John Kirby

Colorado western 066. Shaneův džob

Braxton Shane opustil saloon Three Stars v Rawlinsu ve Wyomingu a vydal se na cestu k hotelu. Byla jedna hodina před půlnocí a pustými ulicemi vanul chladný vítr. Shane odbočil z Main Street a zkrátil si cestu přes několik úzkých a temných uliček. Těsně před Station Place k němu kdosi přistoupil.

„Hej, pane, neměl byste oheň?“ otázal se. Braxton Shane zůstal stát a sáhl si pro sirky do kapsy košile. V tom okamžiku ho někdo udeřil zezadu do hlavy.

Ihned ztratil vědomí a zhroutil se.

K cisterně stojící ve stínu a temně se rýsující proti hvězdné obloze se plížili tři přikrčení muži. Jeden z nich držel v ruce kolt, další dva nože. Kráčeli k masivní konstrukci, na které cisterna s vodou stála. V tomto lešení stál domek, ve kterém bydleli Číňané. Těsně před konstrukcí se tři muži zastavili. Ten s koltem se pozorně rozhlédl a pak mlčky přikývl.

Jeho druhové se jali prolézat trámovím. Muž s koltem zapálil sirku…

Yan Caifen se probrala ze spánku. Viděla muže, který se sklonil s nožem k jejímu spícímu otci a pak ho zabil. V prvním okamžiku si myslela, že to je noční můra. Když se však objevil i druhý muž, vykřikla, a tím probudila mladého Číňana, který spal vedle ní.

Baorong byl okamžitě na nohou. Muž s nožem se obrátil k němu. Baorong jednal bleskově. Otočil se, vyšvihl pravou nohu a její špičkou trefil útočníka do brady. Ten se svalil k zemi a udeřil se při tom hlavou o trám. Potom tam zůstal bezvládně ležet.

Chlápek s koltem pustil zhaslou sirku a vystřelil. Kulka zasáhla mladého Číňana do prsou. Převalil se přes tělo dívky a zachytil tak další kulku, která byla určená pro Yan.

Její křik utichl. Hrůza ji zcela ochromila. To jí zachránilo život, protože ji považovali za mrtvou. Když muž znovu škrtl sirkou, zavřela oči a zůstala nehybně ležet.

„Jak jsi daleko?“ sykl muž s koltem. „Cal je mrtvý. Ten šikmookej ho oddělal. Ty výstřely byly určitě slyšet. Musíme pryč.“

Jeho komplic vstal. „Mám to.“ Aniž věnovali svému mrtvému kumpánovi jeden jediný pohled, prolezli trámovím a vyšli ven. Pak rychle zmizeli.

Yan Caifen osaměla se třemi mrtvými.

+ + + + +

Braxton Shane se probral a se sténáním si ohmatal bouli na zátylku. Agent Pinkertonů si klekl, sáhl po klobouku a opatrně se posadil. Potom se pomalu zvedl. Nejistě se opřel o zeď.

Vytáhl sirky a doutník a zapálil si jej. Zatímco kouřil, přemýšlel o tom, proč ho přepadli. Měl vybrané kapsy, ovšem tam mohli najít jen drobné. Našli však i váček s většími mincemi, který nosil na opasku pod kalhotami a srolované bankovky v botě také.

Všechno ukazovalo na obvyklé loupežné přepadení, jež splnilo svůj účel. Byl přepaden nikoli jako Shane, ale jako někdo jiný. Den předtím přijel do Rawlinsu a navštívil tamní pozemkový úřad příslušný pro okres Carbon, který vedl jeden advokát.

Vydával se za Texasana jménem Clay Warren, který chce získat kousek pastvin poblíž Elma.

Vlastně chtěl toho dne odpoledne cestovat dál, ale nejel mu žádný vlak. Ranní vlak končil v Rawlinsu, protože neznámí pachatelé vyhodili na několika místech koleje do vzduchu. Všude se spekulovalo o tom, co to znamená. Na přepadení vlaku přitom stačila jedna jediná nálož.

Braxton Shane přemýšlel o zneklidňujících událostech odehrávajících se v Elmu i v dalších částech okresu Carbon. Z nevysvětlitelných důvodů náhle obyvatelstvo změnilo své chování ke svým čínským spoluobčanům, a to k horšímu.

Číňané byli většinou lidé, kteří pracovali na stavbě železnice a pak se usadili v Americe. V Elmu všechno začalo. Tamní Číňané si tam založili výbor, který se měl postarat o odkoupení pozemků u jezera Lake Seminoe. Číňané si tam chtěli založit malou kolonii, kde by obdělávali půdu.

Jen co to vyšlo najevo, se proti tomu postavilo bílé obyvatelstvo. Nejdřív protestovali rančeři. Občané Elma se přidali, protože byli na rančerech závislí.

Náhle začaly být bojkotovány čínské restaurace a prádelny. Číňané, kteří pracovali na rančích, v obchodech či jako sluhové a služky dostávali pod nejrůznějšími záminkami výpovědi. Celé skupině obyvatel tak hrozilo, že bude zcela bez prostředků. Když však Číňané ani potom neopustili město, sáhli bílí k násilí. Docházelo k nočním přepadům, při kterých byli Číňané biti, mnohým byla vymlácena okna. Když někdo podpálil jednu dřevěnou chatu, nestačil se z ní dostat starý muž a uhořel. Pachatelé nebyli nikdy odhaleni. Všichni měli na tu dobu alibi a dokonce se proslýchalo, že požár založili ti proklatí šikmoocí sami, aby mohli na ostatní svést vinu.

Guvernér byl přinucen jednat, protože zde se šlapalo po občanských právech garantovaných ústavou. Obrátil se na Pinkertonovu agenturu v Chicagu, která poslala svého nejlepšího člověka. Braxton Shane měl předstírat, že Číňany nenávidí, aby se mu v Elmu dostalo co nejlepšího přijetí, čekalo se, že takto odhalí strůjce spiknutí. Zároveň byl na cestě i druhý agent, který měl provádět oficiální vyšetřování, aby jako údajný odpůrce Braxtona Shanea posílil jeho důvěryhodnost.

Shaneovi dunělo v hlavě, když vykročil od zdi a vydal se k hotelu. Přes bolesti se musel v duchu usmát nad tím, jak byl pro všechny přesvědčivý. Jelikož chtěl koupit půdu, mysleli si o něm, že má hodně peněz. Rád by viděl jejich zklamané tváře, až zjistí, že se šeredně mýlili. Udivující bylo to, že mu nechali jeho kolt a niklové hodinky. Ty přece někde mohli prodat.

Shane prošel koncem temné uličky a ocitl se na před nádražím na Station Place. Když odbočil doprava k hotelu, uslyšel od kolejí táhlý výkřik nějaké ženy. Krátce nato padly těsně za sebou dva výstřely. Shane, ještě stále omámený z přepadení, se rozběhl tím směrem.

Mimo osvětlené nádraží tam panovalo přítmí. Přesto spatřil dvě postavy, které se vynořily ze stínu vodní nádrže a prchaly pryč. Okamžitě pomyslel na ty dva, co ho přepadli.

„Stát! Stůjte!“ zvolal na ně a tasil revolver.

Jeden z těch dvou na něj vypálil, ale kulka ho minula. Potom zmizeli mezi prázdnými dobytčími ohradami. Shane chtěl běžet za nimi, ale pak se vydal k cisterně, odkud se ozýval přidušený pláč. Zastavil se před konstrukcí a pohlédl na provizorně sbitou chatu, jejíž dveře byly otevřené. Byl to ženský pláč.

„Haló, madam! Mohu vám pomoci?“ zeptal se a sáhl po sirkách.

Odpovědi se nedočkal. Ten pláč mu šel na nervy. Že by znásilnění? Škrtl sirkou a přikrčen vstoupil do chaty. Pohled, který se mu naskytl ho zmrazil.

Krásná mladá Číňanka měla položenou hlavu na prsou starého muže, který byl zavražděn. O něco dál ležel mladík se dvěma střelnými ranami v hrudi a opodál visel na trámu bílý muž, jehož oči byly upřeny do stropu a měly skelný výraz.

Braxton Shane strčil revolver zpátky do pouzdra a dotkl se ramene mladé Číňanky. Otočila se a znovu začala křičet. Když ji zvedl, bušila mu svými malými pěstmi do hrudi.

„Uklidněte se, slečno,“ řekl. „Chci vám pomoci.“

Výstřely slyšeli i jiní lidé. Zpřed nádraží se ozývaly hlasy. Shane bránící se dívku vyvedl z domku. Přibíhalo tam pět nebo šest mužů. Obklopili je a tvářili se výhružně.

„Hej, pusťte tu ženu!“ zavrčel jeden z nich.

„Jen klid, klid,“ zvolal další. „To je přece pan Warren, host mého hotelu. Co se stalo, pane?“

Braxton Shane jim to vysvětlil. Někteří z mužů vlezli do chaty a za svitu zapálených sirek shlédli tu hroznou scénu. Pak se objevil šerif. Shane mu o všem pověděl, zatímco držel plačící dívku v náručí.

Muž zákona přikázal jednomu z mužů, aby přinesl pochodeň. Další měl jít pro funebráka. Potom i on nahlédl dovnitř. Mrtvé nechal vynést a položit na zem.

Teprve nyní si mohl Shane prohlédnout mrtvého bělocha. Jeho tvář mu byla nějak povědomá, ale přesněji si toho muže nevybavoval.

Šerif Baxter pokynul jednomu z mužů, aby přivezl povoz a odvezl mrtvé k funebrákovi. Pak se obrátil na Shanea. „Pojďte, pane Warrene. Odvedeme to děvče do mé kanceláře.“

„Myslíte, že to dokážete, slečno?“ otázal se Shane Číňanky.

Neodpověděla mu. Shane ji podepřel a vydal se za šerifem. Dívka kráčela mechanicky, jako loutka. Šok jí příliš otřásl.

Ulice byly přes tuto pozdní hodinu plné lidí. Dav se pohyboval s nimi. Baxter musel neustále odhánět obtížné zvědavce.

V úřadovně řekl svému zástupci, aby venku sjednal klid a dovnitř pustil jen druhého zástupce, až dokončí obchůzku. Pak dívce nabídl židli a Shaneovi přisunul stoličku. Když na stůl položil láhev whisky a tři sklenice, poprosila ho dívka o sklenku vody. Baxter jí vyhověl a dívka poděkovala. Mezitím se trochu uklidnila, ale stále se jí třásly ruce, když zvedala sklenici s vodou.

„Slečno, cítíte se být schopna odpovědět několik nezbytných otázek?“ vlídným hlasem se otázal Baxter.

Přikývla.

„Neviděl jsem vás dnes před mou úřadovnou, když se ten starší muž u mě ptal na pozemkový úřad?“

Opět mlčky přikývla.

„Byl to váš příbuzný?“

„Můj otec,“ hlesla. „Byl předsedou čínského výboru v Elmu. Naštívili jsme pana Winthropa, aby zanesl do pozemkových knih kus půdy u Lake Seminoe jako majetek výboru. Můj otec měl u sebe deset tisíc dolarů, kterými chtěl zaplatit. Pan Winthrop sepsal kupní smlouvu a dal nám jednu kopii a potvrzení o přijetí peněz.“

„Divné,“ utrousil šerif a zavrtěl hlavou. „Pokud vím, chtěl jet dnes ráno do Sinclairů. Řekl jsem vašemu otci, že pana Winthropa už asi nezastihne.“ Odkašlal si a dodal: „Nemějte mi to za zlé, slečno - ale co jste vlastně dělali pod tou cisternou?“

„Chtěli jsme odpoledním vlakem zpátky do Elma, ale ten nejel kvůli těm výbuchům,“ odpověděla. „Můj otec neměl dost peněz na hotel. Proto jsme si našli místo na spaní pod tou cisternou. Mysleli jsme si, že nás tam nikdo neuvidí.“

„Vrahové si možná mysleli to samé,“ podotkl Baxter.

Shane mu povyprávěl o přepadení v uličce.

„Je možné, že ti chlapi tam se po tom přepadení chtěli schovat, „ poznamenal šerif. „Slečno…“

„Jmenuji se Yan Caifen,“ představila se. „Ten mladý muž je Baorong Xiung, přítel mého bratra. Můj bratr zůstal v Elmu s naší matkou. Kvůli tomu, co se děje, ji otec za žádných okolností nechtěl nechat samotnou.“

„Mohla byste popsat vrahy?“ otázal se Baxter,

Bezmocně pokrčila rameny. „Těžko, šerife. Viděla jsem je jen krátce. Možná bych je ale poznala, kdybych je viděla znovu.“ Pak se znovu rozplakala. „Ve váčku s penězi, který vzali mému otci, byla i kupní smlouva s účtenkou. Co teď bude s lidmi, kteří v otce vložili svou důvěru?“

Shane ji pohladil po vlasech. „Pan Winthrop přece u sebe má originál kupní smlouvy, slečno Yan. Tím je držba pozemků garantována.“

„Je to tak,“ potvrdil jeho slova šerif. „Zítra ráno přijďte ke mně. Pak společně půjdeme na pozemkový úřad a všechno tam vyřídíme. Teď vám ale musíme najít ubytování, slečno. Celu vám nabídnout nemohu.

„V mém hotelu bude určitě nějaký pokoj volný,“ řekl Shane.

„Ale já - já nemám ani cent,“ koktala dívka.

Braxton Shane mávl rukou. „S tím si nedělejte starosti, slečno Yan. Pojďte!“

Číňanka se váhavě zvedla. „Šerife, necháte pohřbít mrtvé?“

„To záleží na vás,“ řekl Baxter. „Přirozeně je můžete odvézt do Elma.“

„Budu mít čas o tom promluvit s matkou a s bratrem? Ani nevím, co dělá rodina Xiungova.“

Baxter přikývl. „To se dá pořádku, slečno. Myslím, že nejpozději zítra večer se obnoví provoz na železnici. Stavební čety už dnes pracovaly mezi Sinclairem a Walcottem.“

Přikývla a s Shanem opustila kancelář.

+ + + + +

Dav rázem utichl, když Shane s mladou Číňankou vyšel na chodník. Lidé jim mlčky udělali místo. Několik mužů na Yan hledělo s neskrývaným obdivem.

Byla to velmi krásná dívka. K protikladu k většině Číňanek, které nosily copy, nebo měly vyčesané vlasy, měla Yan vlasy rozpuštěné. Její půvabné tělo se při chůzi ladně houpalo. Muže však především fascinovaly její oči.

Tentokrát se Braxton Shane vyhnul temným postranním uličkám a zůstal na Main Street. Teprve na Station Street odbočil k nádraží. Mezitím již odbila půlnoc. Saloony zavíraly, ulice se vyprazdňovaly.

Několik lidí je v jistém odstupu následovalo. Cosi si šeptali. Některé z nich Shane znal. Bydlili ve stejném hotelu jako on. Když přišli k němu, hoteliér zrovna zavíral. Shane zůstal s dívkou přede dveřmi a pustil ostatní dovnitř. Pak se poptal na pokoj pro slečnu Yan.

„Och, je mi líto, pane Warrene, ale všechno je obsazeno,“ odvětil hoteliér. „Když tu zůstal trčet vlak, tak se všichni cestující seběhli sem jako kobylky. Ani jsem je všechny nemohl ubytovat.“

Braxton Shane na něj zkoumavě pohlédli. Hoteliérova lítost zněla věrohodně. Na okamžik si pohrával s myšlenkou Yan odvést do jiného hotelu. Chtěl však zůstat v její blízkosti, a proto se rozhodl jinak.

„Pak ji dejte do mého pokoje, pane Holdene,“ řekl. „Potřebuje střechu nad hlavou naléhavěji než kdokoli jiný, chápete? Možná byste mi mohli ustlat tady dole na lavičce, co? Uklidím ji, než hosté sejdou dolů, samozřejmě.“

Holden spokojeně přikývl. „Když vám to nebude vadit… Nic vám za to nenaúčtuji.“

„To je od vás laskavé, pane Holdene,“ řekl Shane.

„To nemohu přijmout, pane Warrene,“ namítla Yan.

„Musíte to přijmout, Yan,“ opáčil Shane. „Trvám na tom. Pojďte.“

Holden za nimi zamkl. Po schodech vyšli do patra. Po obou stranách úzké chodby byly čtyři dveře. Shaneův pokoj byl poslední na levé straně. Hned vedle něj byly dveře na verandu. Z ulice se do patra přímo dostat nedalo.

Braxton Shane vešel do pokoje a rozsvítil petrolejovou lampu. Pak za Yan zavřel dveře. Dívka zůstala stát vedle prádelníku a pohlédla na něj.

„Přívětivost místních mě překvapila,“ řekla zajíkavým hlasem. „V Elmu by se o mě postarali jen moji krajané. Musím udělat to, co jsem zanedbala, a poděkovat vám, pane Warrene.“

„To nestojí za řeč, Yan. Mohu tu nechat své věci?

„Jistě,“ odvětila s nesmělým úsměvem.

„Zkuste usnout, Yan. A nezapomeňte zatáhnout závěsy.“

Hned potom přistoupila k oknu a chtěla to udělat. Když však sáhla po závěsech, třeskl výstřel, okno se roztříštilo a kulka, která ji minula jen o vlas, se zavrtala do protější stěny.

Yan vykřikla a odskočila. Shane byl okamžitě u ní a strhl ji k zemi.

Druhá kulka se zaryla stěny u stropu. Po Station Place zněla ozvěna výstřelu.

„Tady máte ty vaše přívětivé lidi,“ zavrčel Shane a odplazil se ke dveřím. „Zavřete za mnou a zhasněte světlo. Pak se odplazte pod postel a nehýbejte se, ať se děje, co se děje. Jestli sem někdo vleze oknem, tak zůstaňte zticha. Nikoho ani nenapadne, že byste mohla ležet pod postelí. Otevřete jenom tehdy, když se za dveřmi ozvu já. Můžu se na to spolehnout?“

„Ano, pane Warrene,“ slíbila chvějícím se hlasem.

Shane vytáhl z pouzdra Navy kolt, otevřel dveře a přikrčen vyklouzl ven. Teprve na chodbě se narovnal. Čekal, až uslyšel šramot klíčů v zámcích. Chodba se zaplnila lidmi. Částečně ospalí a částečně vyděšení vycházeli z pokojů a vyptávali se. Při pohledu na jeho revolver však zmlkli.

„Zůstaňte ve svých pokojích a nechoďte k oknům,“ zvolal Shane. Pak pomalu otevřel dveře verandy. Byl naštvaný sám na sebe, protože s možností úderu vůbec nepočítal.

To, že Yan přežila, se rychle rozneslo a vrahové museli promptně jednat. Pravděpodobně se vmísili do davu zvědavců a kontrolovali každý jeho krok. Okolnost, že jeho pokoj měl jako jeden ze dvou okna obrácená do Station Place, pro ně byla darem z nebes. Kdyby onen zákeřný střelec nestřílel zezdola a vyšplhal se po sloupu na přístavek, byl by osud Yan zpečetěn.

Shane proplazil po čtyřech na verandu. Opatrně se přiblížil dřevěnému zábradlí. Slabě osvětlené náměstí zelo prázdnotou. V temnotě za ním se rýsovalo nádraží, ohrady a nádrž na vodu.

Shane byl přesvědčen, že střelec je někde tam a pozoruje hotel. Možná nebyl sám. Proto Yan přikázal, aby se schovala pod postel. Světlo v okně jejího pokoje zhaslo. Doufal, že se řídí jeho radami. Protože ho střelec nemohl vidět, vstal a záměrně vkročil do úzkého pruhu světla, který pronikal ven přivřenými dveřmi.

Okamžitě mu hvízdly dvě kulky kolem uší. Uskočil stranou, levou rukou se chytil zábradlí a přehoupl se přes něj. Nalevo od vchodových dveří se vrhl k zemi a převalil se. Pak zase vyskočil a vyrazil k ohradám. Kolem něj se do písku zavrtávaly kulky.

Shane dorazil k ochrannému plotu a opět se vrhl k zemi. Škvírami mezi prkny viděl až k nádraží. Záblesky výstřelů mu prozradily, že se skutečně jedná o dva muže. Jeden z nich se kryl na opačné straně nádraží, druhý dřepěl za ohradami poblíž cisterny.

Shane zůstal ležet a klidně oddechoval, dokud mu se mu nezpomalil tep. Potom se začal plížit kolem plotu. Nebezpečí mu hrozilo pouze ze strany toho chlapíka na nádraží, ale v toho času prázdných ohradách

byla taková tma, že se Shane nepozorovaně připlazil až k jednomu průchodu. Vplížil se dovnitř, pak vstal a přikrčen běžel dál podél plotu. Dalším průchodem se dostal k zadní straně ohrady.

Asi třicet yardů od něj stála nádrž na vodu. Na konci ohrady stála hromada dřeva. Shane se vrhl k zemi a plazil se dál. U konstrukce nesoucí cisternu se zvedl na kolena.

Naslouchal.

Kromě hvízdání větru nebylo nic slyšet. Nešlo o žádné začátečníky. Ani se nepokoušeli nějak dorozumět. Kdo to k čertu je? Šerif Baxter a ostatní mrtvého banditu u cisterny neznali a Shane si nevzpomínal, proč je mu ta tvář tak povědomá. Jestli to opravdu byli cizinci, pak by se určitě za každou cenu snažili jedinou svědkyni svého zločinu přivést k mlčení.

Shane ztratil trpělivost. Byl si poměrně jistý, že jeden z těch dvou je schovaný u té hromady dřeva. Lehl si na břicho a pomalu se plazil dál. Právě, když si myslel, že zaregistroval jakýsi pohyb, se od hotelu ozvaly hlasy. Jeden patřil Baxterovi, další hoteliéru Holdenovi. Šerif zřejmě dával svým zástupcům pokyny.

V tom okamžiku uslyšel tichý hvizd. Zazněl ze stínu nádraží. Pak Shane spatřil nejasnou siluetu muže, který běžel k odstavenému vlaku. Shane vstal.

