Rex Hayes

Colorado western 035. Na život a na smrt

Ten starý muž neměl šanci. To Cimarron poznal hned, jak ho našel. Byl zastřelen z pušky a sám se bránil pouze starým Navy koltem 44. Vzdálenost však byla příliš velká, takže ho vrah mohl odstřelit z bezpečí jako zajíce. Cizinec, který si říkal Cimarron, to viděl. O několik hodin později přijel do města, kam ho zavedly vrahovy stopy. Před saloonem po výstřelech z koltu padl jeden kovboj. Šlo o chladnokrevnou vraždu, ale v tomto městě to s nikým nepohnulo. Až na cizince, který si říkal Cimarron.

Od časného rána starý muž věděl, že je pronásledován. Vzdálenost mezi Willem Brennanem a neznámým jezdcem se neustále zmenšovala. Brennan pocítil, jak mu buší srdce.

Přišli na to, pomyslel si. A jednali rychle.

Byl to rančer z Yellow Grass Valley a byl na tajné cestě s tajným úkolem. V údolí však byli lidé, kteří si všímali, co se děje. A ti neztráceli čas, protože byli proti novotám - i proti Willu Brennanovi. A v tomto kraji se problémy odklízely olovem.

Will Brennan držel ruku na pažbě svého starého Navy coltu ráže 44. Proklínal se za to, že si s sebou nevzal pušku. Jenže při rychlé jízdě by ho každá libra nákladu navíc zpomalovala. Proto musel pušku oželet. To se však ukázalo jako chyba. Jako velká chyba. Vypadalo to, že nyní za ni bude muset zaplatit.

Hnal svého strakatého koně cvalem. Jeho náskok se ale ne a ne zvětšit. Tu se zaleskla ocel. Brennan okamžitě věděl, o co jde. Odpráskne mě! pomyslel si. Nebo mě chce nechat se potit?

Náhle si přál, aby už bylo po všem. Měl svoje roky a nechtělo se mu před někým utíkat.

Prudce přitáhl uzdu a kaliko se zastavil.

Také neznámý pronásledovatel stál. Jeho postava byla ve volném plášti vidět jen velmi nezřetelně a obličej měl skryt ve stínu klobouku. Vzdálenost mezi oběma jezdci činila ještě šedesát yardů, což bylo pro jistou ránu z revolveru příliš mnoho.

Brennanovy oči se upřely na pušku. Hned jak ji jezdec zvedne, bude muset střílet z koltu - a spoléhat přitom na štěstí.

Vítr si pohrával s trsy suché trávy, která již měla žlutou podzimní barvu. Willu Brennanovi svítilo do tváře slunce. Náhle si uvědomil, že jeho paprsky cítí naposledy.

Pomyslel na Toma, svého chlapce, který teď bude na všechny ty problémy, jež sužovaly Brennany v Yellow Grass Valley, sám.

„To je Coleova práce - určitě!“

Hnědák se náhle vzepjal. Skuče-ním větru se náhle ozval hlas chladný jako smrt: „Tvůj čas nadešel, Brennane!“

Brennan se postavil ve třmenech: „Běžte k čertu! Co ode mě chcete?“

Cizinec se zasmál. Jeho hnědý kůň stál naprosto nehybně, jako socha.

„Přemýšlejte, dědku. Někomu jste trnem v oku - a já bych řekl, že víte proč!“

Brennan viděl, že cizinec zvedl pušku. Polil ho studený pot.

„Mám jenom kolt!“ Jeho vlastní hlas mu náhle zněl nějak cize.

„Pojďte blíž a bojujte jako muž. Dejte mi šanci!“

Odpovědí mu byl opět smích. A poté se ozval ledový hlas: „Proč šanci? Jste odsouzen k smrti, Brennane, a já jenom vykonám rozsudek. -Teď!“

Brennan zvedl ruku, v níž držel Navy kolt. Vypálil, ale netrefil. Kulka se zavrtala do země před kopyta jezdcova koně.

Příliš krátké! pomyslel si Brennan.

Levou rukou si zapřel pravou, aby mohl lépe zamířit. Zacílil výše, na jezdcův klobouk. Už už chtěl zmáčknout spoušť, ale tu třeskl výstřel.

Pozdě.

Brennan sebou trhl a zhroutil se na hrušku sedla. Kolt mu vypadl z dlaně a při dopadu na zem vystřelil.

Kůň se splašil a Brennan ztratil rovnováhu. Skácel se ze sedla do trávy, kde zůstal nehybně ležet.

Vrah další kulkou srazil k zemi poníka.

Prohledal kapsy mrtvého, aby pak našel dlouhou, úzkou obálku.

„Ty starý blázne! Well, toto tedy znamená konec rodiny Brennanů v údolí Yellow Grass.“

Ubalil si cigaretu a zapálil si, načež si zkontroloval pušku a dlouhou obálku strčil do kapsy. Aniž by poté mrtvému věnoval další pohled, vyšvihl se do sedla a odjel.

Jeho cílem byl Yellow Grass, město, které za své jméno vděčilo půdě, na níž stálo.

+ + + + +

Muž, který mezi kopci rozdělal ohýnek, trhl hlavou, když uslyšel slabou ozvěnu vzdálených výstřelů.

Kolt. A teď puška. Znovu kolt a znovu puška. To vypadá na pěkný malér.

Hodil na oheň písek a zadusil jej. Poté ostře hvízdl.

„Pojď sem, Troopere!“

Vraný valach, který se pásl poblíž, nevrle zafrkal a trhl hlavou. Přesto poslechl, když jeho pán podruhé zahvízdal.

„Co myslíš, Troopere, máme se o to starat?“ ptal se svého koně, zatímco jej sedlal. „Někdo s puškou střílel na někoho, kdo má jen kolt. Jestli to není vražda, tak co potom?“

Mužův postoj i části jeho oděvu prozrazovaly, že jde o bývalého vojáka.

Byl obut do kavaleristických holínek s úzkými podpatky a připínacími ostruhami. Posez a vnitřní strana stehen modrých kalhot byly zpevněné tuhou kůží. Tři vybledlé proužky na ramenou bavlněné košile obdobné modři prozrazovaly jeho někdejší seržantskou hodnost.

Kavaleristický klobouk byl pokrčený a špinavý, bylo na něm vidět, že sloužil jako vědro na vodu, talíř na jídlo, poklička na hrnec a poduška pod hlavu. V sedlovém pouzdře vraníka měl Springfieldovu karabinu Trapdoor, jakou po občanské válce používala americká kavalerie. U pravého boku se mu houpal revolver, po kavaleristickém způsobu hlavní nahoru, což také vedlo k velmi specifickému způsobu tasení. Pistolníci Západu se takovému nošení revolveru smáli.

Také vraník nesl na zádech značku kavalerie a vedle ní měl vypálené vyřazovací číslo.

Ano, byli to dva armádní veteráni, kteří se po svém odchodu z kavalerie dál společně toulali Západem.

„Jeďme se na to podívat, Troopere,“ řekl muž, upravil uzdu, předpisově vložil levou nohu do třmenu a elegantně se vyšvihl do sedla. Všechny jeho pohyby prozrazovaly rutinu.

Za hřebenem se zastavil a rozhlédl se.

Na severozápadě se na vzdálenost sto dvaceti mil táhlo údolí Yellow Grass Valley. Vysoké hory po obou stranách je chránily před chladným větrem. To údolí byl svět sám pro sebe a povahy jeho obyvatel tomu odpovídaly.

Mohlo být tak čtyřicet mil široké, na mnoha místech se zužovalo, aby se pak zase rozšiřovalo. V zářijovém slunci svahy žlutě zářily. Díky solím a minerálům obsaženým v půdě a s vodou prostupujícím do stébel tráva nehnila. Vysychala na seno a charakteristicky zežloutla. Proto se údolí jmenovalo Yellow Grass Valley - Údolí žluté trávy.

Jezdec si posunul klobouk do čela, aby chránil své oči před sluncem. Byl hezký, teplý den - příliš krásný na umírání. A přece byl pro jednoho muže posledním.

„Dělej, Troopere!“

Lehce vraníka pobodl ostruhami a navedl jej jižním směrem, protože právě odtud zazněly výstřely.

Jednou na kraji údolí spatřil kradmý pohyb a okamžitě se zastavil. Možná tam prchal vrah - a možná také ne.

Po chvíli pohyb ustal a jezdec pokračoval v cestě. Nad hřebenem na jihu začaly kroužit malé černé body.

„Vsadím boty, že se to stalo tam,“ zamumlal muž.

Nyní jel mnohem obezřetněji. Uzdu držel v levé ruce a dlouhohlavňový kavaleristický kolt v pravé. Vraník kráčel pomalu. On i jeho jezdec v takovéto situaci nebyli poprvé.

Jet na dějiště přestřelky pro ně nebylo ničím neznámým.

Body na obloze sletěly střemhlav dolů - a zase vystoupaly nahoru, když se jezdec přiblížil. Nezůstal tam nikdo živý. Pouze mrtví. Prozradilo mu to chování supů.

Nejprve našel malého kalika. Ležel mezi šalvěji se strašlivou ranou v hrudi. Písek pod ním byl zbarven krví.

„Zůstaň stát, Troopere!“ zamumlal muž.

Slezl ze sedla a dál šel pěšky. Vraník zvedl hlavu a zavětřil. Koulel očima a stříhal ušima.

Mrtvý neležel daleko od zastřeleného koně. Byl to staršího muž s vrásčitým obličejem a šedými vlasy. Jeho klobouk se při pádu odkutálel pryč. Měl otevřené oči. Oči, které viděly vraždu. V levé straně hrudi mu zela rána.

Muž studoval stopy. Přitom opatrně našlapoval, aby je nezničil, řekly mu všechno, co ještě nevěděl.

„Chudák, pronásledovali ho a on se tady zastavil, protože už nechtěl dál. Pak dělal, co mohl. Ale nic mu to nepomohlo.“

Sklonil se.

Kolt mrtvého ležel o kousek dál v trávě, starodávný revolver, který se nabíjel zepředu. V jedné komoře ještě byl prach a kulka. Muž jej zvedl a prohlédl si jej.

„Vidíš to, Troopere? Navy čtyřiačtyřicítka, ta se už dneska hned tak nevidí. Možná nám toho o něm ta věcička vypoví víc. Aha, vystřelil dvakrát. Co myslíš, dostal svého vraha? Podle mě těžko.“

Kráčel po stopách, až jeho pozornost upoutala nějaká lesklá věc v trávě. Ležely tam prázdné nábojnice z winchestrovky 44-40. Pohlédl zpátky na místo tragédie a odhadl vzdálenost.

„Mezi šedesáti a sedmdesáti yardy. Neměl šanci. Ten vrah musí být člověk, který nerad riskuje.“

Vrátil se k mrtvému, klekl si a opatrně jej obrátil. Kulka jeho tělem proletěla.

„Samozřejmě, puška. Kulka z revolveru by v něm na takovou vzdálenost zůstala. To byla ta nejchladnokrevnější vražda, kterou jsem kdy viděl. Ale proč? Proč?“

Kapsy mrtvého byly obrácené, aby to vypadalo na loupežnou vraždu, ale co mohl takový člověk u sebe mít cenného?

Nic! Nebo že by přece něco?

Cizinec zvedl hlavu a pohlédl na stopy vraha, které vedly k Yellow Grass Valley. Jeho instinkt mu prozradil mnohá z tajemství, která tento kraj skrýval.

„Musel u sebe mít něco, co ten druhý hledal. Přitom nevypadá jak bohatý člověk. Co myslíš, Troopere? Proč ho sejmuli?“

Prohledal mu kapsy, ale nic nenašel. Žádné papíry, nic. Ve vestě však měl staré kapesní hodinky s mosazným řetízkem. Vytáhl je a otevřel.

„Minnie Willovi, 11. března 1849,“ stálo tam vyryto. Od toho data uplynulo již třicet let. Musel se jmenovat Will. Will – jak dál?

Muž svraštil čelo, zatímco strkal hodinky zpátky. Opět pohlédl na starý kolt. Do dřevěné pažby bylo vyřezáno nějaké znamení. To samé znamení, které nosil jako cejch pomník mrtvého: B v kruhu.

„Zdá se, že pracoval pro nějaký ranč. Nebo je on sám rančer. Ale potom jenom malý, ne dobytkářský král jako ti, co se na severu rozmnožili jako houby po dešti.“

Strčil si revolver do pouzdra. Mrtvého někdo musel znát a musel na něho čekat. Až ho najde, snad se dozví víc.

Slunce stálo nad západním obzorem a stíny se prodlužovaly. V září se stmívalo rychle. Cizinec věděl, že nemá moc času na to, aby si našel tábořiště chráněné před větrem.

Přinesl mrtvého k díře v zemi, hodil ho do ní a pak ho zahrabal. Přitom dál mluvil ke svému černému koni.

„Nikdo by neměl zemřít tak, že ho někdo odpráskne jak kojota. Chtěl do Yellow Grass - možná tam bydlí. Asi bych se tam měl trochu porozhlédnout.“

Přitom si vzpomněl na pohyb, který předtím zaregistroval na úpatí hor. I vrah tedy zamířil na sever, do Yellow Grass Valley. Rozhodně nešlo o loupežnou vraždu, jinak by vzal ty hodinky. Ne, ten vrah zabil toho muže z úplně jiných důvodů.

Vyšvihl se do sedla svého vraníka a ještě jednou pohlédl na hrob onoho neznámého muže.

Pak zmizel v ranní mlze.

+ + + + +

Město Yellow Grass stálo uprostřed údolí, v jeho nejširší části.

Na severozápad a jihovýchod od města se žlutily kopce táhnoucí se až po úpatí hor, které se vypínaly dobrých šedesát mil od města. To stálo na rovině vystavené větrům, které hnaly po ulicích Yellow Grass keříky laskavce jako posly pustých dálav.

Domy po obou stranách ulice končily u saloonu Longhorn, největší budovy ve městě. Toho poledne před restaurací Annabelle zastavil jezdec. Město se koupalo v zářijovém slunci. Byl to krásný den.

Až do okamžiku, kdy se ze saloonu Longhorn ozval výstřel. Kdosi vykřikl.

Muži před restaurací se zastavili. Nad dveřmi saloonu se vznášel oblak střelného prachu.

„Co, k čertu…“ zamumlal jeden muž, ale hned se odmlčel.

Dveře se rozletěly a ven vyvrávoral muž v hrubém honáckém oděvu. Náhle se mu podlomila kolena.

„Ne - Bowene - ne!“ Zamával rukama.

Třeskl další výstřel. Kovboj zakašlal. Klesla mu hlava a pomalu se zhroutil na zem. Chvíli se třásl a pak zůstal nehybně ležet.

Ze saloonu vyšel druhý muž. V ruce držel revolver, z jehož hlavně se kouřilo. Jeho černé oči se ledově leskly.

„Hinesi, ty hlupáku!“ Pohlédl na mrtvého a dodal: „Namlouval si, že by mě mohl porazit.“

Zvedl hlavu a podíval se na ostatní.

„Viděli jste to, že? Sáhl si pod sako. Řekl bych, že tam měl kolt. Musel jsem ho oddělat, přinutil mě k tomu - nebo myslíte, že ne?“

Odpovědí mu bylo mlčení. Vrah pokýval hlavou a zasmál se.

„Líbíte se mi, pánové. Viděli jste, že jsem jednal v sebeobraně.“

„Byla to vražda!“

„Co?“ Zabiják s černýma očima se otočil.

Na opačné straně ulice stál cizí jezdec. Přijel tiše, ostatní si ho nevšimli. Jeho oděv prozrazoval bývalého vojáka.

„Byla to vražda!“ opakoval. „Ta nejchladnokrevnější vražda, kterou jsem kdy viděl. Ten chudák vůbec nepomyslel na to, že by mohl tasit kolt. Věděl, že by nemohl vyhrát, a řekl bych, že u sebe ani neměl zbraň.“

„Já snad špatně slyším,“ zvolal vrah a jakoby náhodou namířil koltem na jezdce.

Muž neztrácel rozvahu. „Ještě jedna vražda před tolika svědky? To vážně chcete tolik riskovat?“

„Opatrně, cizinče!“ zašeptal jeden muž. „Mluvíte s Cassem Bowenem. „Říká se, že je s šestiraňákem ďábelsky rychlý.“

„No a?“ zamumlal jezdec.

Zvedl hlavu a pohlédl na Bowena.

„No tak dělejte, proč to nezmáčknete? O jednu vraždu míň nebo víc, na tom přece nesejde.“

Bowen přimhouřil oči. Nejraději by ho zastřelil, ale cosi jej předtím varovalo.

Právě dokonal krvavý zločin, ale to nebylo všechno, měl na kontě ještě jeden, o kterém nikdo nevěděl, kromě toho, kdo ho tímto činem pověřil. Nebo že by o tom přece jen někdo věděl? Ten cizinec, kdo to je?

Proč se do toho plete? Ví něco o tom, co se včera stalo v kopcích? A pokud to ví, je sám, nebo je v tom namočený ještě někdo?

Bowenovi vyvstaly na čele krůpěje potu. Musím být prozíravý, říkal si.

Ten chlap vypadal příliš sebejistě. Zatraceně sebejistě. Kolt na něho nijak nezaúčinkoval. Možná by se o něho měl raději postarat Link Cole.

„Dobře.“ Falešně se usmál. „Mám dneska dobrý den a nechci si ho kazit. Ale raději mi nekřižte cestu, modrobřicháči!“

Kdosi se zasmál. Výraz modrobřicháč vyjadřoval v pohraničí zvyklém na svobodu a nespoutanost pohrdání někým, kdo musel přijímat a vykonávat rozkazy.

„Řekl jste modrobřicháči?“ otázal se cizinec.

Bowen přikývl.

„Přesně tak. Máte něco proti tomu? Byl jste přece modrobřicháč, nebo ne?“

„Jestli tím chcete vyjádřit, že jsem byl voják, pak ano,“ řekl cizinec, přičemž se shoupl ze sedla na zem. „Ale tu věc s tím modrobřicháčem raději vyřídíme na místě.“

Vykročil směrem k Bowenovi. Ten držel stále v ruce kolt. Zamával jím a zvolal: „Už ani krok dál, nebo vás složím vedle Hinese!“

„Opravdu?“ Cizinec se suše zasmál. „To by ale byla vražda.“

Bowen zrudl. Byly na něj upřeny zraky mnoha přítomných mužů. Věděl, že jeho pověst pistolníka a rváče je v sázce. Teď už nemohl ustoupit. Ať se to Coleovi bude líbit nebo ne, tuto věc musí vyřídit na místě.

Pohlédl na cizincův kolt. Nosil jej na pravém boku, poměrně nahoře, pažbou dopředu, jako kavalerista. Bowen se zasmál.

„O.K., dám vám šanci.“ Zastrčil svůj revolver do pouzdra a dodal: „Vidíte tam ten mrak? Hned jak se jeho okraj dotkne slunce, vystřelíme. Souhlasíte?“

Cizinec udělal krok vzad a pokrčil rameny.

„V pořádku. Vlastně jsem vám chtěl dát jenom výprask, ale když chcete tak rychle pod zem, rád vám posloužím.“

„Asi si myslíte, jak neumíte střílet!“ zapochyboval rozzuřený Bowen.

„Střílím přesně a rychle,“ usmál se cizinec. „Váš čas se brzy naplní, příteli.“

Bowen s sebou trhl. Proč si je tak jistý? pomyslel si.

Díval se na slunce a cítil, že jeho vlastní sebedůvěra taje jako jarní sníh.

Polil jej studený pot a zvlhly mu dlaně. Pokusil se je otřít o kalhoty.

„Copak, nervozita?“ otázal se cizinec.

Bowen se zamračil. „Táhněte k čertu!“ zavrčel.

„Po vás, příteli, až po vás,“ usmál se jezdec, který se tam objevil tak nenadále, že Bowena napadlo, jestli ho tam někdo nevyslal se záměrem ho zlikvidovat.

Právě v té chvíli se mrak dotkl slunce.

„Teď!“ zvolal cizinec.

Bowen sáhl po kolt a vytáhl jej z pouzdra. Vždycky si o sobě myslel, že je rychlý. Jenže teď byla jeho sebejistota tatam a ruka ho nějak neposlouchala. Viděl, že cizinec se zhoupl v bocích, zvedl ruku a poté třeskl výstřel.

