko od sebe a tvořily tak nepravidelné bloky. Podél široké hlavní ulice zvaly pocestné bodegy, saloony a herny, jaké byste mohli najít v jakémkoli městečku Západu. Mexican Hat se zdál být poměrné bohatým městem. Z pouště však to bohatství pocházet nemohlo a hory s měděnými a stříbrnými doly se táhly příliš daleko. Ne, zdrojem prosperity Mexican Hat byl dobytek.

Slunce už zapadalo a budovy ve městě vrhaly dlouhé stíny. Chris našel prostranství, které sloužilo k odstavení povozů. U nedaleké studny sesedl, osvěžil se a pak napojil koně. Poté se vydal hledat hotel. Jeho poslední džob mu vynesl nejenom šrám od kulky na levé ruce, ale taky poměrně slušné peníze. A také pomstu Wilsonů - ale na to teď nechtěl myslet.

Dvoupatrový hotel nesl název Desert Home a vypadal důvěryhodně. Patřila k němu stáj, bar a jídelna. A samozřejmě pokoje pro hosty.

„To je přesně to, co potřebuju,“ řekl si Chris. Nechtěl se totiž vzdálit od svého koně.

Odvedl Blackieho do stáje a postaral se o něj. V hotelu zazněl gong -večeře. Chris vstoupil do recepce, kde stál za pultem tělnatý muž a pátravě si ho prohlížel.

„Pokoj?“

Chris přikývl. Měl od pouštního slunce naběhlé rty. Bolely ho.

Muž se představil: „Jmenuju se O’Neill a tento podnik mi patří.“

Přisunul k Chrisovi knihu hostů. „Kdybyste se tam mohl zapsat, pane…“

„Stanley,“ honem dodal Chris, vzal si ze stolu pero, namočil jej do inkoustu a podepsal se.

O’Neill trhl hlavou a pohlédl za Chrise.

„Co je to za obludu, co jste mi to sem přivedl? Radši by měl zůstat venku, ne?“

„Ne,“ odtušil Chris.

O’Neill raději už nic neříkal. Pouze si Chrise pozorně prohlížel - a zjistil, že se mu u boku nehoupe nic podezřelého.

„Číslo sedmnáct, vpravo nahoře.“ Podal Chrisovi klíče. „Jestli chcete, tak vás nikdo nebude obtěžovat. Ale pokud byste si přál, mohl bych k vám poslat jednu krásnou a ohnivou seňoritu z mexické čtvrti.“

„Nemám zájem,“ odsekl Chris. Náhle si vzpomněl na Abbie a zjihl.

O’Neill přikývl.

„Well, byla to jen nabídka. Někteří z mých hostů po takových děvčatech přímo šílí. Až se osvěžíte, tak můžete jít na večeři; jídelna je otevřená ještě dvě hodiny.“ Tím pro něj byla věc vyřízena, takže se obrátil ke svým papírům.

Chris se však zeptal: „Ještě jste se mě nezeptal na peníze. Co kdybych u sebe neměl ani vindru?“

O’Neill se usmál.

„To bych vám neradil. To by si vás totiž odvedl náš maršál a nechal by vás tak dlouho sekat dřevo, až byste splatil poslední cent.“

„Vy tady máte maršála?“ zeptal se Chris. Asi si bude muset poněkud opravit mínění o Mexican Hat.

„A jakého!“ O’Neill si zahvízdl. „Radši mu nekřižte cestu, amigo.“

„Nemám to ani v úmyslu,“ odvětil O’Neill.

„To rozhodně,“ podotkl O’Neill a znovu trochu pohrdlivě pohlédl na Chrisův pas, kde neviděl žádnou zbraň. Muž bez koltů byl v jeho očích nahý.

Chris si sáhl do kapsy kabátu, vytáhl zlatý dvacetidolar a položil jej na pult.

„Bude vám to pro začátek stačit? Koně nechám ve stáji.“

O’Neill okamžitě nasadil jinou, přátelštější masku.

„Ale samozřejmě,“ odpověděl. Honem minci shrábl a dodal: „Za to tu můžete bydlet několik dnů. A proti tomu psiskovi nic nemám, když mi nezasviní pokoj.“

„Pojď, Done,“ řekl Chris a vydal se po schodech do patra.

O půl hodiny později seděl, oholený a čistě oblečený, v jídelně a vychutnával si večeři. Právě zapadalo slunce. Jeden peón pootvíral okna v jídelně, aby dovnitř mohl chladný večerní vzduch.

„Mohu si přisednout?“

Chris zvedl hlavu od talíře. Stál před ním vysoký, ramenatý muž s vrásčitou tváří, pichlavýma, šedýma očima a knírkem, jehož konce klesaly až k bradě.

„No?“

Chris ukázal na prázdnou židli. „Ale ovšem.“

Muž si sedl. Pod sakem se mu rýsovala pažba těžkého revolveru.

„Jste tu cizinec?“

Coogan přikývl. Asi se tu už o něm ví.

„Ještě máte na ramenou pouštní prach,“ poznamenal muž. „Cestovat v této době pouští - toho se odváží jen málokdo. Asi jste proto musel mít nějaký naléhavý důvod, co, amigo?“

Chris polkl poslední sousta. Nenáviděl, když do něho někdo takto ryl.

„Račte prominout, ale kdo vám dal právo mě takto vyslýchat?!“

„Tady tohle!“ odpověděl muž a obrátil klopu svého saka, na níž se leskl oválný mosazný štítek s nápisem „městský maršál Mexican Hat“.

„Ano, jsem tu maršál. Jmenuju se Whister. Dobře si to zapamatujte! A jak se jmenujete vy?“

„Stanley,“ odvětil Chris. „Matthew Stanley. Poušť jsem projel proto, že jsem se chtěl podívat na druhou stranu.“

Věděl, že Whister mu nevěří ani slovo. Vypadalo to, jako kdyby v Mexican Hat měli něco proti cizincům.

„Stanley, hm?“ Whister se sklonil a zkoumavě mu pohlédl do očí. „Nepotkali jsme se už někdy? V Hays City? Nebo v Dodge City?“

„Možná.“ Stanley pokrčil rameny. „Člověk potká lidí.“

„Ano - hlavně když se bez důvodu uprostřed léta plahočí pouští,“ dodal Whister.

Chris klidně odpověděl: „To je snad moje věc, kdy a kam jedu, ne?“

„Jistě a moje věc zase je to, když si o tom myslím svoje.“ Whister vstal a zasunul židli pod stůl. „Jedno si zapište za uši, příteli: Nechci v mém městě žádné problémy! Rozumíte? Už tak jich tu mám nad hlavu.“

„Já problémy nevyhledávám,“ odpověděl Chris.

Whister si zakroutil špičky kníru. Jeho pohled změkl.

„Mělo to být jen varování - pro všechny případy. O’Neill mi řekl, že nemáte žádnou zbraň. Dám vám jednu dobrou radu: Do ničeho se nepleťte! A jestli se dostanete do trablů, tak se mnou nepočítejte. Já kvůli nějakému cizinci nebudu riskovat kůži. Rozumíme si?“

„All right, maršále,“ zamumlal Chris.

Whister mu věnoval ještě jeden vážný pohled. „Stanley! Opravdu se jmenujete Stanley? Já bych řekl, že jste Blizzard Coogan. Ale Blizzard bez koltů - to mi nějak nejde dohromady.“

Zavrtěl hlavou a odešel.

Ke stolu přistoupil O’Neill a zašeptal: „Mexican Hat není dobrým místem pro cizince. Whister dělá, co může, aby tu udržel pořádek, ale koneckonců je to taky jenom člověk. Vím, že si tím kazím kšeft, ale řekl bych, že by bylo lepší, kdybyste co nejdřív jel zase dál.“ Poté zmizel, jako by už toho řekl dost.

Chris si objednal kávu. Blackie potřeboval nejméně den, aby si odpočinul. Do té doby tu bude muset zůstat.

Venku se ozval dusot kopyt. Do jídelny vstoupili muži, jejichž oblečení bylo cítit koňským potem, prachem a pouštní šalvěji. Nechali si nalít drinky a posadili se ke stolům, kde začali hrát karty. Pití a karty byly totiž jedinou zábavou v tomto zapadlém pohraničním městečku.

Chris také rád hrál. Jezdil kdysi jako pomocník honáků se stády na sever a přitom pochytil lecjaký karbanický fígl.

Pohlédl k jednomu stolu, kde se hrál blackjack. Táhlo ho to tam a nedokázal tomu odolat.

Seděli tam čtyři muži. Bankéř byl ještě mladý. Měl na sobě prostý prérijní oděv, který však přesto prozrazoval jistou eleganci. Musel to být syn nějakého bohatého rančera.

Dva další karbaníci vypadali obyčejně, ale třetí vzbudil Chrisovu pozornost - starší muž s vrásčitým obličejem. Na hlavě měl cylindr, který nosili gentlemani na východě.

Jenže na rozdíl od nich měl za jeho stužkou orlí péro. U indiánů znamenalo orlí péro vítězný boj. Že by to mělo stejný význam i v tomto případě?

Jejich pohledy se střetly. Oči onoho muže působily inteligentně, ale zároveň i tak, jako by už viděly hodně zlých věcí. Na okamžik se v nich zablýsklo.

„Dobrý den, cizinče!“ Jeho hlas zněl neuvěřitelně přátelsky. „Chcete si přisednout? Jedno místo u našeho stolu by se ještě našlo.“

Bankéř zvedl hlavu a pohlédl na něj.

„Odkdy ty rozhoduješ, kdo bude hrát a kdo ne, Joe?“ prohodil.

„A proč ne?“ řekl další muž. „Čím víc nás bude hrát, tím větší to bude zábava - a tím víc vyhraješ peněz, Earle.“

Mladík se zasmál. Zdálo se, že si zvykl vyhrávat.

„Tak dobrá,“ souhlasil.

Chris přišel ke stolu a posadil se na volnou židli.

„Jmenuji se Stanley, pánové,“ řekl.

Mladík mu představil ostatní. „Simmons, Bellew.“ Na chvíli zaváhal, když ukázal na muže v cylindru.

„A to je California Joe. Jeho pravé jméno nikdo nezná.“

Nakonec ukázal na sebe a hlasem, jenž měl vyjadřovat jeho důležitost, podotkl: „A já jsem Earl Menafee.“

„Těší mě,“ zamumlal Chris - ale jinak neřekl nic. Nemohli přece od něho čekat, že hned, když uslyší jméno Menafee, padne na zadek.

„Well,“ řekl Menafee, „budu držet bank ještě tři kola a pak přijde na řadu další. Rozumíte?“

Aniž by čekal na odpověď, začal rozdávat karty. Chrisův úsudek byl trefný: mladík z bohaté rodiny, který si myslel, že všichni musí tancovat, tak jak on bude pískat.

Při blackjacku jde o to ve správný čas chladnokrevně blufovat. Chris se první dvě kola držel zpátky a vždycky dal pas. Při třetím kole vytáhl Menafee příliš silnou kartu a všechno prohrál. Starý California Joe zakašlal a pobaveně se usmál.

Nyní měl Menafee předat bank Bellewovi, ale vztekle odstrčil ruce, které k banku Bellew natahoval, a zavrčel: „Ne! Teď chci odvetu!“

Bellew i Simmons se neodvážili mu odporovat. California Joe trpělivě čekal. Chris pokrčil rameny.

„Proč ne? Je to jenom hra.“

Zrudlý Menafee znovu rozdal karty. Bellew, Simmons i California Joe brzy dali pas. Chris si všiml, že to vychází na souboj mezi ním a Menafeem.

Ten mladík měl příliš horkou hlavu. Karty přitom vyžadují chladnokrevnost a rozvahu. A Chris to věděl. Hromádka bankovek a mincí před ním narůstala.

Ostatní muži v saloonu přerušili své hry a přihlíželi partii, která se vyvinula v opravdový duel. Objevil se i O’Neill. Stoupl si za Chrise a položil mu ruku na rameno. Poté zase odešel.

Chris tomu znamení rozuměl. Menafee měl jistě mnoho přátel, zatímco on tu byl cizincem. Bylo by proto lepší včas skončit a neprovokovat toho mladíka.

Když chtěl Menafee znovu rozdat karty, zavrtěl hlavou.

„Myslím, že pro dnešek už mi to stačí. Ale zítra si můžeme dát odvetu. Teď ale musím do postele. Mám v nohou poušť, a to, jak jistě uznáte, není žádná procházka růžovým sadem.“

Shrábl svou výhru. Simmons si jen povzdychl, když viděl tu sumu. Bellew sklonil hlavu a mlčel. Starý Joe tam seděl s neproniknutelným výrazem ve tváři. Chrise cosi varovalo. Tady něco nehraje.

„Přestat a teď?“

Menafee zvedl obočí.

„Ano, přesně to chci,“ opáčil Chris.

Chtěl sáhnout po své výhře, ale Menafeeho ruka byla rychlejší. Položil ji na tu utěšenou hromádku peněz - a držel v ní těžký šestiranný revolver, jehož ústí mířilo na Chrise.

„Ty prachy zůstanou tady, protože jste hrál falešně!“

Mezi přihlížejícími to zašumělo. Obvinění z podvádění se na Západě rovnalo rozsudku smrti.

Chris pomalu vstal.

„Co že jsem?“ zeptal se a důkladně artikuloval.

California Joe se pokusil zachránit situaci. „Myslím, Earle, že se mýlíš. Nikdo z nás nic neviděl.“

„Drž ten svůj zatracený zobák!“ zařval Menafee.

Potměšile hleděl na Chrise a zasyčel: „Viděl jsem, jak vytáhl eso z hromádky odložených karet!“

„Opravdu?“ zamumlal Chris. „To jste vážně viděl?“

Menafee přikývl. Všiml si, že Coogan není ozbrojený, a ten pocit, že může mířit na bezbranného, mu dodával sebevědomí.

„Jo, to jsem viděl! Chcete snad tvrdit, že lžu?“

„Ano,“ odpověděl Chris. „Hrál jsem poctivě a vy to dobře víte. Naučte se prohrávat, jestli si příště chcete sednout ke kartám.“

Ukázal na svou výhru. „Teď si vezmu své peníze a odejdu. Rozumíte?“

„Jen to zkuste,“ posměšně opáčil Menafee a natáhl kohoutek revolveru. Muži za Chrisem se rozutekli.

Chris cítil, jak se ho zmocňuje vztek.

„Nejsem ozbrojen.“ Dokázal se ovládnout. „Výstřel na neozbrojeného člověka se rovná vraždě.“

„Ne, když jde o obranu mého majetku,“ odsekl Menafee.

Chris věděl, proč si je tak sebejistý. Nejméně polovina mužů v místnosti by pod přísahou vypovídala, že podváděl.

Pomalu ztrácel trpělivost.

„Chci svoje peníze!“ procedil mezi zuby.

Menafee se mu smál do očí. „Tak si je vezměte. Ale řeknu vám jedno: Jen co se jich prstem dotknete, jste mrtvý!“

Chris si uvědomil, že pro tohoto ksindla lidský život nic neznamená. Znal takové bastardy. Byli mnohem horší než profesionální pistolníci a zabijáci, protože ti zabíjeli pro peníze. Takoví, jako Menafee, však vraždili pro potěšení.

„All right,“ zamumlal a otočil se. Poté se skloněnou hlavou odešel do patra.

Menafee se rozesmál. Chtěl Chrise co nejvíc ponížit.

„Tak dopadne každý cizí pobuda, který se nám tu bude roztahovat a který nás bude zkoušet okrást!“

V místnosti se rozhostilo tíživé ticho.

„Co je s vámi, chlapi?“ zvolal Menafee a začal míchat karty. „Dáme si ještě jednu partičku?“

„Dnes už radši ne,“ zabručel Bellew, vstal a odešel.

„Earle, jsi příliš zbrklý,“ prohodil California Joe. „Už jsem toho cizince jednou viděl - a ten, který si na něho tehdy dovoloval, nedopadl dobře. Ještě s ním budeš mít problémy.“

„S tím? Pche!“ Menafee mávl rukou. „Chlápek, který je příliš zbabělý na to, aby měl kolt, pro mě nemůže znamenat nebezpečí.“

„No jistě,“ opáčil starý Joe. „Vy Menafeeové si pořád představujete, jak jste důležití, ale jednou.“

Odmlčel se a vzhlédl na schody.

„A je to tady!“

Chris chladným hlasem zvolal: „Naposledy: Dostanu své peníze?!“

Mladík se otočil na židli. Stál tam ten cizinec - a pořád byl neozbrojený.

„Sakra!“ vykřikl Menafee.

Rychle zvedl ruku s revolverem. Simmons, který seděl mezi ním a cizincem, se vrhl k zemi.

„Na něj, Done!“ zvolal cizinec.

Ze schodů vyskočilo cosi černého a srazilo to Menafeea ze židle na podlahu. Odehrálo se to tak rychle, že Menafee ani nestačil vystřelit.

Chris k němu přiběhl a vykopl mu revolver z ruky. Ozvala se rána, ale kulka se jen zavrtala do zdi. Skleničky na O’Neillově barovém pultu zacinkaly.

Menafee ležel na zádech a vyděšenýma očima hleděl na obrovského vlčáka, který na něj cenil zuby a hleděl mu do očí.

„Tak co, hochu, máte ještě pořád něco proti tomu, že si vezmu mé peníze?“ chladně se zeptal Chris.

„Vezměte si je - ale odežeňte tu černou bestii!“ naříkal Menafee.

„Teď si teda vezmu své peníze vyhrané v poctivé hře,“ prohodil Chris. „Má snad někdo néco proti tomu?“

Odpovědí mu bylo mlčení.

Chris pohlédl na Simmonse, jenž se zvedal z podlahy. „Vy, pane?“

Simmons zavrtěl hlavou.

„Ne. Žádné podvádění jsem neviděl.“

„Dobrá.“ Coogan shrábl peníze. „Jsem rád, že jste rozumní.“

„Osvoboďte mě od té obludy!“ ozval se mladík.

„Ještě ne, hochu, ještě ne,“ klidně odpověděl Chris.

Toho večera se mnoho mužů z Mexican Hat stalo svědky toho, jak byl Menafee ponížen.

Obávaný Menafee se tam třásl strachy.

Ráno ta novina obletí celý kraj.

Jenže ti muži věděli i to, co Chris nevěděl. Ze totiž Menafeeové nesnesou urážku a jsou ochotni udělat pro pomstu všechno, ať to stojí, co to stojí.

Earl měl dva starší bratry. Franka a Billa. Na západ od pouště se jim nikdo neodvážil postavit.

A pak tu byl ještě jejich otec, Tom Menafee, šéf ranče TM, který si nárokoval největší část kopců až k horám. A po jeho boku jezdil jako mayordomus, tedy správce, muž mnohem nebezpečnější, než všichni Menafeeové dohromady. Říkal si Ball, ale jeho pravé jméno nikdo neznal. Kdysi přijel z texaského Panhandleu a nechal se najmout Menafeem. Od té doby jim olovem odklízel překážky z cesty. Ani maršál Whister na něho při svém rozhodování nezapomínal - koneckonců i jemu byl jeho život milý.

O těchto věcech neměl Chris ani tušení. Ale i kdyby o nich věděl, ták by nejednal jinak.