„Stát! Stůjte!“ zvolal a vystřelil tomu muži nad hlavu.

Chlapík běžel dál, až zmizel mezi vagóny vlaku. Zároveň třeskla rána a do trámu těsně vedle Shanea se zavrtala kulka. Vystřelená tříska ho škrábla na tváři. Potom zpoza hromady dřeva vyskočil muž a rozběhl

se. Naslepo střílel na místo, kde odhadoval Shanea.

Shane se vrhl k zemi a vypálil. Třetí kulkou zasáhl. Muž udělal ještě několik kroků a pak se zhroutil. Shane vstal a vydal se k němu. Muž pustil revolver na zem a držel se za rameno. Sténal. Shane se k němu sklonil a vzal si jeho kolt.

Přitom spatřil jeho tvář a vyděsil se. Byl to Don Walsh, zabiják, jehož zatykače visely v Coloradu a Arizoně. Teď si vzpomněl i na jeho mrtvého kumpána. Jmenoval se Calvin Stroddle a byl Walshovým druhem. Třetí člen jejich bandy byl zastřelen při přepadení banky v Laketownu. Shane nepochyboval o tom, že má před sebou jednoho z vrahů Číňanů.

„Ruce vzhůru, přítelíčku!“ volal běžící šerif, jemuž byli v patách oba jeho zástupci.

„To jsem já! Clay Warren!“ odpověděl Shane.

Baxter po chvíli stanul u něj a pohlédl na sténajícího banditu.

„To je jeden z těch chlápků, kteří předtím stříleli na slečnu Caifen,“ vysvětloval Shane, aniž odhalil totožnost toho muže.

„Střílíte zatraceně dobře, chlape,“ pochválil ho šerif. „Za světla.“

„Jsem Texasan,“ záměrně se chlubil Shane velkohubým tónem, aby zůstal věren své roli. „Ten druhý chlápek zmizel za vlakem.“

„Postarejte se o něho,“ přikázal Baxter svým lidem a následoval Shanea, který přikrčen běžel k vlaku. Když dorazil k lokomotivě, zazněl zpoza ní dusot kopyt. Z jedné malé kůlny vyrazil jezdec a vydal se k blízkým kopcům. Vedl s sebou druhého koně.

„Je pryč,“ zklamaně konstatoval Shane. „Co je to tam za kůlna?“

„Už rok je prázdná,“ odpověděl šerif. „Dávno už ji měli strhnout.“

Oba potom následovali zástupce, kteří odnesli raněného do úřadovny.

„Nebudete mít nic proti, když se u vás ráno objevím kvůli formalitám?“ otázal se Shane.

„V pořádku, pane Warrene,“ řekl Baxter.

Shane se vydal do hotelu.

+ + + + +

Zcela rozrušený Holden ho pustil dovnitř a hned zamkl.

„Pane Bože! Co to je za noc,“ bědoval hoteliér a kapesníkem si utíral zpocené čelo. „Slečna Caifen, se nehlásí. Doufám, že se jí nic nestalo.“

Shane se usmál. „To bude v pořádku,“ uklidňoval hoteliéra. „Podívám se na ni.“

Holden za ním zamkl dveře a Shane šel do patra. „Zařídil jsem vám přistýlku, ale nahoře se musí uklidit. Ty střepy.“

V patře vzrušeně debatovali hoteloví hosté. Jakýsi mužík přiběhl k Holdenovi a požadoval záruky pro svou bezpečnost. Při tom vyčítavě hleděl na Shanea.

Agent Pinkertonů zaklepal na dveře. „ Yan? To jsem já, Clay Warren!“

Mezitím se Holden pokusil nervózního chlapíka uklidnit. Zamkl dveře přístavku a klíč nechal zevnitř. Jeden zaměstnanec přišel s koštětem, lopatou a vědrem.

Yan konečně otevřela. V jejích krásných očích Shane viděl úlevu.

„Měla jsem o vás strach, pane Warrene,“ tiše řekla.

„Smím?“ zeptal se Holden a vklouzl dovnitř. Prohlédl si škody a nařídil zřízenci, aby tam uklidil. Potom zase odešel. Zatímco zřízenec zametal střepy, Shane uklidňoval dívku. Její chování obdivoval. Po všech těch hrůzách, které prožila, si ještě dělala starosti o něj.

Holden se vrátil a přinesl s sebou několik kusů lepenky, kladivo a hřebíky. Zřízenec vyklepal z okna zbylé střepy a přibouchal k němu lepenku. Shane mu vysvětlil, že zůstane s dívkou, dokud se neuklidní. Holden jim popřál dobrou noc a požádal hosty, aby se vrátili do svých pokojů. Shane zavřel dveře a počkal, až venku zavládne klid.

„Posaďte se, Yan,“ řekl. „Musím s vámi mluvit.“

Sedla si na postel a pohlédla na něj. Přitáhl si tam židli, posadil se a zapálil si doutník. Pak jí pověděl o raněném banditovi.

„Jsem si skoro jistý, že patří k vrahům,“ poznamenal. „Zítra půjdeme do vězení, abyste se na něho mohla podívat. Jestli je mé podezření správné, tak je to kandidát šibenice. A je možné, že pak prozradí jména svých kompliců.“

Chytila se za ramena, jakoby jí byla zima. „Opravdu je to nutné?“

Shane přikývl. „Jenom tak mohou být vrahové spravedlivě potrestáni. Je to přece ve vašem zájmu, ne?“

Polkla. „Přirozeně. Dám se dohromady, pane Warrene.“

Sklonil se k ní a řekl: „Rád bych vám něco řekl, Yan. Ale musíte mi slíbit, že o tom nebudete s nikým mluvit. Nikdo se to nesmí dozvědět. Ani nikdo z vaší rodiny, ani žádný

muž zákona. Musí to zůstat naším tajemstvím. Neopatrné slovo a mohu skončit s kulkou v zádech. Vyjádřil jsem se dost jasně?“

Přikývla. „Slibuju, pane Warrene.“

Tichým hlasem jí pak vysvětlil, že je tam ve službách vlády a že přijel do Elma proto, aby pomohl jejím krajanům. Řekl jí také, že si vůči jejím lidem udržuje odstup, aby se učinil důvěryhodnějším.“

„Jestli se vám někdy zdám být příliš tvrdý, tak to je jen maska,“ řekl s úsměvem. „Všechno teď závisí na vašem mlčení, Yan,“ vážně dodal. „Proto vám ani neprozradím své pravé jméno.“

Přikývla. „Rozumím. Slibuji, že o tom nebudu mluvit.“

„Hodné děvče,“ pochválil ji. „V Elmu nebudu sám. Přijede tam jeden můj kolega. Zcela oficiálně, aby veškerou pozornost strhl na sebe. Je to jediný člověk, kterému můžete důvěřovat. Vidíte, Yan, dokonce ani šerif Baxter nezná mou pravou identitu. Jeho pravomoci nesahají pouze po hranice města, ale platí v celém okrese Carbon. Baxter je úředník zvolený občany okresu. Vybírá od nich daně a pět procent si nechává. Navíc dostává plat. Je tedy závislý na přízni občanů a hlavně velkých rančerů. A je docela možné, že tu a tam přivře oko. Ale třeba je zcela na straně lidí, kteří vám takto zasáhli do života. Kdyby to byla pravda a on se dozvěděl o mém skutečném poslání, pak bych byl v pěkné bryndě.“

Yan přikývla. „Znám šerifa Baxtera jen zběžně a proto si nemůžu dovolit ho soudit, ale maršál v Elmu je otevřeně proti nám. A jeho zástupci rovněž. Jeho předchůdce byl spravedlivý muž. Proto ho také sesadili.“

„Je Mark Hunter ještě v Elmu?“ otázal se Braxton Shane. „To on nás upozornil na zdejší situaci a požádal nás o pomoc.“

„Je to statečný muž, jediný, který nám je věrný,“ odvětila. „Ale je bez práce. Nikdo se neodváží ho zaměstnat. Proto tře bídu s nouzí. Kdyby mu náš výbor nepomohl, tak by nepřežil. Všichni ho obdivujeme a nerozumíme tomu, proč prostě neodjede z města.“

„Je dobré vědět, že existují i takoví lidé,“ poznamenal Shane. „Teď už o všem víte, Yan. Zítra ráno spolu posnídáme a pak půjdeme k šerifovi. Po konfrontaci se zatčeným navštívíme advokáta v pozemkovém úřadě, aby nám udělal opis kupní smlouvy. Potom vyrazíme do Elma.“

Vstal, aby se s ní rozloučil.

Vyskočila a vystrašeně na něj pohlédla. „Vy mě necháte samotnou?“

„Dneska v noci se už určitě nic nestane, Yan,“ uklidňoval ji. „Kromě toho spím dole v recepci. Stačí zakřičet a budu nahoře jako blesk.“

Vrhla na něj prosebný pohled. „Prosím, pane Warrene, zůstaňte se mnou. Postel je dost široká pro nás oba.“ Zrudla a dodala: „Myslím, že se přece nemusíme svléct. Jen - když budete se mnou. Strachem bych neusnula.“

„Je tu jeden problém, Yan,“ prohodil s úsměvem. „Co vaše dobrá pověst?“

„Ta není důležitá, pane Warrene. K čemu mi bude dobrá pověst, když mě zabijí?“

„Tomu nechybí jistá logika,“ připustil. „Jenomže pak mi žádný člověk neuvěří, že nemám rád Číňany. Chápete?“

„Ale muži z Texasu se k ženám chovají jako praví kavalíři,“ zamumlala. „To by jako vysvětlení nestačilo?“

Šikovně ho přivedla do rozpaků.

„Mohli bychom říct, že jste celou noc seděl na židli vedle mě, „navrhla.

„Tak dobrá,“ vzdal svůj odpor. „Už mě něco napadne, abych lidem zacpal ústa. A teď už si lehněte.“

Uvelebil se na židli. Yan si lehla a otočila se na pravý bok, přičemž poklepala na místo vedle sebe. Shane chvíli váhal, pak zhasl světlo a lehl si vedle ní. Okamžitě se k němu přitulila a položila mu na rameno ruku.

„Dobrou noc,“ řekla.

Brzy usnula. Cítil její teplé tělo a malá, pevná ňadra.

Kdyby je tak někdo viděl, už by se z toho nijak nevymluvil.

+ + + + +

Ačkoli se nic nestalo, rozhodně to pro Braxtona Shanea nebyla klidná noc. Blízkost krásné dívky jej příliš rozrušila. Měl ženy rád, a proto nemohl své pocity potlačit tak snadno. Kromě toho jej vyrušil ze spánku každý zvuk zvenčí. Možnost, že by se uprchlý bandita vrátil, nebyla zcela vyloučená.

Když co se ráno umyl, nechal Yan v pokoji samotnou. Šel dolů a potkal Holdena, který klábosil s recepčním. Oba muži na něj zkoumavě hleděli.

„Dobré ráno, pánové,“ pozdravil je a zívl. „Cítím se, jako by mě přejel dostavník. Židle je to nejméně pohodlné místo na spaní, jaké znám.

Upřímně řečeno, normálně žluté nesnáším, ale ta malá byla tak vyděšená, že jsem ji prostě nemohl nechat samotnou.“

Objednal dvě snídaně a vstoupil do malé jídelny. Pozdravil ostatní hosty a zvolil si stůl u okna. Když Yan vešla dovnitř, vstal a přistrčil jí židli. Zatímco snídali, ostatní hosté si cosi šeptali.

Pak opustili hotel a vydali se k šerifově úřadovně. Šerif Baxter je přijal přátelsky. Když vzal ze šuplíku psacího stolu svazek klíčů, Yan zbledla. Myšlenka, že bude konfrontována s vrahem, ji málem ochromila.

Dokázala se však ovládnout a vydala se za šerifem do traktu s celami. Když přistoupili k mřížím, vstal Don Walsh z pryčny. Shane nijak nedal najevo, že toho banditu poznal. Yan pohlédla na Walshe a rozklepala se.

„Znáte toho muže, slečno Caifen?“ otázal se Baxter.

Přikývla a vhrkly jí slzy do očí. „Je to ten muž s revolverem,“ hlesla a zavzlykala. „To on zastřelil Baoronga Xiunga.“

„Jste si jistá, slečno?“ poznamenal šerif. „Ten muž totiž tvrdí, že šel náhodou kolem, když kdosi vystřelil na okno hotelu. To bylo po těch vraždách pod cisternou. Prý se potom kryl za hromadou dřeva. Když se objevil pan Warren, považoval ho tento muž za střelce a v panice začal utíkat.

„Nesmysl, šerife,“ namítl Shane. „Navíc nebyl sám.“

Šerif přikývl. „Toller si myslí, že tím střelcem je uprchlý bandita.“

Braxton Shane se rozesmál. „To je snad vtip. Kdyby někdo šel náhodou kolem, tak proč by měl koně na druhé straně kolejí? Kromě toho jsem slyšel hvízdat jeho kumpána, když chtěli zaútočit.“

Baxter se opět obrátil na děvče. „Musím se vás ještě jednou zeptat, slečno, zda si jste úplně jistá, že ten muž je vrah. V té chatrči pod cisternou přece musela být tma jak v pytli. A při slabém světle sirky nemůže být vyloučen omyl, že ano? Navíc jste byla ochromená strachem.“

„Jsem si zcela jistá, šerife,“ odvětila. „Právě jeho tvář jsem viděla zcela jasně, protože držel v ruce sirku a ta ho osvětlovala.“

Tu bandita vyskočil a chytil se mříží. Dívka ucouvla. „Lže, šerife!“ vykřikl. „Tu malou žlutou běhnu jsem nikdy neviděl. Proč mi chce přišít vraždu? Není divu, že lidé se chtějí takových sousedů zbavit…“

„Držte jazyk za zuby, Tollere,“ zavrčel Baxter a vrátil se s Yan i Shanem do kanceláře. Nevrle hodil svazek klíčů do šuplíku a zavřel jej. Pak si vytáhl z kapsy doutník a další nabídl Braxtonu Shaneovi, který s díky odmítl a ubalil si cigaretu.

„Špatná nálada, Baxtere?“ zeptal se Shane. „Přece tomu Tollerovi nevěříte. Viděl jste toho jezdce i s oběma koňmi na vlastní oči. A jestli on zapálil sirku, tak se slečna Caifen zkrátka nemohla mýlit. Kromě toho se na mě vrhl zpoza hromady dřeva, když jsem seskočil z verandy hotelu.“

Baxter mu podal sirky a pak si zapálil i vlastní doutník. „Vaše slovo má pro mě samozřejmě větší váhu,“ odvětil. „Ale i tak je celá ta historie neuvěřitelně záhadná.“ Obrátil se na Yan, která tam seděla jak hromádka

neštěstí. „Slečno, vzpomínáte si přece na to, že jsem vašemu otci na otázku na pana Winthropa odpověděl, že podle mých údajů už není ve městě.“

Dívka přikývla.

Baxter pohlédl na Shanea. „Mluvil jsem s advokátem. Toller si ho nechal zavolat a pověřil ho svou obhajobou. Winthrop skutečně nebyl ve městě. Jeden jeho klient ho poprosil, aby navštívil farmáře z okolí Sinclairů, který se opožďoval s placením nájmu. Winthrop se měl vrátit až pozdě odpoledne.

„To je lež,“ rozrušeně řekla Yan. „Byli jsme přece u něj!“

„Uklidněte se, slečno,“ poznamenal šerif. „Poslal jsem jednoho ze svých zástupců do Sinclairů, aby tam věc prošetřil. Jestli hned půjdete za panem Winthropem, tak vás doprovodím. Přísahal, že vás vůbec nezná a že o žádné kupní smlouvě nemá tušení.“

„Má Winthrop nějakého spolupracovníka?“ vyzvídal Shane.

Baxter zavrtěl hlavou. „Nikdy žádného neměl, pane Warrene. Ale očekává nás. Každopádně sepíšeme protokol. Až si ho přečte okresní soudce, určí datum soudu.“

Vytáhl kalamář, stojan na pera a papír a zapsal výpověď dívky, kterou pak podepsal. Když inkoust oschl, pečlivě papír složil a strčil si jej do vnitřní kapsy vesty.

Potom opustili kancelář. Baxter řekl venku stojícímu zástupci, aby k vězni nikoho nepouštěl.

Pozemkový úřad byl na konci Main Street. Když vešli dovnitř, zvedl se od psacího stolu útlý, dobře udržovaný muž.

„Ahoj, Bene,“ pozdravil ho šerif. „Slečna Caifen a pan Warren.“

„Ben Winthrop,“ představil se advokát a uklonil se před Yan. „Je mi velice líto, že se potkáváme za tak tragických okolností. Ale posaďte se, prosím.“

Dívka zůstala stát. Upřeně na něj hleděla. „Vy jste advokát, pan Winthrop?“

„Přesně tak, slečno Caifen,“ přisvědčil muž. „Jste si jistá, že jste včera byla v této kanceláři?“

Yan přikývla. „Naprosto. Obdivovali jsme ten obraz se západem slunce za horami.“ Nato ukázala na obraz, který visel na zdi za psacím stolem.

„To tedy nechápu,“ povzdechl Winthrop a pohlédl na šerifa.

Baxter si sňal klobouk a poškrábal se na hlavě. „Vypadá to tak, Bene, že někdo využil tvé nepřítomnosti a podvedl ty lidi o jejich peníze. Někdo, kdo dobře věděl, že ten starý muž má u sebe deset tisíc dolarů a nikdy předtím tě neviděl. Musel také vědět, že nejsi ve městě.“

„To, že jsem odjel do Sinclairů, věděla spousta lidí, Neale. Mluvil jsem o tom v saloonu. Ale jak se sem ten chlápek dostal? Od kanceláře existuje jenom jeden klíč a ten mám vždycky u sebe. A žena, která tu uklízí, sem vždycky přijde půl hodiny přede mnou. A dveře nebyly vylomené.“

Shane přišel ke dveřím a otevřel je.

Dřevo nebylo poškozeno, ale na zámku bylo vidět pár škrábanců. Vetřelec musel použít paklíč. Shane se rozhlédl venku a pak dveře zase zavřel.

„Zdá se, že někdo použil paklíč,“ poznamenal. „Pěkná práce, to se musí uznat. Využil toho, že váš úřad stojí na konci ulice. Buďto měl ve městě informátora, nebo to je člověk, který věděl o tom, že jste odjel do Sinclairů. Můžete nám toho muže popsat, Yan?“

Mladá Číňanka přikývla. „Byl střední postavy a byl svalnatý. Měl trochu hranatý obličej. Vzpomínám si hlavně na jizvu na bradě, protože připomínala větev s květy.“

Jube Zacharias, blesklo Shaneovi hlavou. Nikdy tohoto vůdce banditů nepotkal, ale znal jeho popis ze zatykačů. Naposledy se svými lidmi přepadl vlak v Minnesotě. Krátce předtím byl chycen jeden z členů bandy a v naději, že si zachrání krk, prozradil onen plán. Vlak byl plný šerifových lidí a přestřelku nepřežil ani jeden z banditů. Kromě Jubea Zachariase.

To se odehrálo před dvěma měsíci. Od té doby jako by se po něm slehla zem.

„Znáte muže, který by tomu popisu odpovídal?“ zeptal se Shane obou mužů.

Zavrtěli hlavou.

„Znamená to snad, že ty pozemky u Lake Tahoe teď nepatří našemu výboru?“ zoufalým hlasem se otázala Yan.

„Bohužel ano,“ přisvědčil advokát.

Otevřely se dveře a dovnitř vstoupil šlachovitý muž.

„Zástupce Capp,“ představil ho Baxter. „Cos zjistil, Lestere?“

„Willman zcela potvrdil údaje pana Winthropa, Neale,“ odpověděl zástupce. „Přijel tam okolo desáté a odjel kolem půl čtvrté.“

Šerif přikývl. „O.K., Lestere, teď vyměň Westona a můžeš se v klidu nasnídat.“

Zástupce se rozloučil a zmizel.

„Pojďte, Yan,“ řekl Shane. „Tady už nemáme co na práci.“

„Cítím s vámi, slečno Caifen,“ řekl Winthrop, když se loučili. „Pravděpodobně vás zlobí, že jsem vás takto zklamal, ale je to má práce. A kromě toho mě k tomu zavazuje zákon. Doufám, že pro mou situaci najdete pochopení.“

„Nemusíte se omlouvat, pane,“ řekla Yan.

Před kanceláří je opustil Baxter. Musel přinést protokoly okresnímu soudci. Dívka vypadala rezignovaně. Shane se ji pokusil rozptýlit a nabídl jí, že zaplatí výdaje za rakve pro oba mrtvé a za jejich dopravu do Elma. Yan s tím souhlasila až po určitém váhání. Přišli na nádraží a zde se dozvěděli, že vlak do Hanny jede v půl čtvrté. Odtud to bylo jen šest mil do Elma. Shane koupil dva lístky a zaplatil poplatky za převoz obou rakví a svého koně.

Pak se s Yan vydal přes koleje ke kůlně. Všechno ukazovalo na to, že oba bandité i s koňmi se skrývali právě zde. Shane se díval po stopách, ale půda byla příliš tvrdá a tak stopy nebyly zřetelné.

Potom navštívili funebráka, který jim slíbil, že rakve budou hotové do odjezdu vlaku. Shane zaplatil dopředu.

V hotelovém pokoji se již Yan přestala ovládat a rozplakala se. Její zklamání a strach z toho, co ji čeká, až bude muset v Elmu vše vysvětlovat lidem z výboru, byly příliš velké.

Shane ji nechal vyplakat se. Uvažoval nad Jubem Zachariasem. Ten muž byl jako neřízená střela. Byl nelítostný a krutý. Podruhé už nebude riskovat, že by ho někdo z jeho lidí zradil. Udělá všechno proto, aby Yan odstranil, než dojde k procesu s Donem Walshem.