Do pravé ruky jej zasáhl omračující úder. Revolver mu vypadl z bezvládných prstů.

Bowen se zmocnila směs vzteku, strachu ze smrti a poraněné hrdosti. Ale hlavně chtěl přežít. Přežít! A to mohl pouze tehdy, porazí-li toho druhého.

Se šípáním se sklonil a natáhl levou ruku po zbrani. Opět třeskla rána a kulka zasáhla ležící revolver, který odmrštila pryč, daleko z jeho dosahu.

„Tak co, příteli?“ zeptal se cizinec přátelským a přesto ledově chladným hlasem.

Nikdy se ničeho nebál. Ale teď se ho zmocňoval strach a ochromoval ho. Zvedl hlavu a pohlédl do kouřícího ústí hlavně revolveru. Věděl, že hledí do očí smrti.

„Ne!“ zvolal. „PaneBože, ne!“

Tak ho mimochodem před chvílí prosil o život Hines. Skončí jako on?

Bowen cítil, jak se mu hrůzou stáhl žaludek. Kousek odtud ležel v prachu Hines. Brzy tak bude ležet i on! Koupal se v potu. Nejraději by padl na kolena a škemral o život.

V nastalém tichu, které připomínalo ticho hřbitova, slyšel, jak cizinec se smrtící vlídností říká: „Zmiz, Bowene! Běž k doktorovi a nechej si ošetřit tu ruku - nebo ti už nikdy k ničemu nebude!“

Bowen zavrávoral. Nechá mě žít, blesklo mu hlavou. Nezabije mě.

Teprve nyní pocítil bolest v ruce. Cítil, jak mu pod košilí teče krev.

„Na co ještě čekáš?“ zvolal cizinec. „Běž už.“

Bowen se otočil a odvrávoral pryč. Na svůj revolver si ani nevzpomněl. Chtěl jediné-žít.

Cizinec se obrátil na ostatní. „Je tu někdo, komu se to nelíbí?“

Odpovědí mu bylo mlčení. Trapné mlčení. Nakonec se jeden po druhém otočili a zmizeli v restauraci Annabelle. Nikdo se nepostaral o mrtvého.

Cizinec svraštil čelo. Pak zavrtěl hlavou, vysypal z bubínku svého dlouhohlavňového kavaleristické-ho koltu několik prázdných nábojnic a nabil jej novými.

„Pojď sem, Troopere!“

Vraný valach přiběhl a hříva mu vlála. Cizinec pohlédl na mrtvého muže. Za dveřmi saloonu se něco pohnulo. Vyšvihl se do sedla a obrátil vraníka. Tu na něj kdosi zavolal.

+ + + + +

„Cizinče!“

Vraník se otočil a jeho jezdec jakoby náhodou položil ruku na pažbu svého koltu.

„Ano?“

Před rohem saloonu stál muž. Byl oblečený jako kovboj a byl mladý. Jeho obličej však vypadal, jako by patřil starci.

„Chci vám poděkovat, cizince, že jste se zastal mé strany.“

„Vaší strany?“ Muž v sedle svraštil čelo. „Jak tomu mám rozumět?“

Mladík ukázal na mrtvého. „Lee Hines byl mým přítelem. Lépe řečeno, jezdil pro mě a mého tátu. Jmenuju se Brennan, Tom Brennan. Máme ranč v údolí, B v kruhu.“

„B v kruhu?“ Cizincovi se zalesklo v očích.

„To je naše značka,“ řekl Brennan. „Ale nedaří se nám dvakrát dobře.“

„Jak to? Vždyť tu musí být dost trávy snad pro dvě stě tisíc kusů dobytka.“

Brennan pozvedl obočí a zašeptal: „To je pravda. Ale to nám je k ničemu. Život tady je peklo. Podívejte se na Leea. Byl ještě mladý, nebyl starší než já. Chtěl si dát v Longhornu drink a dostal se do sporu s Bowenem. Je to obehraná písnička. Bowen zahnal Leeho do kouta, až mu nezbývalo než proti němu tasit zbraň - ačkoli věděl, že na Bowena nemá.“

„Jedna kulka by stačila,“ přisvědčil cizinec. „Váš muž nemusel umřít. Ta druhá už byla vražda. Jasná vražda!“

Přitom pomyslel na další vraždu a její oběť, kterou včera pohřbil. B v kruhu! Na mrtvém strakáčovi a na kolte toho zastřeleného muže byla stejná značka. Pozorně si toho mladíka prohlédl.

Jeho obličej působil staře, ale přesto měl v sobě cosi měkkého. Ty úzké rty a ten lehce zdvižený nos měl i ten mrtvý včera!

Brennan si klekl k zastřelenému kovboji. „Pomůžete mi ho naložit?“ otázal se.

Cizinec pokrčil rameny a sesedl z koně.

„Proč ne?“

Rozhlédl se po ulici. Po Bowenovi nebylo vidu ani slechu. Nad lítací-mi dveřmi saloonu se objevil čísi obličej - ale hned zase zmizel, když uviděl, že si ho cizinec prohlíží.

„Vypadá to, že vy Brennanové tu v Yellow Grass opravdu moc přátel nemáte.“

Mladík se trpce zasmál.

„Ani jednoho - to je práce Linka Colea.“

„Cole? Kdo jeto?“

„Největší rančer v údolí. Patří mu ranč Kotva. Podívejte se kolem sebe. Tu značku uvidíte všude! A on nebude mít pokoj, dokud tu značku nevypálí celému údolí.“

„Zajímavé,“ podotkl cizinec a svraštil čelo. „A ten Bowen pracuje pro Colea?“

„To nikdo neví. Ale je možné, že mu Link Cole zadává špinavou práci.“

Například vraždy ze zálohy, pomyslel si cizinec.

Tom Brennan přivedl dva koně opatřené značkou B v kruhu.

„Chudák Lee! Co komu udělal?!“ Odmlčel se a utřel si slzy.

„ Zajímalo by mě,“ zamumlal cizinec, „co k tomu řekne šerif. Vražda ve městě a za bílého dne! Nebo tu žádného nemáte?“

Brennan přikývl.

„Ale ano,“ odpověděl trpce znějícím hlasem. „Jmenuje se Zachary. Při poslední volbě Cole kývl na své rančerské přátele, a ti ho zvolili. Tak dostal Zachary svůj úřad - a zase ho ztratí, jestli se postaví proti Coleovi. Už rozumíte, jak to chodí v Yellow Grass Land?“

„Celkem ano.“ Cizinec opět pohlédl na ulici. Cítil problémy. Věděl to už včera, když našel toho mrtvého. Ale může snad odjet a nechat toho mladíka jeho osudu? Ne!

„Přesto se mi tu líbí. Myslím, že bych tu měl zůstat a trochu se tu porozhlédnout.“

„Hledáte práci?“ zeptal se Brennan s nadějí v hlase.

„Práci?“ Cizinec pohlédl na své ruce. „Vlastně nevím.“ Ukázal na mrtvého. „Raději ho odvezme.“

Ve dvou pak naložili mrtvé tělo na koně a lasem jej přivázali k sedlu.

„Díky,“ řekl Tom Brennan pohnutým hlasem, když tu chmurnou práci dokončili. „A jestli hledáte práci, tak na B v kruhu se pro vás vždycky místo najde. Pravda, nemůžu vám toho slíbit mnoho. Nanejvýš střelný prach a olovo.“

Cizinec svraštil čelo. Vypadalo to, že se svým rozhodnutím váhá. Sáhl si pod kabát a v tom okamžiku Tom Brennan řekl:

„Pozor, máte návštěvu!“

Po ulici kráčeli dva muži. Dva velmi rozdílní muži.

„Ustupte!“ sykl cizinec.

„Ale…“ namítl Brennan.

„Ustupte stranou! Udělejte, co vám říkám! Jestli mají být problémy, tak se s nimi chci vypořádat sám. Vy Brennanové už myslím máte dost.“

Mladík poslechl.

Cizinec tiše zahvízdl. „Zmiz, Troopere!“

Vraník se otočil a odklusal do stínu nejbližšího domu. Muž se opřel o sloup a z kapsy si vytáhl doutník.

„To je on!“ ozval se podrážděný hlas. „Tak mi ho popsali, Zachary.“

„Klid, klid, pane Cole,“ zamumlal druhý chlapík.

Cizinec zvedl hlavu od doutníku a přátelsky se usmál.

„Dobrý den, gentlemani.“

Link Cole mohl mít takových třicet let. Na úspěšného dobytkářského krále byl tedy mladý. Pravděpodobně své impérium nevybudoval, ale zdědil. Měl štíhlou, rovnou postavu jako indián. Ve svých zdobených holínkách mohl měřit šest stop. Na hlavě měl světlemodrý stetson, který stál nepochybně nejméně sto dolarů. Pod kabátem šitým na míru se na pravém boku rýsoval revolver v černém koženém pouzdře. Držení těla prozrazovalo aroganci. Z očí mu vyzařoval chlad. Link Cole od každého očekával, že se podrobí, vždyť byl také nejmocnějším mužem údolí Yellow Grass.

Zachary působil zcela jinak. Měl zatrpklý výraz člověka, který se musí krčit. Na jeho černé vestě se třpytila šesticípá hvězda. I on byl ozbrojen.

„Kdo jste?“ obořil se Cole na cizince.

„Cizinec,“ zněla odpověď.

Cole zrudl a zašklebil se.

„To vidím. Odpovídejte pořádně, když se mnou mluvíte! Jak se jmenujete? Rychle, jméno!“

„Udělejte, co pan Cole říká,“ zamumlal šerif.

„Jména jsou jen zvuk a kouř,“ odvětil muž. „Ale pokud vás to potěší, jmenuji se Cimarron.“

„Cimarron?“ zavrčel Cole. „To je přece ta zatracená řeka na jihu. Proč zrovna Cimarron?“

Cizinec pokrčil rameny. „Je to jméno jako každé jiné, ne?“

Cole to přešel, ale nelíbilo se mu to. Namířil na cizince ukazováčkem jako pistolí. „Co vám ksakru dává právo vyvolávat tu přestřelky?“

„Já že tu vyvolávám přestřelky?“ Cimarron pozvedl obočí. „Pokud si vzpomínám, tak jsem chtěl tomu - ehm - Bowenovi dát jen výprask. To on byl celý žhavý na souboj. Měl holt smůlu, že ho prohrál.“

Cole se potměšile usmál.

„Aha, takže přiznáváte, že jste na toho muže střílel?“

„Přirozeně, ale byla to jasná sebeobrana - a především férový souboj. Oba jsme měli stejnou šanci. To může dosvědčit nejméně tucet svědků.“

„Opravdu?“ Cole se výsměšně zašklebil. „Tím bych si nebyl tak jistý. Vsadím se, že v celém Yellow Grass nenajdete jediného člověka, který by vám to dosvědčil.“

„Omyl, Linku,“ ozval se Tom Brennan. „Já jsem to viděl. Byl jsem při tom a potvrzuji každé slovo tohoto pána.“

„Chceš se snad postavit proti mně, Tome?“ zeptal se Cole výhružným tónem.

Brennan zavrtěl hlavou.

„Já? Já jenom říkám pravdu. Podívej se na to, Linku! A vy také, Zachary! To je Lee Hines. Oba jste ho znali. Byl to veselý mladík, který se jenom chtěl napít. Pak přišel Bowen, zahnal ho do kouta, ponížil ho a zastřelil. Jestli to nebyla vražda, tak co potom? Proč se nestaráte o tuto záležitost?“

„Na to se ještě podíváme,“ honem řekl Zachary, „o tom, Brennane, nemusíš pochybovat.“

„Drž zobák, Same!“ zařval Cole. Bylo jasné, kdo v Yellow Grass vládne.

Zachary zavřel ústa, sklonil hlavu a odklidil se stranou.

„Pochopitelně, že se na to podíváme,“ řekl Cole. „Ale Bowen tvrdí, že Lee tasil jako první. Stojí tu tvrzení proti tvrzení. Bude těžké mu něco dokázat.“

„Myslíte, pane Cole?“ namítl Cimarron vlídným hlasem.

Cole ztrácel klid.

„Jděte k čertu!“ zavrčel. Z očí mu šlehaly blesky. „Kdybych chtěl, tak vás rozdrtím jako červa!“

„Vážně?“ usmál se Cimarron. Jeho úsměv a především jeho klid doháněly rančera k šílenství.

„Stačí, abych pohnul prstem a moji lidé vás rozstřílí na cimpr-campr!“ běsnil.

Cimarron přikývl.

„Jistě. Ale vy už z toho mít radost nebudete, pane Cole.“ Nato položil ruku na pažbu revolveru.

„Opatrně, Linku!“ varoval jej Brennan. „Viděl jsem Cimarrona s koltem. Bowen byl rychlý, to tu každý ví, ale tomuto muži nesahal ani po paty.“

Cole sevřel pěsti.

„Cimarrone - nebo jak se vlastně jmenujete, my tu žádné cizí pistolníky nestrpíme! Zmizíte z okresu Yellow Grass ještě dneska, nebo vás čeká olověná upomínka!“

Cimarron se obrátil na Zacharyho. „Kdo tu vlastně poroučí? Vy, šerife, nebo pan Cole?“

Zachary dotčeně zakašlal.

„Bylo by lepší, kdybyste udělal, co říká pan Cole, cizince.“

Cimarron s úsměvem zavrtěl hlavou.

„Je mi líto, pánové, že nemohu splnit vaše přání. Ale před několika minutami jsem přijal jeden džob a zajisté po mně nechcete, abych porušil své slovo. Domnívám se, že tu budu muset zůstat.“

„Džob?“ vykřikl Cole. „Kde? U koho?“

Cimarron ukázal na mladého Brennana. „U něho. B v kruhu právě ztratilo jednoho muže, a když se mě zeptal, jestli bych ho nechtěl nahradit, souhlasil jsem.“ Přitom vyslal očima mlčenlivý signál svému novému zaměstnavateli.

„Tome, je to pravda?“ zavrčel Cole.

Brennan přikývl.

„Ano, je to pravda. Potřebuju náhradu za Lee Hinese, takže jsem mu nabídl místo.“

Cole přivřel oči.

„Hm. Takže Tom Brennan si najímá pistolníky! Má to snad znamenat válku?“

„Ne!“ odpověděl Brennan. „Ne-pokud ji sám nechceš, Linku.“

Cole přikročil k Cimarronovi, pozvedl obočí a zasyčel: „Dobře mě poslouchejte! Varoval jsem vás! Zmizíte z našeho údolí, nebo tu zůstanete - ale mrtvý!“

Cimarron se obrátil na Brennana takovým gestem, jako by ho Cole vůbec nezajímal.

„Šéfe, vaše příkazy?“

„Vezmeme Leeho domů,“ zamumlal mladík. „Zemřel, protože patřil k ranči B v kruhu. Má právo být tam pohřben.“

„O.K., šéfe,“ odvětil Cimarron.

Zapískal a přiběhl Trooper. Krátce nato seděli oba muži v sedlech a odjížděli z města.

+ + + + +

Mlčky jeli po cestě, až promluvil Tom Brennan:

„Opravdu se jmenuješ Cimarron, kamaráde?“

Muž v kavaleristickém oděvu pokrčil rameny.

„Jak se doopravdy jmenuju, nikdo neví. Před třiceti lety narazila patrola dragounů na Cimarronu na zničenou karavanu. Udělali to Kiowové na válečné stezce. Nikdo to nepřežil - až na jednoho malého, asi dvouletého chlapce, který seděl v kouřících troskách a plakal. Vzali mě a vychovali, a protože nikdo nevěděl, jak se jmenuju, pojmenovali mě podle řeky, kde mě našli: Cimarron.“

„To je mi líto,“ zamumlal Brennan. „Nechtěl jsem vám sahat do starých ran.“

Cimarron se zasmál.

„To mě už nebolí. Tenkrát jsem byl tak malý, že si na to ani nepamatuju. Armáda se stala mým domovem. V západním Texasu jsem válčil proti Komančům a později jsem s Crookem táhl do Arizony na Apače. Viděl jsem mnoho krve a umírání, kamaráde.“

„A proč jsi v armádě nezůstal?“ otázal se Tom, jenž pohlédl na vybledlé proužky na ramenou Cimarronovi košile. „Byl jsi seržant, ne?“

„Ano, to jsem byl, a ne špatný.“ Cimarronův hlas náhle zněl trpce. „Crook byl dobrý generál, své vojáky měl rád a Apačům rozuměl. Později ho nahradil Miles a pak se vedení války změnilo. Chtěl jsem se stát důstojníkem - a to je zatraceně těžké, pokud člověk nevystudoval vojenskou akademii a nepochází z bohaté rodiny. U Crooka by se mi to podařilo, ale Miles myslel jinak. S jeho vedením války jsem nesouhlasil, a protože jsem se s tím nijak netajil, brzy jsem se ocitl na černé listině. Prostě mě odepsali.“

„Rozumím,“ zamumlal rančer. „A pak jsi odešel?“

„Ano, odešel jsem a vzal si s sebou Troopera.“ Cimarron se opět usmál. „Patříme k sobě.“

„Tebe mi seslalo samo nebe,“ prohodil Tom. „Bojovníka, jako jsi ty, potřebujeme jako sůl. Ale musím tě varovat. B v kruhu je v problémech až po uši.“

„To už jsem si všiml,“ suše podotkl Cimarron. „Ale mě hned tak něco nezastraší.“

„To věřím,“ přisvědčil mladík. „Jenže i tak to pro nás s tátou bude zatraceně těžké.“

Cimarron na něj zamyšleně pohlédl. Přitom pomyslel na starého muže v křoví. Stejné rty, stejný nos a stejné znamení B v kruhu na pažbě revolveru a na mrtvém koni.

„Je tvůj táta na vašem ranči?“

„Ne, jel pryč, něco vyřídit. Vlastně už by měl být zpátky.“ Tom Brennan náhle vypadal nervózně. „Doufám jen, že se mu nic nepřihodilo.“

Cimarron vytáhl z kapsy staré hodinky. „Patří tvému otci? Jezdí na strakatém koni?“

„Ano!“ zvolal Tom a vyvalil oči. „Jak to víš? Kdo ti dal ty hodinky?“

„Vzal jsem je jednomu mrtvému, kterého jsem včera našel a pohřbil,“ odpověděl Cimarron. „Někdo ho zavraždil. Tvůj otec je mrtvý, chlapče.“

„Mrtvý?“ vykřikl Tom. V obličeji zpopelavěl a Cimarron jej musel chytit za rameno, aby neztratil rovnováhu.

„Musíš být statečný, kamaráde. Tvůj otec statečný byl. Bránil se do posledního okamžiku, ale neměl šanci, protože měl revolver a ten druhý velkorážní pušku.“

Poté zpod kabátu vytáhl starý Navy kolt.

„To je jeho, že?“

V Tomových očích se objevily slzy. Neznatelně přikývl.

„Ano, patřil mu. Táta bez koltu nikdy nevyjížděl.“ Selhal mu hlas.

Cimarron řekl: „Našel jsem ho a pochoval. Víc jsem pro něho bohužel udělat nemohl, protože jsem byl příliš daleko, když padly výstřely. Ale přijel jsem do Yellow Grass, abych zjistil, který prevít odstřelil starého muže jako kojota.“

Přijel blíž k Tomovi a položil mu ruku na rameno.

„My to zvládneme, Tommy. Ptám se jenom, proč tvého otce zabili? Jaký mohli mít důvod?“

Mladík zvedl hlavu. Jeho tvář nyní vypadala zničeně, jako by během těchto minut zestárl o mnoho let. Přitom mu bylo sotva přes dvacet.

„To se dozvíš - brzy.“

„Nerad bojuju za něco, o čem nic nevím,“ řekl Cimarron.

„Dozvíš se to,“ opakoval Tom Brennan a zhluboka se nadechl.

„Přivezeme Leeho na ranč a pak vezmeme domů tátu. Nesmí ležet někde v divočině. Musí se vrátit domů, na svůj ranč!“

+ + + + +

Po chvíli Brennan na křižovatce odbočil na západ a krátce nato projeli branou, již hlídal ozbrojený muž.

„Ahoj.Tome!“

Muž se zvedl. Byl to šedovlasý prérijní veterán s křivýma nohama a vrásčitou tváří.