Strčil si peníze do kapsy. Přitom prohodil k Earlu Menafeeovi: „Nazval jste mě podvodníkem. Za to bych vás mohl zastřelit vaším vlastním koltem. Ale chci na to zapomenout, až lidem tady řeknete, že jste se mýlil.“

Earl Menafee zrudl. Ještě nikdy v životě se nikomu neomluvil. Jeho otec ho učil, že Menafeeové se neomlouvají. Nikdo z jejich klanu to neměl zapotřebí.

„Běžte k čertu!“ odsekl.

Chris se usmál.

„To se ale Donovi určitě nelíbí, že Done?“

Pes výhružně zavrčel a Menafee s hrůzou v očích pohlédl na jeho vyceněné zuby. Nacházely se jen pár coulů od jeho hrdla. Polil ho studený pot.

„No?“ vychutnával si ho Chris.

„Já -já jsem se mýlil,“ zasténal Menafee polomrtvý strachem a hanbou.

„Hlasitěji, můj chlapče, hlasitěji,“ žádal Chris. „Ať to slyší všichni.“

Menafee se musel ovládnout. On, který měl všechny pod palcem, tady teď bezmocně ležel pod černou bestií, která by ho roztrhala, kdyby neposlechl. A navíc toto ponížení viděla půlka Mexican Hat!

„Menafee,“ řekl Chris. „Nezkoušejte mou trpělivost. Chci do postele, jsem unavený. Radši se nespoléhejte na mou milost. Chtěl jste mě zabít a bezdůvodně jste mě nazval falešným hráčem. Kdybyste takto obvinil někoho jiného, byl byste teď mrtvý. Takže naposledy, chci slyšet vaši omluvu!“

Don -jako by ani on už na to neměl trpělivost - naoko chňapl Menafeeovi po hrdle. Když cvakly jeho zuby, znělo to, jako když se zavře past.

„Pomoc!“ vykřikl Menafee. „Ta bestie mě sežere! Je mi líto, že jsem vás nazval falešným hráčem! Omlouvám se vám!“

„Tak je to správně.“ Chris luskl prsty. „K noze, Done!“

Pes okamžitě nechal svou oběť být a vrátil se ke svému pánovi. Posadil se na zadní, připraven kdykoli zase vyskočit. Z tlamy mu visel červený jazyk a ve světle lamp se mu výhružně leskly zuby.

Kdosi přiskočil a pomohl Menafeeovi na nohy.

„Jde to, Earle?“

Třesoucí se Menafee vstal a pohlédl na Chrise.

„My se ještě potkáme, na to se spolehněte!“

„Nikdy nepodceňuj někoho, koho neznáš,“ chladně odvětil Chris.

Menafee, celý rudý, vykřikl: „Proč si neobstaráte revolver a nerozdáte si to se mnou?!“

„Protože kdybych to udělal, byl byste mrtvý,“ odtušil Chris. „Takže děkujte Bohu za to, že nejsem ozbrojený.“

V místnosti vládla stísněná atmosféra.

Jen Menafeeovi to, jak se zdálo, nijak nevadilo. Vztekle zařval: „Až se potkáme příště, tak poteče krev!“

„Ale vaše. Radši mi nechoďte do cesty,“ procedil Chris mezi zuby. Přivřel oči. „Vyhýbejte se mi nebo skončíte velice špatně.“

Otočil se na podpatku a luskl prsty. „Done, k noze!“ Poté oba zmizeli.

„Toho jednou oddělám!“ zavrčel Menafee. „Oddělám ho, bastarda!“

„Správně, Earle,“ přisvědčil kdosi. „ Nikdo nemá právo urážet Menafeea.“

Za barovým pultem se objevil O’Neill, který se už začal obávat o zařízení svého podniku.

„Pojďte hoši, tady máte drinky!“

Simmons kývl nahoru směrem, kde se na chodbě ozývaly Chrisovy kroky. „Nechtěl bych teď být v jeho kůži. Earl dá do kupy své bratry a pak mu ukáže.“

„Tomu nahoře?“ zapochyboval California Joe. „Nevěří tomu. To jste si ještě pořád nevšimli, kdo to vlastně je?“

„Říká si Stanley,“ podotkl Menafee a spláchl zlost brandy. „Kdo by to měl být? Však já už si udělám tabatěrku z jeho kůže.“

„Stanley?“ řekl California Joe a mávl rukou. „To říká jenom proto, aby se nedostal do potíží. Ve skutečnosti je to někdo úplně jiný.“

„A kdo tedy?“ zabručel Simmons. „Nemluv v hádankách, Joe.“

Starý muž natáhl ruku a ukázal na schody, po nichž Chris vyšel nahoru. Poté hlasem plným vzrušení řekl: „Když jsi ho vyzval na souboj a on zůstal tak chladný, tak jsem ho poznal. Je to Blizzard Coogan, nejlepší střelec na západ od Mississippi!“

„Blizzard Coogan?“ hlesl Menafee a z jeho obličeje se vytratila barva.

„Jsi si jistý, Joe?“ zeptal se Simmons.

Calif ornia Joe přikývl.

„Docela jistý. Jednou jsem ho potkal v El Pasu. Ten chlapík, co ho donutil tasit kolt, byl považovaný za hodně rychlého. Ale proti Blizzardovi neměl šanci. Ani tu nejmenší.“

Pohlédl na Menafeea. „Buď rád, že ještě žiješ, Earle. A vy ostatní se radši držte zpátky, jestli je vám život milý.“ „Blizzard, ten slavný střelec?“ podivil se O’Neill a zavrtěl hlavou. „Tomu nevěřím. Proč by teda neměl kolt?“

California Joe pokrčil rameny.

„To nevím. Možná chce zůstat inkognito. Možná nosí kolt pod kabátem. Nemám ponětí.“

„Máš nějak moc bujnou fantazii starouši!“ vykřikl Earl Menafee. „Ten chlap v žádném případě nemůže být Blizzard Coogan. Je mu jenom podobný!“

„Takže já podle tebe fantazíruju?“ California Joe si dal ruce v bok. „Něco ti řeknu, Earle: Já už jsem musel pohřbít mnoho chlapů, kteří si o sobě dělali iluze, jací jsou dobří. Dám ti jednu dobrou radu: Drž se od tam toho co nejdál nebo to škaredě odskáčeš.“

+ + + + +

Uprostřed noci Chris uslyšel ránu do okna. Okamžitě se probral. Také Don, ležící přede dveřmi, vstal a zavrčel.

„Tiše, Done,“ zašeptal Chris.

Přistoupil k oknu. Bylo odsud vidět do dvora hotelu. Opět do něj narazil kámen.

Chris vytáhl okenní tabuli. Mohla to být léčka. Měli by ho teď jako na talíři.

Ale s tím nepočítal. Jestli ten mladý frajer něco plánuje, tak to nebude dělat tak komplikovaně.

Uprostřed dvora stála postava v cylindru.

„California Joe?“ zamumlal Chris.

„To jsem já,“ přidušeným hlasem odpověděl starý zálesák. „Musíte pryč, Blizzarde. Hrozí vám nebezpečí. Musíte zmizet!“

Chris se kousl do rtů. Poznali ho. A varování toho starého muže rozhodně nemohl brát na lehkou váhu.

„Co když je to past?“

„Hotel má zadní vchod. Vede na dvůr,“ odpověděl California Joe. „Tam na vás počkám. Můžete mě vzít jako rukojmího, jestli věříte, že to je past. Ale pospěšte si, člověče! Pospěšte si!“

Chris potřeboval dvě minuty na to, aby se oblékl a obul, tři další na to, aby si sbalil nejnutnější věci. Když si dával na rameno srolovanou přikrývku, přemýšlel, jestli z ní má vytáhnout revolver. Zavrhl to však. Chtěl odsud zmizet bez krveprolití, ačkoli měl tisíc chutí dát Menafeeovi co proto.

California Joe stál u zadního vchodu, tak jak slíbil. Chris ho volnou rukou chytil pod paži a vedl ho před sebou jako živý štít.

„Kdo mě poznal?“ zeptal se, zatímco strkal zálesáka směrem ke stáji.

„Já,“ odpověděl California Joe. „Jste přece Blizzard Coogan, ne?“

„Ano, jsem to já,“ zamumlal Chris. „Proč jste mě vzbudil?“

„Protože nevědí, s kým mají tu čest,“ zašeptal California Joe. „Earl Menafee je nejmladší člen jejich mocného klanu. Ani sám maršál Whister si proti té rodině nedovolí nic podniknout. Rozumíte mi?“

Coogan přikývl.

„Zajímavé. Dál!“

„Well.“ California Joe si olízl rty. „Menafeeové nikdy nesnesou porážku. Earl má dva bratry, Franka a Billa, oba jsou drsní a nemilosrdní, když jde o zájmy jejich klanu. A za nimi stojí jejich otec, Tom Menafee, majitel ranče TM, největšího ranče od kraje pouště až po úpatí hor na západě. Jezdí pro něho jeden pistolník z Panhandleu. To znamená pět proti vám, Coogane! Myslím, že i na takového střelce, jako je Blizzard, je to trochu moc.“

„Možná,“ utrousil Chris. „Uvidíme. Já se jenom tak nedám.“

Starý muž zavrtěl hlavou.

„Už nechcete prolévat krev, proto jste odložil kolty. Ale jestli zůstanete, tak vám nic jiného nezbude. Menafeeové nezapomínají a neodpouštějí!“

Nadechl se a dodal: „Máte na vybranou: Zůstat a znovu zabíjet a přitom přijít o život. Nebo odjet -ještě dneska v noci. Pro co se rozhodnete?“

Chris stál mlčky v temnotě a přemýšlel. To opustil Abbie jenom kvůli tomu, aby znovu zabíjel? Ne!

„Pojedu!“

„Správně,“ pochválil ho California Joe.

Sklonil se ke zdi stáje a zvedl nějaký předmět. Ve světle hvězd se zaleskla ocelová hlaveň.

„Přinesl jsem vám pušku, Blizzarde. Možná, že vás budou pronásledovat a pak by bylo lepší mít pušku než kolt. Sedlové pouzdro k ní leží u sedla a náboje najdete v sedlových kapsách.“

Chris si tu pušku vzal. Byla to dobře vyvážená winchestrovka, model 1866, nazývaná kvůli svému mosaznému závěru Yellow Boy. Nejednalo se sice o nejmodernější zbraň své doby, ale stále to byla puška.

„Zásobník je plný,“ dodal California Joe. „Je to moje vlastní zbraň, schopná trefit na sto yardů vrabce. Starejte se o ni, můj chlapče, a ona vás nikdy nezklame, na to vám dávám slovo.“

„Proč to pro mě děláte?“ zeptal se Chris.

Starý muž si promnul oči.

„Možná proto,“ podotkl pohnutým hlasem, „že patřím k těm, které Menafeeové zruinovali. Kdysi jsem před nimi neklečel na kolenou. Ale teď.“

Odmlčel se a posmutněle se zasmál. „No, nic, to jsou jenom bláboly starého prérijního vlka, který už nedokáže držet krok se smečkou. Neposlouchejte to, synu.“

„Rozumím vám,“ řekl Chris a pohladil pažbu hlavně. „Děkuju!“

„Není zač,“ zašeptal California Joe. „Jeďte, chlapče. Jeďte. Ale jestli vám Menafeeové zkříží cestu, tak jim ukažte!“

Blackie už byl osedlaný. Chris připnul sedlové pouzdro k sedlu a strčil do něj winchestrovku. Na východě šedla obloha.

California Joe naléhavým hlasem dodal: „Nevzal jste si kolty, protože už jste nechtěl být Blizzardem - ale bojovníkem jste zůstal. Muži, jako jste vy, přitahují nebezpečí. Dneska večer jste to viděl. Jeďte daleko na západ, kde vás nikdo nezná. Kalifornie je hezká zem. Znám to tam. Možná tam najdete to, co hledáte: klid a pokoj.“

Chrisovi se stáhlo hrdlo, přesně tak jako před pár dny, když opouštěl Abbie.

„Zkusím to,“ zamumlal.

Starý zálesák položil ruku na sedlo. „Hodně štěstí.“

Dál se nedostal. Don náhle temně zavrčel. Na rohu hotelu se něco pohnulo. Zazněl výstřel a dvorem hvízdla kulka. California Joea její náraz odhodil jako list papíru.

Blackie se vzepjal. Chris s puškou v ruce seskočil ze sedla. Přitom jinabil.

Další výstřel. Chris spatřil výšleh z hlavně. Převalil se na břicho a čekal na třetí ránu toho zákeřného střelce.

Ta padla jen o pár vteřin později. Chris ucítil, jak nad ním přeletěla kulka. Zamířil na dlaň nad místo, kde spatřil záblesk, a vystřelil.

Ozval se výkřik. Od rohu hotelu odvrávorala postava s bezmocně visící rukou. Chris vystřelil ještě jednou, protože si nemohl dovolit riskovat. Postava se zhroutila k zemi. Když se rozplynul dým z výstřelu, viděl, že tam nehybně a tiše leží.

Chris strčil do komory další náboj. Poté přikrčen přiběhl k rohu hotelu. A tam spatřil toho, koho čekal: Earla Menafeea.

Mladík ležel na zádech. Rukama křečovitě svíral svou zakrvácenou košili a měl vytřeštěné oči. Ty oči už východ slunce neuvidí.

Kdosi na něj zavolal. Rychle se otočil. California Joe se zády opíral o stěnu stáje. Chris k němu přiběhl.

„Vyzuj mi - ty zatracené holínky, můj chlapče,“ hlesl starý muž. Z úst mu tekla krev.

Chris ho chytil za ruku. „Je tu, v Mexican Hat, doktor? Přinesu vás tam a…“

California Joe zavrtěl hlavou.

„Na to už je pozdě. Hrozně to pálí.“ Chytil se za hruď. „Trefil mě dobře, bastard. Kdo to byl? Earl Menafee?“

Chris přikývl.

„Ano. Ale teď už je v pekle.“

„To je dobře,“ zamumlal zálesák slábnoucím hlasem. „Vyzuj mi, prosím tě, ty holínky, synu. Udělej mi tu laskavost.“

Chris poslechl. Viděl, že v hotelu se rozsvítilo.

O’Neill volal: „Maršále Whistere! Pomoc, maršále, přestřelka!“

California Joe chytil Chrise za ruku. „Musíš jet. Musí pryč, než přijedou ostatní!“

„Nepojedu nikami“ Chris zavrtěl hlavou. „To bych byl pěkná sketa, kdybych se teď vypařil. K čertu se všemi Menafeeovými!“

„Tak to potom budeš příště na řadě ty,“ zasípal California Joe, strnul - a zemřel.

Chris tam stál několik vteřin jako omámený. Cítil se hrozně, jako by ztratil přítele.

Na ulici se ozvaly kroky. Blížily se k hotelu.

Kdosi zvolal: „Earle! Kde jsi. Earle? Odpověz!“

Chris se rozhlédl. Nemělo smysl tu zůstávat a spoléhat se na maršála.

Podle toho, jak to v Mexican Hat vypadalo, by ho Menafeeové vytáhli z vězení a pověsili na nejbližším stromě. A Whister by proti tomu nic neudělal. V životě už potkal příliš mnoho takových Menafeeů. Ne, musí zmizet.

Blackie stál poblíž stáje. Vlčák seděl před ním a hlídal ho. Chris přiběhl ke koni, přehodil mu uzdu přes hlavu a vyskočil na něj.

Pes pohlédl na ulici a pomalu vstal. Přitom výhružně zavrčel. Kroky se blížily.

„Pojď nahoru, Done!“ sykl Chris.

V následujícím okamžiku pes vyskočil do sedla. Chris otočil koně a poté kolem stáje vyjeli do pustiny.

Slyšel ještě, jak maršál Whister křičí: „A sakra, vždyť tady leží Earl!“ Pak se už soustředil na kopce rýsující se před ním. A za nimi se tyčily hory.

Jejich svahy byly ranním sluncem ozářeny do ruda. Připomínalo to krev.

+ + + + +

Odbíjela čtvrtá hodina ranní, noc končila a den ještě neměl odvahu se ukázat, když Frank Menafee prudce zastavil svého zadýchaného koně před rančem TM.

Seskočil ze sedla a vešel do domu. V krbu se topilo, protože noci na okraji pouště bývají chladné.

Tom Menafee, nejmocnější muž mezi Mexican Hat a Muletrack Mountains, zvedl hlavu od snídaně. Jako vždy vstával ve tři čtvrtě na čtyři, ještě před východem slunce.

„Á, tak aspoň jeden z mých synů se vrací domů včas a nezapomíná na své povinnosti,“ zabručel. „Kde jsou tvoji bratři, Earl a Billy?!“

„Otče!“ zvolal Frank vyděšeným hlasem. „Stalo se něco hrozného, otče! Před hodinou zabili Earla v Mexican Hat!“

Starý rančer zkameněl. Ruka s šálkem kávy se zastavila na půli cesty mezi stolem a rty.

„Cože? Řekni to ještě jednou, Franku!“

„Je to tak, otče!“ Frank se posadil na židli. „Slyšel jsem to od Whistera. Earl je mrtvý - zastřelili ho.“

Tom Menafee odstrčil šálek a položil ruce na stůl. Těma rukama ovládal celý kraj. Nyní je sevřel v pěst, až mu zbělaly klouby prstů.

„Mluv!“

Frank nervózním hlasem spustil: „Udělal to chlap, který se ubytoval u O’Neilla jako Matthew Stanley. Starý California Joe ale řekl, že to je Blizzard Coogan. Mimochodem oddělal i jeho.“

„Koho?“

„No, starého Joea. Jeho tělo našli u zdi O’Neillovy stáje. Ale co tam hledal, nikdo neví. Whister to teď vyšetřuje.“

„Hm, tak on si vyšetřuje. Jak šlechetné. Kdyby místo toho ochránil mého syna!“ vyštěkl starý Menafee.

„Otče,“ začal Frank, ale rančer ho zarazil rázným pohybem ruky.

„A ty, Franku, jsi byl kde, když oddělali tvého bratra? Zase ses někde ožíral, co? Je to z tebe cítit, takže se nepokoušej vymlouvat. Kde je Billy?“

Frank pokrčil rameny.

„Nemám tušení, tati. Večer osedlal Lightfoota a odjel pryč.“

„Lightfoota, našeho nejrychlejšího koně?“ Tom Menafee pozvedl obočí. „Tak to potom vím, kam jel: do Roaďs Crossing k té mexické couře. Někdo musí vyjet za ním. A to hned!“

„Ano, otče,“ odpověděl Frank a vyšel ven, aby vyhnal některého kovboje do sedla.

„A stav se za mnou s Ballem!“ volal za ním rančer.

Když se Frank vrátil, přišel s ním jeden malý, vyschlý muž s tváří vrásčitou jako stará vepřovice.

„Tome, vím o všem,“ zamumlal. „Asi nemá moc smysl, když ti řeknu, že je mi to líto.“

„To teda nemá,“ odsekl starý Menafee. „Chci Earlova vraha. To je rozkaz, Balle! Ale buď opatrný. V Mexican Hat se vykládá, že to byl Blizzard Coogan.“

„Blizzard?“ Ball pohlédl na Franka. „Kolik měl revolverů? Dva nebo jeden?“

„Ani jeden,“ odpověděl Frank, v jehož alkoholem omámeném mozku konečně začaly do sebe zapadat střípky mozaiky. „Earl s ním měl už večer problémy kvůli jedné partii blackjacku. Ani O’Neill, ani nikdo jiný si nevšiml, že by byl ozbrojený. Od Whistera jsem slyšel to samé. Všichni nad tím kroutili hlavou. Chlap beze zbraně je jako nahý.“

„To nemůže být Blizzard Coogan,“ mínil Ball. „Blizzard a bez koltů - to mi nějak nejde dohromady.“

„To ho znáš tak dobře?“

Starý Menafee na malého muže vrhl pátravý pohled.