Vypadalo to, jako by Zacharias založil novou bandu a soustředil kolem sebe obzvlášť nebezpečné zločince. Jak se však spojil s lidmi v Elmu, kteří chtěli vyhnat své čínské spoluobčany všemi prostředky z města?

Bylo jasné, že vše začalo v Elmu. Tam se vědělo, že otec Yan se vydal s deseti tisíci dolary na cestu do Rawlinsu. Musela zde být spojka, která věděla o Winthropově cestě do Sinclairů. Zacharias pak zahrál roli advokáta, sepsal falešnou smlouvu a zkasíroval peníze.

Pak ji nechal sledovat a nakonec přepadnout, aby se dostal ke kopii smlouvy a stvrzence za peníze.

Byl to skutečně rafinovaný plán, který mohl provést jedině někdo, jako byl Jube Zacharias. Shane si vzpomněl, co řekla Yan, že zůstala ve městě pouze proto, že jí nejel vlak zpátky. Náhle mu došlo, proč někdo vyhodil koleje do povětří. Chtěli Číňanům zabránit v odjezdu z města.

„Hlavu vzhůru, Yan,“ utěšoval ji. „Teď to vypadá beznadějně, ale já se postarám o to, aby bylo spravedlnosti učiněno zadost a výbor dostal zpět své peníze. To vám Slibuju.“

+ + + + +

Poobědvali v hotelu, načež Yan odešla do svého pokoje. Shane šel do stáje pro svého koně. Hřebec jej zdravil radostným řehtáním. Braxton Shane jej přivedl k hotelu a přivázal k zábradlí. Když vstoupil do dveří, spatřil Bena Winthropa, který ho zval do baru na drink.

„Je chvályhodné, jak se staráte o tu dívku, pane Warrene,“ řekl.

„Jsem prostě Texasan,“ řekl Shane. „Yan je žena a má velké problémy. Nemá ani cent. To, že je Číňanka, nehraje roli.“

„V Elmu by si vaši šlechetnost mohli špatně vyložit,“ varoval ho advokát. „Jestli si tam opravdu chcete koupit kousek půdy, pak vám radím, abyste se choval zdrženlivě. Proslýchá se, že jste byl v noci s ní.“

„To je pravda,“ přisvědčil Braxton Shane a vše mu vysvětlil. „Dám do zubů každému, kdo mi bude podsunovat jiné motivy. A to platí i pro lidi v Elmu. Pak bych byl hodně divoký, pane Winthrope. Doufám, že nikoho nenapadne mi komplikovat tu koupi půdy.“

„Líbíte se mi, pane Warrene,“ řekl advokát s úsměvem. „Jestli se jen trochu přizpůsobíte tamním podmínkám, pak vám nikdo nebude dělat potíže. Jestli dovolíte, pošlu telegram Normanu Cordayovi, předsedovi rančerské asociace, a vysvětlím mu vaši situaci. To by vám mohlo pomoci.“

Shane přikývl. „To by od vás bylo velice laskavé, pane Winthrope.“

Po další whisky se advokát rozloučil. Shane mu slíbil, že se ozve, najde-li vhodné pozemky. Když Winthrop odešel, začal o něm Shane přemýšlet.

Nedělal na něho nesympatický dojem. To, že převzal obranu Dona Walshe, se mu nedalo zazlívat. Byl to jeho džob. Otázkou bylo pouze to, zda jeho korektní vystupování nebylo pouze fasádou, zda ve skutečnosti nebyl spojencem spiklenců v Elmu. Shane šel pro Yan.

***

Kromě nich ve vlaku jelo jen několik lidí, kteří vystoupili v Sinclairů a Walcottu. Cestující do Medicine Bow a ostatních stanic raději zůstali v okresním městě Rawlins, které umožňovalo více přestupů než menší Hanna.

Když vlak kolem půl páté vjel na malé nádraží, vystoupil kromě nich už jen starší manželský pár, který zde očividně bydlel. Zatímco Braxton Shane vyváděl svého hřebce z dobytčáku, sledovala Yan vykládání rakví.

Nechali je na nádraží a šli do stáje, kde Shane pronajal jeden otevřený farmářský povoz a koně. Okamžitě zaplatil a ubezpečil majitele stáje, že povoz i koně vrátí hned následujícího dne.

Pak odjeli na nádraží. Strojvůdce a topič vlaku, který tam zůstal stát kvůli explozím na trati, jim pomohli naložit rakve. Shane jim dal spropitné a přivázal za vůz svého koně. Potom nasedli a vyrazili.

Cesta do Elma vedla širou rovinou. Míli za Hannou spatřili kolonu dělníků a stavební vlak. Spiklenci neponechali nic náhodě. Na několika stovkách yardů trčely do vzduchu bizarně pokroucené kolejnice.

Cesta pak odbočila nalevo od trati a zmizela v dubovém a borovém

lese, kde se zužovala. Větve stromů byly tak nízko, že často museli sklánět hlavy. Po další míli začal les ustupovat prérii.

Tu Shane spatřil záblesk a kolem hlav jim zahvízdly kulky.

Střelci leželi na kraji lesa a stříleli z pušek. Yan vyděšeně vykřikla.

„Zalezte dozadu a lehněte si!“ zvolal Braxton Shane.

Mladá Číňanka jej okamžitě poslechla a lehla si mezi rakve. Shane výkřiky a ranami bičem hnal spřežení dál. Po zhruba čtyřech stech yardů cesta opět mizela v lese.

Shane tam koně hnal, jak jen to šlo, ale podcenil nepřítele. Cesta tam totiž byla zatarasená poraženými stromy. Shane to sice zaregistroval včas, ale hned v následujícím okamžiku se i odtud začalo střílet a kulky zasáhly jejich koně. Zvířata se s hrozným ržáním zhroutila, načež praskla oj vozu. Kola narazila na překážku a celý vůz se převrhl.

Shane tak tak stačil seskočit z kozlíku. Obě rakve se sesunuly na zem a Yan málem pohřbil vůz. Přivázaná uzda strhla Shaneova koně dolů. Hřebci se podlomila kolena. Zaržál, ale pak se mu podařilo dostat se na nohy.

Při vší smůle měli štěstí. Za převráceným povozem se totiž mohli krýt. Krom toho na zemi ležely rakve a mrtví koně. Shane se připlazil ke svému hřebci a odvázal ho. Plácnutím na zadek ho odehnal pryč. Ačkoli na něj stříleli, podařilo se mu dostat mezi stromy a zmizet tam.

Bandité se nyní opět soustředili na povoz, ale tím jen plýtvali municí. Střely se zavrtávaly do dna vozu a do rakví. Shane našel Winchestrovku,

která mu při převržení vypadla

z vozu. Sledoval, co se děje nalevo od něj a před ním, zatímco Yan ležící na druhém konci vozu hlídala pravou stranu.

Shane čekal. Bandité zjistili, že ostřelování je marné, a zastavili střelbu. Jelikož leželi daleko od sebe, nemohli se domluvit na dalším postupu.

Shane se proto připlazil k Yan.

„Umíte střílet?“

Zavrtěla hlavou.

Vytáhl malý kolt, který nosil za pasem na zádech, a podal jí ho.

„Přesto si ho vezměte, Yan,“ řekl. „Nemůžu být zároveň všude. Střílejte, jen když někdo bude blízko. Nehraje roli, jestli trefíte. I kulka vedle může člověka zastavit.“

Váhavě si ten revolver vzala.

Shane se opět odplazil za rakve a pohlédl k lesu. Spatřil jednoho muže, který tam přikrčen běžel mezi stromy, načež zmizel. Viditelně měl namířeno k chlápkům, kteří dřepěli za poraženými stromy na cestě.

Shane se připlazil k mrtvým koňům. Po chvíli se onen muž skutečně vynořil z lesa a přiběhl k barikádě. Uplynula minuta a u zátarasu začalo být živo.

Tři přikrčené postavy se plížili ke stromům, dva se pak vydali nalevo, třetí napravo.

Braxton Shane si opřel Winchestrovku o zadní nohu mrtvého koně a zamířil na muže, který přiběhl k barikádě. Nyní již byl zpět u prvních stromů lesa.

Shaneova kulka jej zasáhla do nohy.

Muž vykřikl bolestí a skácel se na zem. Potom zmizel v mlází. Další dva muže nebylo vidět. Zato však bandité znovu začali střílet. Pálili z obou stran. Byl to ovšem jen výlev zlosti, který brzy ustal.

Shane počítal s útokem z obou stran. Domníval se, že za barikádou je už jenom jeden muž. Jelikož jeho hřebec někam odběhl, mohl nyní s Yan prchat jen pěšky. A to věděli i bandité. Bylo jasné, že až do Elma se Shane s Yan nedostanou.

Shane pohlédl k barikádě. Pokud tam byl opravdu jenom jeden muž, musel všechno vsadit na jednu kartu. Přítomnost Yan jej do značné míry omezovala. Na levém straně na kraji lesa nyní spatřil přikrčené postavy obou banditů. Vypálil na ně, avšak minul. Bandité ovšem reagovali přesně tak, jak Shane čekal. Začali na něj pálit z obou stran.

Zvedl se tak, že ho muselo být vidět i z barikády. Kulky mu hvízdaly kolem uší, ale vepředu nezazněla ani jediná rána. Spokojen si zase lehl.

„Brzy zaútočí, Yan,“ varoval dívku. „ Jestli je dokážeme zastavit, tak možná máme šanci. Myslete na to, co jsem vám řekl, a střílejte teprve, když se ti chlápci objeví ve vaší blízkosti.“

Sotva domluvil, když se opět začalo střílet. Vyšvihli se do sedel a vyrazili po obou stranách k vozu. Ječeli jako indiáni. Na Shaneově straně byli čtyři muži. Když přijeli na dvě sta yardů, jal se na ně Shane pálit.

Jeden z mužů se skácel ze sedla. Jeho splašený kůň se srazil s dalším zvířetem a oba koně se tak zřítili k zemi. Další dva bandité se pokusili obrátit koně a zmizet mezi stromy. Jeden ze svržených mužů vyskočil a běžel k nim.

Koně, kteří byli na zemi, si vzájemně překáželi, takže nemohli vstát. Bandita, který byl při nárazu

katapultován ze sedla, se chvatně plazil trávou, aby se dostal z dosahu kopyt. Jeho komplicové zmizeli v lese.

Shane dvakrát střelil těsně před něj. Náhle se ozval i malý kolt Yan. Shane se připlížil k Yan. Zprava se blížili tři bandité. První z nich byl natolik vystrašen střelbou z revolveru, že se hned zase raději klidil. Braxton Shane zvedl Winchestrovku a začal s ní střílet na jeho dva kumpány. Okamžitě zmizeli v lese.

Bylo po všem.

„Bravo, děvče,“ pochválil Yan, která ležela za mrtvým koněm a celá se třásla. „Všechno v pořádku?“

„Málem mi to urvalo ruku,“ hlesla.

Vyděsil ji zpětný ráz.

Zatímco k ní Shane hovořil, nespouštěl z očí banditu, který se nízkou trávou plazil ke kraji lesa. „Musíte se teď sebrat, Yan. Vidíte tam toho muže?“

Pohlédla tím směrem a přikývla.

„Až vám dám pokyn, tak na něj musíte vystřelit. Jdu k barikádě. Odtud budu mít pod kontrolou obě strany. Jestli se mi to podaří, tak vás nikdo z nich neohrozí. Ale musím vás tu na krátkou dobu nechat. Věříte si?“

„Udělám pro to všechno,“ slíbila.

Shane přikývl. „A žádnou paniku, Yan. Jenom ode mě odpoutáte pozornost. Pak stačí, když zaboříte svůj krásný nosík do trávy a budete čekat. Přijdu si pro vás. Hlavně neztraťte můj revolver. A teď na něho každých dvacet vteřin vystřelte.“

Vzala malý kolt oběma rukama a poprvé vypálila. Při druhém výstřelu Shane vyskočil a zamířil k barikádě. Jeho kalkul vyšel. Oba bandité na levém kraji lesa pozorovali svého komplice, který se k nim pomalu plazil trávou. Shane už urazil padesát yardů, když na něj začali střílet.

Kulky létaly daleko od něj. A pak na něho spustili palbu i bandité nalevo od něj. Shane doběhl k ležícím stromům a vrhl se k zemi, načež se za ně překulil. Když povstal, aby zjistil, jaká je situace, zavrtala se těsně vedle něj jedna kulka do kmene.

Zatímco kolem něj létaly kousky kůry, pohlédl Shane doleva a objevil onoho střelce. Byl to muž, kterého zasáhl do nohy. Byl ukryt v mlází vedle jednoho dubu a levým ramenem se opíral o jeho kmen. Když znovu namířil na Shanea, zvedl ten bleskurychle Winchestrovku a zmáčkl spoušť. Tentokrát jej trefil do hrudi. Bandita pustil kolt a zhroutil se.

Shane ostře zahvízdl. Odpovědí mu bylo tiché zaržání mezi stromy. Hřebec tedy byl poblíž. Nyní začal olověný koncert. Bandité z obou stran na vůz stříleli ostošest a kryli tak muže, který se plazil trávou. Ten však neměl odvahu vyskočit. Pouze se pohyboval o něco rychleji než předtím.

Tu za Shanem zapraskaly větve. Otočil se a spatřil svého hřebce, který právě vyšel na cestu. Shane se odplazil od kmenů a když se bandité neukázali, vstal. Hřebec k němu s tichým zaržáním přiběhl a zabořil mu nozdry do ramene. Shane jej poplácal po krku.

„Statečný chlapík,“ pochválil ho a vyšvihl se do sedla. Pak jej pobodl ostruhami. Morgan zařehtal a vyrazil cvalem. Mocným skokem se přenesl přes barikádu a zamířil k vozu. Tam koně prudce otočil. Hřebec se zastavil. Třásly se mu slabiny. Yan ležela za jednou z rakví. Braxton Shane strčil Winchestrovku do sedlového pouzdra a podal Yan ruku.

„Pojďte!“

Vyskočila a chytila se jeho ruky. Elegantně ji zvedl na koně. Byla to velmi nebezpečná situace, protože se nacházeli přímo v centru olověné smrště. Shane již utrpěl šrám na levém nadloktí. Kulka mu roztrhla košili. Cítil pekelné pálení i to, jak mu po ruce teče krev. Pak morgana opět pobodl ostruhami.

To, že se jim nic nestalo, bylo dáno tím, že bandité leželi skoro čtyři sta yardů od nich a stříleli chvatně a bez míření, namísto aby klidně zacílili. Kdyby jim trefili koně, měli by je v hrsti.

Naštěstí pro Shanea a Yan je to nenapadlo. Morgan cválal k zátarasu. Shane vykřikl na Yan, aby se pevně držela. Pak se hřebec vznesl a v dalším okamžiku již byli za kmeny. Potom banditům zmizeli z dohledu.

Po dvou mílích vyjeli z lesa do otevřené krajiny. Za jednou terénní vlnou se před nimi náhle vynořilo městečko.

Právě vyklouzli ďáblu ze spárů.

+ + + + +

Jejich příjezd vyvolal ve městě poprask.

Lidé se sbíhali na hlavní ulici, aby je mohli vidět. Netvářili se však nijak přátelsky. Z jejich pohledů se dalo vyčíst napjaté očekávání. Především na Yan hleděli velmi nevrle. Mladá Číňanka stále držela v ruce kolt, a to je, jak se zdálo, velmi iritovalo.

Yan Shaneovi ukázala cestu k marshalově úřadovně. Dav se k nim připojil. O jejich příjezdu už skutečně musel vědět každý, protože muž zákona je čekal přede dveřmi. Byl to čtyřicátník s širokými rameny a hranatým obličejem, který zdobil hustý knír. Měl silné ruce.

Zkoumavě na ty dva hleděl.

Nalevo a napravo od něj stáli u sloupů přístřešku dva zástupci. Jeden z nich byl malý. Shane ho ještě nikdy neviděl. Toho druhého však znal - ze zatykačů. Jmenoval se Harold Maldoon a v Oklahomě byl stíhán pro loupeže dobytka. Byla to sice jen malá ryba, ale to, že zde mohl nosit hvězdu, bylo do nebe volající.

Shane pomohl dívce z koně, načež sám sesedl. Yan mu podala revolver, který s strčil za opasek. Potom, co přivázal koně k zábradlí, pohlédl na marshala a poklepal si na okraj klobouku.

„Dobrý den, marshale! Jsem Clayton Warren ze San Antonia v Texasu, „ představil se. Přehlédl dav a otázal se: „Mohl bych s vámi hovořit o samotě?“

Marshal přikývl. „Jsem Brett Tillson. Pojďte dovnitř.“

Otočil se a otevřel dveře. Shane jej následoval, přičemž před sebou strkal děvče. Oba zástupci vešli dovnitř po nich. Tillson se posadil za stůl a vůbec se nenamáhal jim nabídnout židli.

„Co pro vás mohu udělat, pane Warrene?“ zeptal se.

„Jeden můj známý tu jednou byl a básnil o tomto kraji,“ řekl Shane. „To mě navnadilo. Rád bych se tu

porozhlédl a možná i koupil kousek půdy. Proto jsem v Rawlins navštívil pana Winthropa. Za velmi smutných okolností jsem se tam potom seznámil se slečnou Caifen.“

Pak ji pověděl o vraždě obou Číňanů. „Slečna Caifen nemá ani cent a ocitla se ve velmi složité situaci. A jelikož jí nikdo nepomohl, nabídl jsem jí své služby.“

„Jste opravdový kavalír,“ poznamenal Tillson.

Shane pokrčil rameny a předstíral, že si nevšiml ironického podtónu v Tillsonově hlasu. „To je jenom naše mentalita, marshale. Pomohl bych i holce z bordelu. A navíc jsem tak jako tak chtěl do Elma. Jenže ten vrah, kterému se v Rawlinsu podařilo uprchnout, musí patřit k nějaké bandě. A určitě hned varoval své komplice.“

Pak mu pověděl o přepadení po cestě. „Jestli ti chlápci z Rawlins, dostali nějaký tip,nevím. Myslím, že nás sledovali a počíhali si na nás. Zdá se mi, že jim šlo hlavně o slečnu Caifen, i když může popsat jen toho muže, kterého uvěznil šerif Baxter. Kdybyste dal okamžitě dohromady stíhací oddíl, tak byste ty chlápky ještě mohl dostat.“ .

K Shaneovi překvapení marshal neváhal ani okamžik. Poslal své zástupce do města, aby tam svolali občany. Když se Shanea zeptal, jestli se k nim nechce připojit, zavrtěl Shane hlavou.

„Musím tu mladou dívku přivézt k její matce,“ řekl. „A pak si najít ubytování v nějakém hotelu.“

Tillson přikývl a vzal ze stojanu pušku. Společně pak opustili kancelář. Venku stálo již jen několik starších mužů, žen a dětí. Shane odvázal morgana a vyšvihl se do sedla. Pak pohovořil s Yan, která mu popsala cestu. Slyšel, jak Tillson přikazuje jednomu z mužů, aby zajistil vůz pro převoz rakví.

Cesta vedla kolem změti zhruba dvaceti domů, lépe řečeno chat. Zlostným štěkotem je přivítala smečka vychrtlých psů. Seběhly se k nim děti. Když zastavili před domem Caifen a sesedli z koní, vyšli z okolních chat lidé.

Yan je objala, políbila a se slzami v očích jim pověděla, co se stalo. Jedna starší žena začala hořekovat a ostatní ženy se přidaly. Přicházelo stále více lidí. Yan si utřela slzy a seznámila Shanea se svou matkou a bratrem. Mladík mu poděkoval a stiskl mu ruku.

Mezi lidmi byli i rodiče zavražděného Baoronga Xiunga. Hroznou pravdu přijali s kamennými tvářemi. Kromě smutku a soucitu z těch Udí vyzařovala i hluboká rezignace. Do té koupě vložili všechny své naděje. Do těch deseti tisíc dolarů dali kdejaký naspořený cent. Teď byly roky odříkání a tvrdé práce promarněny.

„Ty svině,“ zasténal vedle něj jeden mladý běloch.

Shane na něj vrhl zkoumavý pohled, načež se představil. „Co děláte tady mezi Číňany?“ zeptal se.

„Jmenuju se Mark Hunter a před nedávnem jsem tu byl marshalem,“ odvětil muž. „Můj smysl pro spravedlnost ale lidem vadil tak, že mě sesadili.“

„Potřeboval bych se ubytovat,“ řekl Shane. „Vy se tu vyznáte. Doprovodil byste mě? Oplatím vám to drinkem.“

Hunter souhlasně přikývl. „Ten Potřebuju jak sůl, pane Warrene.“

„Počkat,“ řekl Shane a rozloučil se s rodinou Caifenových. „Nezapomeňte, co jsem vám řekl v Rawlins, Yan,“ tiše poznamenal k dívce. „Číňany nemám rád.“

Vzal morgana za uzdu a provedl jej davem. Mark Hunter kráčel vedle něj. V půli cesty mezi čínskou osadou a tratí se Shane zastavil a vytáhl si doutník. Opět mu při tom pohybu začala krvácet rána na nadloktí.

„Jste zraněný,“ prohodil Hunter.

„To je jen škrábnutí,“ mávl Shane rukou. Potom podal doutník i bývalému marshalovi. „Kdosi mi řekl, že jste se obrátil na guvernéra.“

Hunter se zarazil a nedůvěřivě na něj pohlédl.

„Odkud to víte?“ zasténal. „Schválně jsem jel do Rock River, abych dopis poslal odtud, protože tady člověk nemůže nikomu věřit.“

Shane se zazubil. „To přece na vaši otázku odpovědělo, Marku.“

Nedůvěra zmizela. „Pak jste z Cheyenne?“

Shane přikývl. „ Guvernér se obrátil na Pinkertony. Brzy přijede i druhý muž. Zatímco on bude působit otevřeně, mně připadla role toho zlého, který se přidá ke druhé straně. Proto se nedivte, když se mé chování k Číňanům změní.“

Hunter ukousl špičku doutníku a vrátil krabičku Shaneovi.