Brennan na něj ukázal. „To je Monty. Pojď sem, Monty, seznam se s Cimarronem.“

„Cimarronem?“ Monty přikročil blíž a spatřil mezi oběma jezdci koně s tělem Lee Hinese na hřbetě. Oči se mu rozšířily hrůzou. „Co je to?! A sakra!“

„Dostali Leeho,“ poznamenal Brennan pohnutým hlasem. „Ve městě ho zastřelil Cass Bowen. Místo něho teď bude pro nás pracovat Cimarron.“

„Bowen? Well, Tommy, pojedu do města a podám si toho ničemu,“ prohodil kovboj.

Brennan zavrtěl hlavou.

„To není nutné. Bowen se nemůže bránit a já nechci, aby lidé z B v kruhu vraždili. Na vraždy jsou tu jiní.“

„Nemůže se bránit?“ podivil se Monty. „Jak tomu mám rozumět? Vyjádři se jasněji, chlapče.“

Brennan ukázal na Cimarrona: „Náš nový muž mu prostřelil ruku, když si to s ním chtěl rozdat. Sice jenom ruku, ale Bowen hned tak brzo nebude moct střílet.“

„Proč jenom ruku?“ Monty pozvedl obočí. „To byla chyba, pane. Měl jste na místě zastřelit.“

„Možná,“ řekl Cimarron, „dojde jednoho dne i na to.“

„Chudák Lee!“ povzdychl si Monty a pohladil mrtvého po vlasech. „Jsem zvědavý, co na to řekne tvůj táta, Tome.“

Cimarron pohlédl na Brennana. Ten podotkl: „Nic neřekne, Monty, protože je mrtvý tak jako Hines. Šéfem B v kruhu jsem teď já.“

„Co? Starý Will že je mrtvý?“ vykřikl Monty. „To přece nemůže být pravda! Řekni, že to není pravda, chlapče!“

Cimarron dodal: „Je to pravda. Včera jsem slyšel v kopcích výstřely. Jeden starý muž tam ležel vedle strakatého koně. Pohřbil jsem ho a vzal mu kolt. Čtyřiačtyřicítku s tímto znakem.“ Přitom ukázal na prkno nad branou, na kterém bylo černou barvou nakresleno písmeno B v kruhu.

„To je mi líto, chlapče,“ povzdychl si Monty a podal Tomovi ruku.

„To je dobré. Pohřbíme Leeho a přivezeme otce domů. Řekni chlapcům, že s nimi chci mluvit.“

Poté vjeli do dvora. Cimarron jej následoval i s mrtvým.

Ranč se rozkládal v kotlině zarostlé křovisky a osamocenými stromy. Byl postaven velkoryse, avšak zub času a úpadek na něm zanechaly viditelné stopy. Většina ohrad byla prázdná. Ubytovna mužstva stála stranou. Propadala se jí střecha. Cimarron sesedl a pomohl Brennanovi položit mrtvého kovboje do trávy. Poté odvedl koně do ohrady a odsedlal je. Přitom se zvědavě rozhlížel.

To místo vůbec nebylo špatné. Proč to tedy s rančem šlo od deseti k pěti? Cimarron tušil, že v tom má prsty Link Cole.

Na dvůr přijel Monty se dvěma dalšími kovboji. Tom Brennan se ujal slova: „Chlapi, to je Cimarron, který tu bude pracovat místo Leeho. Cimarrone, Montyho už znáš. Ten mladík vzadu je Cisco Kid, ten druhý je Sancho. Táta s ním přijel z jihu. Nikdo toho neví o koních tolik jako Sancho.“

Cimarron jim podal ruku. Monty vypadal od pohledu, že je poctivý, a Sancho také. Byli to kovbojové, kteří jsou věrní svému ranči za jakýchkoli okolností.

Zato tvář Cisca Kida se mu moc nelíbila. Měl těkavé oči a nejasné rysy ve tváři. Kolt měl pověšen nízko. Pravděpodobně trpěl ctižádostí stát se pistolníkem. Cimarron takové typy znal. Prahli po slávě, přeceňovali se a všude, kam přišli, na sebe upozorňovali. Hřbitovy jich byly plné.

Sancho měl široký, snědý obličej mexického ladrona. Z jeho očí však vyzařovala poctivost. Cimarron si říkal, co asi dělá Mexičan tak daleko na severu a jak snáší tvrdé zimy.

„Seňor Will - tys ho našel, compadre?“ zeptal se Sancho.

Cimarron přikývl.

„Našel a pohřbil. Zavedu vás tam.“

Cisco Kid se obrátil na mladého Brennana. „Já mu nevěřím. Kdo ví, jestli starého Willa neoddělal sám.“

„Mlč, Kide!“ odsekl Tom.

Cimarron se otočil. „Slyšel jsem dobře? Proč bych měl toho starého muže zabíjet?“

Cisco Kid pokrčil rameny.

„Nemám tušení. Ale nějaký důvod už by se našel. Možná ti někdo zaplatil. A platí ti pořád, abys tady špehoval.“

Přitom položil ruku na pažbu revolveru. Seděl na koni a díky tomu se cítil jistěji. Kdyby chtěl, mohl Cimarrona rozdupat.

Cimarron si své nové spolupracovníky měřil pohledem. Monty se

Sanchem na něj zamyšleně hleděli. Cisco rozesel jedovaté sémě. Cimarron musel okamžitě jednat.

Přistoupil k Ciscovu koni. Mladík tasil kolt.

„Jestli to chceš zkusit, tak můžeš!“ zavrčel.

„Opravdu?“ zabručel Cimarron.

Bleskově chytil Cisco Kida za levou nohu, vytáhl ji ze třmenu a prudce ji zvedl. Kid ztratil rovnováhu a spadl z koně. Přitom mu vystřelil kolt, naštěstí jen do vzduchu.

Cimarron oběhl koně. Cisco Kid ležel na zádech, revolver ještě stále držel v ruce.

„Za to tě oddělám, ty pse!“ zaječel.

Cimarron mu kolt vykopl. Mladík vykřikl vztekem. V následujícím okamžiku ho Cimarron chytil za límec a zvedl do výšky. Zatřásl s ním jako s pytlem otrub.

„Poslouchej, ty parchante, už nikdy nevytahuj zbraň proti někomu, koho neznáš. Myslím, že se toho budeš muset ještě hodně učit, nebo se stáří nedožiješ. Pěšák je vždycky ve výhodě proti jezdci. A teď vypadni. Zmiz, než zapomenu, že greenhorni se bít nemají.“

Pustil ho a mladík okamžitě sáhl po koltu. Cimarron však na něm stál pevně.

„Ó ne, přítelíčku, to teda ne. To ti to ještě nestačilo?“

„Přestaň, Kide!“ zvolal Brennan. „Mohl by tě rozstřílet, kdyby chtěl, ty hlupáku. Kdybys viděl to, co já…“

„Neznáme tě, Cimarrone,“ řekl Monty, „ale kdybys Cisca zabil, tak bys byl v právu, protože tě urazil a tasil jako první. To, žes mu daroval život, hovoří pro tebe. Věříme ti.“

„Díky, Monty,“ usmál se Cimarron.

„A teď,“ ozval se Tom, „vezměte rýče a lopaty. Pohřbíme Leeho na kopci, tam, kde leží všichni dobří lidé z ranče B v kruhu.“

Monty a Sancho sesedli, vzali Cisca a odvedli ho pryč. Cimarron zvedl Ciscův kolt a podal jej Tomu Brennanovi.

„Můžeš mu ho dát, až se uklidní.“

„Dávej si na něho pozor,“ zamumlal Tom. „Myslím, že to je pěkný podrazník. Na to, co se dnes stalo, nikdy nezapomene.“

„Budu se mít na pozoru,“ odvětil Cimarron.

Brennan na něj zamyšleně hleděl. „Dneska jsem viděl, jak jsi rychlý s koltem. Přemýšlím, pročs ho nezastřelil. Měls k tomu důvod.“

Cimarron ukázal na mrtvého. „Proto. Myslím, že už vyteklo dost krve.“

+ + + + +

Při západu slunce pohřbili Leeho Hinese na vrcholu kopce tváří k východu, aby každé ráno viděl slunce.

Po večeři se Cimarron postaral o Troopera a vykouřil doutník. V domě se svítilo. Tom Brennan chodil sem a tam. Po smrti svého otce ležela veškerá odpovědnost za chod hospodářství na něm.

Podél ohrad prošel Sancho a zamířil k bráně, kde chtěl držet hlídku u brán. Cimarron vešel do ubytovny. Cisco Kid seděl na stole a listoval si ve starém časopise. Monty ležel na své pryčně s rukama za hlavou a hleděl do stropu. Cimarron zbystřil pozornost.

Obešel stůl. Jeho batoh neležel na posteli, kterou si vybral, ale na zemi.

Cimarron pochopil, že to je výzva.

„Kdo to udělal?“

Všichni mlčeli. Monty pozoroval mouchy kroužící pod stropem. Cisco zavřel časopis a opřel se o opěradlo. Pravou ruku stáhl ze stolu.

„Aha!“ řekl Cimarron. „Takže tys to byl, Kide!“

„Jak si můžeš být tak jistý?“ zasyčel mladík.

Cimarron se pousmál.

„Ani sis neodepnul opasek - a to jsi mezi přáteli. Asi počítáš s problémy, že?“

Cisco se zamračil. Cimarron přistoupil ke stolu, opřel se o něj oběma rukama a pohlédl Ciscovi do očí.

„Přiznej se! Čeho se bojíš?“

„Já a bát se?“ vyjekl Cisco a zablesklo se mu v očích. „Tentokrát jsou naše šance vyrovnané, Cimarrone. Teď nesedím na koni.“

„Ale zato na židli,“ podotkl Cimarron. „Proč hodils můj batoh na zem? Ta postel je přece volná.“

„Nesnáším tě!“ zavrčel Cisco a vycenil zuby jako vzteklý pes. „Nesnáším tě, Cimarrone!“

Cimarron se usmál.

„No, tomu aspoň říkám slovo chlapa. Tak se zvedni, Kide!“

„Ne!“ zabručel mladík.

Cimarron zůstal klidný. Jen poněkud zvedl hlas. „Řekl jsem ti, aby ses zvedl. Tak dělej!“

Cisco Kid se zašklebil. „Táhni k čertu! Jsi ksindl a někoho takového já poslouchat nebudu!“

„Tak?“ výhružně zamumlal Cimarron.

Cisco, který stále seděl na židli, vytáhl kolt a přes stůl ho namířil na Cimarrona. „Už ani krok. Tentokrát mě nedostaneš nějakým špinavým trikem. Jestli se ještě pohneš, napumpuju do tebe olovo.“

Cimarron na něho převrhl stůl, Cisco ztratil rovnováhu a spadl na zem. Mladík vykřikl a kolt se mu odkutálel na zem.

„Zvedni můj batoh a postav ho na postel, chlapče!“ řekl Cimarron. „A udělej to rychle! Nebudu čekat! Dělej, Kide!“ zvolal Cimarron.

Cisco se zašklebil. Přikrčen tam stál a přemýšlel nad svými šancemi. Nestály si vysoko. Vztekle drapl Cimarronův batoh a hodil ho na

prázdnou postel. Hned nato nasupeně odešel.

Cimarron narovnal stůl a postavil židli na místo. Monty prohodil: „Dávej si na toho kluka pozor, kamaráde. Cisco je žlučovitý. Čert ví, proč tě tak nesnáší. Dvakrát jsi ho porazil a to ti nikdy nezapomene. Dávej si na něho bacha.“

Povytáhl knot lampy, která visela ze stropu, a šel si ustlat.

Venku se ozvaly kroky a dovnitř vešel Tom Brennan.

„Co je s Kidem?“ ptal se. „Proletěl kolem mě, jako když střelí.“ Monty se zasmál. „Chtěl to zkusit s naším novým člověkem. Je to zázrak, že ještě žije.“

Brennanovi se na tváři objevil stín. „Nějaké problémy?“ řekl a obrátil se na svého nového kovboje.

„Och, s tím si poradím,“ mávl rukou Cimarron.

Tom byl oblečen na dlouhou jízdu. „Chtěl bych, abychom jeli pro tátu -já, ty a Monty. Připravte se, hoši…“ Pak odešel.

Monty slezl ze své postele a zabručel:

„To mě teda na stará kolena čeká zatraceně drsný džob.“

„Vsadím se, že bys mnohé mladší ještě strčil do kapsy,“ usmál se Cimarron. A potom položil otázku, která ho už dlouho svrběla na jazyku: „O co tady vlastně jde, Monty?“

Monty na něj pohlédl úkosem a obul si holínky. Poté řekl jediné slovo:

„Herefordi!“

+ + + + +

Tři jezdci zastavili v ranním šeru na hřebenu. Monty vedl za uzdu mezka.

„Tady je to!“ řekl Cimarron a ukázal na místo, kde zahrabal starého Brennana.

Brzy měli pochmurnou práci za sebou a chvátali zpátky k ranči. Přitom se velkým obloukem vyhnuli Yellow Grass. Ještě toho samého večera pochovali Willa Brennana vedle kovboje Hinese.

Po večeři šel Cimarron do hlavního domu. Tom se probíral v otcových papírech.

„Na slovíčko, Tome!“

„Ano?“ Brennan zvedl hlavu. Poté kývl na židli. „Posaď se, Cime.“

Cimarron si sedl. Pohlédl na dokumenty, které měl Tom rozložené před sebou na stole, a dodal:

„Nehledáš náhodou kupní smlouvu na herefordské býky, chlapče?“

Brennan strnul.

„Cože? Co o tom víš? A od koho?“

„Monty mi něco naznačil a pak nebylo těžké si to dát dohromady.

Teď je mi jasné, proč oddělali tvého otce. Šlo o tu kupní smlouvu. Že?“

Brennan přikývl.

„Ano. Nemůžu ji mezi tátovými lejstry najít. A přitom jel ke Gordonovi, aby ten nákup dohodli.“

Cimarron si vytáhl z náprsní kapsy doutník, přiložil jej k plamenu lampy a zapálil si.

„Co kdybys mi konečně nalil čistého vína?“ zamumlal. „Chcete sem přivést herefordy. Ale proč?“

„Abychom vyšlechtili nové plemeno. Takové, které bude výnosnější než ti zatracení longhorni,“ řekl Tom. „Longhorni jsou možná dobré plemeno na jihu, Cime, ale tady nahoře nestojí za nic, což se ukázalo poslední zimu. Kromě toho mají tuhé maso. A hlavně příliš málo masa, rozumíš? Na druhé straně hor si jeden Angličan koupil ranč a chová tam herefordy. Mají masa dvakrát víc. Ten člověk se jmenuje lord Gordon. Můj otec se s ním náhodou seznámil a Gordon mu navrhl, aby si od něj koupil pár herefordských býků, kteří by se mohli zkřížit s našimi longhorny. Kdyby se to podařilo, Cime, tak by tu jednoho dne bylo vyšlechtěné plemeno, které by bylo odolné vůči zimě, a pořád by bylo výnosné. Uvědom si, jak je Yellow Grass Valley vhodné pro chov dobytka. Je tu dostatek pastvin a blizardy se sem přes hory nedostanou.“

„Jenže ostatní rančeři jsou proti, že?“ zamumlal Cimarron. „A hlavně Link Cole.“

Tom Brennan přikývl.

„Ano. Bojí se, že přijdou o zisk, když bude B v kruhu mít o tolik kvalitnější dobytek. Cole tvrdí, že choval vždycky longhorny a že nevidí důvod, proč je nechovat dál. To ale říká jenom proto, že ho táta u Gordona předběhl a Angličan slíbil chovné býky tátovi a ne jemu.“

„Ale sehnat herefordy by přece mohli jinde.“

„Ano, ale přepravit je sem by stálo čas a peníze. Mezitím jsme mohli mít náskok, který by ostatní nedohnali.“

Cimarron si zamyšleně mnul bradu. Věděl, jak to chodí na prérii, protože se znal se spoustou rančerů. Dobytkáři měnili zaběhlé zvyklosti jen neradi a ztuha. To byl důvod, proč Brennanům a jejich plánu s novým plemenem nevěřili. Ten druhý důvod se jmenoval Link Cole. Ten se obával o svou mocenskou pozici v údolí. Nová rasa by ho mohla vytlačit z trhu.

„Vypadá to, že tu budou problémy, chlapče.“

„To je fakt,“ hořce připustil Tom Brennan. „Táta a Lee už na to doplatili. Kdybych jenom věděl, kdo má tu kupní smlouvu.“

„Jistě vrah,“ odvětil Cimarron. „Anebo ten, kdo mu za ten zločin zaplatil.“

„Kdo by to mohl být?“

Cimarron odklepal popel z doutníku a vrhl na Brennana pobavený pohled.

„Hádej třikrát. Kdo bude nejvíc tratit, když ten váš plán vyjde? Kdo vám háže nejvíc klacků pod nohy?“

„Link Cole!“ zvolal Tom. Vyskočil a sáhl po svém revolverovém opasku.

„Kampak?“ zeptal se Cimarron.

„Kampak?!“ vykřikl Brennan. „Ty se ještě ptáš? Pojedu a oddělám ho!“

„Aby tě šerif Zachary mohl pověsit?“ zchladil ho Cimarron. „Coleova vina není dokázána. Kromě toho pochybuju, že by se ti mohlo povést ho dostat. Sejmuli by tě tak jako tvého otce a Leeho Hinese - a co by pak bylo s rančem B v kruhu?“

Brennan si sedl zpátky na židli. Vypadal rezignovaně.

„Máš pravdu. Ale přece tu nemůžu jen tak sedět a dívat se, jak se vrah mého otce prochází po světě?“

„Musíme čekat,“ řekl Cimarron. „Dojde na střílení, ale jestli chceš, ujmu se toho já, protože tomu trochu rozumím. Sekl bych, že víc než ty.“

Tom mu sevřel ruku. „Díky, kamaráde!“ zamumlal. „Díky!“

Cimarron vyskočil.

„Ještě nemáš za co.“

Odešel z domu a vydal se k ubytovně mužstva. Byl tak zabrán do svých myšlenek, že mu unikla temná postava krčící se pod jedním osvětleným oknem.

Už skoro spal, když se do ubytovny vkradl Cisco Kid. Tiše si vyzul holínky a lehl si na svou postel.

+ + + + +

Brennan a jeho lidé seděli u snídaně, když Sancho, který hlídal u brány, vtrhl dovnitř.

„Jedou sem jezdci!“ zvolal. „Vede je seňor Zachary.“

Brennan vzal klobouk a vstal. „Šerif? Co k čertu může chtít?“

Vyšel ven a Cimarron jej následoval. Monty si stoupl k rohu, Sancho si sedl na schody. Cimarron se díval po Ciscovi, ale nikde ho neviděl. Znervózňovalo ho, že by toho ničemu mohl mít v zádech.

Šerif Zachary přicválal v čele skupiny pěti jezdců. Každý z nich byl po zuby ozbrojený.

„Ti sem asi nepřijeli jenom proto, aby si dali kafe,“ zabručel Monty. Přitom sáhl po koltu.

Cimarron prohodil: „Šéf mě pověřil, abych vedl B v kruhu, kdyby došlo k boji. A řeknu vám jedno: Na muže zákona střílet nebudeme.“

Monty si odplivl. „Zákona? Pch! Zachary je Coleův člověk a Cole…“

„Dobře, dobře, Monty,“ přerušil ho Tom. „Dělej, co Cimarron říká.“

Poté vykročil jezdcům v ústrety.

„Co to má znamenat, Zachary? Vyjels snad kvůli mně?“

„Ano, přesně tak,“ přikývl Zachary.

Vypadal nešťastně. Jako by mu někdo dal úkol, se kterým nesouhlasil, ale proti kterému nemohl nic dělat.

Sancho si pohrával s puškou a jakoby mimochodem natáhl kohoutek. Zachary okamžitě zbledl.

„Chcete si snad zastřílet, Tome?“ komentoval to šerif a těkal pohledem z Cimarrona na Montyho. „Co by na to řekl váš otec?“

„Táta je mrtvý!“ zařval Tom Brennan. „A vy, namísto toho, abyste chytal jeho vraha, se mi to producírujete po ranči!“

Zachary zbledl ještě víc.