„Ne. Nikdy jsem ho neviděl, ale hodně jsem toho o něm slyšel. Musel by být šílený, kdyby vyjel beze zbraně, to se tady rovná sebevraždě.“

„Možná,“ zamumlal Frank, „chtěl odjet někam, kde ho nikdo nezná. Tak jako ty, Balle, že?“

Ball přivřel oči a tvrdším hlasem dodal: „Se mnou je to trochu jinak. Šli po mně texasští rangeři. Nikdo nemůže zároveň bojovat na dvou frontách, proti rangerům a proti těm zatraceným bláznům, kteří mě pořád vyzývali na souboj, protože chtěli zjistit, jestli jsem opravdu tak dobrý, jak se tvrdí. Proto jsem si tenkrát vzpomněl na mého starého přítele Torna Menafeea.“

Frank ho pozoroval se svraštělým čelem. Pak mnohoznačně pronesl: „Rád bych věděl, jestli je Ball tvoje pravé jméno. Kdybych to jenom věděl.“

„Co to tu, ksakru, tlápeš?“ zabručel starý Menafee. „O Balla nejde. Jde o Earla! O Earla, rozumíš? Chci, abyste mi sem přivedli toho vraha, ať ho můžu v Mexican Hat přede všemi pověsit. A udělám to Whisterovi před očima, ať každý vidí, jak dopadne ten, kdo vztáhne ruku na Menafeea.“

„Říkám si,“ nesměle přerušil jeho hřímání Ball, „jak mohl ten chlap zastřelit Earla, když nemá žádnou zbraň?“

„Whister povídal, že se střílelo z pušky,“ odpověděl Frank. „Našel za O’Neillovou stájí dvě nábojnice z winchestrovky.“

„To je nějak moc hádanek najednou,“ podotkl Ball. „Tak za prvé, odkud ten cizinec vzal pušku? Že by od California Joea? A potom - co tam dělal Earl? Moc rád bych věděl, co tam hledal.“

„K čertu s tím!“ zahřímal starý Menafee. „ Můj chlapec je mrtvý a to je to jediné, co mě zajímá. A já chci dostat toho, kdo je zodpovědný za jeho smrt. Můžu s tebou počítat, Balle?“

„Žádný pes nekousne do ruky, která ho krmí,“ odpověděl Ball. „Jak zní tvé rozkazy?“

Rančer na něj ukázal prstem.

„Ty tomu budeš velet, protože nejlíp rozumíš honu na lidi. Frank a Billy pojedou s tebou, protože budou mít zájem pomstít smrt svého bratra. Počkejte na Billa, až pojede z Roaďs Crossing. Chybí vám už jenom stopař. Koho navrhuješ?“

Ball svraštil čelo.

„Sancha. On nejlépe rozumí stopování a krom toho se vyzná v koních a umí vytahovat kulky. To je ten nejvhodnější člověk pro tento džob.“

Tom Menafee přikývl.

„V pořádku. Takže Sancho, Frank, Bill a ty. Vyberte si ty nejlepší koně, které jsou na TM. A nechoďte mi před oči, dokud mi nepřivedete toho -toho vraha.“

„Nejsem si jistý, jestli je to vrah,“ poznamenal Ball hlasem vyjadřujícím jeho pochyby.

„V mých očích to je vrah,“ odsekl Tom Menafee. „Přiveďte mi toho chlapa. Všechno ostatní už je moje věc.“

„Bude se bránit, otče,“ namítl Frank.

„Jestli to udělá,“ zavrčel rančer, „tak ho zabijte.“

+ + + + +

Chris jel k horám. Počítal s tím, že ho budou pronásledovat, a jedině v horách se mohl skrýt.

Kolem poledne byl Blackie unavený a také Don už toho měl dost. Chris spatřil zarostlý břeh potoka. Zastavil. Kůň už si potřeboval odpočinout.

Potok byl mělký, ale to ani jednomu z naší trojice nevadilo. Nejprve se napil kůň a až po něm Chris. Pes ulovil králíka a chtivě se do něho pustil.

„Ty se máš,“ řekl Chris, když mu začalo kručet v břiše. Sedlové kapsy byly prázdné a lovit nemohl, protože by ho prozradil výstřel.

Stále se ohlížel. Na obzoru viděl obláček zvířeného prachu. Mohl pocházet od dobytka stejně tak dobře jako od pronásledovatelů. Chris se rozhodl ještě počkat, stejně si Blackie potřeboval odpočinout.

O čtvrt hodiny později už onen obláček prachu byl zřetelnější - a blížil se k nim, po jejich stopách!

„Jedem, Blackie!“ zvolal, utáhl podbřišník a nasadil postroj.

Chvíli jel potokem, i když si nedělal naaěje, že by ten trik mohl pronásledovatele zastavit. Věděl, že zachránit ho mohou jen hory.

Když se za další hodinu znovu ohlédl, uviděl za sebou čtyři tečky, nad nimiž se zvedal prach. Ještě byli malí jak mravenci, ale za dalších čtvrt hodiny už měli velikost vrabců. Chris si uvědomil, že by se měl poohlédnout po nějakém místě vhodném k obraně.

Přinutil Blackieho cválat. Nesnášel, když musel takto štvát koně. Navíc, když si Earl Menafee mohl za svou smrt sám.

Vraník náhle začal kulhat na levé přední kopyto.

Chris sesedl a vzal ho za uzdu. Měl hlad a bolely ho oči, protože už dlouho nespal. Pomalu se ho zmocňoval vztek a stával se z něj nebezpečný člověk.

Přikrčil se a zvedl Blackiemu nohu. Mezi podkovu a citlivou část kopyta se mu zaklínil ostrý kámen. Chris jej vyjmul nožem. To ho ovšem stálo čas. Když zvedl hlavu, byli pronásledovatelé na dostřel.

Nasedl a hnal Blackieho k nejbližšímu svahu. Kůň stále kulhal. S ním se moc daleko nedostanu, pomyslel si Chris.

V jedné kotlině objevil skupinu skal, které tvořily jakýsi kotel. Mezi skalami rostly keře. Připomínalo to pevnost.

„Lepšího bych nic nenašel,“ řekl si Chris.

Seskočil a prodral se křovím dovnitř. Don zmizel ve stínu skal. Chris ukryl koně, vzal ze sedlového pouzdra winchestrovku a náboje, dary od California Joea.

Nemusel čekat dlouho.

„A máme ho!“ triumfálně oznámil Frank Menafee.

„Ještě ne,“ poznamenal Ball. „Buďte opatrní. Musíme čekat, až sám vyleze. To nemůže dlouho trvat, protože určitě nemá vodu ani píci pro koně.“

„Jak dlouho?“ zeptal se netrpělivý Frank.

Ball pokrčil rameny.

„Den, možná dva. Záleží na tom, jak je houževnatý.“

„To je příliš dlouho!“ zvolal Bill, jemuž se stýskalo po jeho dívce v Roaďs Crossing.

„Ano, je to příliš dlouho,“ řekl Frank. Byl nejstarším ze sourozenců Menafeeových a představoval si, že bude udílet rozkazy.

„Well, co tedy navrhujete?“ zamumlal Ball.

Frank mávl rukou. „Obklíčíme ho, jak to dřív dělali rudoši, a pak začneme střílet. Hned jak vystřílí náboje, vrhneme se na něj. Jasné?“

„Dobrý nápad!“ pochválil ho Bill.

„Podle mě to není zas tak dobré,“ zapochyboval Ball. „Jste příliš netrpěliví, chlapci. To není potřeba.“

„Máš strach?“ vyštěkl Frank.

„Ne, ale musíme být opatrní,“ odtušil Ball. „Proto jsem ještě naživu.“

„Nemám chuť se tu den nebo dokonce dva mořit na slunci,“ zavrčel Frank. „Sancho, co si myslíš ty?“

Snědý vaquero pokrčil rameny. „Quien sabe, patron.“

Ball ukázal na skály dole. Uprchlíkova stopa vedla právě tam.

„Jet tam by k ničemu nevedlo, byla by to jistá smrt, to vám říkám na rovinu. Jestli nechcete ztrácet čas, tak bych měl jiný nápad.“

„Sem s ním,“ naléhal Billy.

„Well. Tři z nás pojedou dolů. Čtvrtý zůstane tady a bude ty tři krýt. To je jediný způsob, jak ho dostat a nepřijít přitom o život.“

„To není špatné,“ prohodil Frank a pohlédl na ostatní. „Tak co, kdo zůstane?“

„Nejlepší střelec s puškou,“ řekl Ball. „A to je Sancho.“

„Už jsem si myslel, že navrhneš sebe, aby ses šetřil,“ štiplavě poznamenal Billy.

„Já jsem dobrý jenom s revolverem. S puškou to umí lépe Sancho,“ chladně odtušil Ball. „Ale pro příště radši drž jazyk za zuby, Bille Menafee.“

„Vyhrožuješ mi?“

„Možná že jsem starý - ale ještě ne dost na to, abych tě nezvládl,“ prohodil Ball hlasem ostrým jako břitva. „Nenuť mě k tomu, abych ti dokázal, jak jsem dobrý s šestiraňákem!“

„Tak dost!“ řekl Frank. „Sancho, víš, co máš dělat. Vezmi si svou flintu a posaď se. My se pojedeme podívat na toho ptáčka.“

Ball se obrátil na Mexičana. „Miř podle výšlehu z hlavně. Nesmí střílet, jinak přibudou další mrtví Menafeeové.“

Sancho přikývl, lehl si na břicho a opřel si pažbu winchestrovky o rameno. Ti Yankeeové jsou tak hloupí. Vždycky si najdou důvod, aby se navzájem oddělávali.

Frank mávl kloboukem.

„Jdeme!“

Potom se spustili ze svahu jako lavina.

+ + + + +

Chris klečel za jedním balvanem.

Viděl tři jezdce. Jen tři. Okamžitě pochopil, o co jde.

Vzhlédl vzhůru a spatřil sombrero a pod ním lesknoucí se hlaveň pušky. Zamířil a zmáčkl spoušť. Kulka vrhla střelci nahoře písek do očí a hlaveň pušky zmizela.

Chris znovu nabil. Jezdci již byli nebezpečně blízko. Ječeli jak Komanči. Zamířil na hruď prvního koně. Třeskl výstřel a kůň se v plném trysku zřítil k zemi.

Jezdec odletěl jak slaměný panák. Dokázal sice vstát, ale pak zavrávoral a zhroutil se na zem. Nebylo třeba na něj plýtvat kulkami.

Chris opět zalícil. Pohlédl na ostatní. Zastavili a hleděli na svého ležícího druha.

Kdosi zvolal: „Franku - hej, Franku! Vstaň, chlapče!“

Muž na zemi se pokusil zvednout. Jeho obličej měl barvu popela. Nepovedlo se mu to. Podlomily se mu lokty a opět padl na zem.

„Nemůžu!“ zasténal.

Ti dva zůstali v sedlech. Jeden byl mladý, druhý mnohem, mnohem starší. Ten muž Chrise zaujal. Cosi mu na něm imponovalo.

Těm dvěma se již do boje nechtělo.

Starší muž zvolal: „Stanley, nebo jak vám mám říkat, chci si s vámi promluvit.“

„Poslouchám!“ odvětil Chris. Měl toho muže na mušce.

„Well!“ Jezdec ukázal na ležícího muže. „Chceme se postarat o našeho kamaráda. Máte něco proti?“

„Nic, když odhodíte zbraně!“ odpověděl Chris. „Odhoďte je, abych je viděl.“

„Ne!“ odporoval mladík.

„Drž zobák, Bille,“ zamumlal starší muž. „Dělej, co říká, nebo nám Frank umře před očima.“

Odhodil kolt před svého koně. Mladík chvíli váhal, aby pak následoval jeho příkladu.

„Spokojen?“

„Ano,“ zvolal Chris. Stále byl dobře kryt. „Teď si ho můžete vzít.“

Frank Menafee ležel v prachu se zavřenýma očima. Jeho obličej se leskl potem.

Ball se nad ním sklonil. „Co je s tebou, Franku?“ zeptal se ustaraným tónem.

Frank otevřel oči. „Nevím. Od pasu dolů je všechno mrtvé.“

Ball ho chytil za nohu.

„Cítíš to?“

„Ne.“ Frank se pokusil zavrtět hlavou. „Říkám ti přece, že od pasu dolů je všechno mrtvé.“

Ball vstal a přistoupil k Billymu.

„To vypadá špatně,“ zamumlal. „Myslím, že má poraněnou míchu. Musíme ho odvézt na ranč a poslat pro doktora - okamžitě.“

Billy kývl ke skalám, za nimiž se schovával Chris. „A co on? Žádný čubčí syn nebude beztrestně nutit Menafeeho, aby odhazoval zbraň.“

„Přestaň si už konečně hrát na tvrdého chlapa!“ zavrčel Ball. „Jde o Franka. Chceš, aby umřel? To ti jeden mrtvý nestačí?“

„No dobře. Co mám dělat?“ zabručel Billy.

„Přiveď sem Sancha. Ať sem vezme svého koně. Musíme Frankovi udělat nosítka. Na smyku by to nepřežil. Modlím se, abychom ho na ranč přivezli živého.“

„To je tak špatné? Nevypadalo to tak.“

„Je to hodně špatné,“ odpověděl Ball. „Dělej, přiveď Sancha.“

Billy tedy odjel nahoru. Sancho tam seděl a mnul si slzící oči.

„Proč jsi nás nekryl, jak jsme ti přikázali?“ zavrčel Billy.

Sancho pokrčil rameny.

„Je mi líto, patrone. Ale ten hombre dole mě musel vidět. Vystřelil na mě a divím se, že ještě žiju. Ta kulka se zaryla do písku přímo přede mnou, seňore Bille. Ještě teď mám plné oči písku.“

„Kašlu na tvoje oči!“ vykřikl Billy. „Vezmi koně a jeď dolů!“ Ball se mezitím staral o raněného.

„Musíme sehnat dvě tyče, na kterých ho povezeme mezi mým a Sanchovým koněm, protože ti jsou nejklidnější,“ prohodil. „Natáhneme na ně přikrývku a na ní bude Frank ležet. Tak cestu přežije - snad.“

Sancho se pokřižoval a políbil si nehet palce. „Patrone, seňor Tom z nás stáhne kůži zaživa,“ zamumlal.

„To každopádně, když tu budeš ještě dlouho jen tak okounět,“ zavrčel Billy. „Dělej!“

Postavili oba koně vedle sebe a k sedlům jim připevnili dvě tyče, které Sancho osekal v nedalekém mlází. Ball k nim pak lasem přivázal dvě deky.

„Teď ho zvedněte,“ řekl. „Ale opatrně! Opatrně!“

Položili Franka na provizorní nosítka. Billy mu dal pod hlavu složený kabát.

„Bolí tě to?“ zeptal se.

„Ne! „odsekl Frank.

Sancho odvedl Balla stranou. „Právě to se mi na něm nelíbí,“ zamumlal. „Měl jsem jednoho přítele, který spadl pod býka, když ho chtěl chytit lasem. Toho to také nebolelo -ale také už potom nemohl chodit. Rozumíte, seňore Balle?“

„Rozumím tomu velice dobře, compadre,“ zabručel pistolník. „A bojím se toho samého, čeho ty.“

„Muž, který nemůže chodit,“ podotkl Mexican, „tady na Západě není muž. „Udělal by lépe, kdyby to skončil revolverem. Ten můj přítel to také po několika týdnech udělal, když už to nemohl vydržet.“

„Tiše,“ sykl Ball a obrátil se.

Billy se vyhoupl na svého koně. „Franka má na svědomí také ten ksindl!“ Zahrozil pěstí směrem ke skalám.

„Nech toho,“ uklidňoval ho Ball. „Kdybyste mě poslechli, tak by k tomu neštěstí nedošlo. Ale vy jste nechtěli ztrácet čas. A co z toho teď máte?“

„Přestaň se o nás pořád otírat!“ vykřikl Billy.

Ball zvedl hlavu, pokrčil rameny a pak uchopil uzdu svého koně. Vyrazili.

Chris počkal, až se rozplynou oblaka prachu nad kopci.

„Podívej se, Done, jestli jsou doopravdy pryč,“ prohodil k vlčákovi.

Don poslušně vyběhl do svahu. Tam se zastavil, zavrtěl ocasem a spokojeně zaštěkal: to bylo znamení, že vzduch je čistý.

„Pojď dolů!“ zvolal Chris. V duchu děkoval Abbie za tohoto věrného pomocníka.

Blackieho kopyto se zanítilo. Nebylo to nijak zlé zranění a během několika dnů se jistě vyléčí, pokud vraník zůstane v klidu. Jenže právě to si Chris nemohl dovolit.

Vyčistil mu tu ránu tak dobře, jak jen mohl, a také se na ni vymočil, aby ji vydezinfikoval. Pak si odtrhl cár látky z šátku a klacíkem ji zaklínil pod podkovu. Věděl, že ten provizorní obklad nemůže vydržet dlouho.

Blackie ho olízl. Chris jej poplácal po krku.

„Už je to dobré, chlapče. Jenže teď musíme dál. Myslím, že ještě nemáme vyhráno.“

Za druhým hřebenem Bill Menafee zastavil.

„Dál nepojedu. Chci toho Stanleye, nebo jak se ten bastard jmenuje, vidět mrtvého!“

„Co chceš dělat?“ zeptal se Ball.

„No, co asi?“ Mladík na něho zachmuřeně pohlédl. „Přinutil mě zahodit kolt. To si nenechám líbit. Od nikoho! Rozumíš?“

„Billy,“ zamumlal starý pistolník, „jsi příliš zbrklý. Hřbitovy Západu jsou plné takových mužů, jako jsi ty.“

„Přestaň mě strašit,“ vykřikl Billy. „Ukážu mu, co to znamená postavit se Menafeemu. Sancho, neříkal jsi, že jeho kůň kulhá?“

„Si, patrone,“ přisvědčil Mexican. „Jeho caballo kulhá. Poznal jsem to podle stop.“

„Tak,“ řekl Billy. „S tím koněm se daleko nedostane. Pojedu za ním. Ještě se přede mnou bude plazit v prachu.“

Ball poznamenal: „Nějak moc si věříš. Mám lepší návrh: Přivezeme Franka na ranč, sebereme ještě pár chlapců a pak se vydáme za ním. Tak ho určitě dostaneme.

Billyho tvář se zkřivila vztekem.

„Zamítá se! Máš ještě něco?“

„Ne,“ suše utrousil, „tvůj otec po mně nemůže chtít, abych dělal chůvu jeho rozmazleným synům!“

„Cos to řekl?“ vybuchl Billy. „Za to ti uříznu jazyk!“

Ball, protřelý muž, který toho už tolik prožil, tam klidně stál.

„Jen to zkus,“ zamumlal.