„Pak vítejte v pekle, Warrene,“ řekl a s úlevou se usmál.

Shane mu podal sirky. „Pojďme dál,“ prohodil. „To, že Tillson stojí na straně rančerů, vím z vaší zprávy.

Je tu kromě vás ještě někdo, kdo se zasazuje za práva Číňanů?“

„Zpočátku to bylo několik obchodníků, ale ti byli zastrašeni, takže dnes všemu jen mlčky přihlížejí. Jediným přítelem Číňanů tu jsem jenom já. Za to mě z vděčnosti drží nad hladinou, protože v Elmu mi nikdo nedá práci. Dokonce bych nemohl ani utírat plivátka v saloonu. Toto město se podobá soudku prachu. A po vraždách v Rawlinsu se to ještě zhorší. Lao Caifen je horkokrevný. Bojím se, že po vraždě svého otce začne jednat unáhleně.“

„To vypadá špatně, Marku,“ poznamenal Shane. „Mimochodem, říkejte mi Clayi. Už mnohokrát jsem zažil, jak dokáží být lidé zbabělí. Zjistil jsem, že to tu je pěkné hnízdo hadů. Například ten hubený zástupce je bývalý zloděj dobytka z Oklahomy. Říká vám něco jméno Jube Zacharias?“

„Boss těch vlakových lupičů? Slyšel jsem o něm. Chcete tím snad naznačit, že je někde poblíž?“

„To bohužel není zcela vyloučeno,“ řekl Shane. Popsal mu jizvu, která banditu zdobila na bradě, ale Hunter si byl jistý, že ho nikdy nepotkal.

„Ale abych se vrátil ke zbabělosti občanů města,“ řekl bývalý marshal. „I ta mlčící většina je terorizována, ačkoli teď jsou terčem jen Číňané. Znáte Deguello?“

„Často jsem ho slyšel v Mexiku.“ Od bitvy u Alama bylo Deguello známo jako melodie smrti, kterou hrála vojenská kapela generála Santa Any, aby demoralizovala obléhané.“

„Pak ho tady uslyšíte znovu a znovu, až vám poleze na mozek,“ ujistil ho Hunter. „V Elmu žijí i tři mexické rodiny. Jsou zde trpěny. Hrávají o svatbách nebo o zábavách k tanci. Už tři týdny sedávají za soumraku u studny a hrají Deguello. Celé hodiny, Clayi, jen s malými pauzami. Nikdo přesně neví, kdo je platí. Ale lidi to dohání k šílenství. Ta hudba často přehluší všechno ostatní, když Číňanům někdo vybije okna nebo je zmlátí.“

„A Tillson to trpí?“

Hunter se suše zasmál. „Pochopitelně, Clayi. Ten tancuje podle toho, jak ten v pozadí píská. A když si někdo na tu hudbu stěžuje, tak mu ten cynický pes odpoví, že Mexičané prostě mají takovou mentalitu, že hudbou vyjadřují radost ze života. A to právě Deguellem.“

„To tedy máme co dělat,“ lakonicky poznamenal Shane. „Můžete nám pomoct, Marku. Zachovejte, prosím, mé tajemství, i před Číňany. Pravdu ví jenom Yan. Kromě toho se snažte využít její důvěry a postarejte se o to, aby se Lao Caifen držel zpátky. Ale hlavně mi na srdci leží to, abyste jí teď byl neustále nablízku, aby se jí nic nestalo. Je to pro nás nenahraditelná svědkyně a bandité udělají všechno pro to, aby ji umlčeli. Troufáte si na to ji ochránit?“

„Yan je kouzelné děvče,“ řekl Mark Hunter a začervenal se. „Můžete se mnou počítat. Bojím se jen, že ta ochrana nevydrží věčně. Dříve či později ji ty svině oddělají. Myslete na má slova.“

„To si uvědomuju, Marku,“ připustil Shane. „Možná ji budeme ještě dneska v noci muset odvést na nějaké bezpečné místo, kde se bude moct schovat, dokud nebude po všem. Napadá vás nějaké?“

„Takové místo byste nenašel v celém okrese,“ rezignovaně si povzdechl. „Musel byste ji odvézt do Rock River a posadit ji tam do vlaku.“

„Rock River! To je řešení!“ zavýskl Shane. „Znám tamního marshala. Je to důvěryhodný člověk, který se o ni postará. Ještě si o tom promluvíme.“

Přešli koleje.

Shane věděl, že se řítí do dalších malérů. Málem se rozesmál.

Proč se tomu ještě vůbec divil?

Vždyť maléry přece byly jeho kyslíkem.

+ + + + + >

Elmo se skládalo ze dvou hlavních ulic a několika úzkých postranních uliček. Všechen tamní život se odehrával na Main Street a Front Street. Braxton Shane ustájil svého hřebce a pronajal si pokoj v hotelu Elmo. Pak se i s Markem Hunterem vydal do saloonu Dublin.

Mezitím odbilo osm hodin. Saloon praskal ve švech. Na stěnách z mořeného dřeva visely obrazy s irskými motivy. Jeden hubeňour v pruhované, zelenobílé vestě a klobouku typu Calgary, hrál na piáno. Nálada byla skvělá a na první pohled vše vypadalo bezproblémově. Člověk by nevěřil, že v tomto městě je část jeho obyvatel udržována terorem a násilím v hrůze a strachu.

Když se prodrali k barovému pultu, zakopl Hunter o nastavenou nohu. Obrátil se a vrhl na toho muže zamračený pohled. Jednalo se o hubeného mladíka, který s úsměvem zvedl ruce a stáhl nohu.

„Sorry, pane exmarshale. Mám dlouhé nohy.“

„Tak si na ně dávej dobrý pozor, Rossitere, jinak ti je zkrátím.“

Mladík chtěl vyskočit, ale jeden vousatý obr ho zadržel. „Nech to být, Kenny. Pochop, že Hunter je kapánek citlivější. Vžij se do jeho situace. Je bez práce a bez peněz. Chtěl bys snad být odkázaný na štědrost těch šikmookých? To je přece hrozný život. Člověk se pak cítí méněcenně a je podrážděný. Není to tak, pane Huntere?“

Bývalý marshal sevřel ruce v pěst. „Držte se zpátky, Dixone. Jste ještě horší než tento vagabund. Vím, že mě jen chcete provokovat. Vy i vaši lidé si koledujete o průšvih, i když jste tu cizí. Mě neošálíte. Kde vlastně je váš velký boss, který vás najal jako kovboje, i když tu ještě ani nevlastní půdu? To je přece vyložený podvod. Kdyby krávy neměly ocas, tak byste ani nevěděli, kde mají předek a kde zadek. Stačí se podívat na vaše ruce a člověk hned ví, že nikdy tvrdě nepracovaly.“

Obr odstrčil židli a vstal.

„Co tím chcete říct, Huntere?“

„To, že vás považuju za pistolníky, které najal rančerský spolek, abyste terorizovali Číňany a vyhnali je z města,“ neohroženě odvětil Hunter.

Obr pomalu obcházel stůl. Tu však barman bleskově opustil své místo za pultem a začal se prodírat davem ke vchodu. Zrzavé vlasy a plnovous prozrazovaly irský původ. Byl dokonce ještě o půl hlavy vyšší než Dixon. Rossitera odstrčil stranou, jako by to byl slaměný panák. Pak položil svou mohutnou pracku Hunterovi na rameno a pohlédl na Dixona.

„To stačí, lidi,“ řekl hlubokým hlasem. „Nechci tu žádné problémy. Takže se uklidněte, jinak vás všechny vyhodím. To platí i pro tebe, Marku. Víš, že se vždycky držím zpátky, ale v mém podniku mám své vlastní zákony, podle kterých se každý musí řídit.“

„Dobrá, dobrá, Liame,“ přikývl Hunter. „Každé pivo a whisky, kterés mi daroval, si dobře pamatuju, ale ta tvoje zatracená neutralita už mi pomalu leze na nervy a dává těm tvým drinkům fádní příchuť. Oba jsme se k vlastní škodě změnili.“

„To je docela možné, Marku,“ klidným hlasem řekl obr. „Ale jestli se ti tu nelíbí, tak dveře jsou tam, chlapče. Je to prosté.“

Po těchto slovech se vrátil za pult. Zatímco Dixon s Rossiterem se opět posadili, našli si Shane s Hunterem místo na konci pultu. Shane objednal pivo a whisky. Ťukli si a napili se.

„Ti chlapíci u stolu opravdu nevypadají jako kovbojové, „ podotkl Shane a postavil sklenici s pivem na pult.

„Už týdny tu posedávají a poflakují se po městě,“ řekl Hunter. „Podle mě mají za úkol poštvat veřejné mínění proti Číňanům a způsobovat neklid. Zatím je ještě při žádných výtržnostech nechytili, ale je zvláštní, že se vypaří vždycky, když dojde k nějakému útoku na Číňany. Na toho Stedmana, jejich údajného bosse, prostě nevěřím. Tvrdí, že má zájem o pozemky, o které se zajímají Číňané.“

To byla pro Shanea zajímavá novina. Jak mohl někdo, koho ještě nikdy nikdo v tom kraji neviděl, koupit kus země? Proč mu to Winthrop zatajil? Jestli to v Elmu bylo všeobecně známo, tak to přece ze všech nejdřív měl vědět právě on. Byl oficiálním úředníkem zodpovědným za prodej půdy v celém okrese Carbon.

„Zaujal jste mne, Marku,“ řekl Shane. „Váš důvtip a schopnost odvodit ze střípků důkazů logické závěry mi dokazují, že jste musel být vynikajícím marshalem. Ale vaše otevřenost, se kterou tu lidem říkáte pravdu do očí, hraničí se sebevraždou. Navíc ani nenosíte zbraň. To je přece pošetilost.“

„Možná právě proto ještě žiju,“ usmál se Hunter. „Číňané se tu mohou vraždit beztrestně, ale zabít neozbrojeného bělocha, to už je jiná věc.“

„S částí peněz, které mám u sebe, mohu volně nakládat, Marku. Zítra si kupte kolt. Je možné, že se tím pro vás zvyšuje riziko, ale pomyslete na Yan. Jak byste ji chtěl chránit, když jste neozbrojený? Odkrouhli by ji, Marku. Uvědomujete si to?“

Hunter přikývl. „To je mi jasné, Clayi. Ale já nový kolt nepotřebuju. Stačí mi vyzvednout starý ze zastavárny. Jsem mazaný, že? Elmo je jediné město na Západě, kde je zastavárna. Když mě vyhodili, utratil jsem své úspory za týden. Když máte hlad, stane se z vás jiný člověk, Clayi. Takže jsem všechny věci dal do zastavárny. S výtěžku jsem vyžil měsíc. Pak už jsem neměl z čeho zaplatit pokoj v hotelu a vyhodili mě před dveře. Nejdřív jsem se uklidil do stáje, ale podle lidí koním neprospíval můj pach. Starý Hatcher mě poprosil o pochopení, protože si nemohl dovolit bojkot. Nakonec mi Caifenovi nabídli jejich malý domek. To je můj příběh, Clayi. Teď už víte, koho máte před sebou.“

„To rozhodně,“ usmál se Shane a objednal další drinky.

Tentokrát je přinesl majitel saloonu osobně. „Tak co, Marku?“ zeptal se. „Už ses uklidnil? Tato runda jde na účet podniku. Vy musíte být pan Warren,“ řekl, když se otočil na Shanea. „To jste si pro návštěvu našeho města nevybral zrovna vhodný čas.“

„Také bych řekl,“ přikývl Shane. „Na vaše zdraví, pane…“

,,O’Rourke,“ představil se Irčan. „Ale můžete mi říkat Liame. Mark je skvělý chlap. Jenom zapomíná na to, že svědomí umí někdy být gumové. Mám pro svou neutralitu dobrý důvod. A ten mladík to ví. To, co se děje, může snadno přerůst v blizard. Ale jestli se má Elmo stát haldou rozvalin, pak jediný dům, který pak bude stát, bude tady.“

Kývl na Shanea a věnoval se dalším hostům.

„Myslíš si na Sharon!“ zvolal za ním Hunter. „Ale ona mi řekla, co si o tomto zapadákově myslí.“

Liam O’Rourke na něj vrhl vážný pohled. „No právě, Marku. To je hlavní důvod pro mou nestrannost.“

„Já už to tu nevydržím, Clayi,“ zvolal Hunter. „Radši změňme lokál.“

Shane pohlédl na Ira a pokrčil rameny, načež zaplatil první rundu. Hunter si to již rázoval k létacím dveřím. Shane kývl na majitele saloonu a vydal se za nim.

„Ty jsi nepolepšitelný!“ zvolal O’Rourke na Marka.

„Ten žebrák už si zase našel oběť,“ poznamenal mladý Rossiter a vyvolal tím smích u stolu údajných kovbojů.

Shane rychle Huntera prostrčil létacími dveřmi ven a za nimi se zastavil.

„Kam teď?“ otázal se a vytáhl si doutník.

Hunter se suše zasmál. „To už teda zbývá jedině klub Elmo na Front Street. Lidé tam budou rádi, když mě uvidí. Myslí si, že jsou něco extra. Chodí tam totiž lidé z rančerského spolku a celá obecní rada.“

Shane mu podal krabičku s doutníky. „O’Rourke hovořil o tom, jaké má důvody pro své chování. Ta Sharon, kterou jste zmínil, je jeho dcera?“

„Jeho schovanka,“ odvětil Mark. „Je to skvělá dívka. Liam se přátelil s jejím otcem. Když její rodiče zemřeli, přivedl ji z Medicine Bow sem. Její rodina pochází z Irska. Má výborný hlas a pracuje jako zpěvačka. Od pondělka do čtvrtka zpívá v saloonu Dublin, další tři dny se stará o zábavu v klubu Elmo.“

Dal Shaneovi zpět krabičku s doutníky, zapálili si a šli podél chodníku dál. Tu za nimi zaduněla prkna chodníku. Shane se ohlédl a spatřil ony čtyři kovboje.

„Hej,pane! Počkejte!“ zvolal mladý Rossiter.

Shane se zastavil a otočil se. „Přejete si?“

Mladík se zašklebil. „Jenom se s ním chceme krátce pobavit,“ poznamenal a kývl na Huntera. „Hej, ty skunku! Zastav se. Nejdřív si otevírá hubu a pak stáhne ocas. To je typické.“

Hunter se prudce otočil a chtěl již na něho skočit, ale mladík seskočil z chodníku na ulici. Bývalý marshal na něj skočil. Mladík jej okamžitě objal oběma rukama.

„Ale, ale,“ prohodil, „co to má být? Ty jsi na chlapy?“

Pustil ho a kousek je odstrčil. Pak však bleskově udeřil. Jeho pěst tvrdě zasáhla Huntera do brady. Bývalý marshal se skácel do prachu, Rossiterovi k nohám. S námahou se posadil a ohmatal si opuchlé rty.

„Cítíte se už teď lépe, pane?“ zeptal se Shane.

„Držte se dál,“ zavrčel Dixon. „Ten chlápek nás v saloonu urazil a buďto se mi na místě omluví, nebo ho zmydlím tak, že ho jeho vlastní máma nepozná.“

Hunter chtěl vstát, ale Rossiter jej kopl do ramene. Marshal se se zasténáním zase svalil na zem. Shane začal vřít vztekem. Přiskočil k mladíkovi a dal mu pohlavek. Rossiter letěl vzduchem.

Shane se usmál. „To bylo pěkné, greenhorne, ale na opravdové salto ještě potřebuješ trochu cvičit.“

Dixona nespouštěl z očí, takže zaregistroval jeho úder. Elegantně mu uhnul. Pak to dvakrát cvaklo a Shane náhle hleděl do hlavní revolverů obou mužů. Ustoupil ke stěně.

„Vy jste asi hodně tvrdí chlapi,“ vysmíval se jim. „Odvážní a silní, hlavně, když jste dva proti jednomu.“

„Rozsekám tě na cimprcampr,“ zavrčel Dixon. „Ty a Hunter, to je pěkný párek. Asi máte rád exotiku. Negři, Číňani a rudokožci, to jsou vaši přátelé, co?“ Pak plivl Shaneovi před nohy.

Hluk půtky přilákal lidi, kteří vše sledovali z bezpečné vzdálenosti.

„Odepni si opasek,“ vyzval ho Dixon. „Dám ti lekci, na kterou tak

brzo nezapomeneš.“ Odepnul si přezku svého opasku a nechal ho spadnout na podlahu.

Shane chvíli váhal. Strach z toho obra rozhodně neměl. Často se musel prát s jemu podobnými, ale v takovém boji záleželo na fyzické kondici a on vzhledem k situaci ve městě musel silami šetřit.

„Tak dělej. Nebo ti pomůžeme,“ zabručel jeden z pistolníků.

Shane si provokativně pomalu odepnul přezku svého opasku, ale namísto toho, aby jej nechal spadnout, bleskurychle udeřil. Riskoval při tom, ale vyšlo mu to. Překvapení pistolníků stojících napravo od něj bylo naprosté. Opaskem s těžkým koltem je totiž zasáhl do rukou, v nichž drželi kolty. Jeden z nich zbraň pustil, druhý reflexivně vystřelil. Kulka se zavrtala do podlahy.

Shane udeřil podruhé. Tentokrát pouzdrem koltu do obličeje druhého pistolníka. I ten nyní pustil revolver.

Dixon se na něj chtěl vrhnout, ale Shane zvedl pravou nohu kopl jej. Dixona ten kop katapultoval z chodníku.

Rossiter náhle tasil kolt. Než však mohl vystřelit, zasáhl Hunter. Vrhl se k němu a podtrhl mu nohy. Rossiter sebou praštil na chodník.

Když se Dixon posbíral ze země, mířil již na něj Shane svým Navy koltem. „Vy padavky,“ procedil mezi zuby. „Konec představení.“

Při reflexivním výstřelu do země se lidé rozutekli na všechny strany. Braxton Shane viděl, jak k nim přibíhá zástupce Maldoon. Bývalý zloděj dobytka se zastavil a shlédl to chmurné divadlo. Dixon byl celý zelený, oba pistolníci si se sténáním utírali krev a Rossiter si opatrně omakával opuchlé rty.

„Co se tu dělo?“ otázal se Maldoon.

„Chlapci nějak nedokázali strávit whisky,“ prohodil Shane a připnul si opasek.

„On si začal,“ sykl Dixon. „Hunter nás urážel v saloonu a my jsme po něm chtěli omluvu. A pak se do toho vložil ten rabiát.“

Maldoon se obrátil na lidi, kteří opět přicházeli blíž. „Můžete to potvrdit?“

Několik z nich pokrčilo rameny, ostatní hleděli do země, jako by zkoumaly strukturu prachu na Main Street. Odpověděl jenom jeden hubený mužík, který se klátil jak panák.

„Všechno to proběhlo příliš rychle, Harry.“

Maldoon vytáhl revolver a řekl: „O.K., chlapi! Jdeme! Než se vrátí Brent Tillson s oddílem, tak o všem budete moct přemýšlet v celách. A nezkoušejte žádné hlouposti, nebo mě ještě poznáte.“

Oba pistolníci si vzali své kolty ze země, načež se všichni odebrali do úřadovny. Maldoon zamknul kovboje do jedné cely a Shanea s Hunterem do druhé. Mezi nimi nechal jednu volnou celu. Pak za sebou zavřel dveře do kanceláře.

Shane a Hunter se posadili na pryčny, vytáhli si doutníky a zapálili si je.

„Tady abys nepodplatitelné lupou hledal,“ povzdechl si Shane a zavrtěl hlavou. „Chci se tě na něco zeptat, Marku. Jsem si jistý, z těch čtyř

nebyl ani jeden u toho, když mě po cestě sem přepadli, „ tiše dodal. „Tvrdil jste, že ti chlápci jsou v Elmu už týden. Byli každý den spolu, nebo někdy jeden z nich chyběl? Hlavně poslední dva tři dny?“

„Musím přemýšlet, Clayi,“ řekl Hunter a zahloubal se do vzpomínek. Pak se mu rozjasnila tvář a odvětil: „Pochopitelně! Mladý Rossiter jel včera ráno do Hanny a vrátil se teprve dneska. Znamená to něco? Je to důležité?“

„To ještě nevím, Marku,“ odvětil Braxton Shane. „Ale jeden z vrahů v Rawlins unikl. Musel podat zprávu, že Yan přežila. A tato informace vyvolala další úder. Objevili se kromě těch čtyř kovbojů ještě nějací další cizinci, kteří s nimi byli v kontaktu?“

Hunter zavrtěl hlavou.

„To by ses musel poptat v Hanně. Existuje celá banda, která tu pracuje pro člověka, který stojí v pozadí. Bude se skrývat někde poblíž. Je možné, že ti čtyři k nim patří. Mohou ale být i nezávislí. Jestli byl Rossiter tím uniknuvším vrahem, pak jsou obě skupiny každopádně v kontaktu. Ať už je za tím kdokoli, tak je to rafinovaný a bezskrupulózní chlapík.“

Zašlápl nedopalek, klesl na pryčnu a posunul si klobouk do čela. Za posledních dvacet čtyři hodin toho moc nenaspal.

Ted na to měl konečně čas.

+ + + + +

Když se otevřely dveře od kanceláře, Shane sebou trhl. Neměl tušení, jak dlouho spal. Byl to Maldoon.

Vyzval je, aby šli s ním. Udělali to. Druhá cela již byla prázdná.

V kanceláři bylo plno. Marshal Tillson se již vrátil. Vedle něho stál šlachovitý muž s opáleným obličejem. Ačkoli měl ve vlasech šediny, působil mladě, jestli se to u někoho jeho věku dá říct. Jeho tmavě šedý oblek byl elegantní a slušivý klobouk též nepatřil k nejlevnějším typům. Revolver i opasek měl postříbřený a cizelovaný, stejně tak jako od pohledu drahé ostruhy.