„Tvůj otec je mrtvý? To je mi ale líto, Tome. Na věci to ovšem nic nemění.“

Zvedl prst a ukázal na Cimarrona. „Přijel jsem zatknout tohoto muže. Bylo na něj vzneseno obvinění kvůli ublížení na zdraví. Všichni dobře víte, že nemám jinou možnost.“

„Máte zatykač?“ zeptal se Cimarron.

Zachary si sáhl do kapsy a vytáhl list papíru. „Tady je. Podepsán soudce Moore. Budete ve vazbě, dokud nebude prokázána vaše vina nebo nevina. Půjdete dobrovolně - nebo vás k tomu budu muset přinutit?“

„Přinutit?“ zamumlal Monty. „Same Zachary, asi se necítíš zrovna nejlíp, co? Je vás sice pět, ale vás bysme pořád zvládli. A ty to víš, že?“

Zachary si nervózně poposedl. Na obličeji mu vyvstaly krůpěje potu.

„Proč to chcete riskovat, chlapci? Stali by se z vás psanci. Jestli je ten muž, který si říká Cimarron, nevinný, tak se mu nic nestane.“

„Opravdu?“ rozesmál se Brennan. „Proč byl zavražděn můj otec? Čí to byla vina?“

„Zjistím to,“ ujišťoval ho Zachary. „Dávám ti své slovo, Tome, že se vrátím a ty mi to všechno povykládáš. Jenže teď musím sprovodit ze světa tady tuto záležitost.“

„Cimarron je můj člověk,“ řekl Brennan. „A já chráním každého, kdo jezdí za B v kruhu.“

Cimarron se rozhlédl. Monty, Sancho a mladý Brennan byli připraveni k boji, jenom Kida Cisca nebylo nikde vidět. Ale ani muži stojící za Zacharym nevypadali zrovna ústupně. Link Cole, který za vším stál, si je pečlivě vybral.

Situace byla na ostří nože. Stačil jeden chybný pohyb a mohlo dojít ke krveprolití.

Cimarron pomalu zvedl ruce.

„Samozřejmě se podvoluji zákonu, šerife.“

Zachary si oddechl. Monty zaklel. Sancho zamumlal něco španělsky. Jen Tom Brennan zavrtěl hlavou.

„Ne, Cime. - Myslím, že ne!“

„Ale ano!“ trval na svém Cimarron. „Máš už beztak dost problémů, chlapče, tak proč chceš další? Nemám se čeho bát, protože je dost svědků, kteří dosvědčí, že jsem proti Cassovi Buckettovi tasil v sebeobraně.“

„Při přelíčení za tebou bude stát celé B v kruhu,“ sliboval Brennan.

„Trochu moc si věříš, Tome,“ poznamenal jeden vysoký, drsně vyhlížející jezdec s křivě srostlým nosem. „Celé B v kruhu, co je to? Můžeme vás roznést na kopytech, když se nám zachce.“ Brennan zvedl hlavu. „Duke Ring, hleďme! Takže ty v tom máš prsty také. Well, tak proč to neuděláte?“

„Jenom to zkuste!“ přidal se Monty. „Už se nemůžu dočkat. Ale řekl bych, že ty se z toho moc radovat nebudeš.“

„Tak klid!“ zvolal nešťastný Zachary. „Cimarrone, dejte mi vaši zbraň.“

Cimarron poslechl. Poté se obrátil na Sancha. „Osedláš mi Troopera, compadre?“

„To nebude nutné,“ dodal Zachary, který to chtěl mít co nejrychleji za sebou. „Přivedli jsme jednoho koně. Tak pojďte.“

Cimarron s úsměvem přikývl. „Rád, šerife.“

Vylezl na koně, kterého jeden z jezdců přivedl za uzdu. Třmeny však byly na jeho dlouhé nohy příliš krátké.

„Jen klid, brzy se zase uvidíme, mládenci,“ prohodil.

„Tím bych si na tvém místě nebyl tak jistý,“ zavrčel Duke Ring.

„Drž zobák, Dukeu!“ zavrčel Zachary.

Obrátil svého koně a pobodl ho do slabin. Cimarrona vzali mezi sebe a hned nato celá skupina vyrazila pryč.

Monty si znechuceně odplivl. „Co teď, šéfe?“

Tom Brennan pokrčil rameny. Byl ještě mladý a zdálo se, že takováto těžká rozhodnutí jsou nad jeho síly.

„To teda nevím.“

„Možná,“ navrhl Sancho, „bysme měli jet k seňoru Gordonovi pro herefordy. Určitě nám je dá i bez kupní smlouvy.“

„Quien sabe?“ odtušil Monty. „Kdo ví? Kromě starého Willa s tím Angličanem nikdo jiný nejednal. A nás nezná. To by mohl přijet každý a chtít po něm ty býky.“

„A seňor Will nám v tom teď nepomůže,“ trpce zamumlal Sancho.

Tom Brennan zamyšleně pozoroval oblaka prachu mizející v dáli.

„Nejdřív z toho budeme muset dostat Cima.“

Cisco Kid, který se zničehonic objevil, zaklel.

„Cimarrona? Nevím, jak bysme mu mohli pomoct. Proč takové divadlo kvůli jednomu tulákovi?“

„Mlč, Kide!“ zvolal Tom.

Sancho podotkl: „Seňor Cimarron není žádný tulák. Je to muž - a to ty nikdy nebudeš, Kide.“

„Co?“ zabručel Cisco, přiskočil k Sanchovi a nasupeně si dal ruce vbok. „Cos to řekl, ty zatracený bastarde?“

„Že z tebe nikdy nebude chlap jako je seňor Cimarron,“ klidným hlasem opakoval Sancho. „A jestli si chceš ještě trochu užít života, tak už o mně nikdy neříkej, že jsem bastard.“

„Ty pse! Hnědý pse!“ vykřikl Cisco Kid.

Sanchova pěst jej okamžitě poslala k zemi. Cisco se převalil na záda a sáhl po koltu.

Sancho bleskově vytáhl zpod své vaquerské vesty vrhací nůž, jehož rukojeť byla vyplněna olovem, aby zvýšila účinnost při hodu. Na slunci se zaleskla čepel.

Sancho si obratně prohrával s nožem v dlani.

„Takže já jsem pes? Hnědý pes? Řekni to ještě jednou, Kide!“

Cisco ležel na zemi a v ruce držel revolver. Byl přesvědčen o své rychlosti - zároveň však věděl, že Sanchův nůž ho může zasáhnout stejně přesně jako kulka. Mohl by toho zatraceného Mexikána odprásknout, jenže…

Tu mezi ně skočil Tom Brennan. V ruce měl kolt.

„Zbláznili jste? Kide, pusť ten revolver! Sancho, schovej ten nůž !“

Sancho okamžitě poslechl. Ustoupil a sedl si na schody. Přitom svým temným hlasem dodal: „Zachránil jste mu život, šéfe. Je to pěkný parchant, ten Cisco Kid. Jednou špatně dopadne - a brzo. Cítím to.“

„Klid,“ dodal Monty.

Tom Brennan ukázal namířil na Cisca: „Kide, jestli hledáš problémy, pak raději z tohoto ranče zmiz. A ani slovo proti Cimovi, rozumíš? Tucet takových Cimarronů, a Link Cole v Yellow Grass Valley skončil.“

Cisco se zvedl ze země a mlčky odešel. Vypadal jako hromádka neštěstí.

Monty prohodil: „Sancho má pravdu, šéfe. Ten kluk je nebezpečný jako chřestýš. Je plný jedu. Raději bysme se ho měli zbavit.“

Tom Brennan zavrtěl hlavou.

„To nejde. B v kruhu potřebuje každého muže.“ Pohlédl na prérijní veterány po svém boku. „Kdyby se jenom Cim vrátil! Myslíš, že ten soud bude férový?“

Monty si odplivl. „Férový? Když je za tím Cole? Ani náhodou, šéfe.“

Brennan si přejel rukou přes zpocený obličej

„Cim je v pasti. Musíme ho odtud dostat. Jenže jak?“

+ + + + +

V poledne Cimarrona přivezli do Yellow Grass. Okamžitě si všiml, jak je na ulicích mrtvo. Jako by se město vylidnilo.

Vězení stálo na konci ulice. Byla to nízká cihlová budova s verandou, na níž vrzalo houpací křeslo. Právě v něm trávil šerif Zachary většinu volného času - pokud zrovna nedostal od Linka Colea rozkaz, aby zatkl nějakého nepohodlného člověka.

Zachary zastavil koně a zvedl ruku. „Sesedat!“

Duke Ring dloubl Cimarrona koltem do žeber. „Dolů, chlape! A nezkoušej se hrát si na hrdinu. Nebo se ti to šeredně nevyplatí.“

„Klid, Dukeu,“ prohodil Zachary. „Vsadím se, že Cimarron je rozumný.“

Cimarron sesedl. Po dlouhé jízdě měl ztuhlé nohy. Musel se protáhnout. Rozhlédl se a usmál.

„Jenom se podívej, moc toho už neuvidíš.“

„Drž hubu, Dukeu,“ zamumlal Zachary. Kývl na Cimarrona a dodal: „Tudy.“

Cimarrona přivedli do šerifovy kanceláře. Zamřížovanými dveřmi viděl chodbu s třemi celami. Bezděky se zastavil. Jakmile se ocitne v cele, bude těmto mužům vydán na milost a nemilost. Žaludek se mu sevřel pocitem ohrožení.

Zachary působil v jistém smyslu poctivě, pouze byl slabý a podřízený. Opravdovým nebezpečím byl

Link Cole, který skutečně neztrácel čas.

Cimarron se chtěl otočit, ale tu ucítil Ringův revolver v zádech.

„Běž hezky dovnitř!“ zavrčel Ring.

Cimarron poslechl a Zachary za ním zavřel dveře cely. Cimarron se chytil mříží.

„Kvůli té věci s Bowenem mě nebudete moct držet dlouho, šerife. Šlo o férový souboj, při kterém měl stejné šance jako já. Může to dosvědčit minimálně Tom Brennan.“

Zachary vypadal nejistě a zamyšleně si vězně měřil pohledem.

„O to vůbec nejde. Zatkl jsem vás kvůli docela jiné věci.“

Cimarron pozvedl obočí. Co to má znamenat?

„Aha. A kvůli čemu?“

Zachary řekl jen dvě slova,-ale ta měla účinek rány tomahawkem.

„Kvůli vraždě!“

„Cože?“ zvolal Cimarron. „Koho jsem měl zabít?“

Zachary si sdělal klobouk. Potil se stále silněji.

„Casse Bowena. Našli ho v kopcích - s kulkou v zádech. A vy jste pro to měl ten nejlepší důvod.“

„Já?“ udivil se zaražený Cimarron. „Kdybych to chtěl udělat, tak bych to udělal včera. Proč bych ho teda včera střelil jenom do ruky?“

Zachar pokrčil rameny.

„Nemám tušení. To není moje záležitost. Nechejte si to pro soudce.

On musí zjistit pravdu.“ Poté se obrátil a odešel.

Cimarron si sedl na pryčnu. Hlavou se mu honily ty nejdivočejší myšlenky.

Cass Bowen byl umlčen, protože pro někoho odvedl špinavou práci. A ten někdo se ho zbavil.

To, co Bowen věděl, muselo pro toho dotyčného být tak nebezpečné, že se nerozpakoval ho zabít.

„Vsadím se,“ řekl si Cimarron, „že Bowen oddělal starého Willa Brennana. Pak někdo odkrouhl jeho, aby nemohl mluvit. Nebo aby ho nemohl vydírat. A hlavním podezřelým jsem já kvůli tomu souboji. Chtějí mi to přišít. Cimarrone, Cimarrone, do čeho ses to zase dostal?“

Ocitl se na tenkém ledě. Jediný chybný krok mohl znamenat konec.

Před vězením se ozval dusot kopyt a pak vrzání sedla, když jezdec slezl z koně. Ozval se hlas Linka Colea: „Tak co, Same, chytili jste toho ptáčka?“

„Je vzadu v cele,“ odvětil Zachary pokorným tónem. „Šlo to dobře. Nedělal vůbec žádné problémy, pane Cole.“

Cole se rozesmál.

„To je mu podobné. Je to mazaný lišák, Same. Něco ti teď řeknu: Všichni nebezpeční zabijáci se při zatýkání chovají jako ovečky, protože si myslí, že jim nikdo nemůže nic dokázat. Jenom hlupáci zuří a kladou odpor - a proto také většinou rychle umírají.“

„To máte pravdu, pane Cole,“ zamumlal Zachary.

„Chtěl bych s vězněm mluvit, šerife. Bowen možná byl pistolník a rváč, ale nezasloužil si být takto podle odstřelen. Chci jeho vrahovi říct, že se postarám o to, aby spravedlnosti bylo učiněno zadost.“

„Jistě, pane Cole,“ přisvědčil Zachary.

Vzal svazek klíčů a otevřel dveře do chodby k celám. Cole jej následoval. Jeho oči se triumfálně leskly.

„Tak vidíte, Cimarrone, copak jsem vám neříkal, že by pro vás bylo lepší, kdybyste odtud zmizel? Proč jste mě ksakru neposlechl?“

„To je moje věc,“ odsekl Cimarron.

Cole se zasmál, zapálil si cigaretu a skrze mříže mu foukl kouř do tváře.

„Víte, z čeho jste obviněn? Z vraždy, příteli, a to u nás nebereme na lehkou váhu. Proč jste oddělal Bowena?“

„Neudělal jsem to,“ odvětil Cimarron. „To mi ještě budete muset dokázat. Kdy se koná přelíčení?“

Cole si vyňal cigaretu z úst a ďábelsky se zašklebil.

„Soudce Moore je - hm - není provozuschopný. Jinými slovy, cítí se nemocný. Doktor Brady mu zakázal vést přelíčení. Ještě si tu chvilku pobudete, Cimarrone.“

„Tak? Soudce je nemocný a doktor mu to dokonce zakázal?“ pobaveně prohodil Cimarron. „Mám vám něco říct, Cole? Celé je to vaše práce -vy gaunere!“

„Co…“ vykřikl rozzuřený Cole.

Bleskově se rozpřáhl a mezi mřížemi udeřil Cimarrona do rtů. Tomu z nich začala téct krev.

„Tak dost!“ zvolal Zachary, který tam přiskočil. „To už jste zašel příliš daleko, pane Cole. Nemáte právo bít vězně.“

„Vypadni, Same!“ běsnil Link Cole a odstrčil šerifa stranou. „Zmiz! Neměls náhodou něco důležitého na práci v kanceláři?“

„Samozřejmě, ano,“ hlesl Zachary a vytratil se jako spráskaný pes.

Cimarron si přejel hřbetem ruky po rtech a pak pohlédl na krvavou stopu. Docela jiným, ocelově znějícím hlasem pak řekl: „Cole, toto už nikdy nezkoušejte! Až jednoho dne vyjdu ven, tak mi to zaplatíte!

„Jenže vy se ven už nikdy nedostanete!“ rozesmál se Cole. „S tím nepočítejte. Kdo ví, jak dlouho tu budete?!“

Poté se obrátil a odešel. Cimarron slyšel rozhodné kroky, zavrzání sedla a pak dusot cválajícího koně.

Co má Cole v plánu? Cimarronovi při té myšlence vyvstal na čele pot.

+ + + + +

Navečer přinesl černý sluha z Annabelliny restaurace jídlo pro vězně. Pak se objevil Zachary a velmi pečlivě ještě jednou zkontroloval zámek na dveřích cely.

„Máte nějaké přání?“ zeptal se nejistým hlasem.

Cimarron se zazubil.

„Samozřejmě. Abyste odemkl ty zatracené dveře a pustil mě ven, šerife.“

Zachary zavrtěl hlavou.

„To nejde. Nejdřív se musí vysvětlit Bowenova vražda. Připouštím, že ten chlap byl pěkný darebák, ale vražda zůstává vraždou.“

„ Well - co, kdybyste se také začal starat o Willa Brennana?“ zeptal se Cimarron. „Kromě toho vám každý muž z B v kruhu dosvědčí, že jsem od té doby, kdy jsem odjel z Yellow Grass, nikdy nebyl sám. Kdy bych tedy mohl oddělat Bowena?“

„O tom už rozhodne soudce,“ nevrle odvětil Zachary a zmizel.

Malým zamřížovaným oknem se do Cimarronovy cely plížily stíny noci. Lehl si na pryčnu a přemýšlel. Jestli se Cole rozhodl ho tam nechat shnít, tak tam shnije. Možná má ale za lubem něco jiného, mnohem horšího.

V chodbě svítila petrolejka se staženým knotem. V Yellow Grass panoval klid. Cimarron usnul - a vyděšeně se probudil, když uslyšel náhlý zvuk.

Pohled na hodinky mu prozradil, že už odbila půlnoc. Vstal. Od ležení na tvrdé pryčně ho bolely boky.

Zas.

Ten zvuk, který ho probudil, bylo tiché šoupání bot v prachu u zdi vězení.

Že by se chlapci z B v kruhu pokusili ho odtud dostat? To by byla velká chyba, protože na to Cole jistě čekal.

Náhle někdo zabouchal na dveře Zacharyho úřadovny a zvolal: „Šerife, hergot, otevřete! Rychle!“

Cimarron slyšel, jak se Zachary z povzdechem zvedá ze své postele. Zaskřípaly dveře. Ozval se tupý úder následovaný přidušeným výkřikem a pádem těžkého těla na podlahu. Kdosi zavrčel: „Sem sním, honem!“

Otevřely se dveře do chodby. Jeden maskovaný muž držící v ruce lucernu vešel dovnitř. Další dva jej následovali. I oni byli maskovaní.

„Tady ho máme,“ řekl ten první a posvítil do Cimarronovy cely. Zacinkal svazkem klíčů, který musel vzít šerifovi a odemknul dveře Cimarronovy cely.

Poté je otevřel.

„Pojď ven!“ řekl hlasem temným jako sto let stará tma.

Cimarron pohlédl na tři pistolníky.

„Co to má být?“ zeptal se.

Jeden z nich se zasmál. „Řekněme, že jsme přátelé Casse Bowena. Řekněme, že máme něco proti tomu, žes ho oddělal.“

„Já jsem to nebyl,“ bránil se Cimarron. Po zádech mu přeběhl mráz.

„To říkají všichni, když jsou v koutě,“ prohodil muž s lucernou. „Nevěříme ti. Měls důvod pro to, abys sejmul Casse - a my nechceme, aby se na tu dlouhou cestu vydal sám. Rozumíš?“ Cimarron těkal pohledem z jednoho na druhého. V nohou cítil ledový chlad. Ale škemrat o život nebude. Takovou radost jim nedopřeje.

„Jestli si myslíte, že jsem to udělal já, tak to rychle ukončete, vy darebáci!“

„Ale, hrdina?!“ rozchechtal se jeden z maskovaných mužů, který Cimarronovi kohosi připomínal. „Ne, příteli, tak snadné to mít nebudeš. Trochu se s tebou totiž ještě pobavíme.“

I ten hlas mu byl důvěrně známý. „Duke Ring!“ řekl Cimarron. „Ve dne po boku šerifa a v noci jako soudce Lynch. Jak to jde dohromady?“ Ring zaklel a strhl si šátek z tváře.

„Sakra, chlapi, neříkal jsem vám, jak je nebezpečný? Přišel čas, aby zmizel z povrchu zemského.“ Koltem Cimarrona dloubl do hrudi a dodal: „Pojď ven, nebo tě oddělám!“

Cimarron si řekl, že hlavně musí získat čas.

„O.K., už jdu.“

Vzali ho mezi sebe a odvedli ho do úřadovny. Tam na podlaze ležel šerif Zachary oblečený jen do trenýrek a trička. Z vlasů mu tekla krev.

„Co na to řekne pan Cole, až uvidí šerifa tak zřízeného?“ ironicky se zeptal Cimarron, který věděl velice dobře, že za tímto únosem nemůže stát nikdo jiný než Cole.

„Radši se starej o sebe!“ sykl Ring, otevřel dveře a tiše zapískal.

Krátce na to se objevil čtvrtý muž s houfem koní.

„Máte ho?“ otázal se nervózním hlasem. „Tak honem pryč odtud. Svrbí mě v patách.“

„Máš strach?“ zeptal se Ring.