Billy na něj hleděl. V jeho očích se zračila nenávist. Pak si ale vzpomněl na to, co jim říkal jejich otec, když chtěli zjistit něco o Ballově minulosti. Jednalo se o jednoznačné varování. A to se přitom Tom Menafee jenom tak něčeho nezalekl.

„No dobře.“ Natáhl ruku. „Sancho, dej mi svou pušku!“

„Nevím. Asi by bylo lepší, kdybyste jel domů, seňore Bille.“

„Dej sem tu pušku!“ vykřikl Bill. „Nebo snad máš v uších slámu?“

„Dělej, co říká,“ zamumlal Ball. „Dej mu tu flintu.“

Sancho poslechl. Billy mu vytrhl pušku z ruky a položil si ji před sebe na sedlo.

„Balle, o tom s těmi rozmazlenými syny si ještě někdy promluvíme!“ zavrčel, obrátil koně a vyrazil.

Sancho si odplivl. V jeho černých očích se skrývalo pohrdání.

„Sebevědomý, horkokrevný frajer. Už jsem viděl hodně takových sebevědomých, mladých a hlavně mrtvých gringů. Radši zemřou, než by se něčemu přiučili. Co na to řekne patron?“

„To brzy zjistíme,“ odtušil Ball.

+ + + + +

Billy viděl uprchlíka už zdaleka.

Ten muž, který má na svědomí Earla a Franka, šel vedle svého kulhajícího koně. Oba kráčeli pomalým krokem. Bude snadné jej předjet a nastražit mu past. Velmi snadné.

Billy pobodl svého koně ostruhami a pak vyrazil. Chtěl Chrise objet zprava. Travnatá nebo kamenitá místa projížděl cvalem, jen tam, kde byl písek, jel krokem, aby nezvířil prach. Čas od času zastavoval a z hřebenů či návrší kontroloval Chrise.

Nejprve byl před ním, poté na stejné úrovni a nakonec je předjel. Oba se drželi stejného směru. Mířili k Muletrack Mountains.

Billy ještě chvíli jel, aby pak znovu zabočil doleva. Z kopce se díval na blížícího se Stanleyho. Však už to nebude dlouho trvat!

Nechal koně v křoví, vzal si Sanchovu pušku a našel si vhodné místo. Z hřebene měl dobrý výhled. Stanley a jeho kulhající kůň se táhli údolím vstříc zapadajícímu slunci. Jeho paprsky je oslní, takže ho neuvidí. Smrt přijde rychle. Velmi rychle.

Billy nabil pušku. Ležel ve stínu jalovce a opíral si pažbu pušky o rameno.

Stanley byl ještě malý, ale každým krokem se stával čím dál tím lepším terčem. Kdyby jenom tušil, že brzo vyfasuje dřevěný spacák!

„Jenom tak ho odbachnout by pro něho nebyl žádný trest,“ říkal si Billy. „Nejdřív mu prostřelím břicho, ať si trochu užije. A já se na to budu dívat.“

Tu uslyšel nějaký šramot. Ohlédl se a v křoví spatřil velký černý stín.

Než si uvědomil, co to je, tak zmizel. Muselo se jednat o nějakého kojota. Kojoti jsou zbabělí a nikdy na člověka nezaútočí. Billy na něj hned zapomněl.

Když znovu pohlédl před sebe, opět spatřil uprchlíka. Oba, muž i kůň, se k němu pomalu blížili. Vraník jen opatrně našlapoval pravou přední nohou. Občas se zastavil a muž k němu musel mluvit a táhnout ho za sebou na uzdě.

Proč se s ním tak zdržuje? Pomyslel si Billy. To já bych ho na jeho místě už dávno dorazil.

Ležel na břiše na vrcholu hřebenu se sluncem v zádech, takže Stanley ho zespodu v žádném případě nemohl vidět. Nemusel tedy nijak spěchat. Stačil si jen počkat, a pak ho oddělat. Už si představoval, jak se bude kochat pohledem na jeho trápení.

A pak přišel okamžik odplaty. Billy si klekl a sklonil hlaveň pušky dolů. Namířil Stanleymu na hruď. Už byl tak blízko, že mohl vidět bělma jeho očí. Na tuto vzdálenost se ještě nikdy neminul. Ještě nikdy. Pan Stanley, nebo jak se ten ksindl jmenuje, byl už teď mrtvý. Akorát o tom ještě nevěděl.

Billy se zhluboka nadechl a přiložil ukazováček ke spoušti. Kohoutek už byl natáhnutý. Stačí zmáčknout a pošle toho chlapa do pekla. Při té myšlence se Billy neubránil úsměvu. Nikdy si nebude dovolovat na Menafee.

Náhle za ním cosi zašustilo. Zase ten velký černý stín!

Skočil na Menafeea a srazil ho na zem. Mladík vykřikl. Vystřelil, ale jen nazdařbůh. Pak spatřil tlamu, rudý jazyk a dvě řady děs nahánějících zubů. Pes se mu sápal po hrdle. Billy křičel hrůzou.

„Dostal jsi ho, Done?“ ozval se uprchlíkův hlas.

Muž vyběhl do svahu a pochválil psa: „Hodný pejsek!“

Don ležel na Billym Menafeeovi a cenil na něho zuby. Mladíkovi hrůzou takřka vypadly oči z důlků.

„Pomoc!“ žebronil. „Pomozte mi přece, člověče! Ta obluda mě oddělá!“

Chris se zeptal: „Kdybych tu tak teď ležel já a prosil o pomoc, zachránil bys mě?“

„Ano,“ hlesl Menafee.

„Lháři!“ prohodil Chris. „Místo, abys psa zavolal k sobě, tak bys mu přikázal, aby mi prokousl hrdlo. Hm, myslím, že bych tě měl nechat Donovi.“

„Ne!“ zaječel Billy. „Prosím ne! Nikdy již proti vám nezvednu ruku! Přísahám při hrobu mé matky!“

Chris přivřel oči. Lomcoval jím vztek. Co dávalo Menafeemu právo, aby ho štval jak kojota?

„Můžu ti věřit? Vsadím se, že když tě nechám běžet, tak se brzy vrátíš s koltem.“

„To ne,“ ujišťoval ho Billy. „Přísahal jsem. A památka mé matky je mi svatá. Byla to dobrá žena. Kdyby nezemřela tak brzy…“ Odmlčel se a zahleděl se do dálky.

„K noze, Done!“ přikázal Chris.

Velký vlčák ho se zakňučením poslechl. Billy se chtěl hned zvednout, ale Chris mu strčil ústí hlavně winchestrovky pod nos.

„Ne tak zhurta, chlapče. Ještě si budeš muset něco poslechnout.“

Poté mu povyprávěl, jak to bylo s Earlem a jak se to vlastně odehrálo u O’Neillovy stáje.

„Měl jsem se snad nechat oddělat? Musel jsem se bránit. Tvůj bratr nemusel zemřít, kdyby byl jen trochu rozumný.“

„Ano, Earl vždycky přitahoval problémy,“ dodal Billy.

„Mně se zdá, že všichni Menafeeové přitahují problémy,“ podotkl zamyšlený Chris. „Řekni svému otci, že proti němu nic nemám. Toho, co se stalo, mi je líto, ale neměl jsem na vybranou. Nechte mě v klidu, to je všechno, co požaduju.“

„Vyřídím mu to,“ slíbil Billy. A po krátkém zaváhání dodal: „Ale on mě neposlechne.“

„Pak,“ pronesl Chris hlasem pevným jak žula, „všechnu krev, která ještě bude prolita, bude mít na svědomí on.“ Zvedl pušku. „A teď běž. Tvůj kůň zůstane tady.“

„Co?“ namítl Billy. „To mám jít celou cestu pěšky?“

„No, mohl bych po tobě chtít také tvoje boty, že? Kdo by mi v tom zabránil?“ podotkl Chris lhostejným tónem. „Ale nejsem zloduch. Potřebuju toho koně jenom do té doby, než se můj vraník zocelí. Pak ho pustím. Nejsem zloděj koní.“

„Táta to bude vidět jinak,“ zamumlal Billy. „Určitě to bude vidět jinak.“

Chris pokrčil rameny.

„To je jeho věc. Já potřebuju koně. Ale mám u sebe nějaké peníze. Jakou myslíš, že má cenu?“

„Mohl byste mi klidně zaplatit i milion dolarů,“ řekl Billy. „Ani to by vás nezachránilo. Můj otec vás bude pronásledovat.“

Chris se usmál. „Tvůj otec je asi tvrdý hombre, co? Well, vyřiď mu, že i já jsem tvrdý hombre.“

Kývnul hlavní winchestrovky.

„Tak a teď zmiz. Dělej.“

Billy natáhl ruku.

„Moje puška.“

„Ta samozřejmě zůstane tady. Mohlo by tě totiž napadnout znovu zkusit své štěstí.“

Mladý Menafee svraštil čelo. Vrátit se na TM bez koně a bez pušky bude znamenat ponižující porážku. Že by ten muž byl doopravdy Blizzard Coogan? Mezi Frankem a Ballem to jméno již padlo. Být poražen Blizzardem není žádná hanba.

„Kdo jste?“ otázal se. „Frank tvrdil, že jste se O’Neillovi představil jako Matthew Stanley. Je to vaše pravé jméno?“

Chris vytušil, o co Menafeeovi jde. Takto přijít před starého rančera pro něj určitě nebude snadné. Chtěl si to ulehčit.

„Jmenuj u se Coogan. Někteří lidé mi říkají Blizzard Coogan.“

Vyložil karty na stůl. Možná jeho pověst zabrání starému Menaf eeovi v tom, aby ho pronásledoval.

„Díky,“ zašeptal Billy. „Děkuju vám za to, že jste mě nechal naživu.“

Udělal několik váhavých kroků, pak se zastavil a ještě jednou se obrátil.

„Byl jste ke mně férový, Coogane, proto chci být férový i já k vám.“ Polkl. „Nevěřte tomu, že vás táta nechá na pokoji. A dávejte si pozor na Balla!“

„Kdo je Ball?“ zeptal se Chris.

„Ten malý muž, který s námi jel,“ odpověděl Billy. „Víc vám říct nemůžu. Kdo to je, se dozvíte, až se s ním setkáte.“

„A ty, chlapče?“ zeptal se Chris. „Dodržíš svůj slib?“

Billy zvedl ruku a ukázal mu prázdnou dlaň, jak to dělali indiáni, když chtěli mír.

„Nikdy proti vám nezvednu zbraň, Coogane. Už nikdy, protože nechci zemřít.“

„Dobře,“ pochválil ho Chris. „Byl bych rád, kdyby tvůj otec dospěl ke stejnému závěru.“

„Ten nikdy,“ zamumlal Billy, obrátil se a vydal se na zpáteční cestu.

Chris se za ním díval. Snad se ten kluk opravdu změní. Ale jak bude reagovat starý Menafee, když odmítne proti němu vytáhnout?

„To už není moje věc,“ řekl si.

Přišel k Billyho koni, nasedl a jel k Blackiemu.

„Teď to budeš mít lehčí, chlapče,“ prohodil k vraníkovi a omotal jeho uzdu kolem hrušky sedla. Snad se Blackie uzdraví, když bude běžet několik dnů bez jezdce.

Don stál jako věrný strážce na kopci a rozhlížel se. Právě on objevil Billyho a zachránil Chrisovi život.

Nebýt jeho, tak by Chris padl do pasti.

„K noze, Done!“

Za chvíli znovu vyrazili.

+ + + + +

Polomrtvý vyčerpáním, žízní a s oteklýma nohama Billy Menafee uprostřed noci dovrávoral na ranč. V hlavním domě se ještě svítilo.

Z posledních sil otevřel dveře a padl přes práh.

„Vodu! Pít!“ zasténal.

Někdo ho zvedl a přinesl na medvědí kožešinu rozprostřenou na podlaze. Něco vlhkého, chladivého a příjemného mu leželo na obličeji. Jakoby z dálky uslyšel rozzuřený otcův hlas: „Balle, co to k čertu má být? Neříkal jsem ti…“

Tu vlhkou, studenou věc náhle někdo sundal a přiložil mu ke rtům hrnek s vodou.

„Pij pomalu, chlapče. Jen pomalu,“ ozval se Ballův hlas.

Billy se napil. Rudé kruhy, které měl v posledním úseku cesty před očima, pozvolna mizely.

Opět mohl zřetelně vidět.

„Jídlo,“ zašeptal.

„Hned,“ přikývl Ball a pomohl mu sednout si na židli.

Kromě starého Texasana a jeho otce se v místnosti ještě nacházeli další tři muži. Cizí muži, jak Billy zjistil. Na jejich šatech byl usazen prach pouště a byli cítit koňským potem.

„Kde je Frank?“ zeptal se.

„V posteli,“ zabručel Tom Menafee. „Podle mě má přiskříplou míchu.“

Sklonil se k němu a pohlédl Billymu do očí. „Tvůj bratr už asi nikdy nebude moct běhat - do konce života bude mrzák. Víš, co to pro něho znamená? Přinesl jsi mi aspoň skalp toho bastarda, který mu to udělal?“

Billy zavrtěl hlavou.

„Ne, tati,“ zamumlal.

„Ne?“ Rančer se zase narovnal. „Neslyšel jsem tvého koně, chlapče. Kde zůstal?“

„Přestaň s tím vyslýcháním,“ prohodil Ball. „Nevidíš, jak je zničený?“

„Chci vědět, kde zůstal jeho kůň!“ vykřikl Tom Menafee.

„Má ho on,“ zamumlal Billy a mávl rukou. „Přišel jsem pěšky. Mohl mě zabít, ale daroval mi život. Už proti němu nebudu bojovat.“

„Co?“ zabručel rančer. „Ty sis nechal vzít svého koně?“

Billy přikývl.

„Ano, tati. A řekl bych, že jsem z toho vyvázl ještě hodně lacino.“

Tom Menafee ho chytil za límec, zvedl ho ze židle a zatřásl s ním jak s pytlem otrub.

„Cos to řekl? Ty už proti němu nebudeš bojovat?“

„Přísahal jsem mu to při hrobu mé matky.“ Billy se pokoušel, aby jeho hlas zněl pevně. „Víš, kdo to je? Blizzard-Coogan!“

„No, už nám věříte?“ ozval se jeden cizinec.

Billy se vytrhl otci a zeptal se: „Kdo to je?“

Rančer ukázal na každého z nich, a každého představil: „Pan Griffin, pan Cole, pan Shea. Přijeli, aby mi nabídli pomoc.“

„ Stačí nám jen čerství koně a my už to vyřídíme za vás,“ podotkl Griffin.

Ball na něj vrhl mrazivý pohled. „Jestli se skutečně jedná o Blizzarda, tak nevyřídíte nic.“

Obrátil se na Billyho. „Jsi si jistý, že je to Blizzard?“

„Tvrdil to,“ odpověděl mladík. „Proč by mi lhal? Jaký by to mělo smysl?“

„Žádný, to je pravda,“ přitakal Ball. „Jenom bych rád věděl, proč odložil kolty.“

„Aby vás ošálil, to je přece jasné,“ zvolal Shea. „V Mexican Hat jsme zjistili, co se stalo, a řekli jsme si, že byste nám mohli pomoct. Naše koně už jsou po jízdě pouští vyčerpaní.“

Tom Menafee zachmuřeně pohlédl na Balla. „Když Frank přijel z města, tak tvrdil, že to je Blizzard. Ale tys mu nevěřil.“

„Připouštím, že to byla moje chyba,“ řekl Ball.

„Chyba, kterou napravíme!“ zavrčel rančer. „Má namířeno do Muletracks, protože si myslí, že se tam schová. Ale my ho dostaneme. Jako za starých časů, co, Balle?“

„Ano, jako za starých časů,“ zamumlal malý pistolník.

„Vyrazíme zítra hned za svítání. Sancho nás doprovodí až k Muletrack Mountain s houfem záložních koní. A pak budeme toho Blizzarda Coogana štvát, dokud nevypustí duši!“

Menafeeova slova zněla, jako když se na sebe pokládají kameny.

„Kdo vyrazí?“ nechápavě se zeptal Griffin.

„Vy, pánové, můj správce pan Ball, Billy a já.“ Menafee položil ruku na rameno svého syna. „Billy, nejdřív se musíš trochu vyspat, pak budeš mluvit rozumněji, uvidíš. Co?“

Billy odstrčil otcovu ruku a odstoupil od něj.

Poté vzpurným tónem řekl: „Nikdy jsem nebyl rozumnější než teď, tati. Přísaha je přísaha. Nebudu už proti němu bojovat. Nemůžeš po mně požadovat, abych porušil své slovo.“

„Vynucená přísaha je neplatná!“ procedil Tom Menafee mezi zuby.

„On mě k tomu nenutil,“ klidným hlasem opáčil Tom. „Ten muž není zabiják. Jenom tak mě nechal běžet.“

„Tak se mi zdá, že tvůj synáček má plné kalhoty,“ prohodil Griffin.

„Drž klapačku!“ zamumlal Ball. Rozkročil se a položil dlaň na pažbu revolveru.

Griffin chtěl hozenou rukavici zvednout, ale pak ho cosi varovalo: S tímhle mužem bych si neměl začínat.

„V pořádku,“ zabručel, „už jsem ticho.“

Tom Menafee ukázal ke stropu. Nebezpečně znějícím hlasem pak dodal: „Tam nahoře leží tvůj bratr Frank, který už asi nikdy nebude chodit, do konce života bude mrzák. V Mexican Hat se stlouká rakev pro tvého bratra Earla. Jeden jediný muž vyřídil během osmačtyřiceti hodin dva Menafee. Jeden jediný muž! A ty proti tomu nechceš nic dělat?“

„Já už proti Cooganovi bojovat nebudu,“ trval Billy na svém. „Přísahal jsem.“

Rančer zrudl.

„To je tvoje poslední slovo?“

„To je moje poslední slovo, tati.“

„Pak už nejsi můj syn!“ vykřikl Menafee a všichni přítomní - kromě Billyho - se při těchto slovech zachvěli. „Zmiz z tohohle ranče, ještě dneska v noci! Podíl z dědictví po tvé matce převezmu v bance ve Phoenixu já. Sbal si svoje věci, vezmi si koně a vypadni! Zříkám se tě! Už nejsi Menafee! A radím ti dobře, už mi nechoď na oči. Nikdy! Rozuměls?!“

„Ano, otče,“ zašeptal Billy a odešel.

„Bylo to nutné?“ zeptal se Ball. Jedině on si mohl dovolit položit takovou otázku.

„Bylo to nutné!“ křikl Tom Menafee a bouchl pěstí do stolu, až sklenice stojící před Griffinem a jeho druhem zacinkaly.

„Každý Menafee bojuje do poslední kapky krve, ale nikdy se nevzdává! Chápeš, Balle?“

„I když je v neprávu?“ zamumlal malý pistolník.

„V neprávu? Pch!“ odtušil rančer. „V tomto kraji určuju já, co je právo a co ne. Mám si snad nechat líbit, když jsou zabíjeni a mrzačeni moji synové?“

„Kdyby Frank nebyl tak zbrklý…“ namítl Ball.