U levé zdi stáli čtyři kovbojové a mačkali si klobouky v rukou. Kromě Maldoona tam byl i druhý zástupce. Postával u dveří.

Tillson kývl na Shanea a otočil se na Dixona. „Varuji vás, Dixone. Jestli vy a vaši přátelé budete dělat problémy, tak můžete na svého šéfa čekat ve Walcottu nebo v Hanně. Už s vámi bylo dost malérů. Vaše tvrzení, že pan Warren vás napadl, zní značně hloupě. Musel by být šílený, aby vás napadl. Asi tak jako vy. A teď ven!“

Jeho zástupce jim otevřel dveře. Šourali se jak spráskaní psi a dívali se při tom značně nevraživě na Shanea.

Marshal pohlédl na Huntera.

„A vy šetřte slovy, Marku. Ta vaše nevymáchaná huba už způsobila spoustu problémů. Asi jste je zase provokoval. Pane Warrene, rád bych vás seznámil s Normanem Cordayem, šéfem asociace rančerů.“

Rančer se přátelsky usmál, když mu Shane podal ruku. „Slyšel jsem v klubu Elmo o tom incidentu a přišel jsem přesvědčit Harryho, aby vás pustil. Pověděl jsem mu o telegramu, který jsem dneska dostal od Harryho Winthropa. Je to tak, Harry?“

„Ano, pane Cordayi,“ přisvědčil Maldoon.

„Jenže pak se vrátil Brent s oddílem,“ dodal rančer. „Je politováníhodné, že vaše přijetí proběhlo za takových nešťastných okolností. Až se lidé dozvědí, že se tu pravděpodobně chcete usadit, tak se to už určitě nebude opakovat.“

Shane přikývl. „Jsem rád, že to slyším, pane Cordayi.“ Obrátil se na Tillsona a dodal: „Objevil jste něco, marshale?“

„Ti chlapi už byli pryč,“ řekl Tillson. „Muž, kterého jste postřelil, byl při našem příjezdu už mrtvý. Vykrvácel. Nikdo ho nezná. Vypadá to, jako by ho prostě ponechali svému osudu. Jeho koně ovšem vzali s sebou. Muselo to být šest nebo sedm mužů. Sledovali jsme jejich stopu až po Hannu, pak odbočila směrem k Medicine Bow River. Jejich náskok byl příliš velký, proto jsme se obrátili. Vůz s rakvemi je ještě na cestě. Už jsem poslal jednoho člověka k Caifenovým.“

„To jsou ale poměry!“ posteskl si Corday. „Pojďte, pane Warrene. Zvu vás do klubu Elmo. U drinku se budete moct seznámit s několika dalšími rančery.“

„Rád, pane. Nebudete mít nic proti tomu, když s sebou vezmu pana Huntera? Jsem mu dlužen pár drinků. Byl jsem odkázán na jeho pomoc, protože tu jsem cizinec.“

„Klidně,“ zabručel Corday.

Kývl na Tillsona, načež odešel ven.

+ + + + +

I v klubu Elmo bylo živo, avšak oproti saloonu Dublin bylo vše klidnější a také okázalejší. Bylo zde malé jeviště a piáno, na nějž jeden muž hrál „Oh, my Darlin“. Lidé zpívali. U pultu nebylo tak husto jako u Ira. Corday objednal dvojitou rundu piv a whisky a připil na zdraví přítomných.

„Určitě už jste slyšel o potížích, které máme, pane Warrene,“ začal rančer. „Nikdo tady nepočítal s takovou eskalací. Všechno bylo úplně normální. Dokonce i potom, co se dostal na veřejnost plán Číňanů s koupí pozemků u Seminoe Lake. My rančeři jsme vyjádřili naše rozpaky teprve, když jsme slyšeli, že tam naši čínští spoluobčané chtějí farmařit. Právě tam totiž leží skvělé pastviny.“

„O které se zatím nikdo z vás nestaral,“ zasmál se Hunter. „A to, že o Číňanech mluvíte jako o spoluobčanech, je pro mě také novinka.“

Corday na jeho námitky nereagoval. „Když potom ti lidé založili výbor, navštívili jsme je a poprosili je, aby posunuli svou osadu o padesát mil na sever. Na břehu jezera Sweetwater Lake je stejně úrodná půda. Tak by ty pastviny zůstaly nám, pokud by se naše ranče někdy měly rozšiřovat. Jenže ti Číňané tvrdošíjně lpěli na svém plánu. Pak se veřejné mínění pochopitelně obrátilo proti nim.“

„Protože je proti nim poštvala Asociace rančerů,“ řekl Hunter. „Překrucujete skutečnosti, Normane. Lidem ve městě mohou být ty pastviny úplně lhostejné. Co by na nich mělo zajímat holiče nebo kováře?“

„Ta námitka mi připadá logická, pane Cordayi,“ řekl Shane. „Prosím, nechápejte mě špatně. Ani já nejsem zrovna nadšený z toho, že budeme mít v sousedství Číňany. Možná jste slyšel o tom, že jsem se postaral o slečnu Caifen. Byla v těžké situaci a já jsem Texasan. To je jediný důvod, proč jsem se o ni postaral. Ale proč jsou lidé z města tak zatvrzelí? Hunter mi vyprávěl, že byli bojkotováni čínští obchodníci a propouštění čínští zaměstnanci.“

Corday přikývl. „To je bohužel pravda,“ řekl ustaraným tónem. Někdo z asociace, nevím už kdo, utrousil, že my rančeři můžeme jezdit nakupovat i do Hanny. Prý tam je i větší nabídka. Byla to hloupá slova, ale lidi tady to vystrašilo. Jsou na nás závislí.“

„A od té doby se rozhodli, že za vás budou dělat špinavou práci, že ano?“ poznamenal Hunter. „Dosud slušní občané města se rázem chopili klacků a po nocích začali mlátit své čínské spoluobčany. Najali si i pár zabijáků a poštvali je proti poselstvu výboru v Rawlinsu. Jak dlouho nás chcete vodit za nos, Cordayi? Za vším stojí vaše asociace. Přiznejte to už konečně. Přiznejte, že Dixon a jeho údajní kovbojové byli placeni vámi, aby tu dělali problémy. A kdo platí Medinu a jeho syny za to, že každý večer hrají to zatracené Deguello?“

„Vyprošuji si takový tón, Huntere,“ podrážděně zavrčel rančer. „Já Dixona ani ty ostatní vůbec neznám. A to, kdo objednal tu hroznou muziku, nevím. Neslyším ji tak často jako vy a když přijedu do města, jsem tady v klubu. A tu nic slyšet není. Chápu, že jste naštvaný, protože vás městská rada propustila. Ale za to si můžete vy sám, vy hlupáku. Vašimi opatřeními jste se tak jednoznačně

postavil na stranu Číňanů, že vám ostatní občané už nemohli věřit. Buďte rád, chlape, že už nemusíte nosit hvězdu. Možná by vám potom někdo v temné postranní uličce rozbil lebku. Jako marshal jste se měl chovat neutrálně.“

Rozčilený Hunter mu chrstl whisky do tváře.

Shane chytil Huntera za nadloktí a několikrát ho silně sevřel. „Tak dost, Huntere,“ sykl. „Vypadá to, že jste hodně horkokrevný. Takové lidi nemám rád. Zmizte!“

Pustil ho a dal mu do kapsy košile desetidolarovou bankovku. Hunter ji vytáhl a hodil mu ji před nohy. V očích se mu jiskřilo.

„No dobrá,“ zavrčel. „Rozumím, Warrene!“ Jeho slova přehlušila veškerý ruch v sále. Pak odešel. Když opustil klub, ozvalo se zvenčí několik taktů Deguella.

To znamenalo, že se zešeřilo a že Mark Hunter ho opravdu pochopil.

+ + + + +

Sotva co bývalý marshal zmizel, se hosté začali bavit o jeho nepřístojném chování. Corday si právě otíral tvář, když od zadního stolu přišli dva muži. Jeden z nich byl vysoký a štíhlý a měl na sobě slušivý kabátec.

„Je mi líto, Normane. Už se to nebude opakovat,“ řekl. „Teď už sem ten zběsilec bude mít zakázaný vstup. Řeknu mu to osobně.“

„Co se vlastně stalo?“ zeptal se druhý chlapík, který byl poměrně malý a měl krysí obličej. Byl oblečený jako obyčejný kovboj.

„Vyčetl asociaci, že je zodpovědná za ty excesy,“ odvětil Corday. „Prý jsme sem přitáhli Dixona, aby tu se svýma lidma dělal bordel. A muž, na kterého čekají, podle něho neexistuje.“

„Neslýchané,“ rozhořčeně prohodil trpaslík a začal si kroutit knír. „Měli bysme ho vyhnat z města. V obecní radě budou určitě pro.“

Druhý muž zavrtěl hlavou. „To by byla přehnaná reakce. Nesmíte zapomínat, že Hunter si prošel peklem. To pak člověku snadno ujedou nervy. A většina lidí na něho stejně nedá.“

„Rád bych vám představil pana Warrena,“ řekl Corday. „Ben Winthrop mi řekl o jeho návštěvě. Pan Warren hledá pozemky pro malý ranč.“

Pak jim Shanea představil. Menší muž byl rančer Green, jeho kolega majitel klubu Elmo Don Clevenger. Zatímco majitel saloonu byl srdečný, reagoval Green s chladnou zdrženlivostí.

Corday pozval Shanea k jejich stolu, kde seděli ještě další dva muži. Také jim ho představil. Jednalo se o starostu města a dalšího rančera. Don Clevenger objednal jednu rundu na účet podniku.

Během následující konverzace se Shanea vyptávali na všechno možné. Hlavně Green nechápal, že někdo z Texasu si chce koupit pozemky právě tady. Braxton Shane ho jeho rezervovanost nedokázal překonat.

„Proč tě to tak vzrušuje, Bobe?“ zasmál se rančer Whittington, sympatický muž v nejlepších letech. „Tady je přece půdy dost. Nám přece jde jenom o tu půdu u Lake Seminoe, protože by byla škoda, aby se tam začalo farmařit.“ Pohlédl na Shanea a dodal: „Víte, ty pozemky leží bezprostředně za hranicemi našich rančů. Jsou to rezervní pastviny pro případ nouze. Jinak by mě plány těch Číňanů vůbec nevzrušovaly. To, co se jim děje, je barbarství. Já jsem proti, to vědí všichni.“

„Nikdy nepochopím, proč jsi vlastně vstoupil do asociace, Hughu,“ zavrčel Green. „Je to pravda, že dál tajně platíš mzdu těm dvěma Číňankám, které u tebe pracovaly v kuchyni a v domě?“

Corday sebou trhl a nedůvěřivě pohlédl na Whittingtona.

„Kdo ti to řekl, Bobe?“ zabručel Whittington.

„To sis vážně myslel, že se to neprovalí?“ zazubil se Green. „Naši chlapci přece pijí spolu, to ti nedošlo?“

„Takže je to pravda?“ vyhrkl Corday, zcela vyvedený z míry.

Whittington bouchl pěstí do stolu. „Ano, ksakru! Chtěl jsem je zaměstnat oficiálně, ale měly strach. Dobře víte, že Anie potřebuje pomoc.“ Obrátil se na Shanea a řekl: „Moje žena před třemi lety spadla z koně a je chromá.“

„V Elmu jsou i jiné ženy, třeba Mexičanky,“ prohodil užaslý Corday.

„To vím i bez vás,“ zavrčel rančer. „Ale ty dvě byly loajální a spolehlivé. Rvalo mi srdce, když jsem se přidal k tomu bojkotu. Stydím se.“

„To bys teda měl,“ sykl Green. „Ale kvůli nám. Perou vám a tvoji kovbojové je tajně vozí na ranč a z něho. Jenom jídlo se na tvém ranči zhoršilo, protože tvůj nový kuchař nestojí za nic. Vrazils nám nůž do zad,Hughu.“

„Přesně tak,“ přisvědčil Corday. „O tom si ještě budeme muset popovídat na našem příštím setkání. Opravdu ti nerozumím, Hughu. To bych od tebe nečekal.“

Starosta jen naslouchal.

„Nehádejte se, pánové,“ náhle vpadl do debaty majitel saloonu. „Hugh byl vždycky známý jako člověk s dobrým srdcem. A jeho situace je výjimečná. Annie přece není schopná vést dům.“

„Nemá jenom dobré srdce ale hlavně prázdnou hlavu,“ zavrčel Green. „Myslí si, že tu je dost půdy, a vůbec mu nevadí, že se tu naráz objevili lidé, jako je pan Warren nebo ten Stedman, který tu má zakládat ranč. Mně se to líbí mnohem méně. Noví rančeři, to znamená více dobytka, přebytek nabídky a nižší ceny. A to snad nikdo z nás nechce. Zajímalo by mě, co řeknete na to, až se dozvíte od Winthropa, že Stedman se zajímá právě u tu půdu u Lake Seminoe.“

„Toho bysme přece mohli předejít, Bobe,“ řekl Whittington. „Asociace by přece mohla ty pozemky skoupit, kdyby každý z nás přispěl, aby se daly použít jako rezervní pastviny.“

Hunter o Whittingtonovi přemýšlel. Záhadné bylo, že se mu o něm nezmínil Hunter. Proč? Že by Whittington své zaměstnankyně tak dobře kryl? Nebo to byl jen rafinovaný úskok? Green každopádně otevřel Pandořinu skříňku.

Shane objednal další rundu. „Dovolte mi jednu poznámku, pánové,“ řekl. „S vaší námitkou, že více rančerů znamená více dobytka a také příslušné dopady na trzích, pane

Greene, souhlasím. Co se mě týče, mohu vás uklidnit. Hodlám totiž chovat pouze koně, a to ještě v malém měřítku. Mezi námi by tedy nedocházelo k žádnému konkurenčnímu boji. Návrh pana Whittingtona však považuji za velmi přínosný. Jde vám přece, jak jsem slyšel, jen o půdu severně od vašeho ranče. Odkoupením těch pozemků by byl problém vyřešen.“

„Přesně tak,“ přikývl. Whittington. „Bojím se jen, že by to na situaci ve městě mělo pramalý vliv. Roztržka je příliš hluboká, pane Warrene. Po vraždě starého Caifena a Baoronga Xiunga považuji usmíření s Číňany za vyloučené. To je to nejhorší, co se tomuto městu mohlo stát. Při pomyšlení, že ty vrahy najal někdo z města, možná i člen asociace, se mi obrací žaludek. To mi věřte, Warrene.“

Corday zbledl. „To je neuvěřitelné. Jestli se stavíš po bok Marka Huntera a podezíráš asociaci, k níž sám patříš, z objednání vraždy, pak se budeme muset pobavit o tvém vyloučení, Hughu. Odvolej tu poznámku.“

Hugh Whittington pokrčil rameny. „Rád bych to udělal, Normane, ale nemůžu. Ten podvod s podpisem smlouvy a vraždu mohl nainscenovat jen někdo, kdo byl seznámen s danými okolnostmi a věděl, že Caifen jel jako zástupce výboru s deseti tisíci dolarů do Rawlinsu. A v Rawlinsu měl ten neznámý pomocníka. Jen tak se dá vysvětlit ten podvod s advokátem. Tento cizinec, který využil Winthropovy nepřítomnosti, je důkazem o tom, že následná vražda nebyla loupežným přepadením, za které byla maskována. Měli byste o tom v klidu popřemýšlet, pánové. Dobrou noc.“

Hodil na stůl několik stříbrných dolarů, kývl na Shanea a odešel.

„Tomu asi přeskočilo,“ prohodil Green.

„Jen abyste se nemýlil, Bobe,“ zamyšleně řekl Clevenger.

Vstal a vzal peníze ze stolu. „Asi teď musíte mít o Elmu pěkné mínění,“ poznamenal k Shaneovi. „Ale ten nápad s koňským rančem není špatný. Na to tady ještě nikdo nepřišel.“

Potom odešel k pultu.

Corday a Green tam seděli jako zařezaní. Whittington je skutečně šokoval. Starosta stále mlčel. Jeho tvář měla skoro plačtivý výraz. Pravděpodobně ho iritovalo, že se ho nikdo neptal na jeho mínění.

Shane vstal. „Pánové, byl to pro mě vyčerpávající den. Dám si ještě jedno pivo a půjdu do postele. Přeji hezkou zábavu.“

Mlčky na něj kývli a dívali se, jak jde k baru. Když mu barman čepoval pivo, všiml si, jak spolu rančeři vzrušeně diskutují.

Shane měl náhle pocit, že ta scéna u stolu nebyla hraná. Whittington uvažoval stejně jako on. Ten muž nebyl padlý na hlavu. Bylo možné, že vraždou těch dvou Číňanů přetekl pohár trpělivosti některých lidí. Whittington možná poznal, do čeho byl zavlečen. Také Don Clevenger se ukazoval jako rozumný člověk. Ačkoli chtěl Marku Hunterovi zakázat vstup do svého podniku, stále měl pro něho jisté pochopení. Strana nepřátel Číňanů se začala drolit. A to Shaneovi dodávalo naději.

„Pánové, prosím o klid!“ zvolal pianista. „Rád bych nyní uvedl kouzelnou slečnu Sharon Hermanovou. Irská růže pro vás bude zpívat „Oh Shenandoah“. Potlesk pro Irskou růži!“

Hosté začali pleskat, pískat a křičet. Zatímco pianista zahrál úvodní tóny, vstoupila na pódium schovanka Liama O’Rourkea. Aplaus zcela přehlušil hudbu a pianista musel několik taktů opakovat.

Sharon Hennahová byla krásná mladá dívka se skvělou postavou a neuvěřitelně dlouhýma nohama. Její hnědé vlasy se zrzavě leskly a jen zvyšovaly její půvab. Měla velké, tmavé oči. Byla oblečená do korzetu a punčoch, k nimž byly připevněny umělé rudé růže.

Konečně se hosté uklidnili a Sharon začala zpívat - sice tiše, ale o to procítěněji. S každou strofou její nádherný hlas sílil a před poslední částí písně vyzvala obecenstvo, aby se přidalo. Teprve teď Shane poznal, že se jedná o vynikající zpěvačku a to i v porovnání s ostatními hvězdami Západu. Chraplavé hlasy mužů ji zcela přehlušily. Shaneovi přeběhl mráz po zádech, když jim pohlédl do tváří. Spatřil v nich dojetí. Také jemu ta píseň naháněla husí kůži.

Ke konci už hosté vstali a tleskali. Sharon Hennahová skončila a poděkovala jim.

Don Clevenger, který stál za pultem, přišel k Shaneovi a řekl: „To je žena, co?“

„To tedy je,“ usmál se Shane. „Kdo je ten šťastný, kterému patří?“

„Takový není,“ odvětil majitel saloonu. „Ačkoli jí všichni leží u nohou.“

„A vy nejste její typ? Vypadáte přece skvěle a máte výhodu v tom, že u vás každý týden vystupuje.

Clevenger se usmál. „Jasně, zkoušel jsem to u ní, ale prostě to nešlo. Myslel jsem si, že bych mohl mít šanci, ale od těch nepokojů tady se to změnilo. Vyčetla mi, že stojím na špatné straně a přitom se chovám stejně jako Liam O’Rourke. Prostě jen beru ohled na své živobytí. Sharon otevřeně drží s Číňany a dokonce se kvůli tomu hádá se svým opatrovníkem, který ji má tak rád. U mě jde navíc ještě i to, že se tu schází rančerská asociace. Sharon je poctivější než my, ale kdyby mi tu někdo roztřískal zařízení, tak budu v koncích.“

„To se teda divím, že tu ještě zpívá.“

„Namlouvá si, že tak přispěje ke zklidnění situace,“ odvětil Clevenger. „Zatím to pomáhá, protože lidé ji tu zbožňují. Ale kdo může zaručiti, že se to nezmění?“

Shane zaplatil pivo a rozloučil se.

Na chodníku ho polil studený pot.

Nocí znělo temné Deguello.

+ + + + +

V sobotu byl slunný červnový den. Po snídani se Braxton Shane rozhodl napsat zprávu, kterou chtěl předat svému kolegovi, který měl přijet do Elma.

V ní mu sdělil jména identifikovaných banditů a poukázal na možnost, že do celé záležitosti může být zapletený obávaný Jube Zacharias. Uvedl, že si zajistil pomoc bývalého marshala, zmínil čtyři údajné kovboje a neopomněl ani Whittingtona a Dona Clevengera jako muže, kterým - vedle Ira O’Rourkea - mohl věřit. Dodal rovněž, že podle jeho mínění nemají s vraždami v Rawlins nic společného.

Pak zprávu pečlivě složil a strčil za obraz, který visel nad postelí. Přitom ho tam připevnil tak, aby nemohl spadnout při utírání prachu.

Půl dne se potloukal po městě, ale nezjistil nic přínosného.

Tak jako do všech měst Západu i do Elma časně odpoledne přijeli kovbojové z okolních rančů, aby zde oslavili konec týdne.

V saloonu Dublin už bylo tak plno, že Shane se jen s námahou prodral k pultu, za kterým Ir a jeho pomocník nestíhali obsluhovat hosty.

Do Shanea pořád někdo strkal, takže se po prvním pivu zase proboxoval ven.

V klubu Elmo to nebylo jiné. Až na malé pódium byly všechny stoly obsazené. Většina kovbojů již v sobě měla pár piv a pianista měl co dělat, aby přehlušil jejich křik. Clevenger a oba barmani však byli pány situace a tři číšníci zručně nosili tácy se sklenicemi.

Na pódiu s kovboji tančilo několik děvčat. Clevenger si Shanea a všiml a kývl směrem ke dveřím poblíž pódia. Shane mu poděkoval pohledem a vydal se tam.

Dveře vedly do malé místnosti, kde Corday, Green a dva další muži seděli u kulatého stolu a hráli poker. U dalších tří stolů seděli muži, z nichž poznával pouze starostu.