„Ne, ale řeknu ti, že…“

Muž maskovaný jako ostatní pohlédl na Cimarrona a odmlčel se.

„Nasedat!“ přikázal Ring.

Cimarron poslechl. Dva jezdci ho vzali mezi sebe. Kdosi mu hodil smyčku na zápěstí a její konec přivázal na hrušku sedla.

„Jestli se pokusíš křičet nebo ujet, provrtám ti břicho!“ hrozil Ring. „A viděls už někdy někoho s ranou v břiše? Trvá to dlouho, to ti můžu zaručit. Takže buď rozumný a užívej si života, dokud můžeš.“

„V pořádku,“ řekl Cimarron, ale myslel na něco jiného. Na útěk. Jedna věc mu vrtala hlavou: Proč ten muž, který hlídal koně, tak rychle zmlkl, když ho uviděl?

Bylo to tím, že ho znal? Odkud?

Rozhodl se, že se při nejbližší příležitosti tomu chlapíkovi podívá na zoubek.

Šlo jen o to, aby tu příležitost dostal.

+ + + + +

Za úsvitu zastavil Ring svého koně. „Zavaž mu oči,“ zabručel.

Někdo Cimarronovi zavázal oči šátkem a hned zase jeli dál.

Brzy kopyta koní klapala na tvrdém podkladě a Cimarron si všiml, že stoupají. Pomyslel na hory na západě a severu, které ze dvou stran chránily Yellow Grass Valley. Proč ho vezou tak daleko, když ho chtějí oddělat?

„Asi mají příkaz nechat mě naživu,“ řekl si. „Aspoň ještě žiju.“

Vyšlo slunce, což poznal i se zavázanýma očima. A podle toho, že se mu pravá tvář zahřívala víc než levá, zjistil, že jedou na sever.

Šuměly jedle a Cimmaronův kůň se náhle zastavil. Ve vzduchu byla cítit voda.

Někdo Cimarronovi rozvázal smyčku na rukou. Duke Ring zvolal: „Sesedat!“

Cimarron poslechl. Jeho ruce byly po tak dlouhé době v poutech skoro modré. Strčili do něj, načež zakopl

o nějaký práh. Ring mu strhl šátek z očí.

„Hlavně se chovej rozumně, jasné? Křik nemá smysl, tady tě nikdo neuslyší. A na útěk radši zapomeň.“ Poté vyšel ven a zavřel za sebou těžké dveře.

Cimarron se zvědavě rozhlížel kolem sebe. Ocitl se v malém srubu, v primitivním obydlí, jaká v horách sloužila lovcům kožešin. Nemělo okno ani komín, jen dveře, a ty byly zvenčí zavřené na závoru a navíc vypadaly pevně.

Slyšel, jak se muži venku baví mezi sebou a jak cinká nádobí. Po chvíli přišel Ring a jeden jeho kumpán a přinesli mu kávu a něco k snědku.

„Kdyby bylo po mém,“ řekl Ring, „tak bys tu chcípl, zato oddělal Casse. Cass byl můj přítel, rozumíš? Jenže já tu, bohužel, nerozhoduju.“

„Děláš pro Colea, co?“ zeptal se přežvykující Cimarron. „Něco ti řeknu: Já jsem tvého kámoše nezabil.“

„To tvrdíš ty,“ zavrčel Ring. „Šéf říká něco jiného. Myslíš, že budu věřit tobě, nebo jemu?“

„Tak Cole je tvůj šéf?“ podotkl Cimarron. „Co se mnou chce dělat?“

„To ještě uvidíš, ale moc tě to nepotěší,“ zašklebil se Ring. „Jsi mrtvý tak jako tak a on se tě chce jen na něco zeptat. Je totiž možné, že jsi špeh, kterého někdo poslal do Yellow Grass Valley, aby tu čenichal.“

Kývl na druhého muže a řekl: „Už je naježený. Svaž ho, Jeffe, a udělej to dobře.“

Opět mu pevně spoutali ruce a nohy. Oba muži pak vyšli ven a jeho tam nechali ležet na špinavé podlaze.

Co mu to vlastně Ring řekl?

Cole byl šéf Ringa i jeho kumpánů. Jeho únos dosvědčoval, že Cole se cítí nejistě.

Asi mě má za detektiva nebo něco podobného, pomyslel si Cimarron. A bude to ze mě chtít vymlátit, než mě oddělá.

Jeho situace už snad ani nemohla být horší. Pokud je jeho domněnka, že Cole stojí za zavražděním Willa Brennana a Casse Bowena, správná, pak mu moc času nezbývá. A ten, co má, musí využít. Ale jak?

Rozhlédl se. V rohu stálo lůžko s dekou prožranou od molů, další vybavení tvořil hrubý stůl a špalek, který mohl sloužit jako židle. Nic víc. Cítil hnilobu. Ten srub byl tak špinavý, že dokonce i jeho únosci raději tábořili pod širým nebem.

A především, neviděl tam nic, co by mohl použít jako zbraň. Ani nůž, kterým by se mohl osvobodit. Prostě a jednoduše nic.

Cimarron se převalil do pohodlnější polohy. Brzy bylo v těsné místnosti horko až k zalknutí. Zvenčí dovnitř doléhaly zvuky a Ringový příkazy. Ozval se dusot kopyt a po chvíli zase ztichl. Několik jezdců odjelo.

Cimarron upadl do polospánku. Probudil se, až když Ring otevřel dveře. Držel v ruce pušku a kontroloval pouta. Přitom přes rameno prohodil: „Dávej na toho čubčího syna pozor, Jeffe, jasné? Šéf by z nás stáhl kůži, kdyby utekl.“

„No jasně, Dukeu,“ odvětil chraplavý hlas. „Klid, nedělám to poprvé.“

Ring se na Cimarrona zašklebil.

„Jak se cítíš, špehu?“

„Já že jsem špeh?“ otázal se Cimarron.

Ring přikývl. „Šéf si myslí, že jo. Proč bys jinak přijel do Yellow Grass Valley právě teď? Pro koho pracuješ? Kdo tě poslal?“

„Zjisti si to sám, Ringu,“ usmál se Cimarron. „Zajímalo by mě, cos zatím vydedukoval.“

Ring zaklel a kopl ho do žeber.

„Však tě ta sebedůvěra přejde, ksindle! Jenom počkej, až s tebou šéf skončí. Pak totiž přijdu na řadu já. A vraždu Casse Bowena nenechám jenom tak.“

Odešel ven a Cimarron slyšel, jak zavrzalo sedlo. Jedno mu bylo jasné: Ať zabil Casse Bowena kdokoli, Duke Ring to nebyl.

On opravdu věří, že jsem to udělal já, pomyslel si Cimarron.

Muž, kterého tam nechal jako hlídače, chodil venku sem a tam. Ring mohl být zhruba hodinu pryč, když přišel dovnitř.

„Cime! Hej - Cime!“ zašeptal.

Cimarron se pokusil zvednout hlavu. Spatřil vousatý obličej, který neznal. Pouze oči mu něco připomínaly.

„Nepoznáváš mě, Cime?“

Cimarron zavrtěl hlavou.

„Nemám tušení. Kdo jsi? Měl bych tě znát?“

Muž hovořil rychle, jako by spěchal. „Vzpomeň si přece, před pěti nebo šesti lety. Tenkrát jsme vytáhli proti Komančům v západním Texasu. Eskadrona G, é.kavalerie. Vytáhl jsi tehdy chlapa zpod padlého koně. Kdybys to neudělal, tak by mě ten kůň rozdrtil. No, už si vzpomínáš?“

Cimarron pátral v paměti. Představil si toho muže v modré uniformě, o šest let mladšího, hladce oholeného a bez vrásek.

„Jeff McGill!“ vyhrkl. „Jsi to ty?“

„Přesně tak, Cime, jsem to já,“ přikývl muž.

„A sakra!“ Cimarron pozvedl obočí. „To bych nikdy neřekl, že tě potkám zrovna tady. Pročs tehdy dezertoval?“

„Už jsem toho prostě měl plné zuby,“ odpověděl McGill. „Pořád dělat, co ti ostatní říkají. Rozkazy od kaprálů, seržantů a pánů důstojníků. A to všechno za tři teplá jídla za den a čtrnáct dolarů za měsíc - to prostě, Cime, nebylo nic pro mě.“

„Jo, to jsou ty slasti vojenského života,“ usmál se Cimarron. Natáhl svázané ruce. „Rozvaž mě, Jeffe!“

McGill zavrtěl hlavou. „Ne, Cime.“

Cimarron přivřel oči.

„To myslíš vážně? To mě tu chceš nechat zhebnout? Hergot, to jsem měl vědět tehdy. Měl jsem se dívat, jak tě Komanči vytáhnou zpod tvého koně a pomalu rozřežou na malé kousíčky.“

McGillovi vyvstaly krůpěje potu na tváři. Zahledal ke dveřím.

„Ty neznáš, Ringa, Cime. Ten by mě umlátil, kdybych tě nechal běžet.“

„Nemusíš čekat, až přijde,“ zamumlal Cimarron. „Jeffe, zmiz, dokud můžeš. Tady, v Yellow Grass Valley bude brzo válka - a ty jsi přece proti válce!“

McGill svraštil čelo. „Jo, nad tím už jsem také přemýšlel, že bych zmizel. Od té doby, co sejmuli Casse Bowena - víš, Cime, těch vražd je tady v poslední době nějak moc.“

Odešel ven a Cimarron slyšel, jak sedlá koně.

„Ty ksindle!“ vykřikl otevřenými dveřmi. „To mě tu chceš vážně nechat ležet jako dárek pro Ringa? To má být dík za to, že jsem ti zachránil život?“

McGill se po chvíli znovu objevil. Měl připnuté ostruhy.

„Vždyckys byl dobrý prorok, Cime, proto se budu řídit tvou radou: Zmizím, dokud můžu.“ Z holínky vytáhl nůž a položil jej na stůl. „Nechám ti ho tu. Řekl bych, že s ním umíš zacházet.“

„Rozřež mi pouta, ty bastarde!“ křičel Cimarron.

McGill s úsměvem zavrtěl hlavou.

„Abys mi vzal pušku a koně, zajal mě a vyzradil, pro koho pracuju? Znám tě, Cime. Bude pro mě lepší, když tě nebudu mít v patách.“

Poté odešel, ale ve dveřích se ještě jednou zastavil.

„Ring jel na lov, protože potřebujeme čerstvé maso. Možná bude mít štěstí a brzy něco najde. Na tvém místě bych si pospíšil, Cime.“

„Ničemo! Prašivý bastarde!“ řval za ním Cimarron.

McGill nasedl na koně a otevřenými dveřmi kývl na Cimarrona.

„Hodně štěstí, Cime - a dávej si pozor na Linka Colea!“

Potom otočil koně a vyrazil.

„Doufám, že si zlomíš vaz, zmetku!“ zvolal za ním Cimarron, ale McGill to už neslyšel.

Nůž.

Ležel na stole a jeho čepel se ještě chvěla.

Ten nůž mohl znamenat záchranu.

Cimarron se zapřel o stěnu, a tak se mu podařilo vstát. Konečně stál na nohou - svázaných a odkrvených. Přiskákal ke stolu. Kolik času mu ještě zbývá?

Venku v horách třeskl výstřel. Hned jak Ring něco uloví, vrátí se s kořistí ke srubu - a to nebude trvat dlouho.

Cimarron se sklonil, chopil se nože a začal jím přeřezávat pouta. Slyšel, jak ostrá ocel pomalu prořezává řemínky.

Jednou se čepel svezla a řízl se do zápěstí. Začala mu téct krev. Rána pálila.

Pohlédl ke dveřím a ještě jednou se soustředil.

Naposledy přitlačil a měl volné ruce.

Sklonil se a přeřezal i řemínky na nohou.

Zavrávoral a musel se chytnout desky stolu, aby nespadl. Jen pomalu mu začala proudit krev v nohou a rukou. Přitom ho sužovala ne-příjemná, bodavá bolest. Cimarron sténal bolestí. Z pořezaného zápěstí mu tekla krev.

Náhle uslyšel dusot koně jedoucího krokem: Ring!

Přikrčil se a rozhlédl se po nějakém úkrytu. Kdyby tak měl pušku!

Neměl však nic kromě nože, a ten mu proti pušce nebo koltu příliš pomoci nemohl.

Kůň se blížil a Cimarron viděl stín, jenž se mihl pruhem světla z otevřených dveří.

Slyšel Ringův hlas: „Hej, Jeffe, kdepak jsi? Podívej, co jsem přinesl!“

Cimarron zoufale hledal možnost úkrytu. Ksakru, potřebuje se schovat, nebo to všechno bylo k ničemu!

Jeho oči uvyklé na šero v posledním okamžiku spatřily primitivní žebřík, který vedl do otvoru na půdě. Traper, který tu kdysi žil, patrně nahoře skladoval kožešiny.

Doslova vyběhl nahoru. Protáhl se otvorem a ocitl se na půdě, jež byla tak nízká, že na ní musel ležet. Páchlo to tam kůžemi a masem. Na podlaze se válely staré, rezavé pasti, o trámy střechy se opíraly rámy na sušení kožešin.

Cimarron pohlédl dolů a spatřil Ringa.

+ + + + +

„Jeffe, utrhnu ti uši, jestli mi okamžitě neřekneš, kde jsi!“ zvolal Ring.

Překročil práh - a strnul jako solný sloup.

„Co, k čertu…“

Pustil pušku na zem a vytáhl kolt. Ta rychlá reakce prozrazovala jeho nebezpečnost při boji zblízka.

„Jeffe! Kde jsi! Ozvi se, jestli můžeš.“

Nic.

Ring kopl do rozřezaných pout. Jeffův kůň byl pryč, což si uvědomil až nyní. Že by ten chlápek, který si říkal Cimarron, Jeffa oddělal?

Ne! Nikde neviděl žádné stopy boje. Jak by mohl Cimarron rozřezat pouta, kdyby mu přitom Jeff nepomohl?

„Pustil ho a potom zdrhl,“ zavrčel Ring. „Ale až já ho jednou dostanu pod ruku, tak z něho nadělám řešeto!“

Náhle si povšiml krvavé šmouhy na podlaze. Jeho pohled ji sledoval až k žebříku.

„Haló, vy dva, jste tam nahoře?“ zeptal se tónem lovce, který znovu našel stopu. „Nebo je tam jenom jeden z vás? Pojďte dolů, říkám, nebo do vás napumpuju olovo!“

Ticho. V Ringových očích se nebezpečně zalesklo.

„Nechcete? Dobrá, vyřídím to koltem.“

Natáhl kohoutek svého revolveru, zamířil do stropu tvořeného zpráchnivělými prkny a vystřelil. Kulka odloupla ze dřeva dlouhou třísku. V uzavřené místnosti měl výstřel ohlušující účinek.

Ring vystřelil ještě jednou. Vzduch byl nasycen střelným prachem. Tu na něj z otvoru na půdu kdosi skočil a srazil ho k zemi. Z šoku se rychle vzpamatoval a pokusil se zvednout revolver.

„Cimarrone! Ty parchante…“

Cimarron stačil odstrčit hlaveň revolveru, takže když padl třetí výstřel, kulka mu pouze škrábla o bok. Málem přitom ohluchl. Zvedl pravou ruku a rukojetí nože praštil Ringa do hlavy. Bandita zasténal a obrátil oči v sloup. Cimarron ho bouchl ještě jednou, pro jistotu. Chopil se jeho koltu a namířil jím na Ringa.

„Nezkoušej žádné triky, nebo to do tebe napálím!“

Ring však neodpovídal, pouze sténal. Po spánku mu tekla krev.

Cimarron jej vyvlekl ven. Uslyšel zurčení vody, šel tedy tím směrem a objevil pramen. Hned strčil banditovi hlavu do vody. Ringa to probralo, Cimarron ho pustil a čekal, než se postaví.

„Tak co, příteli, jak se cítíš?“

Ring hleděl na kolt v Cimarronově ruce. Na svůj vlastní kolt. Opět jím lomcoval vztek, ale dokázal se ovládnout.

„Nedělej si iluze. Ještěs nevyhrál. Stačí, aby přijel šéf.“

„Kdo je šéf? Link Cole?“ zeptal se Cimarron.

Ring na něj vrhl pohled plný nenávisti. „To si zjisti sám.“

„Právě to dělám,“ odvětil Cimarron.

Ring byl zhruba stejně vysoký jako on a měl podobnou postavu. V Cimarronově hlavě se zrodil plán.

„Svleč se,“ řekl Ringovi.

Ten zvedl hlavu.

„Co?“

„Svleč se. Nebo ti mám pomoct?“

Ring s nadávkami poslechl. Cimarron přistoupil k táborovému ohni, který nepatrně doutnal, a vzal

konvici s kávou, protože měl žízeň. Ring tam stál ve spodním prádle a jedovatě na něj hleděl.

„To se mám snad domů vrátit nahý?“

„Nikdo neřekl, že se vrátíš domů.“

Cimarron se podíval po hrnku, protože káva byla příliš horká. Na okamžik tak spustil Ringa z očí. Ten vykřikl, vytáhl z ohně hořící větev a rozmáchl se s ní po Cimarronovi. Ten chtěl ustoupit, ale jeho ostruhy o sebe zavadily a spadl na záda.

Ring triumfálně zařval. Rozpřáhl se hořícím polenem a Cimarron si v tom okamžiku uvědomil, že když dostatečně rychle neuhne, končí. Spíše mu to blesklo hlavou, pomyslet by si to určitě nestačil. Namířil Ringovi na rameno, ale ten revolver nebyl jeho, takže ho zcela neovládal. Vystřelil příliš vysoko a kulka Ringa zasáhla do obličeje.

Cimarron vstal. Viděl už mnoho mužů umírat podobným způsobem, ale vždycky ho to vyděsilo. Po chvíli si svlékl šaty a natáhl na sebe Ringův oděv. Své vlastní šaty natáhl na mrtvého. Dělalo se mu přitom špatně, ale musel to udělat. Až někdo přijede, aby ho vzal k jeho šéfovi, kterým určitě není nikdo jiný než Cole, musí najít mrtvého, kterého bude považovat za Cimarrona. Tu mu dá čas, aby rozehrál svou hru.

Nechal Ringa ležet u ohně, vzal pušku, nasedl na Ringová koně a vyrazil.

+ + + + +

Vzpomněl si, že ráno na něj slunce svítilo zprava, takže ho vezli na sever. Proto se teď musel vydat na jih.

Brzy narazil na stezku. Dál jel po ní. Za soumraku spatřil žluté kopce Yellow Grass Land. Oblak zvířeného prachu prozrazoval cestu dostavníku a tam, kde leželo město, se nad horizontem vznášel jemný prach.

Cimarron zamířil k cestě. Na ranč B v kruhu to ještě bylo pěkně daleko. Přijel na křižovatku, takže zastavil. Cesta na východ byla přehrazena mříží, před níž ležela na zemi lebka longhornského býka. Na čele měla namalovanou kotvu. Na štítě visícím vedle brány stálo: „Kotva Linka Colea. Cizím vstup zakázán.“

Cimarron se usmál. Opatrně se rozhlédl. Nikde nikdo. Projel branou, zavřel ji za sebou a okamžitě odbočil z cesty, chráněn skupinami keřů. Tak jezdíval na patrolách proti Komančům, Kiowům a Apačům. Pohyboval se obezřetně jako indián na válečné stezce.

Šeřilo se. Cimarron nespouštěl z očí cestu, na jejímž konci musel ležet ranč Linka Colea. Brzy uviděl les a uslyšel zurčení vody. Vjel do oválného údolí, asi půl míle dlouhého, v němž rostly javory, duby a kaštany. Od západu do něj vtékal potok, nad nímž vedl most. Cimarron přebrodil potok asi sto yardů nad mostem.

Mezi stromy spatřil světlo. Sesedl a přivázal koně k jednomu keři. Dál pokračoval pěšky. Brzy před sebou spatřil budovy ranče. Jejich velikost ho překvapila.

Dům Linka Colea byla dvoupatrová stavba v jižanském, koloniálním stylu natřená nabilo. Cole zřejmě pocházel z Texasu, což by vysvětlovalo, proč tak preferoval longhorny a nechtěl připustit chov jiných plemen. Ale že by kvůli tomu musel vraždit?