„Dost řečí!“ zařval rančer. „Frank jednal správně. Ale Billy, ten zbabělec! Byl bych radši, kdyby ho zastřelil jako Earla. Ano, byl bych radši, kdyby byl mrtvý. Bylo by to lepší, než to co udělal.“

„Možná je Billy jenom rozumný,“ podotkl Ball. A po chvilce tísnivého ticha dodal: „Rozumnější než my všichni.“

+ + + + +

Znělo to jako křupnutí, když se koni zlomila noha. Chris sletěl ze sedla.

Billyho kůň tam stál se svěšenou hlavou. Levou přední nohou šlápl do díry prérijního psa. Z kůže mu trčela bílá kost. Jeho dny byly sečteny.

Chrisovi se zatmělo před očima. Miloval koně. Byli jeho nejvěrnějšími přáteli, vyrůstal s nimi a věděl, jak s nimi zacházet a jak je vychovávat. Jenže většina lidí jejich dobré služby nikdy neocenila.

Hnědák ržál bolestí. Doslova naříkal. Nebylo mu už pomoci.

Jediné, co pro něj Chris mohl udělat, byla kulka z milosti.

Chris vytáhl ze sedlového pouzdra pušku. V hnědákových očích viděl svůj odraz. Stáhl se mu žaludek.

Jednou ranou ho srazil a druhou jeho trápení ukončil.

„Blackie, zase jsi na řadě,“ prohodil ke svému vraníkovi.

Vyskočil do sedla a pokračoval v cestě.

Večer se utábořil na úpatí hor. Rozdělat oheň si nedovolil, protože počítal s pronásledováním.

Večeře, to byla mouka smíchaná s vodou, což samozřejmě nepatří k těm nejvybranějším pochoutkám. Don se měl lépe. Vyrazil na lov a vrátil se s jednou prérijní slepicí. Hladový Chris se se závistí díval, jak ji Don lačně trhá.

„Zítra něco ulovíš i pro mě,“ podotkl.

Vkládal své naděje do hor. Je tam hodně divoké zvěře a vody. A také možnost zmást své pronásledovatele. Ano, v horách bude konečně v bezpečí.

Ráno se však dočkal rozčarování, když Blackie stále kulhal. A to nebylo všechno.

Muletrack Mountains vypadaly přátelsky jen z dálky. Ve skutečnosti byly chladné a pusté. To, co Chris považoval za les, byla kleč. A po ní už následovala jen holá skála.

Tady nemůže žít žádná zvěř. Chris to nevěděl, a proto tolik věřil, že ho hory zachrání. Pronásledovatelé to však věděli určitě.

Z jedné skály pohlédl na východ. Zdálo se mu, že na rovině pod sebou vidí zvířený prach.

Už jedou!

Tady nahoře by dlouho nevydržel. Nebyla tu žádná zvěř, kromě několika orlosupů, kteří si ho podezřele chtivě prohlíželi.

Chris měl takový hlad, že už začal přemýšlet nad tím, že jednoho z těch supů sestřelí a sní. Ale tak daleko to ještě nedospělo.

Musí tu přece být nějaká osada, nebo aspoň samota, pomyslel si. Jenže nikde nic takového neviděl. Muletrack Mountains byly skutečně pustým krajem, ještě horším, než Badlands v Nebrasce, nebo Lava Beds v Oregonu. A to už bylo co říct.

Vypadalo to, jako by ty hory vytvořil ďábel - byla to nepřehledná změť krkolomných kaňonů, propastí, roklí a stolových hor.

Mezi kamením si člověk nebo kůň mohli snadno zlomit nohu.

Kolem poledne Chris dorazil na hlavní hřeben Muletrack Mountains. Říkalo se jim hory mezků, a to sedělo. Jedině mezci se tu mohli pohybovat.

Slunce nemilosrdně pálilo. Skály se podobaly jedné obrovské rozžhavené peci. Chris doufal ve svěží horský vánek, ale žádného se nedočkal. Z posledních sil dotáhl Blackieho do stínu a pak padi na zem.

„Běž lovit, Done,“ poznamenal. Pes poslušně odběhl. Vrátil se s uloveným syslem.

Pokorně položil kořist před Chrise.

„Hodný pejsek!“

Poplácal ho. Donovi tekly sliny.

„Půl tobě a půl mně, co říkáš?“

Don si lehl a hleděl na svého pána. I on měl hlad, ale poslušně počkal, až Chris rozdělí kořist.

To se odehrálo rychle. Zatímco pes žral svou půlku, vytvořil Chris ze dvou větví parůžky, napíchl svou půlku na klacek a opekl ji. Maso bylo sice z poloviny spálené a vevnitř zase syrové, ale to mu nevadilo. Když pak uhasil oheň a očistil si nůž, uvědomil si, že teď je ještě mnohem hladovější než předtím.

Blackie se pásl ve skalách. Ten z nich trpěl nejvíc, protože píci už neměli, horská tráva za moc nestála a ostré kamení jeho poraněnému kopytu také zrovna neprospívalo.

Chris doufal v zalesněné hory plné zvěře, potoky hemžící se pstruhy a kaňony, kde by se mohli skrýt. Nic takového však v Muletrack Mountains nenalezl.

Vypadá to jako schodiště do pekla, pomyslel si, když vedl vraníka bezútěšnou krajinou dál.

Z jedné skály měl dobrý výhled na západ. Viděl rovinu táhnoucí se až k obzoru. To musela být planina Adobe Flats. Chris už o ní slyšel. Za deště se mění v bahnité moře, v němž se utopí každý jezdec i kůň.

Chris zatnul zuby. Ta planina znamenala stejné nepříjemnosti jako hory, ale za ní se snad už konečně nacházejí nějaké osady.

Tady nahoře nežil nikdo.

Rozhodl se rychle. Neměl totiž na vybranou.

„Pojď!“ prohodil ke svému psovi a koni a začali sestupovat dolů.

+ + + + +

„Tam vepředu!“ řekl Ball a zvedl ruku.

Hory už nebyly daleko. Nad jedním místem kroužil sup. Griffin cosi zabručel a ze sedlového pouzdra vytáhl pušku,

„Na co chceš střílet?“ otázal se Ball. „Na tu mršinu? Nic jiného tam nebude.“ Onou mršinou byl zastřelený kůň. Měl zlomenou nohu.

„Billyho hnědák,“ poznamenal Tom Menafee. „Neříkal Sancho, že jeho vlastní kůň kulhal? Well, myslím, že jsme ho zahnali do kouta!“

„Tak proč se tu potom zdržujeme!“ vykřikl Griffin.

Ball zvedl ruku. „Jen pomalu!“ varoval. „Neznáte Muletrack Mountains tak dobře jako my.“

„Jsou to hory jako každé jiné. Co by tam mělo být?“ prohodil Shea.

„Řekni jim to, Tome,“ zamumlal Ball a odjel kousek dál.

„Muletracks nejsou obyčejné hory,“ vysvětloval rančer. „Není tam žádná zvěř - aspoň ne taková, kterou by se vyplatilo lovit - žádná voda a je tam vedro jak v pekle. Coogan tam to, co hledá, nenajde. Proto se je bude snažit co nejrychleji překonat.“

„A co je teda na druhé straně?“ otázal se Griffin.

„Planina Adobe Flats. Pocestný, kterého tam zaskočí déšť, nemá šanci.“ Menafee svraštil čelo. „Ale Cooganovi nezbude, než to risknout.“

Griffin si poposedl.

„Adobe Flats? Ano, o tom už jsem slyšel. Myslíte, že přes tu planinu musíme jet?“

Menafee zavrtěl hlavou.

„Ne přes Muletrack Mountains. Objedeme je a počkáme si na Coogana tam, kudy bude určitě muset projet.“

„A kde by to mělo být?“ zeptal se Cole.

Menafee mávl rukou směrem na západ.

„V Yellow Creeku. To je jediné město na okraji planiny. Tam si na něho počkáme.“

„Ale to je nebezpečné,“ namítl Griffin. „Může se stát, že tudy ani nepojede.“

„Jistě,“ zašklebil se Menafee. „Ale to bude znamenat, že je mrtvý. Jestli ale Adobe Flats přežije, tak určitě přijede do Yellow Creeku. V okruhu dvou set mil není jiné místo, kde by mohl sehnat potraviny, náboje nebo třeba knoflík od kalhot.“

Obrátil se na Balla. „Co si myslíš ty? Jsi stejného názoru?“

„All right,“ zabručel Ball, kterému se to celé vůbec nelíbilo.

„Asi se tady vyznáte, ne?“ zeptal se Shea.

„Vyznáme? Hm, řekněme, že to v Yellow Creeku trochu znám.“ Menafee se bouchl pěstí do hrudi. „Ti lidé tam se neodvážou mi dělat problémy.“

„Snad,“ podotkl Ball. „Neměli z tebe ani vindru a kdo z tebe neprofituje, ten není tvůj přítel. Krom toho prý mají nového a pěkně ostrého maršála. Ten nebude nečinně přihlížet, když tam dojde k přestřelce.“

„Má pravdu,“ ozval se Griffin. „Váš plán se mi nějak nezdá, Menafee.“

„Nezdá?“ Rančer zrudl. „Tak dobře, klidně si ho pronásledujte v Muletrack Mountains! Nikdo vás tu nedrží!“

Griffin pohlédl na Shea a potom na Colea.

„Co na to říkáte vy?“

„Ne,“ odpověděl Shea. „To riziko je na mě trochu příliš velké. Pan Menafee se tu vyzná lépe než my. Jsem proto, abychom s ním jeli do Yellow Creeku.“

„Já také,“ přisvědčil Cole. „Nechci zhebnout někde v těch všivých horách nebo na té zatracené planině.“

„Tak se mi zdá, že máte plné kalhoty,“ zavrčel Griffin.

„A ty si zase moc věříš,“ odtušil She. „Nepřeceňuj se, Bene. Když pan Menafee říká, že ho dostaneme v Yellow Creeku, tak ho tam také dostaneme. Má na tom z nás všech vůbec největší zájem.“

„Ale maršál…“ namítl Griffin.

„S tím to vyřídím já,“ odpověděl Menafee. „Jen to nechte na mně. Pár dolarů a všechno bude O. K.“

„To si vážně myslíš, že si můžeš každého koupit?“ jízlivě zamumlal Ball.

„To je jenom otázka sumy,“ opáčil Menafee.

O dvě hodiny později narazili na místo, kde Chris tábořil. Sancho, který se staral o koně, prohlédl stopy.

„Neodvážil se rozdělat oheň. Jeho kůň musel být hodně unavený. Podívejte se, šéfe: tady si lehl. To je špatné znamení. Koně si obvykle lehají jenom tam, kde to znají. Pes něco ulovil, ale myslím, že pro toho muže z toho nic nezbylo.“

Menafee přemýšlel. Vzpomněl si, co mu říkal Frank: že Coogana v Mexican Hat doprovázel jeden černý pes.

„A může to psisko být nebezpečné?“

Sancho pokrčil rameny.

„Nevím, patrone.“

Sklonil se nad stopami a prostudoval je.

„Musí jít o velkého, silného psa. Kdybych ho potkal, tak hned střílím.“

„Neboj se, že to neuděláme,“ ubezpečoval ho Griffin.

Menafee pohlédl k horám.

„Je teď někde uprostřed planiny. Dostat se přes ni není jednoduché pro někoho, kdo se tam nevyzná. To nám dá čas, který potřebujeme. Pojďme, nasedněme na čerstvé koně.“

„Nevím,“ zapochyboval Griffin. „Mohl by se přece ještě obrátit, ne?“

„Obrátit, a kam?“ zabručel rančer. „Na této straně Muletrack Mountains je všechno moje. Pro mě pracují lidé v Mexican Hat, v Grand Mese a v Hot Valley. Okamžitě by mi dali vědět, kdyby se tam objevil. A řekl bych, že to ví.“

„Máš dobře rozhozené sítě,“ poznamenal Ball, nikoli bez jisté ironie.

„Přesně tak,“ pochválil se Tom Menafee. „Máš něco proti, Balle? Nelíbí se ti na tom něco?“

Ball prohodil: „Pět chlapů, kteří štvou jednoho jediného, co by se mi na tom mělo líbit?“

„Nemusíte s námi jet, když nechcete,“ zavrčel Griffin. „Myslím, že bez takového škarohlída se nám pojede líp.“

Ball přivřel oči.

„Ten škarohlíd nemám být já, že ne?“

„Kdo jiný?“ odsekl Griffin. „Vidím ti to na očích, že se ti naše společnost nelíbí.“

„To je pravda,“ podotkl Ball. „Proč se vlastně za Blizzardem ženete? Proč? Protože se ho bojíte? To není žádná hanba. Jste příliš malé ryby, klidně můžete přiznat, že se ho bojíte.“

„Drž jazyk za zuby, nebo…“ Griffina se zmocňoval vztek.

„Nebo co?“ chladně se zeptal Ball. Nějakou záhadou se mu náhle v ruce ocitl revolver. Palec měl přiložený ke kohoutku a ukazováček na spoušti. Mířil Griffinovi na břicho.

„Ježíši Kriste!“ vykřikl Griffin. Rázem byl bledý jak stěna.

„Balle!“ sykl Menafee. „Přestaň vyvádět hlouposti. Přikazuju ti to!“

„Bueno,“ zamumlal starý Texasan. Jeho kolt zmizel tak rychle, jak se objevil.

Rančer si dal ruce v bok. „Hlavně žádné rozmíšky, rozumíte? Náš cíl se jmenuje Blizzard-Coogan. A byl bych rád, kdyby to byl i tvůj cíl, Balle.“

„Koho chleba jíš, toho píseň zpívej,“ odpověděl Ball. „Budu vždy po tvém boku. A jestli to bude nutné, tak tě budu chránit vlastním tělem. Ale můj názor mi nezakážeš, Tome. A ten zní: Jedeme do problémů!“

„Názory laskavě přenech mně,“ procedil Menafee mezi zuby. „K tomu jsem tě sem nevzal. Ale teď na koně! Beztak už jsme ztratili příliš mnoho drahocenného času.“

Vyměnili koně a zatímco se Sancho obrátil s unavenými zvířaty na cestu zpátky, vyrazil Menafee s ostatními podél úpatí Muletrack Mountains na sever.

Na odpočatých koních nyní jeli mnohem rychleji. Když se setmělo, zabočil Menafee na západ. Muletrack Mountains se nyní nezřetelně rýsovaly po jejich levici. Projížděli zvlněnou krajinou, ale když vyšel měsíc, spatřili před sebou obrovskou desku Adobe Flats.

„Pro dnešek by to stačilo,“ řekl rančer a sesedl. „Není radno jet přes Adobe Flats potmě. Kůň může snadno šlápnout do nějaké díry a zlomit si nohu. A pěšky na té planině - no nevím, nevím.“

„Nerozdělávejte oheň,“ podotkl Ball a slézal z koně.

„Proč ne?“ zavrčel Griffin. Příčilo se mu, aby od tohoto skrčka dostával rozkazy.

Ball ukázal na temné stíny Muletracks. „Protože Blizzard může být nahoře a může to vidět.“

„Má pravdu,“ rozhodl Menafee. „Dneska žádný oheň.“

„Řekl bych, že už jsem spal lépe,“ zabručel Cole, když se zakrýval dekou.

„Možná,“ řekl Ball, „brzo usneš na věky.“

„Tak dost, už jim nenaháněj strach, Balle,“ zvolal Menafee. „Co je to najednou s tebou?“

Ball, ztuhlý po dlouhé jízdě, se protáhl.

„Podle mě,“ zamumlal, „nám Blizzard ještě nadělá spoustu problémů, Tome.“

Menafee to odbyl mávnutím ruky.

„Pcha, pět proti jednomu, co tak proti nám asi zmůže? V Yellow Creeku ho lapíme, přivezeme ho do Mexican Hat a pověsíme ho před Whisterovou kanceláří. To jsem přísahal a také to udělám.“

„Abys mohl někoho pověsit, tak ho nejdřív musíš dostat,“ suše utrousil Ball. „Možná rozumíš dobytku, Tome, ale tomuhle ne. Ani ty a ani ti tři pánové, kteří tak lační po Blizzardově skalpu. Ještě se budete divit. Moc divit.“

Menafee se k němu sklonil a pohlédl mu do očí.

„Na čí straně vlastně jsi?“

„Na tvé, samozřejmě,“ odpověděl Ball a otočil se.

Z temnoty k rančerovi přistoupil Griffin kouřící cigaretu.

„Máte problémy s majordomem?“ otázal se.

„Vypadá to tak,“ opáčil Menafee.

„Čert ví, co se s Ballem stalo.“

Griffin přidušeným hlasem dodal: „Jestli budete potřebovat někoho, kdo za vás ten problém - myslím tamten problém - zprovodí ze světa, tak se mnou můžete počítat, pane.“

Menafee pohlédl na Ballovu postavu nezřetelně se rýsující proti noční obloze.

„Budu nad tím přemýšlet. A uhaste tu zatracenou cigaretu, v noci to jde vidět.“

Griffin teprve po chvíli vyhrkl: „Ano, pane. Jistě, pane.“

Zašlápl cigaretu a pak zmizel v temnotě.

Menafee svraštil čelo. Dojde to tak daleko, že bude proti Ballovi potřebovat pomoc toho zabijáka?

„Ne!“ řekl si - ale jistý si nebyl.

+ + + + +

Ball vzbudil ostatní ještě před svítáním. Rychle se najedli, nakrmili a napojili koně a vylezli do sedel.

Menafee je vedl po západním okraji Muletrack Mountains na jih, až narazili na řadu tyčí vinoucí se až k obzoru.

„To je cesta. Jediná cesta přes planinu Adobe Flats. Vede do Yellow Creeku.“

„Vy to víte, ale ví to i on?“ namítl Griffin.

„Zjistí to, protože ty tyče se nedají přehlédnout,“ odpověděl Menafee.

„A když ne?“ otázal se Shea.

Menafee se usmál. „Když ne, tak se odtud nedostane. Potom se o jeho kosti budou rvát supi.“

„Takže jedeme do Yellow Creeku. Nemůžu se dočkat pořádné postele,“ řekl Griffin.

Ball zvedl ruku. „Ne tak zhurta. Jeden by měl zůstat tady a hlídat cestu. Cooganův kůň kulhá, takže ho bude moct snadno předjet a zpravit nás o tom v Yellow Creeku.“

„Dobrý nápad,“ pochválil ho Menafee. „Tak budeme vědět, kdy se objeví a nebudeme muset být zbytečně pořád ve střehu. Kdo zůstane?“

„Já!“ rychle prohodil Shea. „Už mám toho ježdění dost, však víte. Jenom mi to prospěje, když se chvíli nebudu muset hnát.“

„Dobrá,“ přisvědčil Menafee.

Řada tyčí vedla z jihu podél úpatí Muletrack Mountains, pak odbočila na západ. Odtud byla krajina plná výmolů porostlých suchými křovisky.

Ball ukázal k jednomu kopečku a kývl na Shea: „Tam se můžeš skrýt. Hned jak ho uvidíš, sedni na koně a jeď za námi. Žádné střílení, rozumíš? Nezkoušej to na vlastní pěst!“

„Dobře, dobře,“ kývl Shea a sesedl z koně.

Ball stále nebyl spokojen.

„Buď opatrný!“ varoval ho. „Mysli na to, že to je Blizzard - nejlepší střelec na západ od Missouri.“

„Lepší než ty?“ posměšně se zeptal Griffin.