Corday, když ho spatřil, přerušil hru, aby ho mohl pozdravit. Potom jej seznámil s ostatními. Oba spoluhráči byli rančeři, jinak šlo o majitele obchodů.

Corday přitáhl ke stolu jednu volnou židli a vybídl Shanea, ať se k nim v další partii přidá. Shane tu nabídku přijal. Postrádal tam Hugha Whittingtona. Číšník jim přinesl pivo a vyřídil přání všeho dobrého od Clevengera. Musel pro pivo běžet dvakrát, aby je mohl všechny obsloužit.

Shane hrál se střídavým štěstím. Po zhruba jedné hodině skončil, objednal pro všechny drinky a dál jen přihlížel. Jako vítěz se rýsoval jeden z obou rančerů, s nimiž se poznal teprve nyní. Měl ten večer štěstí.

Shane už se chtěl rozloučit, když do místnosti vběhl Don Clevenger.

„U Číňanů hoří,“ zvolal. „Někdo dokonce tvrdí, že se tam střílelo. Hasiči se tam proto bojí vyjet.“

Doktor Hayden, podsaditý muž se světlými vlasy a velkým břichem, vyskočil. Starosta a několik obchodníků se taky zvedli a spěchali ven. Rovněž ostatní hosté se hrnuli k východu. Shane viděl, jak se doktor prodírá k pultu, kde mu jeden z barmanů podal jeho tašku. Shane vyběhl ven spolu s ním. Dav se valil ke konci Main Street, kde se zastavil. U studny na konci Main Street hráli čtyři Mexičané na kytary a trubku Deguello.

Když se kolem studny shromáždili lidé, hudba utichla. Někteří muži si dokonce s sebou vzali sklenice s pivem a popíjejíc sledovali osadu v níž řádil červený kohout.

Byly slyšet výstřely. Kromě doktora a Shanea se k osadě vydal už jen Don Clevenger. Přeběhli koleje a zamířili k čínské osadě. Za běhu si Shane všiml, že hoří jen jeden dům na severní straně.

Dům Caifenových! blesklo mu hlavou.

+ + + + +

Braxton Shane a jeho dva druhové odbočili na cestu vedoucí do osady. Zatímco Don Clevenger Shaneovo tempo vydržel, zůstal tělnatý Hayden pozadu. Po esovité zatáčce se objevily první domy. Odtud již byl vidět hořící dům, který stál na konci cesty. Náhle zazněly výstřely. Musely být vypáleny někde poblíž domu.

Shane se zastavil. „Kryjte se, doktore.“

„Sakra, mám s sebou jen derringer,“ zaklel Clevenger.

Shane vytáhl Navy kolt a běžel dál. Majitel saloonu zůstal po jeho boku.

Když dorazili do další zatáčky, ozvala se zpoza domu na levé straně ulice střelba. Shane s Clevengerem se rozběhli tím směrem. Právě se ocitli v malé předzahrádce, když jim kolem uší hvízdly kulky.

Vrhli se k boční stěně domu. Shane vstal a vyhlédl zpoza rohu. Na okamžik zavládlo ticho. Bylo slyšet jen praskání plamenů a vyděšené ržání nějakého koně.

Pak se z opačné strany domu vynořili tři maskovaní muži, kteří pak přeběhli přes cestu.

Shane si jednoho z nich vzal na mušku a vypálil. Trefil ho do nohy a muž se skácel na zem. Jeho kumpáni zmizeli mezi domy.

Odtud pak začali střílet. Kryli svého poraněného komplice, který se sténaje plazil k domu, palbou. Po chvíli se mu povedlo dostat se za dům. Potom se rozhostilo ticho. Bylo slyšet jen poplašeného koně.

„Jdu se tam podívat,“ řekl Shane Clevengerovi. „Zůstaňte tady.“

Shane vstal a přikrčen běžel k zadní straně domu. Když dorazil k rohu, všiml si, že plameny již přeskočily z přístavku na dům. Běžel dál podél zadní stěny a u dalšího rohu se zastavil. Dvacet yardů od něj se zpoza hořící kůlny vynořil jeden muž. Byl to Hunter.

„Marku!“ zvolal na něj.

Bývalý marshal se na něj v záři plamenů ohlédl. Když se k němu Shane rozběhl, začali na něj bandité opět střílet. Shane přiběhl ke kůlně a vedle Huntera se přitiskl ke stěně.

„Kde je Yan?“ zvolal.

„V domě,“ odvětil Hunter. „Xiungové jsou tam také.“

„Musí ven,“ řekl Braxton Shane. „Jsou tam nějaké dveře nebo okno?“

„Právě že ne,“ povzdechl si Mark. „Já jsem vylezl z bočního okna.“ Ukázal na něj a dodal: „Jenže to ostřelují stejně tak jako dveře z ulice. Pane Bože, můj kůň tam uhoří.“

Shane kývl k zadnímu rohu kůlny. „Schovejte se tam, Marku. Až uslyšíte, jak hvízdnu, tak na ty chlápky začněte střílet, co to dá. Rozumíte? Jdeme!“

Zatímco se Hunter ukryl za kůlnu, připlížil se Shane k přední straně šopy. Panoval klid. Shane hvízdl a vyskočil. Těsně vedle něj se do dřevěné stěny kůlny zavrtalo několik kulek. Pak začal úřadovat exmarshalův kolt.

Z druhé strany se ozvalo klení, načež otevřel dveře a skočil dovnitř.

Těsně vedle něj na zem dopadl hořící trám. Zahalil jej vějíř jisker. Opatrně kráčel ke koni, který hrabal kopytem do země a trhal za uzdu, jež byla zaháknutá na skobě. Byla to hnědá klisna s černou hřívou a černým ocasem. Vyděšeně koulela očima.

Shane jí uvolnil uzdu. Venku se stále střílelo.

Kůň chtěl ke dveřím, ale s tím Shane počítal. Vyskočil mu na hřbet, sklonil se a klisna vyrazila z kůlny. Zastavila se teprve za posledním domem v osadě.

Shane dům objel a po trávníku se vydal k čtyřicet yardů vzdálenému lesu.

Bez úhony přijel až ke stromům. Pod jejich ochranou pak projel kolem nořícího domu. Potom zabočil doprava. Když dorazil k cestě, spatřil v záři plamenů bandity. Schovávali se za druhým domem a ostřelovali protilehlou stranu. Jejich pozornost byla upřena na Huntera a Clevengera.

Shane pobodl koně do slabin a vyrazil k nim. Když poznali nebezpečí, byl už u nich. Nezastavil a srazil je k zemi.

Krátce nato se objevil mezi dalšími domy. Tam kobylu prudce obrátil a seskočil. Když se dostal k rohu domu, vyběhli na cestu. Shane proběhl mezi domy. Viděl, jak bandité mizí v lese.

U stěny domu ležel jeden z mužů a sténal. Jednalo se o chlápka, kterého postřelil. Strhl mu šátek z tváře, ale nebyl to nikdo, koho by znal.

Pak se objevil Hunter, otevřel dveře a pustil Číňany ven. Kašlali. Z lesa se ozýval tlumený dusot kopyt. Bandité prchali.

Přiběhli k nim Clevenger a lékař. Hayden prohledal banditu a ovázal ho. Musela ho ještě kopnout kobyla, protože doktor zjistil, že má zlomenou lopatku.

K hořícímu domu spěchali i ostatní obyvatelé osady. V mžiku se mezi domem a studnou utvořil řetěz. Shane odzbrojil banditu a kolt dal Clevengerovi.

„Nespouštějte ho z očí, Done.“

„Na to se můžete spolehnout, Clayi,“ ujistil ho muž.

Shane se rozhodl odhalit svou totožnost. Bylo nutné uklidnit Číňany. Museli konečně vědět, že nejsou ponecháni svému osudu. Kromě toho doufal, že tak přiměje muže jako Hugh Whittington či majitel saloonu k definitivní změně postoje. A pokud by pak ostatní následovali jejich příkladu, uštědřil by protivníkovi další úder.

„Říkejte mi Braxton Shane, Done,“ prohodil. „Clay Warren bylo jen mé krycí jméno. Jsem tu z pověření guvernéra.“

Majitel saloonu užasl. „To je teda věc!“

Shane přistoupil k Číňanům a vysvětlil jim, kým ve skutečnosti je. Hunter na něho překvapeně hleděl, ale starý Xiung se okamžitě přidal k Lao Caifenovi, který stál na konci lidského řetěze. Zpráva o Shaneovi se šířila jako blesk. Shane se zařadil do řetězu a podával vědra.

Mnoho toho už zachránit nemohli. Oheň zničil i ložnici. Ke svému úžasu Shane spatřil v řetězu Sharon Hennahovou. Její tvář byla černá od sazí a oblečení měla ožehnuté. Dívala se na něj a usmívala se.

Krátce předtím, než se jim podařilo požár uhasit, přišel marshal Tillson se zástupcem Maldoonem. Nesli si pušky a kráčeli v čele houfu mužů, mezi nimiž Shane spatřil i starostu a rančery Cordaye a Greena.

„Co se to tu děje?“ vyzvídal Tillson.

„To se o ptáte trochu pozdě,“ odtušil Shane. Než mohl Tillson odpovědět, odhalil mu, kdo je. Ta zpráva měla mezi těmi muži účinek bomby.

Tillson zalapal po dechu a řekl: „Vy jste agent Pinkertonových ve službách guvernéra? To může tvrdit každý. Můžete se prokázat?“

Shane si ho odvedl stranou. „Můžete se telegraficky zeptat guvernéra v Cheyenne.“ Potom zavolal Clevengera, který přivedl poraněného banditu.

„Zná někdo toho muže?“ otázal se agent Pinkertonů.

Všichni zavrtěli hlavami, a to včetně Číňanů, kteří stah kousek od něj.

„A vašeho zástupce tady znáte, marshale?“

„To má být vtip?“ zavrčel Tillson. „Harry se tu narodil. Zná ho tu každé dítě.“

Shane pohlédl na zástupce. „Podívejte se na tohoto muže, Maldoone. A dobře si rozmyslete svou odpověď. Znáte ho?“

„Nikdy jsem ho neviděl,“ sykl Maldoon. „Co po mně vlastně chcete?“

„Hledám muže, který navázal kontakt mezi bandity a lidmi, kteří jsou v pozadí těchto nepokojů, Maldoone,“ řekl Shane klidným, ale chladným hlasem. „Ještě dnes jste v Oklahomě hledán kvůli loupeži dobytka, ale to mě teď nezajímá. Důležitější je, že jste tenkrát poznal mnoho desperátů a víte, kde najít přisluhovače za peníze ochotné k čemukoli. Vsadím se, že dobře znáte příčiny těchto událostí. Jestli teď řeknete pravdu, tak si ušetříte spoustu nepříjemností.“

Maldoon na něj vrhl nenávistný pohled. „Lžete,“ zavrčel.

Shane přikývl. „Jak myslíte. Marshale, každý, kdo v této zemi zastupuje zákon, je povinen mi při mé práci pomoci. Prosím vás proto, abyste Maldoona sesadil a odňal mu hvězdu.“

Tillson na něj užasle hleděl a kousal se do rtů.

Zatímco Norman Corday jen vše pozoroval přivřenýma očima, zasyčel Green: „Vy zrádná svině! Nevěřil jsem vám už od začátku. Brente, přece ho nebudete poslouchat? Koneckonců, tím, kým jste, jste kvůli nám.“

„Omyl, pane Greene,“ prohodil Shane. „Zvolili jste Neala Baxtera šerifem v Rawlins. A spadáte pod něj. Brent Tillson byl dosazen do úřadu obecní radou.“ Obrátil se na starostu, který se vzrušením potácel. „Pokud se tedy marshal vzpěčuje, pak vám naléhavě doporučuji, abyste Maldoona propustil. Jinak upadnete tak jako on do podezření, že stojíte na špatné straně.“

Starosta nešťastně pohlédl na Tillsona. „Měl byste udělat, co říká, Brente,“ koktal. „Musíme zabránit tomu, aby Elmo získalo špatnou pověst. Hledaný zloděj dobytka s hvězdou, to už skutečně zachází daleko.“

Marshal si kousal konce svého hustého kníru. „O.K., Harry. Dej mi hvězdu.“ Nastavil před něj otevřenou dlaň.

Maldoon zbledl. „Ale Brente! Přece mě…“

Tillson mu strhl hvězdu z prsou. Pak si bez mrknutí oka sundal i svou a vtiskl je do dlaně užaslému starostovi.

„Najděte si jiné dva idioty, Williame,“ řekl, chytil Maldoona za rameno a odvedl ho stranou. „Nenecháme se přece urážet.“

Potom zmizeli v davu.

„A teď?“ plačtivě se otázal Snyder. „Co budeme dělat?“

„To je přece velmi jednoduché, pane Snydere,“ odvětil Shane. „Existuje jen jeden muž, který může město ochránit od špatné pověsti. Dejte tu hvězdu zpátky Marku Hunterovi. Pak budete na dobré cestě.“

„Přijme ji?“ povzdechl si Snyder.

Shane kývl na Huntera, který přišel blíž.

„Ale budu tu zastupovat zákon podle svých vlastních pravidel,“ řekl Hunter.

„Souhlasím,“ s úlevou přisvědčil Snyder a podal mu hvězdu.

„Jsem rád, že nežiju v tom vašem všivém městě,“ sykl Green na starostu. „Jdeš se mnou, Normane? Vezmu si koně a pojedu zpátky na ranč.“

Corday vrhl dlouhý pohled na Shanea, načež se vydal za Greenem.

Shane za nimi hleděl. To, že Tillson a Maldoon měli v té špinavé hře prsty, teď bylo jasné. Žádný muž, který v sobě měl jen záblesk cti, by hvězdu dobrovolně neodložil, ale využil by příležitosti a distancoval by se. Corday a Green pro něj ovšem stále byli hádankou.

Tu k němu přišel Lao Caifen a poděkoval mu.

Shane jen mávl rukou.

„Máte kde spát?“

„Pan Xiung nás vezme k sobě,“ řekl mladý Číňan.

Shane šel s oběma muži za Clevengerem. „Yan v žádném případě nesmí zůstat v osadě,“ řekl. „Musíme pro ni najít bezpečné útočiště.“

„Měl bych pro ně dva volné pokoje v přístavku,“ poznamenal Clevenger. „Je tam oddělený vchod do horního patra. Musí se to jen udělat tajně.“

Shane si to nechal projít hlavou a přikývl. „Slyšel jste, Lao. Když půjdete se sestrou do klubu Elmo, tak buďte opatrný. A na zpáteční cestě taky, jestli půjdete sám.“

„Nemějte strach, pane Shane,“ řekl mladík s úsměvem a šel ke své rodině.

Mark Hunter přivedl svého koně a poděkoval Shaneovi za jeho pomoc. Pak šli pro zraněného banditu, který zcela apaticky seděl v trávě. Shane a Clevenger jej vysadili do sedla k Hunterovi. Potom se vydali k městu. Ostatní občané již odešli. Zůstala pouze Sharon Hennahová, která se k nim připojila.

„Vy ale máte odvahu, pane,“ uznale prohodila. „A to, že přidáš ruku k dílu, jsem také nečekala, Done. Jsem zvědavá, co na to řekne Liam, až to uslyší. Možná ten tlouštík teď přijde konečně k rozumu. Každopádně ten požár udělal jasno. Teď musí ta zatracená banda konečně přiznat barvu.“

Na Main Street pořád stály skupinky lidí, kteří vzrušeně debatovali. Sharon se před Irovým saloonem rozloučila, aby ho informovala o novinkách.

Zatímco Clevenger šel do svého saloonu, doprovodil Shane Marka Huntera k úřadovně. Když zavřeli banditu do cely, objevil Hunter na stole další hvězdu.

„Tu nosil Philip Boyd, druhý zástupce,“ zamyšleně prohodil k Shaneovi. „Krysy opouštějí potápějící se loď.“

„To může být naše výhoda, Marku,“ řekl Shane.

Zvenčí se ozval dusot kopyt. Shane přistoupil k oknu a spatřil Cordaye s Greenem, kteří odjížděli pryč. Jejich kovbojové je následovali. Posléze vše zahalil zvířený prach.

„Budeš si hledat nové zástupce?“ otázal se Huntera a otočil se.

Nový marshal pokrčil rameny. „To nebude lehké. Clevenger má dva vyhazovače. Jsou to tvrdí chlapi, kteří by se proti němu nikdy nepostavili. Možná je přemluví.“

„Zeptám se ho,“ podotkl Shane a upozornil Huntera, ať je ostražitý.

Pak se vydal do klubu Elmo. Majitel saloonu právě zavíral. Oba vyhazovači byli s ním. Představil je Shaneovi. Oba ho pozdravili. Poslední hosté opouštěli saloon. Dívky již byly pryč. Barman zavřel dveře a předal Clevengerovi svazek klíčů. Pak zmizel zadním vchodem. Když osaměli, nalil Clevenger čtyři sklenice whisky. Potom, co je vypili, Shane přivedl řeč na Hunterovu situaci.

Clevenger přikývl. „Slyšeli jste, chlapci. Potřebuje vás. Ale já mu dát jenom jednoho.“

„Pro to mám pochopení,“ poznamenal Shane. „Při tom provozu tady.“

„Tak jsem to nemyslel, Shane,“ řekl Clevenger. „Peter si vezme hvězdu a bude Hunterovi krýt záda. Granta chci ubytovat ve volném pokoji vedle Yan Caifen. Jeho jediným úkolem bude střežit ji jako oko v hlavě.“

„Líbí se mi, Done,“ řekl Shane a pohlédl na muže. „Ale musím vás varovat. Bude to pro vás velmi nebezpečné.“

Muži se na něj zazubili.

„Pro Petera Crosse a Granta Martina dám ruku do ohně, „ ubezpečil ho Clevenger. „Nachystej se, Petere.“

Dal Crossovi láhev whisky a poslal ven i Martina, aby počkal na Yan a jejího bratra. Pak si sedli k jednomu stolu a debatovali.

O hodinu později Grant Marshal oznámil, že Yan je ve svém pokoji. S pocitem, že dívka je v dobrých rukou, se Shane rozloučil a opustil saloon.

Když kráčel k hotelu, zely ulice prázdnotou.

+ + + + +

V neděli ráno Braxtona Shanea probudily až zvony. Umyl se a oholil. Z okna pozoroval lidi, kteří šli do kostela. Na verandě marshalovy úřadovny se o sloup opíral Peter Cross a kouřil doutník. Na vestě nového zástupce se leskla hvězda.

Shane si připnul opasek a šel dolů, aby se nasnídal. Pak zamířil k marshalově úřadovně, prohodil pár přátelských slov s Crossem a navštívil Marka Huntera. Marshal mu povyprávěl, že poraněný bandita zarytě mlčí. Odmítal vypovídat a nesdělil ani své jméno.

Potom se Shane vydal do saloonu Dublin, kde byl jediným hostem doktor Hayden. Irčan umýval sklenice a Sharon Hennahová je utírala. Vřele se na něj usmála.

„Ahoj, silný muži. Jak se cítíte?“

„Výborně, slečno Hennahová,“ odvětil Shane a objednal všem pivo.

„Pro mě je ještě příliš brzy,“ s díky odmítl Ir.

„To je tu touto dobou vždycky tak prázdno?“ zeptal se Shane a strčil do lékaře.

„Od té doby, dělají Číňanům z života peklo, jsou tu lidé proklatě pobožní,“ posměšně prohodil Hayden a zasmál se. „Ale skoro bych věřil, že se teď bojí víc vás než hněvu Božího.“

Při následné konverzaci bylo Shaneovi nápadné, že se O’Rourke drží stranou. Zarytě hleděl do vody, v níž umýval sklenice, jako by rýžoval zlato. Jeho zkoumavý pohled neunikl Sharon.

Ta se usmála a políbila Liama na líci. „Můj starý brundibár se zlobí, že všechnu slávu sklidil Don Clevenger. To ho tak rozčiluje.“

„Já bych byl u té osady také,“ zabručel Ir. „Ale v tom zmatku tady jsem nemohl pryč. A ty to dobře víš, Sharon.“

„Jistě,“ přisvědčila dívka. „Ale vím také to, že jsi znovu ten muž, kterého mám nade vše ráda. Muž, kterým jsi býval. Jestli teď Mark Hunter bude mít problémy, tak mu pomůžeš, bez toho že by tě o to musel prosit. A kvůli tomu.jsem moc šťastná.“

O’Rourke vypadal rozpačitě. Chtěl něco říct, když tu dovnitř vešli Brent Tillson a jeho bývalí zástupci. Při pohledu na Shanea se zarazili, ale pak se posadili ke stolu v rohu a objednali si pivo. Sharon jim ho přinesla. Maldoon pohlédl na Shanea. Měl nebezpečné jiskry v očích.

O něco později přišel se svými přáteli Dixon. Pozdravili muže u pultu a na ty u stolu jen krátce kývli. Pak se posadili do opačného rohu, nechali si přinést pivo a karty a začali hrát. Jakmile do saloonu přišli první lidé z kostela, Shane zaplatil a chtěl saloon opustit a vydat se za Clevengerem. Připojil se k němu lékař. Dixon přestal hrát a přistoupil k pultu.

„Chtěl bych se omluvit za naše chování, pane Shane,“ řekl a přejel si dlaní po bradce. „Kdybyste řekl rovnou, kdo jste, tak by k tomu nemuselo dojít.“

Shane přikývl. „Zapomeňme na to, pane Dixone.“

Potom i s lékařem odešel. Zdálo se, že se u těchto mužů mýlil. S požárem v osadě neměli nic společného. Věděl od Sharon Hennahové, že v kritické době byli v klubu Elmo. Shane je asi v tlačenici přehlédl.

Také klub Elmo se zaplnil lidmi, kteří byli v kostele. Clevenger je srdečně pozdravil a řekl Shaneovi, že má strach o Yan Caifen.