V ohradě se pásli ti nejkrásnější koně, které kdy Cimarron viděl. Ubytovna byla třikrát tak veliká jako na B v kruhu. Ze dveří kuchyně vyšel kuchař a cinkl do trianglu. Přitom zvolal, jak to na prérii bylo obvyklé: „Pojďte a vezměte si to, než vyhodím do potoka!“ Cimarron se připlazil k zadní stěně domu. Na jeho hadích pohybech bylo vidět, že to nedělá poprvé.

Okna ve přízemí byla všechna zavřená, nahoře však bylo jedno otevřené. Cimarron nebyl až tak úplně rozhodnutý, co tam chce dělat, řídil se instinktem. Možná v tom domě najde něco, co dokáže Coleovu vinu. Vstal a rozhlédl se.

Tady vzadu, v křoví, panovala tma. V otevřeném okně se nesvítilo. Cimarronovo pozornost přilákal javor, jehož jedna větev byla dost silná a dlouhá na to, aby se z ní dostal do okna. Kdyby se mu podařilo vlézt dovnitř.

Odepnul si ostruhy a začal lézt po kmeni. Dvakrát se svezl dolů., ale pak dosáhl na jednu větev a pak už to bylo lepší.

Vylezl až na vyhlédnutou větev.

Ta zavrzala, prohnula se a Cimarron měl chvíli pocit, že se pod ním musí zlomit.

Vydržela.

Pozoroval okno. Je ta místnost za ním prázdná, nebo ne?

Lezl po větvi, jak to jen šlo. Pak natáhl ruce. Několik vteřin marně mával pažemi, až se mu podařilo se zachytit rámu okna. Vytáhl se a sedl si na něj.

Naslouchal, ale nic neslyšel. Opatrně, s koltem v ruce, vlezl dovnitř. Po chvíli spatřil obdélník - obrysy dveří, kolem kterých pronikalo slabé světlo.

Položil ruku na kliku a pootevřel je. Viděl potemnělou chodbu, na jejímž konci se svítilo. Zavřel dveře a zapamatoval si, kde jsou, aby je při cestě zpátky našel, a vydal se chodbou. Zvuk jeho kroků tlumil koberec.

Světlo, které tam pronikalo, pocházelo z velké haly, z níž do patra vedly schody. Když k nim dorazil, znovu si lehl na břicho a vystrčil hlavu.

Link Cole seděl u velkého krbu, v němž plápolal oheň. V září bývá na severozápadě zima. V ruce držel sklenici whisky a jeho vlasů se ve světle plamenů leskly.

Mohl bych seběhnout dolů a s revolverem v ruce z něj dostat, co potřebuju, pomyslel si Cimarron.

Zvažoval tu možnost, když tu se venku ozval dusot kopyt. V následujícím momentě se otevřely dveře a dovnitř vešel jezdec.

Cole se otočil.

„Mulle… Co to má znamenat.!“

„Šéfe!“ Muž jel zřejmě tak rychle, že se mu ještě teď třásla kolena. „Šéfe, Cimarron je mrtvý!“

„Cože?“ vykřikl Cole a vyskočil.

Mull přikývl.

„Je to tak, jak to říkám. Jel jsem ke srubu High Timera, abych na váš příkaz vzal Ringa, a našel jsem tam Cimarrona. Ležel vedle ohně, mrtvý. Poznal jsem ho podle šatů. Viděl jsem ho dost často.“

On tomu uvěřil! pomyslel si Cimarron se zadostiučiněním. Ten Mull také patřil k chlapům, kteří ho včera vzali z B v kruhu.

„Podle šatů?“ zeptal se Cole.

„Ano,“ přisvědčil Mull. „Někdo ho střelil do tváře z pětačtyřicítky a vy víte, jak to při tom vypadá. Ale byl to on, tím jsem si jistý.“

Cole odložil sklenici a přivřel oči.

„A Ring? A McGill? Kde jsou?“

Mull pokrčil rameny.

„Nemám tušení. Prostě zmizeli. A jejich koně taky.“

„Tomu nerozumím,“ zamumlal Cole. „Proč by odjeli?“

Mull pošilhával po láhvi whisky stojící na stole a olizoval si rty.

„No, to je přece jednoduché. Měli příkaz hlídat Cimarrona, ale ne ho oddělat. Pak se něco semlelo a oni věděli velice dobře, jak budete reagovat, šéfe. Takže Jeff i s Dukem zmizeli. Vsadím se, že už se tu nikdy neukážou.“

Cole si všiml Mullova lačného pohledu a hodil mu láhev. „Posluž si. Takže Cimarron je mrtvý - to mění situaci. Chtěl jsem zjistit, kdo to vlastně je, ale už je pozdě.“

Mull se napil a hřbetem ruky si utřel rty.

„Jaké máte další příkazy, šéfe?“

Cole sevřel pěsti. „Máme volné ruce. Vypálíme B v kruhu - a to ještě dnes v noci.“

„To je nebezpečné,“ zamumlal Mull.

Cole zavrtěl hlavou.

„Není, protože Cimarron je pod drnem. Ten chlap měl pro Brennana hodnotu půl tuctu jezdců. Proto jsem také šerifa přiměl k tomu, aby ho zatkl.“

Ten darebák, pomyslel si Cimarron ležící na schodech.

„Bez Cimarrona,“ dodal Cole, „nám B v kruhu spadne do klína jako přezrálá hruška. Vezmi hochy, Mulle, a jeď tam. Řekni Brennanovi, že za svítání ho v údolí nechci vidět.“

„A co když odmítne?“

„Tak mu ukažte, zač je toho loket! Za co vás platím? Brennan a ti jeho herefordi! Já bojuju za longhornské plemeno, Mulle. To je ten nejlepší dobytek na Západě. Stojí za to, aby za něho člověk bojoval, protože bez longhornů bychom nebyli tím, čím dnes jsme.“

Podle těchto slov bylo jasné, že je to konzervativní texaský dobytkář, který nechce uznat, že časy se změnily. Takové lidi Cimarron potkával všude. Stavěli se proti pokroku, ať se jednalo o železnici, telegraf nebo nové plemeno dobytka.

„A ještě něco, Mulle,“ řekl Cole přidušeným hlasem. „Moje jméno zůstane mimo hru, jasné? Jestli z B v kruhu zítra zůstane hromada kouřících trosek, tak to udělali banditi. Vyjádřil jsem se dost jasně?“

„Ano, šéfe,“ usmál se Mull.

Cole mávl rukou, jako kdyby chtěl zahnat obtížnou mouchu. „Takže jeď. Chci tě vidět, teprve až mi budeš moct říct, že B v kruhu neexistuje.“

„Už jedu, šéfe,“ usmál se Mull a odešel.

Ten zloduch to myslí vážně! blesklo Cimarronovi hlavou.

Chvíli zůstal ležet a přemýšlel. U Colea se sbíhaly všecky nitky, tak jak předpokládal. Vraždu starého Brennana i Bowena měl na svědomí on. Bude však velmi obtížné proti němu zakročit bez jednoznačných důkazů.

Ostatní velcí rančeři v údolí všichni stáli na Coleově straně. Obrátili by, jedině kdyby je přesvědčil, že Cole je vrah.

Připlazil se zpátky do chodby, přiběhl do pokoje a po javoru slezl dolů. O pět minut později odvázal koně, vyvedl jej z křoví a vyšvihl se do sedla.

„Jeď!“ zvolal. „Ukaž, co umíš!“

+ + + + +

Ten kraj neznal, ale zpáteční cestu na dostavníkovou silnici nalezl snadno. Po dvanácti mílích na jih narazil na odbočku k Brennanovi

Když projížděl branou, cvakl kohoutek pušky a ozval se Montyho hlas: „Ruce vzhůru, cizince, a ani muk, nebo tě sestřelím ze sedla!“

Cimarron poslechl. „Klid, Monty,“ prohodil, „to jsem já, Cim.“

„Cimarron?“ Monty nebyl tak neopatrný, že by šel k němu. A pušku také nesklonil. „Tomu nevěřím. Zachary tu dneska byl s ovázanou hlavou a vyprávěl nám, že Cima poslední noc unesli z vězení. Asi už je po něm. Ne, nevěřím, že jsi Cim.“

Cimarron ztrácel trpělivost, protože čas běžel.

„Tak přiveď Troopera, snad mě pozná lip než ty.“

„Troopera? Co víš o tom koni?“ Monty se škrabal na bradě. „Tvůj hlas je mi povědomý. Well, škrtni sirkou, ať ti vidím do tváře, cizince.“

Cimarron tak učinil. Monty zaklel.

„A sakra! Opravdu jsi to ty, starý kamaráde! Odkud jedeš?“

„Na to teď není čas!“ odsekl Cimarron. „Vzbuď ostatní. Řekni jim, že se na nás chystá útok.“

„Cože?!“ vykřikl Monty. Poté se obrátil a běžel k ubytovně mužstva.

Cimarron přijel před dům a slezl ze sedla. Zabušil na dveře a zvolal:

„Otevři, Tommy!“

Ozvaly se kroky. Tom Brennan vstoupil do dveří jen v prádle, s lucernou v ruce.

„Co se děje?“

Zvedl petrolejku a ustoupil.

„Co tu chceš, Ringu?“

„Já nejsem Ring,“ odvětil Cimarron. „Podívej se na mě pořádně, Tommy.“

„Cime?“ vyhrkl Brennan napůl tázavě a napůl s ulehčením.

„Jasně, jsem to já.“ Cimarron vstoupil dovnitř. „Neříkal jsem ti, že mě jen tak nedostanou?“

„Kde se tu bereš?“ ptal se rančer. „A jak to, že máš Ringový šaty? Co se vlastně stalo?“

Cimarron mávl rukou. „To ti povím později. Dávej pozor, chlapče, znáš Mulla? Jednoho z Coleových lidí?“

„Mulla? To znám,“ přikývl Brennan.

„Well - tak teď jede sem, aby vypálil tvůj ranč a vyhnal tě z údolí, nebo tě poslal do věčných lovišť. Cole si totiž myslí, že jsem mrtvý.“

„Takže válka?“ zeptal se Tom.

Cimarron s vážnou tváří přikývl.

„Válka na život a na smrt. Cole chce využít příležitost. Ale přepočítá se.“

Monty přivedl Sancha a Cisco Kida. Oba vypadali ospale. Ciscovi sršely z očí blesky, když spatřil Cimarrona. Sancho se však tvářil šťastně.

„Óch, starý Sancho je tak rád, že tě zase vidí, muchacho.“

„O co vlastně jde?“ zavrčel Cisco.

Cimarron jim to stručně vysvětlil. „Ring je mrtvý a já jsem si s ním vyměnil šaty,“ uzavřel své vyprávění. „Potom ho našel Mull a myslel si, že to jsem já. Cole dospěl k názoru, že taková příležitost se už nenaskytne. Napadnou nás - brzy. A bude jich víc než nás.“

Tom Brennan hleděl do země.

„Nemám právo požadovat po vás, abyste za B v kruhu nasazovali krk,“ řekl posléze. „Kdo chce jít, ať jde, nikoho tu držet nebudu. Ani to nikomu nebudu mít za zlé.“

Monty se obrátil na Cimarrona: „Co to ten zelenáč vykládá? Chceš snad odjet, kamaráde?“

„Ani náhodou,“ usmál se Cimarron.

„A ty?“ zeptal se Mexičana.

Sancho zavrtěl hlavou.

„Kam by také chudák Sancho šel? Zima stojí přede dveřmi. A v takové zimě člověku vyrostlému na jihu není dvakrát hej. Zmrznout nebo být zastřelený, jaký je v tom rozdíl?“

„ Well, takže ty zůstaneš také,“ podotkl Monty. „A co ty, Kide?“

Cisco přivřel oči.

„Myslíte si, že mám strach?“ prohodil. „Zůstanu tu.“

„V pořádku,“ přikývl Monty. „Víme o nich a tak snadno nás nedostanou. Ještě jim ukážeme, zač je toho loket.“

Cimarron ukázal oknem ven, kde panovala černočerná tma. „V té tmě?“ zapochyboval.

„A sakra!“ zaklel Monty.

„Cime,“ řekl Tom, „nabídl jsem ti, že můžeš vést B v kruhu v boji. Co navrhuješ?“

Cimarron se rozhlédl po ostatních. Rozhodnutí, které musel udělat, nebylo snadné.

„Nesmíme zůstat v domě. Mohli by nás obklíčit a zapálit nám střechu nad hlavou. Pak by jim jen stačilo čekat a střílet nás, jak by jeden po druhém vybíhal z hořícího domu. Je mi líto, Tome, ale ranč nemůžeme udržet.“

„Takže chceš utéct? Nikdy!“ zvolal Tom Brennan.

„Nemluvím o útěku,“ odvětil Cimarron. „Stáhneme se na kopec za domem. Odtud je můžeme ostřelovat, budeme je mít jak na dlani.“

„To je chytré!“ pochválil ho Monty. „Mulla jsem nikdy nemohl snést. Rád bych viděl, jak se bude tvářit, až zjistí, že tu nikdo není.“

„Možná to uvidíš,“ podotkl Cimarron. „Jeden z nás bude muset zůstat tady a postarat se o světlo. Tome, máš stodolu nebo stáj, bez které by ses mohl obejít?“

Cimarron jim předestřel svůj plán: „Potřebujeme světlo, abychom je mohli vidět a mířit na ně, hned jak zaútočí. Jeden muž zůstane tady a podpálí stodolu. Je to nebezpečné a nemůžu zaručit, že to vyjde. Dost možná, že ten člověk bude první mrtvý.“

„Já to udělám,“ řekl Tom.

Cimarron zavrtěl hlavou.

„Ne. Budeme losovat, ať máme všichni stejnou šanci. Souhlasíte?“

Když se proti tomu nikdo neozval, vzal z kapsy pět sirek a jednu z nich ulomil.

„Kdo vytáhne tu nejkratší, zůstane tady. Kdo začne?“

Tom vytáhl dlouhou a mlčky ji zahodil. Poté losovali Sancno s Montym. Také oni vytáhli dlouhé. Rozhodnutí nyní leželo mezi Cimarronem a Ciscem. Kid vytáhl sirku a se zaklením ji položil na stůl. Byla to ta ulomená.

„Jestli chceš, abych zůstal tady, udělám to,“ navrhl Cimarron, protože pro tu nebezpečnou akci dával větší šance sobě než Ciscovi.

„Myslíš si, že jsi lepší chlap než já?“ zavrčel Cisco. „Los rozhodl, zůstanu tady.“

„Má pravdu,“ přisvědčil Monty.

„Jak chcete,“ pokrčil rameny Cimarron. „Vezměte si pušky, tolik střeliva, kolik unesete, pár láhví vody a pojďte.“

Odvedl je z domu a před stodolou dal Cisco Kidovi poslední rady.

„Přines petrolej z ubytovny a rozlij ho na seno. Pak počkej, až přijedou. Hned jak zaútočí a začnou střílet, zapal to a utíkej do kopců. Budeme tě krýt, jak to jen půjde.“

„Dobrá,“ odvětil Cisco a sedl si na zem. Cimarron vedl ostatní dál. Přitom se ptal, zda tomu chlapci může věřit. Při útoku jezdců z Kotvy je mohli účinně odrazit jen tehdy, když Kid podpálí stodolu v pravou chvíli.

Kývl na Sancha a Montyho. „Osedlejte koně a přiveďte je na kopec za ranč. A pospěšte si! Vsadím se, že tu budou co nevidět!“

Kopec, který vybral jako obranné postavení, se zvedal asi dvě stě yardů za budovami ranče a chránil kotlinu ze západu. Od ranče byl jeho svah strmý, zato na druhé straně klesal jen pozvolna. Rostla na něm křoviska, která nabízela výbornou možnost úkrytu.

Monty se Sanchem se po chvíli objevili s koňmi. Cimarron je přivázal za kopcem ke keři a pak rozdělil muže po svahu.

Čas ubíhal. Padala rosa a muži ve svých vlhkých šatech mrzli.

Hvězdy zmizely, protože obloha už šedla.

Pro někoho, kdo plánuje překvapující přepadení, to byl ten nejlepší možný čas.

Plazil se od jednoho k druhému. „Buďte připraveni, nebude to trvat dlouho.“

Sancho se pokřižoval a políbil si nehet palce. „Svatá Matko sanfelipská, nenech svého ubohého Sancha zemřít.“

Monty ležel na břiše a pušku měl opřenou o kládu.

„Doufám, že Kid je na svém místě,“ poznamenal, když k němu přišel Cimarron. „Vůbec tomu spratkovi nevěřím.“

Cimarron pokrčil rameny. Možná to byla chyba dávat tak důležitý úkol Ciscovi. Ale už se stalo a nedalo se to změnit.

Tom Brennan ležel v jedné prohlubni. Byl bledý jak stěna.

„Ještě nikdy jsem nezastřelil člověka, Cime!“ zamumlal.

„Poprvé je to vždycky nejtěžší,“ utěšoval ho Cimarron. „Ale mysli na

to, že tys tu válku nezačal. Každá bytost na zemi má právo na sebeobranu. Cole chce krveprolití - ne ty.“

Pak se odplížil na své místo. Jeho instinkt mu napovídal, že rozhodnutí se blíží. Byl to neomylný vnitřní hlas starého vojáka, který takovými situacemi prošel již nesčíslněkrát.

Temná noc byla prosycena dechem nebezpečí a Cimarronovi to neušlo. Zkontroloval si zbraně a také položil náboje vedle sebe na kámen.

Panovala tma a ticho. Hrobové ticho.

Cimarron přiložil ucho k zemi a uslyšel to: vzdálené bušení - dusot koní.

Nejprve slabé, postupně silnější. Budovy ranče pod ním stály v ranním oparu jako stavby z bájí.

Konečně!

Na vzdáleném hřebeni spatřil řadu jezdců. Za chvíli zase zmizela v údolí.

„Dávejte pozor!“ sykl k ostatním a sedl si.

Tom Brennan si povzdychl. Monty si udělal pohodlí. Sancho se ještě jednou pokřižoval.

Ještě stále panoval mír. Ale ne na dlouho. Ne na dlouho.

+ + + + +

Na východě šedla obloha. Noc ustupovala.

Cimarron se dotkl chladné pažby své kavaleristické karabiny Springfield Trapdoor. Vedle něj ležela víceranná winchestrovka Dukea Ringa - i ona byla připravená.

Náhle se na úpatí kopce něco pohnulo. Kdosi zvolal do ticha: „K čertu s tebou, Brennane! Teď s tebou i tvým B v kruhu zatočíme!“

Skoro ve stejném okamžiku zazněly výstřely. Mezi kopci se nesla ozvěna. Kulky se zarývaly do dřeva. Z křoví vypluly stíny a rozestoupily se kolem domu.

Cimarron sevřel rty. Teď přišel ten pravý okamžik. Proč ještě Cisco ne-podpálil stodolu?

Potil se, ačkoli toho rána panoval chlad.

Stále čekal, kdy vyšlehnou plameny. Nic se však nedělo.

Přiběhl k němu Monty. „Neříkal jsem ti, že to je pěkný parchant? Vsadím se, že se vypařil.“

Jezdci dole ostřelovali dům. V ranním šeru se však pouze míhali jako stíny. Nedalo se na ně zamířit.

Cimarron kývl na ostatní.

„Tome, Sancho, ke mně!“

Tom vypadal nejistě. „Co myslíš, Cime, dostali Kida?“

Cimarron pokrčil rameny. Chtěl něco říct, ale v tom za ním třeskl výstřel a nebezpečně blízko hvízdla kulka.

Všichni vyskočili a rozutekli se.

„Tam - tam!“ křičel Sancho.

Ke kopci - ale z opačné strany, než čekali - jela kavalkáda jezdců, kteří za jízdy pálili po Brennanových mužích z revolverů.

„Ke koním!“ zabručel Cimarron.

Kulky jim hvízdaly kolem uší, ale oni na to nedbali. Cimarron vystřelil ze springfieldky na stín jednoho jezdce. Pak karabinu pustil na zem a chopil se revolveru.

Monty běžel ze svahu ke křoví, kde měli schované koně. Sancho klečel na zemi a pálil z karabiny.