Ball pokrčil rameny.

„Možná. Ano, asi ano. Já jsem býval v nejlepší formě tak před dvaceti lety.“ Odmlčel se, jako by se zahloubal do vzpomínek.

„Jeďme!“ zvolal Menafee a pobodl koně ostruhami do slabin.

Shea počkal, až zmizí. Po chvíli už nebyl vidět ani zvířený prach.

Stále ještě bylo časné ráno a Shea si řekl, že Coogan bude potřebovat několik hodin, aby slezl z hor. Menafee přece říkal, že sestup je náročný. Takže měl dost času.

Zavedl koně za pahorek, na jehož okraji rostl vavřín, tymián a šalvěj a přivázal jej tam. Potom vytáhl ze sedlového pouzdra pušku a vylezl si na okraj koryta, odkud viděl na cestu. Tyče vrhaly v ranním slunci dlouhé stíny.

Shea byl ctižádostivý člověk. Na Západě platilo rčení, že sláva velkého pistolníka přechází na toho, kdo jej porazí. A Shea se chtěl stát slavným. Blizzard mu to umožní. Dostane ho a sám.

Zatím byl pouze malým zlodějem koní a dobytka. Naposledy pracoval pro Doba Wilsona. Pořád musel poslouchat ostatní. Hlavně Griffina, který si o sobě myslel, jaké není eso s koltem. Ale to se teď změní, až on, Jake Shea, bude moci říct, že dostal slavného Blizzarda Coogana.

Potom se budou nabídky dobrých džobů jen hrnout a on nebude vědět, co s penězi. Nikdo už mu nebude přikazovat: „Jakeu, udělej tohle! Jakeu, udělej tamto!“ I ten frajer Griffin bude muset být zticha.

A co teprve děvčata v pohraničních městečkách! „To je Jake Shea, ten slavný ostrostřelec!“ budou si šeptat, když projede kolem nich.

Shea se usmál. Všechno bylo tak jednoduché. Stačilo jen počkat, až Shea pojede kolem, dobře zamířit a ve správný okamžik zmáčknout spoušť. To bude Blizzardův konec.

To, že dva dny předtím si to takhle představoval i Billy Menafee, Jakeův optimismus nerušilo. On přece není žádný zelenáč jako Billy.

Slunce začalo připékat. Shea se schoval do stínu jednoho keře. Odhadoval, že může být poledne.

Už aby tu ten parchant byl! Pomyslel si.

Převalil se na bok, z kapsy košile si vytáhl váček s tabákem a zabalil si cigaretu. Když znovu pohlédl na cestu, spatřil jezdce.

Jezdce na kulhajícím černém koni! Sheaovi vypadla cigareta z úst.

Vedle koně běžel velký černý pes. Shea už o něm slyšel. „Okamžitě zastřelit!“ říkal Mexican, který včera odjel z vyčerpanými koňmi.

„Zatraceně, na to psisko jsem zapomněl! „zavrčel.

Kdo je nebezpečnější? Ten chlap nebo ten pes? Na koho má vystřelit nejdřív?

Shea si naslinil prst a zvedl jej. Slabý vítr vanul od Muletracks, přímo naproti tomu jezdci. Byl zázrak, že ho ten pes ještě nezavětřil.

Jenže to se mohlo stát každým okamžikem!

Shea cítil, jak se potí. Na to, aby ujel, už bylo pozdě, protože Blizzardova neomylná kulka by si ho určitě našla. Ta černá bestie už zvedala čenich. Shea slyšel, jak jezdec říká: „Co je, Done?“

Zalícil. Nejprve ten pes, ten je nebezpečnější než puma. Potom Blizzard, který bude prvním výstřelem překvapený.

Ano, právě tak to provede.

Do očí mu stékal pot. Slzel. Proklínal se za to, že nejel s ostatními.

Vypálil v okamžiku, kdy se pes pohnul. Ještě než zalícil podruhé, věděl, že minul.

Okamžitě nabil.

Pes zmizel, ale ten jezdec obrátil koně a prchal směrem, odkud přijel.

Jakea se zmocnila panika. Vystřelil podruhé, tak rychle, jak jen mohl. Kulka zasáhla kulhajícího koně. Svalil se k zemi.

Ještě chvíli ržál a pak se rozhostilo ticho.

+ + + + +

Dlouho trvalo, než se Chrisovi podařilo sjet z hor dolů. Noc v horách byla chladná. Hned, jak sjel na úpatí Muletracks, všiml si řady tyčí. Stopy kopyt a koleje vozů vedly jedním směrem. Tam, kde řada tyčí zabočovala na západ, na planinu. Tam ta cesta musí mít konec: tedy město a lidi.

Blackie už se poněkud vzpamatoval, ale Chris hlady málem neviděl. Don totiž včera nic neulovil.

Tyče značící cestu byly zaražené do země ve vzdálenosti půl míle. To, že tu musely být, naznačovalo, jak je planina Adobe Flats nebezpečná. Jeho nohy byly plné boláků. Žlutý prach z planiny mu pronikal do očí, do nosu i do úst. Po chvíli už to nevydržel a vylezl do sedla, ačkoli staré jezdecké pravidlo říkalo: Nikdy nejeď na kulhavém koni!

Don s vyplazeným jazykem běžel vedle. Lovecké pudy už ztratil. Ale tu náhle zvedl hlavu a zavětřil. Chris okamžitě zastavil.

„Co je, Done?“

Pes se díval směrem k jednomu pahorku porostlému trnitým křovím. Vrčel. Chris vytušil nebezpečí.

Sáhl po winchestrovce v sedlovém pouzdře. Don zmizel. V okamžiku, kdy se pohnul, třeskl výstřel a do místa, kde ještě před chvilkou stál, se zavrtala kulka.

Chris obrátil vraníka a zvolal: „Jeď, Blackie!“

Opět třeskl výstřel. Blackie zaržál a skácel se na zem. Chris naštěstí stačil vytáhnout nohy ze třmenů a seskočit. Když Blackie navždy zmlkl, připlazil se za něj.

Ozvěna obou výstřelů se ozývala Muletracks Mountains, pak utichla. Nastalo ticho.

Chris cítil, jak jeho rozhodnutí už nezabíjet, roztávalo.

Bude na něj zase muset zapomenout.

Nasadil klobouk na hlaveň pušky a vystrčil jej do výšky. Okamžitě třeskla rána a klobouk se roztočil.

Chris pohlédl k pahorku. Rostl tam osamělý keř. Vítr odtud odvál dým.

„Tam je, parchant!“ zavrčel Chris. . Natáhl kohoutek a bleskově položil hlaveň winchestrovky na mrtvého koně. Pak na keř vystřelil. A ne jednou. Přitom každým okamžikem čekal, že sám koupí kulku.

Výstřely vypálené těsně za sebou se slily v jeden. Mačkal spoušť, dokud úderník nenarazil na prázdnou komoru.

Slyšel, jak se lámou větvičky a potom viděl, jak se odtud vypotácel nějaký muž, klesl na kolena a skutálel se ze svahu. Na úpatí zůstal nehybně ležet.

Chris nabil zásobník winchestrovky a namířil na něho.

V křoví se objevil Don. Zaštěkal.

„Ano, už je to dobré, vím, že bys ho chtěl roztrhat. Pojď sem,“ zvolal na něj Chris.

Don poslechl. Nejprve očichal toho muže. Ležel na břiše a nehýbal se. Potom přiběhl k Blackiemu, sedl si a zakňučel. To byl jeho žalozpěv za mrtvého přítele.

Chris přišel k zastřelenému muži a obrátil jej. Ten obličej znal. Ten chlápek patřil k hordě Doba Wilsona. Takže už po něm nešli jenom Menafeeové, ale i Wilsonovi kumpáni. Myslel si, že je setřásl, ale ti se jen tak nevzdávali.

Don stále kňučel, až to Chrisovi šlo na nervy.

„Tiše!“ přikázal mu, ačkoli tak přísný být nechtěl.

Řada tyčí odbočovala na západ a pak se táhla až k obzoru. Chris přemýšlel. Co když ho dál čekají podobné léčky?

Ale spíš ne. Ten chlápek byl zvěd, který měl hlídat cestu. Ostatní ho budou čekat až na jejím konci.

Však dostanou, co jim patří.

Don seděl u Blackieho s hlavou opřenou o její vychladlé tělo. Chris cítil, jak se mu stáhlo hrdlo. Jeho věrného koně zprovodila ze světa vražedná kulka, která vlastně patřila jemu. Ale za to mu zaplatí.

Odvázal ze sedla deky, rozbalil je a připnul si revolverový opasek. Při doteku chladné oceli se opět stal tím, kým býval - ostrostřelcem Blizzardem Cooganem.

Kůň toho špeha stál za návrším. V plných sedlových kapsách Chris našel slaninu, chleba a sušené maso. Najedl se, i když necítil hlad. Také Don dostal svou porci. Zdálo se však, že ani on nemá chuť do jídla.

„Jsi smutný kvůli Blackiemu, co?“ zamumlal Chris. Povzdechl si a dodal: „Já taky.“

Ten kůň byl ryšavý valach. Na krku a na zadnici měl cejch TM. Menafee tedy vybavil Wilsonovy kumpány čerstvými koni, aby se mohli zúčastnit honu.

Cekají na něho na konci cesty.

„Teď patříš mně,“ řekl valachovi. „Menafeeové jsou mi to dlužní.“

Pro Blackieho toho moc udělat nemohl, musel ho nechat supům a kojotům. Toho zastřeleného muže, který, jak si vzpomněl, se jmenoval Shea, zaházel kamením, aby ho neroztrhali mrchožrouti.

Nasedl na valacha. Ten se zprvu sice vzpínal, ale když ho pobodl ostruhami, poslechl. Tam, kde tyče odbočovaly na západ, narazil na stopy čtyř jezdců. Vítr vířil prach.

Čtyři jezdci - čtyři lovci!

Chris věděl, kde na něho číhají.

+ + + + +

Yellow Creek byl jiný než většina městeček na Západě.

Všechny domy byly postaveny z cihel vypálených z hlíny, jediného stavebního materiálu dostupného na Adobe Flats. Byly to většinou přízemní stavby, bíle nalíčené a s rovnými střechami. Uprostřed města se rozléhalo náměstí. Dostavníková cesta, která spojovala Yellow Creek s vnějším světem, vedla ze severu na jih.

Kolem náměstí rostly košaté platany, které skýtaly spásný stín. Náměstí dominovala patrová budova, hotel Overland. Naproti němu stál saloon. Ten jméno neměl. Nad vchodem byl pouze nápis: ALKO i NEALKO. Byl to zapadákov a těch pár místních obyvatel to patrně vědělo.

Kromě hotelu a saloonu tu měli i potok - ubohou strouhu, v níž tekla kalná voda, podle níž město obdrželo svůj název - Yellow Creek.

Už se stmívalo, když tam dorazili Tom Menafee, Ball, Griffin a Cole. Jejich vyčerpaní koně zastavili a napili se.

„Dneska už sem Coogan nepřijede,“ mínil Menafee. „Na té kulhavé herce to za den nezvládne. Ubytujeme se v hotelu.“

Obrátil se na Griffina. „Doufám, že váš kolega je dost chytrý na to, aby nás hledal tam.“

„Jake? Samozřejmě,“ odtušil Griffin.

„Tak pojďme,“ zavelel Menafee a vydal se k hotelu.

Byl příjemný, teplý večer a lidé seděli před svými domy. Kdosi hrál na kytaru. Jeden pár si sděloval sladká tajemství. Dveře saloonu byly otevřeny natolik, že bylo vidět dovnitř.

Griffin si olízl rty. „Ani nevíte, jak rád bych si dal pivo,“ zamumlal a vydal se k saloonu.

„Já taky,“ usmál se Cole a přidal se k němu.

Menafee svraštil čelo, ale mlčel, protože s nimi nechtěl mít problémy.

„Co si o nich myslíš?“ zeptal se Balla.

„Nic moc,“ odtušil Ball.

Rančer přijel k hotelu a sesedl.

„Postarej se o koně,“ řekl majordomovi.

„A ty?“ zeptal se Ball.

„Já se podívám na toho nového maršála, o kterém tvrdíš, že je tak drsný a neúplatný,“ opáčil Menafee a odešel.

Maršálova úřadovna stála na konci města. Na verandě osvětlené pověšenou lucernou v houpacím křesle odpočíval jakýsi muž. Nohy měl položené na zábradlí a vychutnával si večerní klid.

Menafee se zastavil a prohlédl si ty nohy. Byly hodné dlouhé.

„Vy jste maršál Yellow Creeku?“

Vrzání houpacího křesla ustalo.

„Přesně tak,“ odpověděl onen muž. „Jmenuju se Flint. A vy jste kdo?“

„Menafee.“ Rančer pozvedl obočí a vypjal hruď. „Tom Menafee. Patří mi ranč TM na druhé straně Muletracks.“

Maršál sundal nohy ze zábradlí a vstal. Teprve nyní Menafee viděl, jak je vysoký. Rančer marně vzpomínal, že by někdy viděl někoho vyššího.

„Aha,“ poznamenal Flint. „O vás už jsem slyšel. Že prý za horama ani osel nezavrtí ocasem bez vašeho vědomí.“

„Och, lidé přehánějí,“ durdil se polichocený Menafee. „Ale připouštím, že na druhé straně hor má moje slovo určitou váhu.“

„Ano, většina lidí potřebuje někoho, kdo za ně myslí,“ prohodil Flint. „Co vás sem přivádí, pane Menafee? Co pro vás mohu udělat?“

Menafee se rozhlédl po ulici. Zela prázdnotou.

„Byl bych rád, kdybyste zatkl jednoho člověka,“ zamumlal.

„Koho?“ otázal se Flint.

„Jednoho muže, který sem přijede zítra. V Mexican Hat se vydával za Matthewa Stanleyho. Jestli to je ale jeho pravé jméno, nikdo neví.“

To, že se jedná o Blizzarda Coogana, si rančer raději nechal pro sebe.

Flint si vytáhl z kapsy vesty černý doutník a zapálil si jej. Plamen sirky na okamžik osvítil jeho tvář - a odznak, který měl na vestě.

„Z čeho toho Stanleyho obviňujete?“

„Z krádeže koně!“ odpověděl Menafee. „Vzal jednomu z mých synů koně, uštval ho k smrti a potom se schoval v Muletrack Mountains. Víte přece, maršále, že krádež koně je v tomto kraji těžký zločin.“

Flint si potáhl z doutníku a odpověděl: „Hm, to je pravda. Ale já jsem zodpovědný jenom za toto město, maršále. Nemůžu zatknout někoho za něco, co udělal jinde.“

Menafee ztlumil hlas. „Ani tehdy, kdybych vám projevil, hm, řekněme, vděčnost? Váš plat jistě není velký. Co byste řekl malému přídavku? Dejme tomu pět tisíc? Nebo třeba kousek země s dobytkem? Ranč TM toho může hodně nabídnout.“

Maršál se opřel o sloup. Mlčky kouřil. To mlčení už Menafee nemohl vydržet.

„Nu?“ zeptal se.

Flint vytáhl doutník z úst a zamyšleně pohlédl na jeho špičku.

„Říkal jste něco, pane?“ reagoval klidným hlasem.

„Sdělil jsem vám svou nabídku a chci slyšet odpověď!“ zvýšil hlas Menafee.

„Cože jste říkal?“ Flint se předklonil a dal si dlaň k uchu. „Víte, pane, někdy mám za sebou těžký den a to pak špatně slyším. Nerozuměl jsem tomu, co jste říkal.“

„Běžte k čertu!“ vypěnil Menafee. Zlostně dupl a opakoval. „Běžte k čertu!“

Flint jen udiveně zavrtěl hlavou.

„Co to mám dneska ksakru s ušima? Najednou vás zase slyším, pane. To má být urážka? Nebo výhrůžka? To snad ne. To bych pak byl nepříjemný.“

Menafee na něj namířil ukazováček jako hlaveň revolveru. „Poslouchejte.“

„Ne, vy poslouchejte mě!“ přerušil ho Flint. Náhle ona přívětivost, mírnost a klid v jeho hlasu byly ta tam. „Tady nejsme na ranči TM, ale v Yellow Creeku. A vaše příkazy tu nikoho nezajímají, pane Menafee!

Jste jenom jeden z mnoha, tak jako ostatní. Jestli mi přivedete někoho, kdo v mém městě porušil zákon, tak se o jeho zatčení postarám. Vyjádřil jsem se dost jasně?“

„Jo,“ zavrčel Menafee. „Ale to vás ještě bude mrzet!“

Nasupeně se otočil a odešel. Flint za ním na rozloučenou zvolal: „Nechci v Yellow Creeku žádný lynč! A žádné střílení, nebo ten, koho zatknu, budete vy!“

+ + + + +

Kolem desáté hodiny odpoledne už slunce vydatně pálilo.

Griffin opustil saloon a vydal se k hotelu, kde Menafee seděl ve stínu baldachýnu.

„Váš muž ještě nepřijel!“ prohodil rančer.

Griffin pokrčil rameny.

„Nevím, co s ním je,“ odpověděl a vrhl jedovatý pohled na Balla opírajícího se o sloup. „Možná to zase nebyl tak dobrý nápad ho tam nechávat samotného.“

„Taky si to začínám myslet,“ zavrčel Menafee. „Kde je váš kámoš Cole?“

„V saloonu,“ odsekl Griffin.

„To se chcete ožrat už dopoledne?!“ vykřikl Menafee. „Čekáme Blizzarda, rozumíte? A k tomu potřebujete mít čistou hlavu.“

„No dobře,“ zabručel Griffin. „Snad se toho zase tolik nestalo. Přivedu ho, jestli vás to uklidní.“

Ball zvedl ruku.

„Počkat! Vidím oblak prachu nad Adobe Flats.“

Rančer vyskočil.

„To bude Jake. Ano, je to on. Už poznávám jeho ryšavého koně.“

Ball, jenž měl přes svůj věk velice dobré oči, ironicky prohodil: „To se ale mýlíš. Ten kůň to je. Ale ten muž ne. Tipuju, že je už pod drnem.“

„Co…?“ vykřikl Menafee.

„Je to Banner, ten ryšavý valach, kterého od tebe dostal, Tome,“ zamumlal Ball. „Ale ten chlápek v sedle vypadá úplně jinak.“

„A sakra, teď to vidím i já!“ zařval Griffin. „To není Jake. To je ten zatracený Blizzard Coogan!“

„Tak se mi zdá,“ prohodil Ball, „že to tvůj přítel chtěl zkusit na vlastní pěst. Teď už se jistě o jeho kosti rvou supi.“

„To mi zaplatí!“ Griffin zatnul pěsti. „Nejdřív Dob a potom Jake! Nadělám z něho sekanou!“

„Ne!“ opáčil Menafee. „Chci ho živého, rozumíte? Živého! Chci ho přivézt do Mexican Hat a pověsit před očima všech. Jsem to dlužný svým synům Earlovi a Frankovi.“

Griffin se nadechl k odpovědi, ale pak raději zmlkl a přikývl.

„Běžte za svým přítelem do saloonu a buďte zticha,“ přikázal mu Menafee. „Ty, Balle, se schováš v hotelu. Nesmí nás vidět, rozumíte?“

„A ty, Tome?“ vyzvídal Ball.