„Stěžovala si o Granta Martina, že se cítí jako vězeň,“ tlumeně řekl. „Úplně ji chápu. Chce zpátky do osady. Grant si myslí, že by se tu mohla zbláznit a že v izolaci nevydrží ani dva dny. Je připraven ji chránit i v osadě.“

„To je otázka důvěry,“ poznamenal Shane.

Majitel saloonu přikývl. „Vím, Shane. Vy Granta neznáte. Ale jestli se někdo bude chtít dostat k té dívce, bude muset nejdřív oddělat jeho.“

„A přesně to v případě potřeby udělá, Done,“ poznamenal Shane. „Nic si nepředstírejme. Yan je pro vrahy nebezpečná. Proto ji musí před procesem v Rawlins odklidit z cesty.“

„Ale v osadě ji kromě Granta ještě může chránit i Lao,“ řekl Clevenger. „Ten chlapec ovládá několik bojových umění.“

Shane přemýšlel. „O.K., doprovodím Martina do osady.“

Zaplatil a nechal si vysvětlit cestu. Potom opustil saloon a obešel dům, aby se pak dostal k přístavku. Grant Martin seděl na židli u zábradlí a četl si noviny. Shane mu sdělil svůj záměr.

U Xiungů byl Shane srdečně přijat, ale všiml si nedůvěry vůči Grantu Martinovi. Shane se musel spolehnout na odhad majitele saloonu. Rozhodla teprve přímluva samotné Yan. Lao Caifen podal Grantu Martinovi ruku a vřele jej přivítal.

Shane se pak s klidem v srdci vrátil a poobědval v hotelu. Byl při tom vyrušen poslem Western Union, který mu přinesl telegram z Rawlins. Šerif Baxter mu sděloval, že minulou noc někdo zastřelil zamřížovaným oknem cely Tollera. Celý proces byl tedy odsunut, dokud nebude dopaden uprchlý vrah.

To byla těžká rána jeho záměrům. Shane úplně ztratil chuť do jídla. Okamžitě šel do marshalovy úřadovny a ukázal telegram Marku Hunterovi.

„Ti opravdu nenechají nic náhodě,“ poznamenal marshal.

„Je vám jasné, co to znamená, Marku?“ otázal se Shane.

„To, že to zkusí i tady,“ odvětil Hunter a ukázal do cely, v níž právě jedl polévku poraněný bandita. Při Shaneově příchodu j en krátce vzhlédl. Nevěděl, o čem ti dva mluví.

„Tady není žádné okno,“ tiše prohodil Hunter. „A dveře máme pod kontrolou.“

Shane přikývl a rozloučil se. Měl své pochybnosti ohledně toho, zda by Hunter s Grossem dokázali odolat masivnímu útoku. Sám tam přebývat nemohl, protože se musel pohybovat.

Zavraždění Dona Walshe, jak znělo skutečné jméno bandity, který se vydával za Tollera, bylo poplašným signálem. Dokazovalo to, že jejich soupeř je mnohem nebezpečnější, než se zdálo. Byl zde vrah, který mu unikl a musel počítat s tím, že jej Číňanka pozná.

Když Shane přecházel ulici, vjel do města se svými kovboji Corday. O něco později, byl již ve svém pokoji, se objevil Green se svými lidmi. Vzhledem k vzdálenosti, kterou musel Corday ze svého ranče urazit, bylo zřejmé, že obědvali zatraceně brzy.

Shane se uvelebil na posteli a v klidu přemýšlel. Teprve večer zašel do klubu Elmo a dozvěděl se tam, že rančerská asociace už podruhé toho dne rokuje v zadním salonku.

„To, že jste tu na pokyn guvernéra, muselo těm chlápkům způsobit velký šok,“ řekl s úsměvem. „Při prvním zasedání se totiž rozhodli,

že každý z nich pošle Caifenům několik kovbojů, kteří jim pomohou postavit nový dům. A náklady za materiál mají nést také oni. Vypravili proto delegaci do osady, aby o tom informovali Lao Caifena. A ten je poslal k čertu. Řekl jim, že novým domem ze sebe nesmyjí zodpovědnost za vraždu jeho otce a Baoronga Xiunga. Když se na něho chtělo několik kovbojů obořit, postavil se před něho s puškou v ruce Grant Martin a dal jim najevo, že by bylo lepší, kdyby zmizeli. Teď mají všichni kyselé ksichty. Pak se ještě objevil Hugh Whittington a oznámil jim, že vystupuje z asociace. Ani se o tom nestačili poradit.“

„To jsou dobré zprávy,“ řekl Shane a povyprávěl mu o telegramu. „Věci se tu dostávají do pohybu. Několik lidí už lavíruje. To mi dodává naději.“

Musel smeknout před Číňany, kteří byli příliš hrdí na to, aby se dali koupit. Ta překvapivá nabídka rančerů jej však nutila přemýšlet. Znamenalo to, že Číňané nyní mohou žít v klidu? Že by už bylo po všem?“

A pak rázem přišel na řešení celého hlavolamu. Nebo si to aspoň myslel.

Loupeží těch deseti tisíc dolarů dosáhli muži v pozadí svého cíle. Číňané neměli další peníze, aby si mohli koupit pozemky u Lake Seminoe. Možná, že ten požár osady měl jen zastřít jejich ústup. Nebo při tom přepadení šlo pouze a jen o likvidaci Yan jako jediné svědkyně.

Jenže pokud bylo po všem, tak se pachatelé násilností nyní z Elma vypaří. Už je nepotřebovali. Díky tomu ani nebyl nutný další pokus o zavraždění Yan. Když byl vrah pryč, nemohl být nikdo obviněn.

Shane měl pocit, že tam něco nehraje a že příliš mnoho otázek je otevřených. Když na konci pultu spatřil Whittingtona, přišel k němu. Rančer se divil, proč Shane odhalil svou pravou totožnost.

„Máte zatracenou odvahu, Shane,“ řekl. „Jestli budete potřebovat pomoc, tak vám dám pár svých kovbojů. Jsou to dobří chlapci, nikdo z nich vám nevpadne do zad.“

„To je od vás hezké, Whittingtone,“ poděkoval Shane. „Platí vaše nabídka i pro Marka Huntera? Já už to zvládnu sám, ale ten chlapec pomoc může potřebovat.“

Whittington přikývl. „Zařídím to,“ slíbil. „Půjdeme k Liamu O’Rourkeovi? Doktor může jít s námi.“

Shane přisvědčil. Nejraději by zůstal, aby počkal na příchod Sharon Hennahové, ale nemohlo uškodit, kdyby ho co nejvíce občanů vidělo v doprovodu rančera. Možná je přiměje k zamyšlení. Whittington zaplatil za sebe i za Shanea a lékaře. Shane přišel za Haydenem a přemluvil ho, aby se k nim přidal. Doktor ochotně souhlasil.

V tom okamžiku se v saloonu objevila Sharon Hennahová. Usmála se na něj a krátce pohovořila s Clevengerem, jehož obličej potemněl. Shane viděl, jak dívka pohladila majitele saloonu po ruce a hovořila k němu.

Když odcházeli, Sharon k nim přistoupila a zavěsila se do Shanea. „Smím?“

Zasmál se a prohodil: „Že se ptáte, slečno Hennahová! Cítím se poctěn.“

„Jste gentleman,“ poznamenala.

Doktor jim podržel dveře. Na cestě k saloonu Dublin se Sharon vesele smála.

„Dnes večer zpívám u Liama,“ řekla. „Trvá na tom, abych zůstala s ním. To je pro Dona hořká pilulka, ale nakonec to pochopil.“

Shanea se zmocnila radost. Whittington u Irčana našel skupinu svých kovbojů. Zamířil k nim a pozdravili se. Potom, co s nimi pohovořil, vtiskl jednomu z nich do dlaně několik bankovek. Pak dopili své sklenice a opustili saloon. Whittington kývl na své druhy a pozval je k uprázdněnému stolu. Sharon přinesla sklenice a posadila se k nim.

Byla to pravá pitka a Sharon se obdivuhodně držela s nimi. Seděla vedle Shanea a ten si vychutnával její blízkost. Při tom zachytil útržky rozhovoru od vedlejšího stolu, z nichž vyvodil, že Floyd Dixon a jeho přátelé dostali telegram z Rawlinsu a okamžitě odjeli, aby se tam setkali se svým bossem. Možná by jim to i věřil, kdyby si nevzpomněl na jejich pěstěné ruce. Přesto se mu zdálo uvěřitelné, že někdo, kdo si chce v kraji koupit půdu, nejdřív navštíví právníka v Rawlinsu.

Shane byl vytržen ze svých myšlenek, protože hosté nyní bouřlivě žádali Sharon. Ta se nenechala dlouho prosit, omluvila se u stolu a šla k pultu, kde jí Liam O’Rourke podal kytaru ozdobenou pestrými pásky. Protože tam nebylo pódium několik mužů jí udělalo místo, Sharon se posadila na barový pult a rozpustile dala nohu přes nohu. Okamžitě se rozhostilo ticho.

Umně zabrnkala do strun a zapěla jednu irskou lidovku. Sklidili mocný aplaus a musela zazpívat několik přídavků. V následujících hodinách měla ještě několik vystoupení. Mezi nimi seděla u stolu a popíjela.

Shane si všiml, že na ni začíná působit alkohol. Leskly se jí oči a její zpěv byl stále vášnivější. Při hře na kytaru se navíc svůdně kroutila a přiváděla dav k šílenství. Také na Shanea to mělo jistý účinek.

Ke stolu přišel jeden muž a chvíli si šeptal s lékařem. Ten se rozloučil a vzal si svou tašku. V klubu Elmo došlo ke rvačce.

Shane se díval za ním. Už dlouho panovala tma. V družné zábavě ubíhal čas rychle. To si Shane uvědomil teprve, když se ozvaly tóny Deguella. Je to snad znamení, že ještě není po všem?

Když se po půlhodině doktor Hayden vrátil, vypadal nervózně.

„Je to tak zlé?“ otázal se smějící se Whittington.

„Tam, poslouchejte!“ řekl Hayden a kývl ke dveřím.

Ozval se dusot mnoha koní, který se nejprve blížil, potom vzdaloval.

„Rančeři vyrazili,“ řekl doktor. „Přijel za nimi Cordayův syn. Na čtyřech velkých rančích ve stejnou dobu vypukly požáry. U Greena to prý vypadá obzvlášť špatně.“

Whittington zbledl. „Pane Bože,“ zasténal a vyskočil. „Zaplatím příště!“ zvolal na Irčana a vyběhl ven.

Sharon Hennahová přestala hrát.

Shane se rovněž zvedl a hodil na stůl několik stříbrných mincí. „Odpusťte, slečno Hennahová,“ řekl a následoval rančera.

Běžel k hotelu, kde si vzal své sedlové kapsy a zbraň. Když se opět ocitl na ulici, vedl Whittington své kovboje z klubu Elmo. Shane se k nim přidal. Vyvedli koně ze stáje a vyjeli. Když míjeli studnu na kraji ulice, rozháněl právě Hunter Mexičany.

Teď už Shane nerozuměl vůbec ničemu. Už z dálky byla vidět rudá záře na nočním nebi. Když projížděli kolem Greenova ranče, potvrdila se zlověstná zpráva. Tady už nebylo co zachraňovat. Vše bylo v plamenech. Několik vyděšených koní pobíhalo kolem.

Z hřebene též viděli ranč v sousedním údolí. Zde to nevypadalo tak špatně. Když dorazili k Medicine Bow, nevěřil Shane svým očím. Tam, kde ležel Whittingtonův ranč, panovala tma.

Když dorazili k jeho budovám, zjistil rančer s úžasem, že vše je v pořádku. Vrtěl hlavou a pohlédl na Shanea.

„Tomu nerozumím,“ hlesl. „Můj ranč přece patří mezi čtyři největší v Shirley Mountains. Co to znamená?“

„Nemám tušení, Hughu,“ váhavě řekl Braxton Shane. „To je opravdu podivné.“

„Musím k Normanu Cordayovi,“ prohodil Whittington. „Ačkoli spolu vedeme spory, musíme teď držet pohromadě.“

Obrátili se a vydali se na Cordayův ranč. Když tam dorazili, požár ještě nebyl uhašen. Vypadalo to hůř, než jaké to ve skutečnosti bylo. V hlavní budově shořel jen krov, u noclehárny mužstva to bylo podobné. Pouze stodola a stáje lehly popelem.

Když tam přijeli, stál vedle Cordaye mladý muž.

„Můžeme pomoci, Normane?“ otázal se Whittington.

„Není třeba,“ zavrčel rančer.

„Příliš pozdě jsi přišel k rozumu. Kdyby se Paul náhodou nepodíval na jednu krávu, která se má otelit, tak bych z toho vyšel ještě hůř. To ti proklatí šikmoocí. Chtěli se nám pomstít, i když s tím přepadením a požárem osady nemáme nic společného. A to jsme té čínské pakáži nabídli nový dům.“

„Jen pomalu, pane Cordayi,“ řekl Shane. „Tomu přece sám nevěříte.“ Obrátil se na jeho syna a představil se mu. „Viděl jste, že to byli Číňani? Jestli jsem to dobře pochopil, tak jste ty žháře vyrušil a zahnal?“

„Viděl jsem jenom siluety, ale hned odjeli.“

„Tak vidíte,“ prohodil Shane. „To dokazuje, jak nesmyslné je toto obvinění.“

Cordayovi rozčilením přeskakoval hlas. „Co to má být?“

„Přemýšlejte logicky, Cordayi,“ odvětil Shane. „Víte přece, v jaké jsou Číňané situaci. Váš syn tvrdí, že hned odjeli, když se objevil. Vysvětlete mi tedy, kde by Číňané vzali koně. Vždyť ti by porazili i mezka, jaký mají hlad. Viděl jsem, že nemají ani jednu krávu, natož koně.“

Corday na něj zaraženě hleděl. „Ale kdo to potom mohl udělat?“

Shane pokrčil rameny. „Nemám tušení. Možná člověk v pozadí, který je podle pana Whittingtona členem vaší asociace. Požáry by mohly sloužit jako alibi, aby se teď všechny incidenty hodily na velkého neznámého.“

Corday zavrtěl hlavou. „Tomu prostě nemůžu věřit. Hughu, teď upřímně. Můžeš jmenovat někoho z nás, kdo by to podle tebe mohl udělat?“

„Ani mě se tomu nechce věřit, Normane,“ podotkl rančer. „Ale nemám jiné vysvětlení.“

„Jak to vypadá u vás?“ zeptal se Corday.

Po chvíli váhání Whittington dodal: „U mě vůbec nehořelo, Normane. Sám to nechápu, ale u mě je prostě všechno v pořádku.“

Corday sebou trhl. Tu otázku položil tónem, který vzhledem k předchozímu sporu obou mužů mohl znít jako přátelský. Teď však ironicky vyštěkl: „To je ale zajímavé. Můžeš mi vysvětlit, proč nechali na pokoji zrovna tebe? Je možné, že zrovna ty jsi ten člověk mezi námi, který…“

Dál se nedostal, protože ho Whittington chytil za límec.

Shane ho odtrhl.

„Já ti dám, ty lháři!“ řval Whittington, zatímco Corday si mnul krk a lapal po dechu.

„Jeďte zpátky na ranč, Hughu,“ radil Shane rozčilenému rančerovi.

Whittington přikývl a vyšvihl se do sedla. Pak i se svými kovboji odjel.

„Vy jste tak trochu horkokrevný, že, pane Cordayi?“ poznamenal Shane.

„A vy jste zase zaujatý!“ vykřikl na něj rančer. „Přidal jste se k lidem, kteří jsou proti Asociaci a hází na nás špínu. Nevím, co si mám myslet. Od člověka, který hájí zákon, bych očekával, že bude nestranný, že odhalí opravdové souvislosti a vyčistí okres Carbon, aby byl takový jako dřív. Aby byl oblastí, ve které člověk může bezpečně podnikat.“

„Tak zaujatý, jak si myslíte, nejsem, pane Cordayi,“ ujistil ho Shane. „A strana, kde podle vás stojím, až do včerejška neexistovala. Ale náhle jako by někteří lidé dostali rozum. A na to, že okres Carbon bude znovu místem, kde mohou rozumní lidé žít v klidu a míru, vám dám mé slovo.“

Vyšvihl se do sedla a popřál oběma Cordayům dobrou noc.

Pak se vrátil do Elma.

+ + + + +

Braxton Shane si zajel a zamířil k čínské osadě. Bylo již dlouho po půlnoci. Všude panovala tma. Přijel k domu Caifenových, který v té tmě působil strašidelně. Přední část s obývacím pokojem ještě stála, ale za ohořelými a zčernalými trámy ležely trosky vyhořelé ložnice.

Shane projížděl lehkým klusem kolem trosek malé stáje, když tu se ve tmě ozvalo cvaknutí. Vyšlo to od studny, která stála naproti domu Xiungů. Shane vytáhl z pouzdra Navy kolt a přitiskl se ke krku svého hřebce. Zrovna ho chtěl pohodnout do slabin, když ze stínu vyšel Grant Martin.

„Ach, to jste vy,“ zabručel a sklonil pušku.

Shane si s úlevou strčil revolver do pouzdra. „Ahoj, Grante! Chtěl jsem jenom vidět, jestli je všechno v pořádku.“

Ze tmy se vynořil Lao Caifen a pozdravil ho. „Viděli jsme na nebi ohnivou záři, a to nám moc na klidu nepřidalo. Proto jsme seděli u studny. Máte tušení, co se děje? Tím směrem přece leží ranče.“

Shane jim to vysvětlil. Řekl jim také o Cordayově podezření.

„Doufám, že jsem mu ten nesmysl vymluvil, ale u někoho takového jeden nikdy neví. Dnes v noci byste se měli na hlídce střídat, ať je jeden z vás vždycky odpočatý. Jestli rančeři opravdu přijedou, tak pošlete někoho za mnou do hotelu.“

„O.K., pane Shane,“ ubezpečil ho Grant Martin. „Jinak mohu dosvědčit, že nikdo neopustil osadu.“

Shane přikývl. „To je mi jasné, Grante.“

Ještě jednou jim připomenul, aby byli ostražití, a pak jel dál. Také ve městě byly ulice prázdné. Svítilo se pouze v několika oknech. Požáry lidem dělaly těžkou hlavu. Ustájil morgana a pobavil se s Hatcherem.

„Ještě něco, pane Shane,“ řekl starý stájník a poškrábal se na hlavě. „Jenom nevím, jestli to je důležité. Jde o Dixona a jeho muže. Včera si vzali své koně, aby odjeli za svým šéfem do Rawlinsu. Krátce nato jsem šel do kůlny za stájí pro seno. A v tom jsem na kopečku před lesem uviděl čtyři jezdce. Díval jsem se na ně proti slunci, takže jsem je nepoznal. Navíc je to místo skoro míli daleko, ale můžu přísahat, že byli čtyři.“

„To je teda sakra důležité,“ zvolal užaslý Shane. „Kterým směrem jeli?“

„Zdálo se, že jedou do hor,“ odvětil Hatcher, „lesem, který hraničí s čínskou osadou.“

Shane mu poděkoval a zapřísahal ho, aby o tom s nikým nemluvil. Vtiskl mu do dlaně několik stříbrných dolarů a zamyšlen opustil stáj. Venku si zapálil doutník a opřel se o stěnu. Čtyři jezdci, přemýšlel. To bylo jasné.

To musel být Dixon se svými muži. Cesta do Rawlinsu tedy byla jen záminkou. Ale co tím chtěli zastřít? Chtěli se vypařit, aby měli alibi pro dobu, kdy vypukly požáry? Sami by to nedokázali, takže museli mít pomocníky. Pravděpodobně byli spolčení s bandity, kteří jej a Yan přepadli mezi Hannou a Elmem.

Tu ucítil bolest a uvědomil si, že drží nedopalek doutníku. Pustil jej na zem a zašlápl ho. Tu uslyšel šramot.

„Nekřičte, Shane! Nekřičte, jinak je má dobrá pověst ta tam,“ zašeptal ten hlas.

„Sharon?“ otázal se. „To jste vy?“

„Psst,“ sykla a chytila ho za ruku. „Čekala jsem na vás.“

Rychle ho vedla s sebou. Bok stáje byl zalit měsíčním svitem. Sharon začala utíkat a táhla ho za sebou. Pak zmizeli ve stínu kůlny. Pustila jeho ruku a otevřela dveře.

„Pojďte,“ zašeptala a vklouzla dovnitř.

Shane ji následoval. Zavřela dveře a znovu ho chytila za ruku. Pak ho odtáhla do temnoty, až jí pod nohama zachrastila sláma. Lehla si na ni a stáhla Shanea dolů.

„Chtěla jsem vám poděkovat,“ řekla, když se posadil vedle ní. „Liam mi vyprávěl, že se vám líbí můj hlas.“

„To je zvláštní,“ prohodil Shane, „zapřísahal mě totiž, ať jsem zticha.“

„Vím,“ zasmála se. „Liam je skvělý člověk. Můj vlastní otec by nemohl být laskavější. Je na mě hrdý a nechce mi klást překážky, ale bojí se, že z Elma odjedu.“

„A to uděláte.“ Neřekl to jako otázku, ale jako konstatování.

„Jednou,“ poznamenala. „Věřím si, a proto mě těší přízeň ostatních. Jestli se mi povede si udělat jako zpěvačka jméno, tak si vydělám dost peněz na to, abych si ho mohla vzít k sobě a starat se o něho. Mám ho ráda jako vlastního otce.“

„Jste skvělé děvče, Sharon,“ řekl Shane. „Váš hlas a váš talent stačí na tři kariéry. Máte všechno před sebou. V New Orleans znám pár lidí, kteří by vám mohli pomoci. Zmíním se jim o vás.“

Po delší pauze si povzdechla.

„To jste teď neměl říkat, Shane.“

„Proč ne?“ zaraženě se zeptal.