Cimarron se vrhl k zemi. „Dělej, utíkej, budu ti krýt záda!“ Sancho vyskočil. Opět zazněly výstřely. Sancho náhle vykřikl a pustil pušku. Otočil se, pohlédl na Cimarrona vytřeštěnýma očima a zhroutil se na zem.

Cimarron se k němu připlazil. „Sancho! Hej, Sancho, nech toho!“

Sancho ho však už neslyšel. Byl příliš daleko na to, aby ho mohl slyšet. Cimarrona polil studený pot. Z křoví, kde měli schované koně, se ozvaly výstřely a Montyho výkřik: „Pojďte - sakra!“ Cimarron pozdravil mrtvého jako padlého vojáka. „Hodně štěstí, Sancho.“ Pak se rozběhl a kličkoval ze svahu. Kolem uší mu hvízdaly kulky.

Monty a Tom Brennan už seděli v sedlech. Cimarron se vyšvihl na hřbet svého Troopera. „Kde je Sancho?“ chtěl vědět Monty.

Cimarron ukázal za sebe. „Nahoře. Koupil to. Nemohl jsem mu pomoct.“

„To je další zločin na účtu Linka Colea!“ zahučel Monty.

Jezdci pádili kopci a dorozumívali se pokřiky.

„Musíme pryč!“ zvolal Cimarron a posunul si klobouk do čela. „Musíme jet rychle, jak jen to půjde. Ukryjeme se v horách na západě. Jestli pod někým padne kůň, tak nasedne za někoho jiného.“

V levé ruce držel uzdu, v pravé kolt.

„Všechno v pořádku? Tak jeďme.“

Poté vyjel z křoví. Trooper přitom vrazil do nějakého cizího koně, který se složil k zemi. Jezdec, kterého pohřbil pod sebou, ještě stačil vykřiknout. Brennan s Montym za jízdy stříleli.

Sjížděli po mírnější straně kopce. Svítalo. Monty s Tomem jeli bok po boku. Cimarron se držel vzadu, aby je kryl. Přemýšlel, kde může být Cisco Kid.

Jezdce za nimi štvaly pokřiky neúnavného Mulla. V ranním šeru výšlehy z hlavní připomínaly purpurové draky. Cimarron vypálil, ohlédl se a viděl, že jednoho zasáhl. Další zářez na kolt si mohl udělat po chvíli. Dva jiní jezdci se v tom chvatu srazili a přepadli koním přes hlavy. Cimarron popustil Trooperovi uzdu a nechal ho běžet.

Mezi úpatím kopce a horami se rozkládala křovím zarostlá kotlina

široká zhruba tři míle. Nad ní se na svazích zelenaly smrkové lesy. Pokud se tam dostanou, mají šanci.

Cimarron se znovu ohlédl. Nad svahem, z něhož sjeli, planula rudá záře a k nebi stoupal černý dým. Coleovi pistolníci podpálili ranč.

Cimarron sevřel rty. Pomyslel na Sancha. Monty měl pravdu: Coleovi přibyl na konto další zločin.

Trooper letěl jako vítr. Pronásledovatelé pomalu odpadali, protože jejich koně za sebou měli dlouhou jízdu na B v kruhu. Cimarron si už už chtěl oddechnout, když uslyšel tupý náraz kulky do masa.

Ve stejném okamžiku Tom Brennan zasténal, rozhodil ruce a padl svému koni na hřbet. Kůň vyděšeně zaržál a zrychlil.

„Podrž ho, Monty!“ zvolal Cimarron na starého kovboje. Zároveň po-bodl Troopera do slabin.

Monty, který jel po Brennanově boku, natáhl ruku a podepřel zraněného. Cimarron se k němu přihnal z druhé strany. Takto, s Tomovým koněm uprostřed jeli chvíli dál. Volně plápolající uzdy se chopil Cimarron. Tím byl překonán kritický okamžik. Měli zvíře pod kontrolou.

Tak mířili k horám.

Brennan vykašlával krev a ve tváři byl smrtelně bledý. Monty pohlédl na Cimarrona.

Za nimi se ozývaly výstřely a výkřiky. Na cestu jim svítilo vycházející slunce.

Narazili na stezku, která vedla do hor, a vydali se po ní. Hned jak se ocitli v bezpečí smrkového lesa, Cimarron zastavil. Brennan sténal, když ho dávali na zem. Monty mu rozepnul kabát a košili. Kulka ho zasáhla mezi lopatku a krk a proletěla ven. Protože vykašlával krev, domnívali se, že byla zasažena plíce.

Jako starý voják měl Cimarron v sedle obvazy, kterými zastavil krvácení.

„Potřebuje klid a doktora, jinak to nevydrží.“

Monty přikývl. Poté ukázal za sebe. „Myslíš, že už to vzdali?“

Cimarron se rozhlédl. K modré ranní obloze stoupal černý kouř. Cole začal svou válku a chtěl ji dovést až do konce.

„Tomu bych nevěřil. Hned jak si jejich koně odpočinou, poženou se za námi. Neznáš nějaké místo, kde by se dalo schovat?“

„Znám,“ přikývl Monty. „Za horami. Je tam řeka, které se říká Rock River. Všude kolem je divočina. Tam budeme v bezpečí. Ale je to daleko. Zvládne to?“

Cimarron pokrčil rameny.

„Je to jeho jediná šance - a naše také, ne?“

Znovu Torna zvedli na koně. Sténal přitom bolestí. Po chvíli otevřel oči. Měl jasný pohled.

„Co - co se stalo s B v kruhu?“

Cimarron se rozhodl vyložit karty na stůl. Musel mladíkovi vrátit energii a smysl života, a co je pro to vhodnějšího než nenávist?

„Vypálili tvůj dům,“ podotkl. „Jednoho dne ho postavíme znovu, Tommy, na to se spolehni.“

Brennanovi se zkřivily rysy ve tváři. „Za to mi Cole zaplatí!“ zamumlal.

Cimarron přikývl.

„Jistě. Ale ty raději nemluv. Budeš ještě potřebovat hodně sil.“

„Je to - se mnou - špatné?“ zeptal se chvějícími se rty.

„Hodně špatné. Vezmeme tě k Rock River a pak ti přivezu doktora. Zatni zuby, chlapče, a mysli na to, že musíš zůstat naživu, abys vyřídil Colea.“

„Jenom klid, Cime, neměj starosti,“ zasípal Brennan. „Já tak rychle neumřu. Já ne.“

Byla to drsná jízda. Na hřebenu ukázal Monty na západ.

„Hleďte, kamarádi!“

Cimarron spatřil město ležící v údolí. Na tu vzdálenost vypadalo spíš jako stavebnice.

„Minerál City,“ řekl Monty, „staré hornické městečko. Jestli chceš doktora, tak musíš tam, protože cesta do Yellow Grass by byla příliš nebezpečná. Takže si zapamatuj směr a jméno: Minerál City!“

Cimarron si vtiskl polohu městečka a orientační body do paměti. Po krátkém odpočinku pokračovali dál. Brennan byl naštěstí po většinu doby v bezvědomí a cestu nevnímal.

Slunce se již sklánělo k obzoru, když Cimarron uslyšel zurčení vody. Nacházeli se nyní na západním úpatí hor, podél nichž tekla Rock River. Vypadala divoce. „To je ono. Dole po proudu je ostrov. Když se naň přeplavíme, budeme v bezpečí.“

Když koně začali sestupovat, Tommy Brennan zasténal. Větve šlehaly jezdce do tváří. Zatímco Monty podpíral rančera, přivázal si Cimarron k sedlu přikrývku a táhl ji za sebou, aby tak ničil stopy.

Dokonce i Trooper, ten odolný vojenský kůň se koupal v potu, když konečně stanuli na strmém břehu Rock River. Na druhé straně řeky se rozprostírala tmavá pustina, o které Monty hovořil jako o Black Sand Dessert.

Monty je vedl. Jeli po skalních hřebenech a štěrkových lavicích. Cimarron si se zájmem prohlížel řeku. Na jihozápadě byly řeky v tomto ročním období téměř vyschlé. Ne tak Rock River. Napájel ji sníh z vrcholků hor, který tál na slunci. Voda měla zelenou barvu a jistě byla ledová.

Před jedním kaňonem se řeka rozšiřovala a tvořila dvě ramena, která obtékala ostrůvek. Šlo vlastně o pár skal porostlých křovisky a několika stromy.

„Je to tady?“ zeptal se Cimarron.

Monty přikývl.

„Ano. Byl jsem tam jen jednou a tenkrát proud nebyl tak silný. Jestli ten ostrov mineme, tak nás voda odnese a semele v kaňonu a pak - dobrou noc, kamarádi.“

„Nikdo kromě tebe o tom neví?“

„Vyprávěl jsem o tom chlapcům z B v kruhu, ale ti už jsou všichni pryč. Kdybych tenkrát nepronásledoval toho zatraceného losa, tak bych se tam nebrodil. Ten los byl kapitální kus a pokusil se mě setřást tím, že plaval přes řeku. Ale mě popadla lovecká horečka, takže jsem ho pronásledoval i ve vodě. Málem jsem přitom ztratil koně.“

Cimarron se rozhlédl. Coleovi pohůnci se jistě ženou za nimi. Potřebovali místo, kde by je nemohli najít. Tom už totiž dál nemohl.

„Tak jedeme!“

„Musíme do vody nad ostrůvkem, aby nás proud přinesl k němu,“ poznamenal Monty a vjel do řeky.

Brennanův hnědák jej následoval bez váhání. Cimarron zůstal po jeho boku a podpíral mladíka. Věděl, že Trooper je dobrý plavec a nepotřebuje jeho pomoc. Proto se mohl soustředit na raněného.

Montyho ryzák byl už ve vodě až po krk.

Pak začal plavat i Trooper a hnědák. Koně se třásli chladem.

„Drž se, Tommy, za chvíli jsme tam!“ zvolal Cimarron na Brennana.

Rančer se křečovitě držel hřívy svého hnědáka a přikývl. Náhle ho zalila vlna. Cimarron ho chytil za límec a vytáhl nad vodu.

Montyho ryzák zatím dorazil ke špici ostrova a vylezl na břeh. Monty vzal z hrušky sedla laso a utíkal po břehu směrem k Cimarronovi.

„Tady, Cimarrone!“

Zkušeným grifem vrhl Cimarronovi laso. Ten ho chytil a přivázal je Brennanovi kolem pasu.

„Tahej, Monty!“

Starý kovboj omotal konec lasa za hrušku sedla a zvolal na svého koně: „Jeď, Reddy, jeď!“

Pak vytáhl rančera na břeh, a po něm se na ostrově objevili i hnědák s Trooperem. Cimarron se otřepal jak mokrý pes.

„Potřebujeme rozdělat oheň.“

Monty přikývl.

„Dřeva je tu dost a vím i o jeskyni, kde jsem tehdy přenocoval. Pojď.“

Chopili se Torna a nesli jej podrostem až ke dvěma skalám, které se opíraly o sebe, takže tak vytvářely jakousi přírodní střechu. Monty ukázal na černou šmouhu od sazí. Tam se kdysi ohříval u ohně.

„Vypadá to, že tu po mně nikdo nebyl. Z řeky mají všichni strach.“

„Doufám, že i Cole a ti jeho ničemové,“ podotkl Cimarron.

Položili Torna do měkkého písku, nasbírali chrastí a naplavené dřevo a rozdělali oheň. Cimarron zakryl vchod do jeskyně přikrývkou. Poté ukryl koně a stopy po nich zahladil. Když se vrátil, Monty už ohříval vodu. Mezitím raněného svlékl. Oba muži ze sebe shodili mokré věci a pověsili je kolem ohně. Monty uvařil kávu a opekl slaninu. Brennan pil, ale stravu odmítal. Když mu Cimarron položil ruku na čelo, zděsil se. Tom doslova hořel.

„Horečka,“ zabručel Monty. Zamyšleně pozoroval, jak Cimarron vyměňuje obvazy. „Zvládne to?“

Cimarron pokrčil rameny.

„Musí sem doktor. Hned, jak se setmí, poplavu na břeh a zkusím sem nějakého z Minerál City dostat.“

„Dobrovolně sem nepůjde, když mu řekneš, kde to je,“ skepticky namítl Monty.

„Jistě,“ připustil Cimarron. Jeho ocelový pohled však prozrazoval, na co myslí.

Zatímco slunce zapadalo za obzor, čistili a promazávali zbraně. Cimarron svázal usušené části oděvu do rance a položil na něj revolver a náboje. Pak nahý nasedl na Troopera a dal si ranec na hlavu.

„Myslíš, že to dokážeš?“ zeptal se Monty.

„Trooper to dokáže,“ odvětil Cimarron. „Je mnohem silnější než já a je to dobrý plavec.“

Už se stmívalo, když s vraníkem vjel do vody. Pohlédl směrem, kde hučely peřeje. Cimarron věděl, že kdyby tam byl stržen, znamenalo by to jeho konec. Spoléhal však na sílu svého koně, který prošel již mnoha podobnými situacemi.

„Minerál City!“ řekl Monty. „Za dvě hodiny bys měl být tam a do půlnoci zpátky. Hodně štěstí, kamaráde!“

Cimarron jel v mělké vodě, jak jen to šlo, proti proudu. Pak ovšem Trooper musel plavat.

Všechno probíhalo lépe. Trooper dorazil na břeh asi čtvrt míle pod ostrovem. Cimarron se oblékl a připjal si revolverový opasek. Monty stál na ostrově a mával na něho. Pozdravil ho a podél úpatí hor se vydal na jihozápad.

Jeho orientační smysl byl vycvičen mnoha patrolami na území, kde se to jen hemžilo Komanči, Kiowy a Apači. Na terén, který někdy viděl, nikdy nezapomněl.

Stál na kraji údolí, v němž leželo Minerál City.

Vše probíhalo dobře. Příliš dobře. A to ho zaráželo.

Cole se jistě nezastaví. Věděl, že Brennan je zraněný a že uprchl do hor. Proč se jeho jezdci ještě neukázali?

Cimarron počítal s tím, že každou chvíli narazí na pronásledovatele. Živý Brennan pro Colea znamenal smrtelné nebezpečí, takže se ho musel zbavit. A jeho lidí také. Proto nemohl čekat. To se nehodilo k jeho povaze. Cimarron začal obezřetně sjíždět do údolí. S koltem v ruce.

+ + + + +

Městečko bylo větší, než jak z dálky vypadalo. Potřeboval ještě hodinu, aby se do něj dostal. Leželo v temnotě, svítilo se pouze v pár oknech.

„Pomalu, Troopere,“ zamumlal Cimarron.

To ticho a tma se mu nelíbily. Byla to náhoda, nebo se o to někdo postaral?

Projel kolem prvních budov. Šlo o opuštěné kůlny a domy, jejichž propadlými střechami profukoval vítr. Před ním na ulici se pohybovala světla. Cimarron potřeboval zjistit, kde by mohl najít lékaře.

Světla se blížila. Cimarron si olízl rty. Proč se mu náhle tak rozbušilo srdce?

„Nesmysl,“ uklidňoval se. „Odkdy vidím duchy?“

Náhle za sebou ucítil pohyb. Otočil se v sedle. Něco cvaklo. Okamžitě mu došlo, co: kohoutky pušky.

„Radši to nezkoušej, příteli!“ ozval se ledový hlas. „Mířím na tebe parkerovkou. Dvě hlavně plné olova, co na to říkáš? To bysme tě potom těžko sbírali.“

Byl to Mull.

Jsem v pasti! pomyslel si Cimarron.

Tři nebo čtyři další stíny se k němu přikradly, strhly ho ze sedla a odzbrojily ho.

„Teď už je bez koltů, Mulle,“ kdosi řekl.

„Výborně, chlapci. Tak, půjdeš pěkně před námi a nezkoušej žádné triky, nebo na to šeredně doplatíš.“

Mull se rozesmál.

Vrazil mu ústí hlavně brokovnice mezi lopatky a dodal: „Myslel sis, jak jsi chytrý, že? Well, na nás nemáš.“

Pak strkal Cimarrona ke světlům, jež patřila saloonu, jediné budově ve městě, kde se tu noc svítilo.

Mull prohodil: „Ten saloon jsme si - hm - pronajali, abychom tebe a tvé přátele mohli přivítat. Věděli jsme, že přijdete. Vsadím se, že ostatní jsou někde poblíž.“

Odvedli ho do saloonu. Ten zel prázdnotou, až na bledého barmana stojícího za pultem. A jednoho muže, který si vykládal pasiáns.

Když Cimarrona strčili dovnitř, s úsměvem odložil karty stranou.

„Dobrý večer, Cimarrone, čekám na vás už dlouho!“ řekl sebejistým, sebevědomým hlasem.

Nebyl to nikdo jiný než Link Cole.

„Jak jste mohl vědět, že jsem naživu?“ zeptal se zmatený Cimarron.

„Měl jsem za to, že si myslíte, že jsem mrtvý.“

Cole se rozesmál.

„Připouštím, že ten váš trik s výměnou šatů nebyl špatný. Ale pak mi jeden - řekněme důvěrník, pověděl, že ne vy, ale Duke Ring leží mrtev v horách, a bylo mi všechno jasné.“

„Cisco Kid!“ Cimarronovi se zatmělo před očima. „Ten bastard nás zradil!“

Cole pokrčil rameny.

„Co se divíte? Nevynechal jste jedinou příležitost, abyste si z něj udělal nepřítele. Divíte se pak, že ke mně přeběhl?“

„Ten prašivý šakal!“ zavrčel Cimarron.

Teď už všechno chápal. Proto tedy Cisco nezapálil stodolu. Dokonce Mullovi řekl, kde jsou obránci B v kruhu. Několik Mullových mužů naoko útočilo na ranč, zatímco ostatní objeli kopec a zaútočili na ně zezadu. Sanchovu krev měl na svědomí Cisco. A Tomovu také.

Cole podotkl: „Co je s vámi, příteli? Není vám dobře? Vypadáte nějak špatně.“

„Jděte k čertu!“ zavrčel Cimarron.

Cole luskl prsty. „Barmane, drink pro mého přítele Cimarrona.“ Poté se obrátil na Cimarrona: „Jeden si snad dáte, ne?“

Cimarron sevřel zlostí ruce v pěst. Stále musel myslet na Cisco Kida.

„Ta špinavá malá krysa.“

„Neudělal to špatně, co?“ šklebil se Cole. „Bohužel se vám a Brennanovi podařilo uniknout. Ano, a ten starý skunk Monty nám vyklouzl také. Ale našli jsme krev mezi vašimi stopami, a tak jsme věděli, že jeden z vás je postřelený. Kromě toho jste neměli žádné potraviny a jen málo nábojů. A cesta do Yellow Grass by pro vás byla příliš nebezpečná, takže co vám zbývalo jiného než jet do Minerál City? Mimo Yellow Grass je to jediné město v okruhu sta mil. Vidíte, stačí, když člověk trochu přemýšlí, a dostane i tu nejlstivější kořist.“

Vzal drink a posunul ho po pultě Cimarronovi. V očích měl triumf.

„Dejte si. Vypadáte, že ho potřebujete.“

Cimarron se chopil sklenice, přiložil ji ke rtům - a pak ji Coleovi vychrstl do tváře.

Cole vyskočil a vykřikl. Hned nato vytrhl z pouzdra kolt.

„Ne, tady ne, prosím vás, pane Cole!“ žadonil barman, který se bál o zařízení saloonu.

Cole se chvíli třásl zlostí, ale pak zbraň sklonil.

„Mulle!“ vykřikl.

„Ano, šéfe?“ Mull odkudsi přispěchal.

„Odvezte ho z města!“ zavrčel Cole. „A počkejte tam na mě.“

„Máme ho…“ zeptal se Mull a jeho oči prozrazovaly, co myslí.

Rančer zavrtěl hlavou.

„Ne! To rád vyřídím osobně.“ Přitom si pohrával s koltem.

Mull udeřil Cimarrona hlavní parkerovky do krku. „Dělej!“

Vyvedli ho na ulici. Rozhlížel se -ale žádnou možnost útěku neviděl.

Tommy zemře, jestli se nevrátím, hořce si pomyslel. A za to všechno může ten bastard Cisco Kid.

Dva muži ho přivedli ke koním. Chtěl sáhnout po Trooperově uzdě, ale Mull měl jiný plán.