„Já ještě jednou navštívím maršála,“ zasmál se Menafee. „Včera mi řekl, že nemůže zatknout někoho, proti Komu nic nemá. Myslím, že dneska změní názor.“

„Jak to?“ zeptal se poněkud prostoduchý Griffin.

Menafee ukázal na jezdce v dáli a dodal: „Jede na ukradeném koni. Jestli to není důvod k zatčení, tak co potom?“

„To je chytré,“ chválil ho Griffin. „Ale když ho zatkne maršál, tak co potom?“

„Nejdřív jde o to, toho Blizzarda odzbrojit. To za nás udělá maršál,“ podotkl rančer. „A potom? Prostě ho vytáhneme z vězení a odvezeme do Mexican Hat.“

„Maršál Flint s tím souhlasit nebude,“ ozval se Ball.

„Hm, no a co?“ odbyl to Menafee. „Je smrtelný tak jako každý druhý. A kromě toho - stačí jenom počkat, až vyjde z té své boudy. Dneska večer, jak se setmí, odejde na večeři. Chytneme ho, svážeme, dáme mu roubík do úst, ať nemůže křičet, a odvezeme ho někam, kde ho jen tak brzo nikdo nenajde. Potom si vezmeme Blizzarda a zmizíme. Než Flinta najdou, budeme za horama. A vsadím se, že se v Yellow Creeku nenajde nikdo, kdo by byl ochotný nás pronásledovat.“

„Tu sázku bys vyhrál,“ připustil Ball.

Menafee se obrátil na Griffina. „Co tu ještě stojíte? Blizzard půjde ze všeho nejdřív do saloonu, protože bude mít žízeň. Ne, aby vás viděl. Nesmíte se tam ukázat. Běžte!“

„V pořádku,“ zabručel Griffin a vytratil se.

Menafee ukázal prstem na Balla. „Běž do hotelu. A ne aby tě napadlo si to s ním rozdat na kolty. Znám ten tvůj texaský pistolnický kodex. Je o třicet let mladší než ty a já chci vidět jeho mrtvolu, ne tvoji.“

„Umíš člověku zatraceně dobře připomenout, že zestárl,“ zamumlal Ball. Pak se obrátil a vydal se k hotelu.

Menafee si zastínil oči a pohlédl na jezdce.

Past byla připravená. Stačí jen sklapnout, Blizzarde Coogane!

+ + + + +

Chris měl za sebou nepohodlnou noc strávenou v sedle. Měl strach, že začne pršet a pak se utopí v bahně Adobe Flats. Ale opravdové nebezpečí ho ještě čekalo.

Čím více se blížil Yellow Creeku. tím byl neklidnější.

Když dorazil k potoku, kůň se zastavil a uhasil svou žízeň.

Chris si zatím prohlížel město. Ze severu přijížděla karavana vozů, která však Yellow Creekem jen projela a zase se vydala jižním směrem. Kromě několika psů nebylo nikoho vidět. Chris však věděl, že ho čekají nejméně čtyři pistolníci. Prozradily mu to stopy.

Čtyři proti jednomu. Dnes se rozhodne, jestli bude žít nebo ne.

Den rozhodnutí, pomyslel si a pobodl valacha do slabin.

Co jsou zač ti čtyři?

Pravděpodobně Tom Menafee, který chtěl pomstít své syny, a onen starý muž, o kterém Billy Menafee tvrdil, že se jmenuje Ball a že je nebezpečný. Ti dva další budou kámoši Doba Wilsona. Chris si vzpomněl, že ten Shea, který tak bídně skončil na planině, měl dva společníky.

„Ben Griffin a Slim Cole!“ řekl si. „Kde se objeví, tam to brzo páchne krchovem!“

Přijel k saloonu a sesedl. Chtěl se totiž před bojem osvěžit.

A možná se tam něco dozví o těch čtyřech jezdcích, kteří sem museli dorazit včera večer.

Chvíli to trvalo, než si jeho oči zvykly na šero saloonu. Trvalo to jen pár vteřin. Měl štěstí. Nic se nestalo.

Saloon byl vevnitř stejně prostý jako zvenčí. Šlo vlastně o jednu úzkou a dlouhou místnost, jejíž jednu delší stranu zabíral výčepní pult, u protější zdi stály stoly a židle. Na druhém konci byly dveře a Chrisovi se zdálo, jako by se pohnuly. Že by odtud někdo utekl?

Saloon zel prázdnotou, v poledne tam nikdo nechodil. Za pultem stál plešatý barman a utěrkou honil mouchy.

„Pivo! „řekl Chris.

Uchopil sklenici a napil se. Ačkoli bylo zvětralé a zanechávalo v ústech trpkou pachuť, po té teplé vodě z bandasky Chrisovi chutnalo jak nektar.

„Měl byste stáj a píci pro mého koně?“ zeptal se.

Barman zavrtěl hlavou.

„Ne. Musíte do hotelu Overland. To je jediné místo v Yellow Creeku, kde najdete stáj a postel.“

Chris dokřoupal chipsy a zapil je zbytkem piva.

„Ještě jedno.“ Pomyslel na zadní dveře, které se hýbaly. Že by už na něho někdo mířil?

„Asi se tu moc pocestných nestavuje, co?“

„Někdy ano,“ zabručel barman. „Ale většinou se tak zvídavě nevyptávají.“

To znamenalo, že barmana někdo zastrašil. Nemělo cenu z něj cokoli páčit.

„Mám venku psa. Je unavený, protože přijíždíme z Adobe Flats. Neměl byste pro něho čerstvou vodu? Tu žlutou z potoka vyzvracel.“

„Samozřejmě, nejsem přece nelida,“ opáčil barman.

Chris přišel ke dveřím a řekl: „Pojď dovnitř, Done!“

Velký pes, který odpočíval ve stínu koně, vstal. Jeho srst se leskla potem a z tlamy mu kapaly sliny.

„Hohó, ten je velký jak tele,“ prohodil barman a postavil před něj vědro s vodou.

„Hlavní je, že je věrný,“ podotkl Chris a díval se, jak Don chlemtá vodu. Jestli někdo číhá za zadními dveřmi, tak jsou jejich šance zhruba stejné.

Na chodníku se ozvaly kroky. Dovnitř vstoupil muž tak vysoký, že se musel ve dveřích sklonit. Měl na sobě pruhované kalhoty, bílou košili, černou vestu a černý klobouk. Chris odhadoval, že měří dobrých sedm stop.

„Ahoj, Jeffe,“ pozdravil barmana a opřel se o pult.

„Dobré ráno, maršále Flinte,“ řekl barman hlasem, z něhož zazníval respekt. „Je libo drink?“

„Jenom vodu,“ odvětil dlouhán. „Při tom vedru není nic lepšího než doušek vody.“

Chris zpozorněl. Barman řekl „maršále“?

„Ta černá bestie patří tobě?“ zeptal se Flint.

„Ano, patří mně,“ odpověděl Chris.

Maršál na něho pozorně pohlédl a dodal: „Musel jste přijet z Adobe Flats. Jste celý zaprášený. To si v tomto ročním období mnoho lidí nedovolí.“

„Nebylo to nic těžkého,“ odpověděl Chris.

Flint se zasmál.

„Ano, měl jste štěstí. Ale Adobe Flats není vždycky tak bezpečná. Když zaprší…“ Odmlčel se a napil se.

Chris si sáhl do kapsy, vytáhl minci a hodil ji na pult.

„Zbytek je za vodu pro psa. Odvedu teď svého koně do stínu. Pojď, Done.“

Vykročil ven a odvázal valacha. Tu se za ním ozval Flintův hlas: „To je váš kůň?“

Chris zaváhal, ale pak přisvědčil: „Ano.“

„Vidím na něm cejch TM. TM je velký ranč na východní straně Muletrack Mountains. Pracoval jste tam?“

Teď se Chris ocitl v pasti.

Uslyšel cvaknutí kohoutku revolveru.

Flintův hlas už nezněl tak přátelsky.

„Cizinče, jste obviněn z krádeže koně! Jste zatčen. Dejte pěkně ruce vzhůru a nepokoušejte se ani podívat na ten kolt, co se vám houpe u boku.“

Chris se pomalu otočil. Flint na něj mířil revolverem. Jeho oči připomínaly dva křemeny. S takovým se nevyplatí žertovat.

Zvedl ruce.

„Maršále, mohu vám to vysvětlit. Ten kůň…“

„Později!“ přerušil ho Flint. „Teď si pěkně uděláme procházku k vězení a hezky s rukama nad hlavou. Já půjdu tak daleko za vámi, že jestli se o něco pokusíte, tak vás stačím provrtat. Jdeme!“

Don, jenž ležel ve stínu koně, se zvedl a zavrčel.

„Přikažte mu, ať je zticha, nebo ho umlčím kulkou!“ zvolal maršál.

„Jen klid, Done,“ zamumlal Chris.

„Postaráte se o něho?“ zeptal se Flinta.

Maršál přikývl.

„Jistě, když mě přitom nerozsápe. Takže jdeme a pomalu.“ Chris poslechl. Flint ho vedl přes plazu na konec města. Zdálo se mu, že ve stínu baldachýnu před hotelem stojí nějaký muž a pozoruje ho.

To je Menafeeova práce! Blesklo mu hlavou.

Dveře Flintovy úřadovny byly otevřené.

„Běžte dovnitř a postavte se ke zdi,“ přikázal mu maršál.

Zavřel za sebou dveře a opřel se o ně. Koltem stále mířil Chrisovi na břicho. Ani on, zázračný ostrostřelec, proti němu za takovéto situace neměl šanci.

Nezbývalo mu nic jiného než poslechnout.

„Vy umíte střílet oběma rukama, co?“ prohodil Flint a přitom se díval na dva kolty, které se Chrisovi houpaly u pasu. „Well, takže dvěma prsty pravé ruky teď vytáhněte kolt na svém levém boku a pusťte ho na zem. Řekl jsem dvěma prsty! Hned jak se ho dotknete třetím, tak střílím!“ To nebyla planá hrozba. Chris znal takové muže, jako byl tento maršál. Ti nikdy nemluvili jen tak do větru.

Jeho levý kolt padl na podlahu.

„Výborně,“ poznamenal Flint. „A teď uděláte to samé, jenom levou rukou a s pravým koltem. A nezapomeňte, dvěma prsty!“

Chris neměl na vybranou. I druhý kolt mu dopadl k nohám.

„A teď,“ dodal Flint, „je kopněte tam do toho rohu.“ A ukázal tím směrem hlavní revolveru.

Chris poslechl i tentokrát.

Flint na něj hleděl se svraštělým čelem. Vypadalo to, jako by čekal odpor.

„Nemáte náhodou ještě někde nějaký kolt schovaný? Otočte se, rukama se opřete o zeď a roztáhněte nohy. A dejte je hezky od zdi!“

Tak byl slavný Blizzard Coogan naprosto bezchybně odzbrojen. Slyšel, jak si maršál oddechl, když nic nenašel.

„A teď dovnitř!“

Otevřenými dveřmi ho maršál vecpal do cely a zase je za nimi zavřel a zamknul.

„Maršále, jenom tak pro informaci, kdo na mě vypsal zatykač?“

„No kdo asi?“ usmál se Flint a pohazoval si se svazkem klíčů. „Pan Menafee, samozřejmě. Je to pěkná odvaha přijet do cizího města na koni ukradeném Menafeeům.“

„Ale já jsem ho neukradl!“ bránil se Chris.

Flint však zase vyšel ven.

Chris naslouchal a přemýšlel.

Kam jenom mohl Flint zmizet?

Objeví se teď Menafee, aby ho oddělal, když se nemůže bránit?

Cítil, jak se potí. A nebylo to jenom vedrem.

+ + + + +

Asi za hodinu se Flint vrátil zpátky.

„Přivedl jsem vašeho koně panu Menafeeovi,“ oznámil Chrisovi. „Tvrdil, že je jeho majetkem. To, jak to bylo doopravdy, můžete povyprávět soudci, hned jak sem přijede. Bude to tak za nějaké tři týdny.“

„Tři týdny?“ vykřikl Chris. „Menafee vás využil k tomu, aby mě zneškodnil. Chce mě dostat a vy mu při tom pomáháte. Proč se mě nezeptáte, jak jsem se k tomu koni dostal? Proč se ani nezajímáte o to, jak se jmenuju?“

„Jméno - co to znamená?“ odtušil Flint. „V Mexican Hat jste si říkal Stanley. Je to vaše pravé jméno? Řekl bych, že ne.“

Chris pochopil, že nemá smysl s ním diskutovat.

Flint to určitě myslel poctivě. Ale Menafee ho nenechá žít dost dlouho na to, aby maršál poznal, že udělal chybu.

„A můj pes? Postaral jste se o něho aspoň?“

„Chtěl jsem,“ opáčil Flint. „Ale ta černá bestie někam utekla. Prostě zmizel. Měl jsem ho snad jít hledat? Na to nemám chuť. Ten už se o sebe postará.“

„Done…“ zamumlal Chris. „Připadalo mu to, jako by ztratil přítele.

Náhle někdo zaklepal na dveře.

„Dále!“ zvolal maršál a přiložil ruku k revolveru.

Dovnitř vstoupil nevysoký muž. Jeho tvář byla hnědá a svraštělá jako stará kůže. Chris jej poznal. Před několika dny vedl tři jezdce Menafeeů, kteří ho chtěli roznést na kopytech.

„Dobrý den, maršále!“ pozdravil hlubokým, suchým hlasem. „Jsem správcem pana Menafeea. Jmenuju se Ball. Jestli dovolíte, prohodil bych pár slov se zatčeným.“

„Kvůli tomu koni? Jenom kvůli tomu?“ zabručel Flint a posadil se za stůl.

Ball přistoupil k cele.

„Ahoj Blizzarde.’„ zamumlal.

Flint, který se přehraboval ve svých papírech, to jméno nezaslechl.

„Ahoj,“ odpověděl Chris. Přemýšlel, co od něj Ball může chtít.

Ball si ho chvíli prohlížel.

„Takže tak vypadá ten, co se odvážil postavit mocnému TM. Pověz mi jen jedno: Co se stalo s chlapíkem, co tě měl sledovat?“

Chris pokrčil rameny.

„Co by se mělo stát? Vystřelil na mě a zasáhl mého koně. Musel jsem ho sejmout, abych přežil. Potom jsem si vzal jeho koně - myslím, že to mi TM dluží.“

„Máš pravdu,“ přisvědčil Ball, načež přistoupil ještě blíž.

„Odkud znáš mé jméno?“ zašeptal Chris.

„Od Billyho. Řekl jsi mu ho. Kromě toho se o tom vykládalo v Mexican Hat, že jsi to ty.“

Chris měl pocit, jako by toho malého muže už někdy viděl. Ne osobně, ale na nějaké fotografii, v časopise nebo v novinách. Akorát tehdy byl Ball mnohem, mnohem mladší.

„Kdo jsi?“ zeptal se.

„Kdo bych měl být?“ odtušil Ball. „Jsem majordomus TM závislý na Menafeeově milosti. Člověk, který mu pomáhá štvát jiné, i když ví, že jsou v právu. Dřív, před mnoha, mnoha lety, jsem se nejmenoval Ball, ale Maddox.“

Chris vytřeštil oči.

„Brazos Charley Maddox! Ano!!“

Flint zvedl hlavu od svých papírů.

„Říkali jste něco?“

„Nic,“ mávl rukou Ball. „Nic, maršále.“

Chris na něho užasle hleděl. Před třiceti lety, když byl ještě dítě, byste v celém Texasu nenašli lepšího střelce, než byl Brazos Charley Maddox. Jenže pak náhle zmizel a vykládalo se, že přišel o život v Mexiku.

Tady stál nejslavnější pistolník Jihozápadu. Chris kroutil hlavou.

„Brazos Charley Maddox, kdo by si to byl pomyslel.“

„Těší mě, že mé jméno ještě úplně neupadlo v zapomnění,“ zašeptal Ball. „Blizzarde, ty a já jsme stejní. Menafee je tu se dvěma chlápky, kteří tě nenávidí kvůli nějakému starému sporu. Griffin a Cole. Chce tě přivézt do Mexican Hat a tam tě pověsit před maršálovýma očima, aby všichni viděli, jak dopadne ten, kdo vztáhne ruku na Menafeea. Jestli s tím ti dva souhlasí, nevím.“

„To mi starosti nedělá,“ zamumlal Chris. „Charley, co ty?“

„Já?“ Ball zaváhal. „Poslouchej, Blizzarde, jsem pro férový boj, proto nebudu zasahovat, když se ti postaví Cole s Griffinem. Ale Menafee mě živí. Podal mi pomocnou ruku, když mi bylo nejhůř. Nemůžeš ode mě čekat, že půjdu proti němu.“ Ball ztišil hlas. „Pomůžu ti odsud. Můj kůň stojí za hotelem, je odpočatý a osedlaný. Vydrží dlouho. Je to jeden z nejlepších koní z Menaf eeovy stáje. Vezmi si ho a běž. To je to jediné, co pro tebe mohu udělat.“

„Jenže já už nechci pořád utíkat,“ odsekl Chris.

„Rozumím ti,“ přitakal Ball. „Jenže když zůstaneš, tak poteče krev. Griffin a Cole mě nezajímají. Je mi jedno, co se s nimi stane. Ale jakmile se obrátíš proti Tomu Menafeeovi, postavím se na jeho stranu. Budeš pak muset vyřídit i mě.“

„Tvůj šéf,“ zamumlal Chris, „mě bude chtít pronásledovat.“

Ball zavrtěl hlavou.

„Ne, o to se postarám. Jeho hrdost byla poraněna, zkus ho pochopit. Je to Menafee. Jenže už má taky svoje roky. A jízda přes Adobe Flats ho vyřídila. Na další pronásledování už nemá síly. Nejradši by se ještě dneska otočil a jel domů, ale to před těmi dvěma bastardy, Griffinem a Colem samozřejmě nemůže přiznat. S těmi si to budeš muset vyřídit, Blizzarde.“

„To zvládnu,“ odpověděl Chris.

Přemýšlel. Nabízela se mu šance konečně uniknout krveprolévání. Ball to určitě myslel poctivě. Jestli se mu podaří přesvědčit Menafeea k návratu, snad to vzdají i Cole s Griffinem.

„All right, vezmu si tvého koně,“ přisvědčil. „Tvůj šéf tě ale za to asi moc nepochválí.“

„Já už to přežiju,“ zabručel Ball.

Obrátil se k Flintoví. „Maršále, byl to omyl. TM svou žalobu na tohoto muže stahuje.“

„Co? Jak to?“ Flint zvedl hlavu od svých papírů. „Slyšel jsem dobře? Tak nejdřív mě tu Menaf ee přesvědčuje, jak hrozný zločin se stal, když mu ukradli koně a teď mi tvrdíte, že to byl omyl? Vy jednou dopadnete setsakramentsky špatně!“

„To je celkem možné,“ připustil Ball. „Teď ale chci, abyste toho muže pustil na svobodu. Ztratil svého vlastního koně vinou TM a za to jsme mu dlužni náhradu. Ne?“

Flint vstal a sáhl po svazku klíčů.

„Ví o tom vůbec váš šéf?“ svraštil čelo.

Ball to horkou chvilku zvládl elegantně.