„Toho černého ďábla si vezmu já. Dejte mu mého koně, chlapci. A jestli se pokusí ujet, tak ho zastřelte.“

Přikročil k Trooperovi a hodil mu uzdu přes hlavu. Vraník frkal a z očí mu sršely blesky.

„Stůj, ty zatracená mrcho!“ zaklel Mull.

Chytil ho za uzdu, levou nohu strčil do třmenu, vytáhl se nahoru a právě přehazoval přes sedlo druhou nohu, když Cimarron hvízdl.

Trooper v tom momentě explodoval. Všemi čtyřmi vyskočil do vzduchu, prohnul se a sklonil hlavu. Mull, který ještě pořádně neseděl, vykřikl. Ztratil rovnováhu ve třmenech a byl vymrštěn ze sedla. Když dopadl na zem, nehýbal se a hlavu měl nějak divně zvrácenou.

„Mulle!“ zvolal jeden muž. „Ksakru, Mulle, řekni něco!“

Ale Mull už nikdy nic neřekl, protože měl zlomený vaz.

Na několik vteřin tak Cimarronovy strážce zaujal Mull.

Teď - pomyslel si Cimarron.

Nejbližšímu muži zasadil ránu do obličeje a vytrhl mu kolt z ruky. Poté skočil k Trooperovi. Revolver si dal mezi zuby a oběma rukama se chytil za hrušku sedla.

„Běž.vraníku!“

Kůň se rozběhl, dva muže srazil a třetího podupal.

Ozvaly se výkřiky, třeskly výstřely.

Kulky mu hvízdaly kolem hlavy.

Stále visel na hrušce sedla a špičkami jezdeckých bot drhl o zem. S námahou přehodil nohu koni přes hřbet a v následujícím momentě již tak mohl sedět v sedle. Kolt strčil za opasek.

Troopera vést nemusel, v tmavé noci si našel cestu sám.

Výstřely ustaly a také výkřiky zeslábly. Ještě chvíli Cimarron slyšel vzteklý Coleův hlas, když rančer udílel rozkazy - a pak dusot mnoha kopyt.

Byli mu v patách. Pokud ho dopadnou tentokrát, už nebudou nic riskovat. Cimarron věděl, že kdyby ho dostali, znamenalo by to jeho konec.

Trooper měl toho dne za sebou dlouhou cestu. Cimarron slyšel jeho unavený dech. Jízda přes hory, dvakrát plavání přes řeku a potom cesta do Minerál City vyčerpaly i tohoto odolného koně. Cimarron zpomalil tempo a ohlédl se.

Viděl pohybující se světélka. Hledali jeho stopu. Přijel k okraji hor, pak se obrátil a obloukem se znovu vracel k městu. Jednak potřeboval sehnat doktora pro Brennana, jednak ho teď v Minerál City nebudou čekat.“

Do města dorazil z úplně jiné strany - viděl, že se nyní svítí v mnohem více domech. Muži diskutovali v hloučcích na ulici a rozebírali události té noci.

Cimarron sesedl a schoval Troopera do stínu jedné kůlny. „Zůstaň tu,“ řekl mu.

Kolt, který vzal svému strážci, si strčil za opasek a vydal se na cestu do města.

„Máte tu doktora?“ zeptal se prvního muže, kterého potkal. „Kde bych ho našel?“

Muž na něj nedůvěřivě hleděl.

„Také patříte k těm zabijákům, kteří tu dneska stříleli?“

Cimarron zavrtěl hlavou.

„Ne, co se stalo?“

„Jeden rančer z údolí Yellow Grass Valley před pár hodinami přijel s bandou svých pistolníků. Říká si Cole. Vyhrožoval, že naše město rozstřílí na cucky, jestli se pohneme. Well, pane, většina z nás jsou jen zlatokopové a ne pistolníci, takže jsme raději poslechli.“

„Co ten Cole chtěl?“ vyzvídal Cimarron.

Muž pokrčil rameny.

„Jde o nějaký spor na prérii. Chtěli někoho chytit. Už si mysleli, že ho mají, a pak jim zase frnkl. Teď se ženou za ním. All right, přeju mu, aby jim ujel.“

Pohladil si vous a dodal:

„Ptal jste se na doktora. Proč?“

Cimarron ukázal za sebe. „Patřím ke skupině lovců. Jeden z nás neopatrně manipuloval s puškou a poranil si nohu. Potřebuje doktora.“

Jeho vysvětlení znělo věrohodně, protože muž ukázal na jeden opodál stojící dům. „Tam bydlí doktor Gray. Doufám, že je doma. Zkuste to u něj, cizince.“

Cimarron poděkoval a vydal se k tomu domu. Nesvítilo se v něm. Zaklepal na dveře a čekal. Panovalo tam ticho, ale neuniklo mu, že za jedním oknem se nepatrně pohnul závěs. Znovu zabušil na dveře.

„Pojďte ven, doktore. Potřebujeme vaši pomoc!“

Konečně se ozvaly kroky a nevrlý hlas: „Jděte k čertu. S tou přestřelkou nechci mít nic společného!“

„O to nejde!“ zvolal Cimarron. „Jeden muž v horách potřebuje pomoc. Tak co, půjdete dobrovolně, nebo vás mám odtud vytáhnout?“

Otevřely se dveře a objevil se v nich červený, opilecký obličej. Zamlženýma očima si muž Cimarrona zamyšleně prohlížel.

„Co se tam stalo?“

Cimarron zopakoval svůj příběh.

Gray se zhluboka nádechů. „Být lékařem v tomto kraji je za trest. O.K., běžte do dvora a zapřáhněte mi koně do bryčky. Já si zatím sbalím věci.“

Cimarron svraštil čelo.

„Do bryčky? To byste se tam nedostal. Budete muset jet na koni, doktore.“

„Jet?“ Gray zkřivil tvář do znechucené grimasy. „Nenávidím jízdu na koni. To je pro indiány a podobné divochy. Je nějaká jiná možnost?“

„Ne!“ opáčil Cimarron.

„No dobrá. Pak mi osedlejte mého koně. Všechno potřebné najdete ve stáji,“ zabručel lékař a zmizel v domě. Cimarron ho podezíral z nadměrného požívání alkoholu.

Gray vyšel na ulici s koženým kufříkem v ruce právě v okamžiku, kdy Cimarron přivedl před dům koně.

„Kde máte vašeho koně?“ zeptal se doktor.

„Dál,“ odpověděl Cimarron. „Pospěšte si, doktore.“

Pomohl Grayovi do sedla a poté běžel vedle něj. Přitom naslouchal zvukům noci. Žádný dusot kopyt ani výkřiky však neslyšel.

„Ti blázni,“ zavrčel Gray. „Místo aby byli rádi, že si mohou užívat života, tak se navzájem zabíjejí. Kde je váš kůň?“

„Tady,“ řekl Cimarron, vyvedl Troopera z úkrytu a nasedl.

Bok po boku pak vyjeli z města. Po chvíli se Gray začal nedůvěřivě rozhlížet.

„To je divný směr. Kde se to váš přítel vlastně zranil?“

„Poblíž Rock River,“ odpověděl Cimarron. Tu spatřil několik světýlek, která se pohybovala na kraji údolí. „Rychle, doktore!“

„Proč máte tak naspěch?“ zabručel Gray. „Říkal jsem vám, přece, že nejsem dobrý jezdec.“

„Jistě,“ přisvědčil Cimarron. „Ale snažte se. Dostanu vás ke svému příteli, i kdybych vás měl k tomu vašemu zatracenému sedlu přivázat.“

Gray trhl hlavou.

„Hej, jak to se mnou mluvíte? Chci vědět, o co tady vlastně jde!“

Cimarron vytáhl zpod kabátu kolt a natáhl kohoutek.

„Už žádné otázky, doktore, a žádné odpovědi. Musíme jet.“

+ + + + +

Za ranního šera klusali podél břehu Rock River. Doktor Gray v sedle víc visel než seděl. Dvakrát museli jet do hor, aby se vyhnuli Coleovým lidem, což je vždy stálo drahocenný čas. Na druhou stranu to rozbilo lékařovo odhodlání k odporu.

„Potřebuju si odpočinout,“ zanaříkal. „Zatraceně, zastavte, chlape, nebo spadnu z koně a nevstanu.“

„Nebojte se,“ zavrtěl hlavou Cimarron. „Musíme dál.“

Gray vytáhl ze svého lékařského kufříku láhev brandy a mocně si lokl.

„Můj zadek! Mám ho v jednom ohni! „stěžoval si.

Cimarron mu sebral láhev a strčil ji do kapsy kabátu.

„Pacient vás potřebuje střízlivého. Vzchopte se, doktore.“

Brzy se břeh začal snižovat. Cimarron již terén poznával a po chvíli v ranním mlze spatřil nevelký ostrůvek.

„Tady je to. Teď budete muset plavat, doktore!“

„Tam?“ vyjekl lékař. „Zbláznil jste se? Za koho mě máte? Já jsem špatný plavec. Přes tu řeku mě nedostane ani deset koní.“

„Opravdu ne?“ zapochyboval Cimarron a znovu vytáhl revolver.

„Myslím, že nemáte na vybranou.“

Tváří v tvář revolveru Gray několikrát zbledl a zase zrudl.

„To je omezování svobody! Za to se jednou budete zodpovídat před soudem!“

„Možná,“ suše připustil Cimarron. „Ale teď to přeplavete a splníte svou povinnost jako lékař.“

„Ne!“ ozvalo se za ním. „Myslím, žene!“

Cimarron se otočil v sedle - a spatřil ústí hlavně pušky, za níž se šklebil Cisco Kid.

„Odhoď ten revolver! A rychle!“ přikázal mu Cisco Kid.

Cimarron poslechl. Cisco vyšel z pobřežních křovin a potměšile se usmíval.

„Věděl jsem, že vás tady najdu. Monty o tom ostrůvku mluvil dost často. Nebylo těžké vás tu vypátrat.“

Hlavní pušky kývl na Graye.

„To je přece ten felčar z Minerál City. Přivedls ho sem a to znamená, že ostatní jsou tady a jeden z nich je postřelený. Colea to potěší, až o tom uslyší.“

„Ty kryso!“ procedil Cimarron mezi zuby. „Zrádče! Bídný lotře!“

„Drž hubu!“ zavrčel Cisco a zvedl pušku.

„Teď zemřeš a potom přijdou na řadu ostatní!“

Doktor Gray odjel kousek stranou. „Nestřílejte,“ žadonil.

Cimarron nehybně seděl v sedle, jako by ho Cisco uhranul. Až ho ten ksindl odkrouhne, pojede za Colem, aby mu řekl, kde jsou Tom Brennan s Montym. Všechno bylo k ničemu.

„Jdi k čertu!“ vykřikl Cisco, přivřel oko a přitlačil prst na spoušť.

V následujícím okamžiku třeskl výstřel, jehož ozvěna se ještě dlouho nesla horami. Ta rána však z Cisco vy pušky nevyšla.

Uprostřed Ciscovy špinavé košile se náhle objevila velká krvavá skvrna. Mladíkovi vypadla puška na zem, udělal několik vrávoravých kroků a skácel se do vody. Tam se chvíli držel nad hladinou, aby ho pak řeka nadobro pohltila.

Cimarron si přejel dlaní přes oči. Je to všecko pravda, nebo se mu to jen zdá?

Nad houštinami ostrůvku se vznášel dým. A uprostřed toho dýmu se objevila postava Montyho s winchestrovkou v rukou.

„No tak, co je?!“ zvolal. „To tam chcete pořádat piknik, nebo co? Pojďte sem, Tom vás potřebuje.“

Cimarron se probral a kývl na Graye. „Jdeme, doktore!“

„Ne!“ zaječel Gray a pokusil se uprchnout. Cimarron však plácl jeho koně po zadku a už oba vjeli do řeky. Gray se křečovitě držel za hřívu. Cimarron plul poblíž, aby mu v případě potřeby pomohl, Grayův kůň však plaval, jako kdyby nikdy v životě nedělal nic jiného. Za dvě minuty stáli na břehu ostrova.

„Díky!“ řekl Cimarron Montymu.

Starý kovboj mávl rukou. „Není zač. Viděl jsem tam nějaký pohyb a poznal jsem Cisca. Co tam dělá, pomyslel jsem si. No a když potom vytáhl flintu, bylo to jasné.“

Cimarron odvedl koně do křoví a řekl: „Cisco přeběhl ke Coleovi a zradil nás. Jak se vede Tomovi?“

Monty pokrčil rameny.

„Rána se zanítila, má horečku. Je načase, aby se o něho postaral lékař.“

„Tak do práce, doktore,“ prohodil Cimarron ke Grayovi.

Gray natáhl ruku. „Potřebuju doušek. Dejte mi mou láhev!“ „Ale jenom jeden,“ odvětil Cimarron.

Hned pak podal láhev Montymu.

„Radši ji schovej, na můj vkus mu ta kořalka chutná nějak moc. Jen co se z toho Tom dostane, tak se může zpít do němoty.“

„A co chceš dělat ty?“ zeptal se Monty.

Cimarron přivřel oči.

„Půjdu a strhnu panu Coleovi masku z tváře. Je nejvyšší čas, aby to někdo udělal.“

Vzal si Brennanův opasek a revolver hvízdl na Troopera.

„Pojď, vraníku, ať se ti to líbí nebo ne, musíme zpátky do vody.“

+ + + + +

Večerním šerem Cimarron chvátal k Yellow Grass. Ve městě svítilo jen několik oken. Vypadalo to, že Link Cole všechny zastrašil.

Cimarron město objel zezadu, až dorazil k vězení. Tam zastavil a sesedl. Šerif Zachary v houpacím křesle zvedl hlavu a zbledl.

„Cimarrone - vy?“

Chtěl sáhnout po koltu, ale Cimarron byl rychlejší.

„Žádné hlouposti, šerife. Nepřišel jsem proto, abych vás zastřelil.“

„Ne?“ Zachary zahledal na Cimarronův revolver. „Ale vždyť už jste oddělal Bowena, Ringa a Mul-la, nebo to aspoň tvrdí pan Cole.“

„To jste vůbec nepřemýšlel o tom, kdo mě unesl z vězení, šerife?“ namítl Cimarron. „A proč? A proč asi Cole vypálil ranč B v kruhu?“

„Říká, že to byla vaše vina,“ nejistě zamumlal Zachary. „Tvrdil, že jenom bránil své lidi.“

„Aha!“ Cimarron se sarkasticky usmál. „A vy mu to věříte?“

Zachary si nerozhodně prohlížel ruce. Náhle zvedl hlavu. Jeho oči byly najednou jiné, jako z ocele.

„Připusťme, že mi některé věci připadají divné. Za vaším únosem, jestli mám pravdu, může stát pouze jeden člověk.“

Jeho jméno neřekl, ale Cimarron věděl, koho myslí.

„Well, šerife,“ dodal. „Chci, abyste šel se mnou.“ „Kam?“

„Najít vraha. Všechno začalo tím, že oddělali starého Willa. Měl v kapse smlouvu o nákupu herefordů, která zmizela. Ten, kdo má tu smlouvu, musí být vrah, ne?“

„To zní logicky,“ přisvědčil Zachary.

„Tak pojďte, nesmíme ztrácet čas.“

Zachary sáhl na pažbu svého revolveru. „Nemáte nic proti tomu, když si vezmu kolt?“ Cimarron zavrtěl hlavou. „Ne. Víte, šerife, považuji vás sice za slabého, ale čestného člověka. Nevěřím, že byste mi střelil do zad.“ „To bych byl pěkný prevít,“ zabručel Zachary. Vyšli z vězení ke stáji.

„Počkejte tu na mě,“ řekl Zachary.

Cimarron poslechl. Bylo mu jasné, jak vyhrocená je to situace. Zachary se musel rozhodnout. Jestli víc věří Coleovi, pak se má na co těšit.

Jenže Zachary se rozhodl jinak. Seděl na hřbetě svého šedáka a nejistý výraz v jeho očích byl tatam.

Na ranč Kotva dorazili v noci. V ubytovně mužstva byla tma, ale v domě se svítilo. Zachary zaklepal a vstoupil dovnitř. Cole se zvedl ze svého křesla.

„Co se děje? Proč sem jedete uprostřed noci?“

Zachary ustoupil stranou. „Máte návštěvu, pane Cole.“

„Kdo je tam?“ Cole natahoval krk. „Ke všem čertům, řekni mi to, Same!“

„Já!“ zvolal Cimarron, vkročil dovnitř a zavřel za sebou dveře.

Cole těkal očima z jednoho na druhého.

„Co ode mě chcete? Co to má znamenat?“

Zachary ukázal na velký psací stůl. „Bylo proti vám vzneseno obvinění. Měl byste něco proti tomu, kdybych je vyšetřil?“

„Zbláznil ses?“ vykřikl Cole. „Nezapomínej, s kým mluvíš!“

„Ó ne,“ zamumlal šerif, „nezbláznil a nezapomínám.“

Chtěl přistoupit ke stolu, ale Cole mu vkročil do cesty. „Stůj, nebo vás oba oddělám!“

„Opravdu?“ zapochyboval Cimarron.

Vytasil kolt a namířil jej na rančera. „Radši buďte zticha, nebo pohár mé trpělivosti přeteče. Šerife, konejte svou povinnost.“

„Same, postarám se, že si od tebe v celém údolí ani prašivý pes nevezme kůrku chleba, jestli mě okamžitě neposlechneš!“ běsnil Cole.

Zachary pokrčil rameny a otevřel horní šuplík. Chvíli se hrabal v papírech, aby pak vytáhl jednu obálku, otevřel ji a vzal z ní nějaké papíry.

„To je to, co hledáme!“ Cimarron trhl hlavou. Pohlédl na papír -a Cole využil svou šanci.

Udeřil Cimarrona do ruky a vyrazil mu z ní revolver. Vzápětí sám tasil.

„Teď jsi na řadě ty!“

Než však stačil zmáčknout spoušť, vypálil šerif a zasáhl rančera přímo do prsou. Cole zavrávoral a skácel se na zem. Jeho oči nenávistně hleděly na oba muže - a potom zhasly.

„Škoda,“ řekl Zachary, obešel stůl a obrátil ho špičkou holínky. „Ten lump si zasloužil soud. Ale musel jsem střílet, abych vám zachránil život, Cimarrone.“

„Ano, nic jiného vám nezbývalo. Děkuji, šerife,“ zamumlal Cimarron. Zachary mu podal kupní smlouvu. „To jednoznačně dokazuje Coleovu vinu. Doufám, že Tom bude mít s herefordy víc štěstí než jeho otec.“

Cimarron vyšel do noci, kde na něj čekal Trooper. Je to za námi, pomyslel si.

+ + + + +

Tam, kde kdysi stály budovy Brennanova ranče, byl teď jeden malý srub. Tom Brennan, stále poněkud bledý, seděl přede dveřmi a vychutnával si poslední paprsky říjnového slunce.

Když k němu přikročil Cimarron, vzhlédl k němu.

Cimarron vypadal nejistě. Tak ho rančer neznal.

„Má práce skončila,“ řekl. „Je čas, abychom já i Trooper změnili vzduch.“

Od smrti Linka Colea uplynulo pět týdnů. Zachary našel ještě další papíry, které dokazovaly Coleovu vinu. Většina rančerových pistolníků se tiše vytratila z kraje. I to byl důkaz jejich černého svědomí.

Všichni v Yellow Grass se tak dozvěděli, kým byl Link Cole ve skutečnosti.

Tom Brennan si rukou zastínil oči a zamračil se.

„Kam chceš jít? Zima klepe na dveře.“

Cimarron pokrčil rameny. „Nemám tušení. Někde už se pro mě místečko najde.“

Brennan zvedl hlavu. Rozhlédl se po údolí a po černých ruinách svého ranče.

„Na jaře budu potřebovat hodně lidí. Musíme postavit dům, zřídit ohrady, zasadit stromy - a začít chovat nové plemeno. To by byl džob pro tebe, co říkáš?“

„Hm,“ přikývl Cimarron. „Ale…“

Brennan vyskočil a stiskl mu pravici. „Ujednáno! Budeš mým předákem. Jaké se vlastně jmenujete, pane?“

„Cimarron,“ usmál se nový předák ranče B v kruhu a potřásl Brennanovi rukou.