„Kdyby o tom nevěděl, tak by mě neposlal,“ odtušil. „Vždyť jsem jeho správce a nikdy nedělám nic bez jeho vědomí.“

„No tak dobrá,“ zabručel Flint a pak odemkl celu. „Pojďte, pane. Máte štěstí.“

Chris si oddechl.

Zase jednou dokázal uniknout za pět minut dvanáct.

Flint mu podal jeho kolty. „Radši se s tím tady moc nepotulujte!“ varoval ho. „Nechci tu mít žádné problémy. Nejlepší by bylo, kdybyste co nejrychleji zmizel.“

Ball stál u dveří a hleděl ven.

„Honem!“ naléhal.

Chris ho následoval. V tom poledním čase slunce nelítostně pálilo. Všichni se schovali doma.

„Tom teď má siestu,“ podotkl Ball. „A Cole s Griffinem se někde zpíjejí. Než zjistí, co se stalo, tak můžeš být v čudu.“

„A když tu někde číhají?“ otázal se Chris.

„Tak budou nejdřív mít co do činění se mnou,“ odvětil Ball. „A to by se jim nemuselo vyplatit.“

Flint vyšel ze dveří a řekl: „Na slovíčko, pane!“

Chris se otočil. „Ano?“ Cítil, jak je Ball neklidný. Kdyby se teď objevili Tom Menafee, Griffin a Cole, mohl by si místní hrobař mnout ruce.

„Jak se vlastně doopravdy jmenujete?“ zeptal se Flint. „Rád bych to věděl, Stanley.“

„Coogan,“ odpověděl Chris. „Coogan z Colorada. Jste spokojen?“

Flint vytřeštil oči. Pohlédl na oba Chrisovy revolvery. „Snad ne Blizzard Coogan?“ hlesl.

„ Občas mi tak říkají,“ poznamenal Chris.

Ball ho zatahal za rukáv. „Pojď!“

„Blizzard Coogan!“ užasl Flint. „Pane Bože, a já jsem ho zatknul! Ale to mi Menafee zaplatí.“

Chris ho dál neposlouchal. Následoval Balla, který běžel ve stínu domů stojících kolem náměstí. Kůň stál za hotelem. Byl to šedák, odpočatý, napojený a sytý. K sedlu byly přivázány přikrývky a plné sedlové kapsy. V sedlovém pouzdře se houpala karabina.

Chris nasedl. Byl zmatený. Jedná správně? Proč ho chce Ball dostat z města? Myslí to ten starý Texasan poctivě?

Tu z rohu hotelu směrem k němu vyrazil černý stín. Ozvalo se štěkání.

„Done!“ zvolal Chris. „Pojď sem, chlapče!“

„Zmizte!“ sykl Ball a plácl šedáka po zadku.

Kůň vyrazil. Pes běžel za ním.

Chris se chopil uzdy a zamířil na jih. Měl v plánu později odbočit na západ. Tam, v drsné divočině, ho Griffin s Colem jen tak snadno nenajdou.

Už byl na konci plazy, když za ním třeskl výstřel. Uslyšel hvízdnutí kulky a přikrčil se.

Past! Blesklo mu hlavou. Ball na mě ušil boudu!

Ohlédl se. Před saloonem stály dvě postavy, nad nimiž se vznášel oblak dýmu. Bum, další rána. Don se svalil k zemi a vyštěkl bolestí.

„Done!“ zvolal Chris.

Obrátil šedáka, sklonil se ze sedla a vytáhl Dona do sedla. Jeho kůže byla od krve.

Maršál Flint vyběhl ze své kanceláře. Třeskl třetí výstřel a maršál se skácel k zemi.

Chrisovi se podařilo vyjet z města. A zatímco projížděl drsnou krajinou na západ od města, zemřel mu Don v náručí.

+ + + + +

Griffin a Cole seděli v saloonu. Naobědvali se a zapíjeli teď svůj vztek whisky.

Nelíbilo se jim, že Coogan sedí ve vězení. A ještě méně se jim líbilo, že ho Menaf ee chtěl odvézt do Mexican Hat. Coogan měl zemřít tady.

Griffin odvedl svého kumpána stranou, aby ho barman nemohl slyšet.

„Dávej pozor na to, co ti teď řeknu, Slime: Půjdeme před vězení, zavoláme Flinta ven a omráčíme ho, hned jak vyjde ven. Ty s ním budeš mluvit a já to vyřídím, rozumíš?“

Cole přikývl. Ta věc se mu ale moc nelíbila.

„Potom půjdeme dovnitř a napumpujeme do Blizzarda olovo,“ předestřel mu Griffin svůj plán. „A pak na koně a hurá domů. Na Menaf eea a toho starého náfuku kašlu.“

Cole byl pro to, aby to vyřídili co nejdřív. Měl v Coloradu děvče a nevěděl, jestli mu zůstalo věrné.

„Souhlasím,“ zamumlal.

„Tak pojď,“ zabručel Griffin.

Vyšli ven. V tom se ozval dusot kopyt a od hotelu vyrazil jezdec. Vedle něj běžel velký černý pes.

„A to je co?“ vykřikl Griffin. O vteřinu později dodal: „Griffin! Ten čubčí syn zdrhl!“

Jelikož byl Griffin obezřetný člověk, měl u sebe pušku. Zalícil a vypálil. Jezdec se však přikrčil a on ho minul.

„Prach a broky!“ zuřil.

Vystřelil znovu a zasáhl psa. Jezdec se obrátil, sklonil se, vzal psa do sedla a pádil dál.

Ze své úřadovny vyběhl maršál Flint.

„Ten bastard nechal Coogana utéct!“ vykřikl Griffin. „To mi zaplatí!“

Vystřelil potřetí a Flint se na prahu dveří skácel k zemi. Když zalícil počtvrté, tak už jezdec zmizel. Zůstal po něm jen obláček zvířeného prachu na obzoru.

Griffin sklonil pušku a vykřikl na Colea: „Přiveď sem koně, Slime!“

„Ne, počkej,“ zamumlal Cole.

Z hotelu vyběhl Ball a vydal se přes plazu k nim.

„Zbláznil ses?“ vykřikl na Griffina. „Nech toho střílení!“

„Jak to?“ zeptal se Griffin, kterému mozek fungoval trochu pomaleji. „Nerozumím.“

„Hned mi porozumíš,“ zvolal Ball. „Vytáhl jsem Coogana z vězení a dal jsem mu koně, protože už nechci další krveprolití. Vy hlupáci! Teď si bude myslet, že jsem ho vylákal do léčky!“

„Tys ho osvobodil?“ divil se Griffin. „Co na to řekne tvůj šéf?“

„To nech na mně,“ chladně odtušil Griffin. „Jsem příliš unavený na to. abych se štval za někým, kdo jenom bránil svůj život. Rozumíte?“

Griffin přikývl.

„Jistě. Můžeš si dělat, co chceš. My dva ale máme s Cooganem ještě nějaké nevyrovnané účty. Slime, přiveď ty koně!“

Ball se rozkročil.

„Nikam nepojedete,“ řekl ledovým hlasem.

„Co?“ zabručel Griffin. „Od tebe si nenechám poroučet, ty trpaslíku!“

Ball tam klidně stál, jen si pravou rukou odsunul cíp kabátu za pažbu koltu.

„Můžeš to zkusit, frajere!“

„Já jsem podle tebe frajer?“ zuřil Griffin.

Ještě stále držel v rukou pušku. Byla nabitá a kohoutek natažený. Stačilo jen namířit na Balla a zmáčknout spoušť. Žádný střelec, který měl revolver strčený v pouzdře, nemohl být tak rychlý.

Nebo si to aspoň myslel.

„Udělám z tebe řešeto!“ vykřikl.

Zvedl pušku a - zemřel. Hned v tom okamžiku, kdy se rozhodl zalícit, mu Ballův olověný posel provrtal srdce. Ani neuslyšel výstřel.

Ball namířil kouřící revolver na Colea. „A ty?“

Cole zděšeně zvedl obě ruce. „Já s tím nemám nic společného. Nestřílejte! Proboha, nestřílejte!“

„Dávám ti čtvrt hodiny,“ řekl Ball. „Buďto zmizíš, nebo dopadneš jak on.“

Před maršálovou úřadovnou se shromáždili lidé. Zvedli Flinta a zanesli ho dovnitř.

„Ještě žije!“ zvolal jeden z nich. „Honem, přiveďte doktora!“

Ball se obrátil a přes plazu se vydal zpátky do hotelu.

Tam už na něj ze svého pokoje volal Menafee: „Pojď sem, Balle!“

Starý Texasan přišel k němu a řekl: „Chtěl jsem dát Cooganovi šanci.“ Zdálo se, že hledí někam za Menafeea. „A chtěl jsem dát šanci i tobě, Tome. Ale ten čubčí syn tam…“ a ukázal oknem na Griffinovo tělo, „…to všechno pokazil.“

Menafee sklonil hlavu. Vypadal unaveně.

„Co se teď bude dít? Co myslíš?“

„Můžeme čekat,“ zamumlal Ball. „Na Coogana. On totiž přijede -a brzy.“

Coogan pohřbil Dona, svého věrného psa, v kopcích na západ od Yellow Creeku. Když se vrátil do města, blížila se půlnoc.

Sesedl u prvních domů a přivázal koně k jednomu sloupku. O Coleovi a Griffinovi nic nevěděl. Neměl tušení, že Griffin je mrtvý a Cole odjel už před několika hodinami na sever. Ale i kdyby to věděl - nic by to nezměnilo.

Ball ho zradil. Muž, který kdysi býval nejslavnějším střelcem Jihozápadu, ho vlákal do léčky. To mu zaplatí!

Ve městě panoval klid. Dokonce i saloon byl zavřený. Jen v přízemí hotelu se ještě svítilo. Chris tušil, kdo tam na něj čeká.

Přešel plazu. Na bocích se mu houpaly kolty. Oba je nabil šesti náboji, ačkoli běžně nechával jednu komoru prázdnou. Dvanáct kulek. Buďto budou stačit a za hodinu už bude pryč, nebo ne a zůstane tu navěky.

Ze spánku zaštěkal pes a Chris si vzpomněl na Dona. Při té vzpomínce mu bylo těžko.

Dveře hotelu byly otevřené. Chris se musel usmát. Tak do téhle pasti tedy určitě nevleze.

Obešel hotel a zjistil, že jediné okno v přízemí je zatažené závěsem. Podle pohybujícího se stínu viděl, že tam někdo je.

Chris přišel až k zadní straně budovy. Zde dovnitř vedl zadní vchod, který hostům umožňoval rychle se dostat ke stáji. Odemkl nožem a otevřel ty dveře.

V chodbě panovala tma. Napravo pronikalo rámy dveří světlo z jednoho pokoje. Chris se k nim přikradl a opřel se o zeď. Uslyšel vzrušené hlasy.

„A já ti říkám, že už nepřijede. Je zbytečné tady déle čekat.“

„Přijede!“ odvětil druhý hlas. Patřil Ballovi.

Zatím Chris vytáhl své kolty. Vykopl dveře.

„Nikdo ani hnout!“

Ball seděl za stolem a s podivuhodným klidem v očích na něj hleděl.

„Tak vidíš,“ zamumlal.

Napravo od něho seděl v křesle šedivý muž. To musel být Ballův šéf Tom Menafee.

Chris namířil kolt na starého Texasana. „Kde jsou Cole s Griffinem? Kam jsi je schoval tentokrát?“

Ball položil ruce na stůl a mírným hlasem odpověděl: „Ti už ti starosti dělat nebudou. Ale řekl bych, že mi nevěříš.“

Chris pomyslel na mrtvého psa.

„Ne!“ vykřikl a pak dodal: „Tas!“

Ball zavrtěl hlavou.

„Nebudu s tebou bojovat. Hra, kterou jsem ti nabídl, byla férová. Jenže ty mi nevěříš a já nemám zapotřebí se před tebou ospravedlňovat. Můžeš si mě zastřelit, ale já proti tobě nezvednu ani prst.“

„Balle…“ zabručel Menafee.

„Buďte zticha!“ okřikl ho Chris.

Natáhl kohoutky svých revolverů a pohlédl Ballovi do očí.

„Dám ti ještě jednu šanci, abys zemřel jako muž a ne jako zatracený lhář. Tas!“

„Ne!“ zamumlal starý Texasan. „Ne.“

„Proč se před ním krčíš jak pes?“ vykřikl Menafee, vyskočil ze židle a vytáhl kolt.

Chris se otočil a zmáčkl spoušť. V uzavřené místnosti měl výstřel ohlušující účinek. Menafee zasténal a padl na židli.

„Blizzarde!“ zvolal Ball a převrhl stůl. Chris včas uskočil. Viděl, jak Ball tasil - tak rychle, že to spíš předpokládal, než doopravdy viděl.

Třeskla další rána. Cosi ho udeřilo do boku. Poté dvakrát vypálil na malého Texasana zahaleného v dýmu. Ball zasténal a opřel se zády o zeď. Hlava mu klesla na prsa a pak pomalu sjel po zdi dolů.

„Charley!“ vykřikl Chris a pustil oba kolty na podlahu.

Toho, že ho neposlouchá levá noha, si nevšímal. Přikulhal k Ballovi a klekl si k němu. Starý pistolník však již mlel z posledního.

„Neříkal jsem ti, že budu stát na Menafeeově straně?“ sípal. „Nechtěl jsem na tebe vytáhnout zbraň, ale když jsi zabil mého šéfa…“

„Nezabil jsem ho,“ přerušil ho Chris. „Menafee, pojďte sem!“

Rančer se tam doplazil po kolenou. Zdravou rukou si držel tu zraněnou.

„Jsem tady, Balle, můj starý příteli,“ prohodil skleslým hlasem.

Ball k němu natáhl ruku. „Jsi all right, Tome?“

Krvavá skvrna na jeho košili se stále zvětšovala.

Menafee přikývl.

„Je to jenom škrábnutí. Nedělej si o mě starosti. Ale co ty! Odneseme tě k doktorovi. V té zatracené díře přece musí být nějaký doktor!“

„Pozdě!“ zašeptal Ball. „Příliš pozdě. Mně už žádný doktor nepomůže.“

Chytil Menafeea za ruku. „Vrať se teď na TM a zakopej válečnou sekeru. Slíbíš mi to?“

„Slibuju,“ řekl rančer, byl bledý jak stěna.

„Pak se mi bude umírat snáz,“ hlesl Ball. „Jsem rád - že jsem - vyřídil toho skunka Griffina.“

To byla jeho poslední slova.

Chris klečel na podlaze. Chtěl se s tím mužem vyrovnat - ale ne ho zabít. Náhle ho tak zabolela rána v boku, že musel zatnout zuby.

Hleděl na mrtvého. Jeho poslední slova mu nějak nešla dohromady.

„Co myslel tím, že vyřídil Griffina?“ zeptal se.

„Nevíte?“ zamumlal Menafee. „To nechápete?“

Strašlivá předtucha se změnila v ledovou jistotu. Proč se jenom Cole s Griffinem radši někde neopili?

„Snad ne…“

„Ano,“ přikývl Menafee. „Ball byl čestný. Zabil Griffina, potom co na vás střílel, a pak vyhnal Colea. Chtěl vám dát férovou šanci, ale vy jste mu neuvěřil.“

Zhrozený Chris se dotkl Ballova chladnoucího těla.

Menafee ho však vztekle odstrčil.

„Nechte ho na pokoji! Nedotýkejte se ho!“

Potom si položil hlavu mrtvého do klína a rozplakal se.

+ + + + +

Uplynuly tři týdny.

Týdny, v nichž zpráva o „přestřelce v Yellow Creeku“ oběhla Jihozápad.

Chris seděl před Flintovou úřadovnou a dělal společnost maršálovi. Oba muži ještě byli bledí a zesláblí ztrátou krve.

„Chci vzít místo u Wells & Fargo,“ řekl mu Flint. „Nabídli mi ho už před nějakým časem. Kdybych tam jenom šel dřív!“

Měl rozepnutou košili, takže mu byla vidět ovázaná hruď.

S kyselým úsměvem si na ni ukázal a dodal: „Pak bych si to mohl ušetřit!“

„Takový je holt život,“ podotkl Chris.

Vstal a udělal několik kroků. Nic moc, levá noha ho ještě stále úplně neposlouchala, ale pořád dopadl lépe, než Ball a Griffin, kteří leželi vedle sebe na místním hřbitově.

„Mám novinky od maršála Whistera z Mexican Hat,“ poznamenal Flint. „Menafee se na ranč vrátil jako zlomený člověk a zavolal k sobě zpátky Billyho. Frank je vyřízený. Chodí o holi a už nikdy nebude moct do sedla. To je hrozný osud.“

„Nech je být,“ mávl rukou Chris.

Do města dohrkal dostavník, nechal tam jednu cestující a zase odjel. Chris se se zájmem díval, jak se ona žena vydala k hotelu. Měla na sobě cestovní šaty, dlouhou sukni a klobouček se závojíčkem, který jí zakrýval tvář. Její postava mu kohosi připomínala - ano, Abigail McDullovou. Ale jak by se Abbie mohla dostat do Yellow Creeku?

Z jeho myšlenek ho probudil Flintův hlas.

„Až odjedu, místo maršála bude volné. Městská rada se mě zeptala, koho bych jim doporučil jako nástupce. Navrhl jsem jim vás. Co vy na to?“

„Já nevím.“ Chris pokrčil rameny. „Ještě jsem o tom nepřemýšlel.“

„Yellow Creek nebude tak klidným místem, jak býval,“ dodal usmívající se Flint. „Někteří frajírci si to tu vyhlédli, protože tu zkřížily kolty dva nejslavnější pistolníci Západu. Ti chlápci si o sobě myslí, že jsou neporazitelní. Budou tu problémy - a vy, Blizzarde, na tom také nesete vinu.“

„Jenom mi nepodsunujte vinu za něco, za co nemohu,“ opáčil Chris.

„Že za to nemůžete? Cha! A proč jste se potom vracel? Proč jste rovnou neodjel, jak vám radil Ball? Samozřejmě, že na tom nesete vinu.“ Ukázal na Chrise prstem. „Ale můžete ji odčinit. Vstupte do služeb města. Vy jste jediný člověk, který dokáže v Yellow Creeku udržet klid.

S Blizzardem Cooganem si nikdo nic začínat nebude.“

Chris přemýšlel. Tady se mu nabízela šance konečně se usadit. Měl to vzít? Váhal.

Tu se na chodníku ozvaly lehké kroky a důvěrně známý hlas zvolal: „Tady jsi, Chrisi, miláčku!“

Zvedl hlavu. Byla to ta žena z dostavníku. Odhrnula si závoj, takže jí mohl vidět do tváře.

„Abbie!“ vykřikl. Toporně vstal.

Přistoupila k němu a objala ho.

„Slyšela jsem o přestřelce v Yellow Creeku, takže jsem musela přijet.“

„Moje děvčátko,“ zamumlal Chris a pohladil ji.

Flint si diskrétně odkašlal a smekl klobouk.

„Nechcete mi tu dámu představit, Coogane?“

Chris to hned napravil.

„Abbie, to je pan Flint, dosavadní maršál Yellow Creeku. Právě mi nabídl své místo.“

„A přijal jsi ho, Chrisi?“ zašeptala Abbie.

„Ano,“ řekl Chris. „Myslím - že ano.“

A tím bylo vše rozhodnuto.