„Protože je pro to špatná chvíle,“ tiše odvětila. „Chtěla jsem se vám vrhnout kolem krku, ale teď to bude vypadat jako vypočítavost. Jsem mladá a plná života, Shane, ale ve městě, jako je Elmo, bude sledován každý můj krok. Tady se musí děvče nejdřív zasnoubit nebo dokonce vdát, aby - však víte.“

Nemusela mluvit dál. V městečkách Západu bylo plno takových dívek, které uvadly na počestnost, ačkoli toužily po muži.

„Ano, vím, co tím myslíte, Sharon,“ řekl. „A mám pro to plné pochopení. Jste nádherná dívka a vaše blízkost mě nenechává chladným. Jenže před Liamem bych si pak připadl jak ksindl. Váš poručník je skvělý muž, Sharon. Kromě toho by mě zastřelil, kdyby to vyšlo najevo.“

Při té myšlence se zasmál.

„A věříte, že to tak není? Je mi jednadvacet, Shane, a Liam není žádný zápecník. O všem se mnou otevřeně mluví. A pochopitelně mě nabádá k opatrnosti. Rozhodnutí ale nechal na mně. Doporučil mi jen, abych toho muže předtím dobře poznala a zjistila, jestli se dobrodružství s ním vyplatí.“

Shanea zaplavilo horko. „Poslouchejte, Sharon…“

„Budete mě považovat za vypočítavou, Shane?“

„V žádném případě, Sharon. Přísahám, ale…“

Objala jej a políbila ho. Měla plné a měkké rty. Byla lehce opilá. Cítil alkohol a vzpomněl si, že odpoledne dost pila.

„Dobře si to rozmyslete, Sharon,“ řekl. „Nejste úplně střízlivá.“

„A to je právě dobře,“ zasmála se. „Pivo nesnáším, ale kdybych si ho nedala, tak bych tu teď nebyla.“

Políbila jej a přitulila se k němu. Cítil, jak její vzrušení přeskočilo na něj. Stále však ještě měl zábrany. S povzdechem od něj odstoupila. Slyšel tiché šustění její hedvábné blůzy, které vystřídalo lupnutí, když si odepnula přezku korzetu.

Rozbušilo se mu srdce. Cítil dráždění po celém těle. Pak ho Sharon opět objala a políbila ho. Hladila ho po krku, zatímco on jí líbal ňadra.

Sharon tiše zasténala. Chvějícíma se rukama ho začala svlékat. Potom ho vtlačila do sena. Líbala mu hruď a mazlila se s ním.

Nakonec si lehla vedle něj a přitáhla ho na sebe.

Chtěl být opatrný, ale ona ne. Ta vášeň byla tak horká, že Shane každou chvíli počítal s tím, že na seno přeskočí jiskra. Proto ji musel nějak uhasit, protože další požár si v Elmu už nemohli dovolit.

+ + + + +

Bylo devět hodin, slunce svítilo a na Front Street panoval čilý ruch v tempu úderů kladiva do kovadliny v kovárně.

Shane si připnul opasek a šel dolů. Objednal si smažená vajíčka se slaninou a placky s javorovým sirupem.

Silná vůně kávy rozehnala jeho ospalost. Zapálil si doutník a byl spokojen.

Přijel tam v pátek. Cítil se jako osamělý muž mezi dvěma stranami. Na jedné Mark Hunter a Číňané, na druhé rančeři a pobouřené občanstvo. Stál na území nikoho. Když poznal, že zprostředkování mezi stranami je nemožné, odhalil své inkognito.

Teď bylo pondělí a situace se zcela změnila. Město mělo opět svého starého marshala a dva nové zástupce. Don Clevenger a jeho vyhazovači, rančer Whittington se svými kovboji a neohrožený doktor Hayden se otevřeně postavili na stranu zákona. Mohl též počítat s Sharon Hennahovou a jejím opatrovníkem. Starosta Snyder se z čiré bezradnosti choval neutrálně, ale to stačilo. Jeho příklad mohl přimět ostatní k zamyšlení.

S novou nadějí Shane opustil hotel, koupil si v obchodě doutníky a pak navštívil Marka Shanea. Vůbec poprvé byl zdraven občany města. Některými otevřeně, jinými pokradmu. Jen málo z nich sklonilo hlavu a prošlo kolem.

V dobré náladě pozdravil Petera Crosse, který seděl na chodníku a slunil se, a vešel do kanceláře. Hunter právě poraněnému banditovi podával do cely chléb, salám a šálek kávy.

Muži se pozdravili a Shane si vzal marshala stranou. Tiše mu pověděl o Hatcherově zprávě o čtyřech jezdcích. Jejich debatu přerušil příchod Lao Caifena. Po něm vešla do úřadovny Yan. Grant Martin se rozhlédl a teprve poté za sebou zavřel dveře.

Potom, co se pozdravili, vysvětlil důvod jejich návštěvy. „Lidé v osadě naléhavě potřebují potraviny. Jejich zásoby jsou spotřebované a nemají už ani petrolej do lamp.“

„A nemáme už ani žádné peníze,“ dodal Lao. „Naše situace je bezútěšná.“

Nezmínil se přitom o tom, že některé rodiny již to vzdaly a balí si své věci. Ani Grant Martin si toho ještě nevšiml.

Hunter přemýšlel. „Půjdu s vámi do obchodu,“ řekl. „Garfield vám musí dát, co potřebujete. Na peníze počká, dokud nepromluvím s Donem Clevengerem a Irčanem. Nějaké už seženeme.“

Shane se posadil na hranu stolu a nabídl Yan židli. Pak si vyzul pravou holínku. „Nemusíte žebrat, Marku,“ řekl. „Mohu vám dát k dispozici peníze, které byly určeny pro údajný nákup půdy. Musel jsem vypadat věrohodně.“

Vytáhl z boty svazek bankovek, několik z nich jich vzal a dal je mladému Číňanovi. Lao Caifen na něj nevěřícně hleděl.

„Ale to je pět set dolarů, pane Shane,“ vyhrkl. „Tolik ani nepotřebujeme.

„Nechejte si je, Lao,“ řekl Shane, schoval zbytek peněz zpátky do holínky a zase si ji nazul. „Potřebuju jenom stvrzenku. Až bude po všem, dostanete mnohem víc. Vláda si to všechno vezme od lidí, co nesou za vše odpovědnost.“

Lao mu poděkoval a Yan začalo trhat ve tváři.

„Zůstanete tu dlouho, Shane?“ zeptal se Hunter.

„Jistě, Marku,“ odpověděl.

Když odešli ven, přistoupil k oknu a vyhlédl z něj. S úsměvem přihlížel, jak marshal objímá dívku kolem ramen, jako by tak chtěl dokázat, že je pod ochranou zákona. Shane se však nenechal zmást. Hunter tak jen velmi umně zakrýval, že Yan miluje.

Otočil se a přišel k cele. Zastavil se u mříží a vytáhl si kuřivo. Bandita právě dosnídal. Lačně hleděl na Shaneův váček.

Shane si zapálil uválenou cigaretu a pak ji prostrčil i s tabákem mřížemi. Bandita si olízl rty. Pak vyskočil a vytrhl Shaneovi kuřivo z ruky, jako by měl strach, že si to ještě rozmyslí.

„Můžete si ten tabák nechat,“ řekl Shane. „Sirky vám ale musí dát marshal. Proč se vlastně zdráháte prozradit své jméno?“

Muž si neodpověděl, ubalil si cigaretu a položil si váček s tabákem na pryčnu. Shane škrtl sirkou a podal mu ji. Bandita lačně nasál kouř do plic.

Pak se mlčky posadil.

„Obávám se, že děláte velkou chybu,“ podotkl Shane a zavrtěl hlavou. „V Rawlinsu to zkoušel Don Walsh tak, že si říkal Toller.“

Bandita sebou trhl. Pak ovšem znovu nasadil masku lhostejnosti.

Shane se suše zasmál. „Walsh si asi myslel, že velký boss, který z pozadí tahá za drátky, ho zachrání před šibenicí a osvobodí ho.“ Odmlčel se, aby pak dodal: „Jo, šibenici se vyhnul. Jeho přátelé ho zastřelili přes okno cely.“

Bandita se přestal ovládat. „Lžete!“ vykřikl a zlostně pohlédl na Shanea. „Chcete tím jenom…“ Zarazil se, jakoby se zalekl, že se těmi slovy prozradí, že Walshe znal.

„Předpokládám, že umíte číst,“ klidně poznamenal Shane a podal mu telegram z Rawlins. „Tady, čtěte!“

Muž se zprvu vzpíral, ale pak si telegram přece jen vzal a přečetl ho. Shane viděl, že zbledl. Lehce se mu třásly ruce. Polkl dým a rozkašlal se. Telegram se snesl k zemi. Zamyšleně si vytáhl cigaretu z úst.

„Tak už mi věříte?“ zeptal se Shane. „Nebo chcete udělat stejnou chybu jako Walsh? Ten neutrpěl ani škrábnutí, kdežto vy jste to koupil naplno. Doufám, že nejste tak hloupý a nemyslíte si, že vás šéf odtud dostane a bude při tom riskovat, že ztratí několik svých lidí, když se s vámi budou tahat. Jenom byste jim překážel.“

Shane si všiml, že jeho argumenty se neminuly účinkem. Bandita znervózněl. Přemýšlel. Ta zpráva jím viditelně otřásla.

Shane se obrátil a lhostejně se posadil na židli. Věděl, že někdy je mlčení účinnější než slova. Pak mu krátce sdělil výhody, jež by ho očekávali při plném doznání. Potom se už o něj dál nestaral.

+ + + + +

Také Sharon Hennahová měla toho rána skvělou náladu. Už při snídani si Liam O’Rourke všiml změny v její náladě. V jejích očích viděl zasněný výraz a při uklízení si hvízdala. Pochopitelně mu neušlo, že byla půlku noci pryč. Bylo mu jasné, že spala s nějakým mužem. Nemyslel ovšem na Shanea, ale na Dona Clevengera. Věděl, že je do ní zamilovaný.

Oba saloony otevíraly vždy v jedenáct. Zatímco Sharon čistila stoly a zametala podlahu, sepsal O’Rourke seznam věcí, které chtěl nakoupit, a nyní jej kontroloval.

Pohlédl na Sharon a řekl: „To stačí. Přines ten seznam Garfieldovi. A ať mi ze všeho nejdřív pošle salát a sádlo. S tím ostatním nemusí spěchat.“

Odložila koště a odvázala si zástěru. V prosté bavlněné košili vypadala velmi půvabně. Usmála se a vzala si papír.

Odešla zadním vchodem a úzkým průchodem se dostala na Main Street.

Když chtěla přejít na druhou stranu ulice, vstoupil jí do cesty Harry Maldoon. Smekl klobouk a uklonil se.

„Dobré ráno, slečno Hennahová,“ pozdravil. „Zrovna jsem šel k vám. Don Clevenger s vámi chce mluvit. Tvrdí, že to je naléhavé.“

Vrhla na něj podmračený pohled. „A to posílá zrovna vás?“

„Ví, že mě nemáte ráda,“ připustil Maldoon. „Ale neměl nikoho jiného po ruce.“

„Cestu k němu znám,“ odsekla a nechala ho tam stát. Nejdřív však zamířila“ do obchodu, kde nechala seznam a koš. Potom, co prohodila několik přátelských slov s Hunterem a Číňany, před obchodem opět narazila na sesazeného zástupce.

„Mám vás doprovodit k zadnímu vchodu, slečno Hennahová,“ řekl.

Tu k nim přikročil Grant Martin, který se předtím opíral o sloup. „Obtěžuje vás, Sharon?“ otázal se.

Usmála se. „Díky, Grante, ale to je v pořádku. Don se mnou chce mluvit.“

Přišla do průjezdu. Naproti zavřené bráně do dvora stál muž, kterého nikdy neviděla. Nevšímala si ho a otevřela bránu. V tom okamžiku dostala ránu. Málem upadla a přidušeně vykřikla. Pak jí ten muž přiložil dlaň na ústa, načež tam přispěchal Maldoon. Zavřel za nimi bránu a oba ji potom vlekli k zadnímu vchodu. Zoufale se bránila a kopala je, ale nic to nepomohlo.

Když ji přivlekli dovnitř, objevil se na chodbě třetí muž. Svázali jí ruce za zády a do úst jí strčili roubík. Pak ji odvedli do kanceláře Dona Clevengera. Don a barman leželi spoutaní na zemi. Za psacím stolem seděl jeden muž a před sebou měl položený revolver. Kouřil Clevengerův doutník a usmíval se na Sharon.

„Vítejte, Irská růže!“

Když ji vlekli přes dvůr, spatřila ještě jednoho muže, který stál s puškou na balkóně a hlídal pokoje děvčat. Sharon se zmocnil strach.

+ + + + +

V marshalově úřadovně kouřil bandita již třetí cigaretu. Při tom neustále zahledal na Shanea, který se tvářil, že si toho nevšímá. Agent Pinkertonů vstal a přistoupil k oknu.

Hunter a jeho zástupce právě šli po ulici. Vešli do úřadovny. Podle jejich výrazů Shane poznal, že všechno je v pořádku.

„Garfield nechal všechno zabalit,“ řekl Hunter. „Půjdeme do stáje a půjčíme si od starého Hatchera vozík a koně, ať ty zásoby hned odvezeme do osady.“

Shane se usmál. „Tak dobrá,“ řekl. „Jestli nemáte nic proti tomu, Marku, tak bych šel do stáje já. Musím se trochu projít.“

Viděl, že mladý marshal je zklamán, ale přesto souhlasil. Shane jen nerad oddaloval jeho setkání s Yan, ale považoval za lepší se na chvíli od bandity vzdálit. Ten totiž ztratil sebejistotu. Shane ho chtěl nechat škvařit se ve šťávě vlastních pochyb.

Když vyšel ven, spatřil Normana Cordaye a Boba Greena, kteří zrovna sesedali z koní před bankou. Byli tam sami. Přivázali zvířata k zábradlí a chvatně zmizeli v budově.

Ve stáji vše proběhlo hladce. Starý Hatcher s nimi šel zadními dveřmi k ohradě, kde pobíhali tři koně. Vedle ohrady stál pod přístřeškem stál jeden otevřený farmářský vůz a také krytý povoz.

Zatímco Hatcher přivedl z ohrady dva koně a kráčel s nimi k farmářskému vozu, spatřil Shane jen sto yardů od nich Dixona a jeho jezdce. Měli s sebou ještě pátého muže jeli krokem k nim.

Shane rychle schoval Yan za krytý povoz a kývl na jezdce. „Podívejte se na toho muže ve středu, Yan. Neviděla jste ho v Rawlinsu?“

Shane poprvé v životě viděl, že někdo se žlutou pletí zbledl.

„To je ten muž, který se vydával za advokáta,“ tiše odvětila a celá se rozechvěla. „Ten muž s nápadnou jizvou na bradě.“

„Jenom klid, Yan,“ řekl Shane.

Polil ho studený pot. Jestli dosud ještě pochyboval o tom, že obávaný Jube Zacharias je zapleten do hry, tak nyní to věděl s naprostou jistotou. Pokud se změnil jeho zevnějšek - vypadal starší než na zatykači a jizvu měl zakrytou plnovousem -tak ho prozradil jeho kůň, nádherný šedák. Na levé zadní noze měl jizvu po kulce.

K Shaneovu úžasu projeli bandité kolem stáje. Řekl dívce, aby se ukryla pod plachtu vozu, načež se vydal k mužům. Hatcher chtěl právě zapřáhnout koně do farmářského vozu.

„Nechejte toho,“ prohodil Shane a objasnil jim situaci. „Pope, odveďte koně zpátky do ohrady. Pak běžte do stáje. Jestli někdo přijde, tak jsme tu nebyli, jasné?“

Starý přikývl a odvedl koně pryč.

„Vy zůstaňte s Yan,“ řekl Shane Lao Caifenovi a Grantu Martinovi. „Nechci vás tu vidět, ať se děje, co se děje. Za žádných okolností nevylézejte ven. Vrátím se zpátky, i kdyby to mělo trvat hodiny.“

Shane běžel přikrčen za domy. V uličce u klubu Elmo spatřil muže, který k němu byl otočen zády a pozoroval Main Street. Shane běžel dál. Zabočil do úzké uličky u obchodu. Vedle budovy stála hromada prázdných beden. Schoval se za ně. Jezdci zastavili před marshalovou úřadovnou. Jube Zacharias si poklepal na okraj klobouku. Peter Cross vstal a opětoval mu pozdrav.

V tom okamžiku se otevřely dveře. Stál v nich Hunter.

+ + + + +

„Dobrý den, marshale,“ přátelsky pozdravil Floyd Dixon. „Smím vám představit našeho bosse? Pan Stedman.“

Vousatý muž sesedl a vyšel na chodník. „Vy musíte být Hunter. Těší mě, že vás poznávám, marshale,“ řekl desperát přívětivým tónem a podal mu ruku.

Mark se přinutil k úsměvu. „Je dobré, že jste tady, pane Stedmane,“ prohodil a potřásl mu rukou. „Vaši muži už byli netrpěliví.“

„Navštívil jsem právníka v Rawlins,“ vysvětloval Zacharias vulgo Stedman. „Přijede sem zítra, aby mě ukázal okolí. Teď mám namířeno do banky. Nechci cestovat s tolika penězi. Ještě se uvidíme, marshale.“ Obrátil se na své muže a dodal: „Floyde, pojďte se mnou. Vy můžete vzít koně k saloonu, chlapci.“

„O.K., šéfe,“ úslužně řekl mladý Rossiter.

Zatímco Zacharias a Dixon kráčeli k bance, jeli zbylí tři bandité ke klubu Elmo, který byl ještě zavřený. Sesedli a uvázali pět koní k zábradlí. Tam také zůstali.

Hunter věděl, že Stedman je ve skutečnosti Jube Zacharias. Shane mu ho přesně popsal. Kromě toho viděl jizvu na noze jeho šedáka, která byla zmíněna na zažloutlém zatykači, uloženém v šuplíku svého psacího stolu. Ačkoli s tím počítali, byl náhlý příjezd bandity pro Huntera šokem, s kterým se nejdřív musel vyrovnat. Nevěděl, jak se má zachovat. Zmaten přistoupil k Peteru Crossovi.

„Nenápadně se vzdal, Petře,“ tiše mu poradil. „Nejlépe zadním vchodem. Běž ke stáji a řekni tam Shaneovi, že do Elma přijel krásný šedák. On už bude vědět.“

+ + + + +

Bankovní úředník vzhlédl od svých účetních knih, když dovnitř vešli dva muži. Jelikož je Dixon znal, usmál se a pozdravil ho. Obr představil cizince jako svého šéfa.

„Chceme k panu Frinkovi,“ řekl Zacharias.

„Právě má poradu, pane Stedmane,“ s úklonou odvětil úředník. „Povím mu o tom.“

Tu mu však ztuhl úsměv na rtech, když spatřil v Dixonově ruce revolver. Šokován pohlédl na údajného rančera, který rozkopl přepážku a kráčel ke kanceláři. Potom ho Dixon omráčil pažbou revolveru.

Zatímco Dixon přiběhl ke vchodu a pozoroval ulici, vytáhl Zacharias kolt a otevřel dveře kanceláře.

„Ani hnout, pánové,“ varoval přítomné. „Odepněte si opasky a hoďte je do předsíně!“

Pak ukročil stranou. Vyděšený bankéř nebyl schopen slova. Celý se třásl. Corday na Zachariase mlčky hleděl. Poslechl ho však, odepnul si opasek a hodil jej otevřenými dveřmi do předsíně. Shane by žasl, kdyby teď viděl Greena. Poslušně se sice odzbrojil, ale strach neměl. Když odhodil opasek, vrhl na Zachariase zlostný pohled.

„Vy jste nám tu ještě chyběl!“ vyštěkl. Rozčileně koulel očima. „Co je toto za proklaté město?! Nespokojení Číňani, žháři a teď ještě bankovní lupič.“

„Držte hubu, Greene!“ zavrčel Zacharias.

Účinek jeho slov byl šokující. Green přestal klít a zalapal po dechu. Zacharias namířil kolt na bankéře a přikázal mu, aby otevřel trezor a vytáhl odtud všechny peníze. Frink se málem přetrhl ochotou.

Mezitím se Green probral ze svého ohromení a přidušeným hlasem řekl: „Odkud mě znáte? Nikdy jsem vás neviděl?“

Zacharias se zazubil. „Zeptejte se jeho.“ Pak ukázal na Cordaye.

Green vytřeštil oči. „Co tím myslí, Normane?“ zavrčel.

Corday se kousal do rtů.

Frink mezitím položil na stůl několik plátěných pytlů plných peněz.

„Mince také?“ zeptal se, jako by měl před sebou normálního zákazníka.

„Jestli vás to nebude obtěžovat, pane Frinku,“ žertoval bandita a zavolal Dixona, který si pak vzal pytle s penězi. Když bankéř položil na stůl další dva pytle a sdělil jim, že to je všechno, zkontroloval Zacharias trezor a spokojeně přikývl. Dixon s vzal i tento pytel a opustil kancelář. Zacharias se postavil ke dveřím a mefistofelsky se zasmál.

„Vím o tomto městě všechno, Greene,“ řekl. „Corday o vás mluví jako o lišce podšité, ale pro mě jste jen ubohý opičák. Na jeho pokyn nás kontaktoval Maldoon. Jde mu ale o víc než o ten kousek země, který si chtěli koupit Číňanu. Snil o tom, že se stane nejmocnějším rančerem v kraji. Potom co jsme oddělali ty Číňany, nám řekl, ať vám podpálíme ranče. Přirozeně i jeho, aby měl alibi. Museli jsme ušetřit Whittingtonův ranč, aby na jeho majitele padlo podezření. Chtěl tak svést toho vládního agenta na falešnou stopu. Kdyby se tu neobjevil, tak se požáry opakovaly a on by mohl od zruinovaných rančerů levně koupit jejich ranče. My a Ben Winthrop, právník z pozemkového úřadu, jsme za to měli dostat královsky zaplaceno. Možná se divíte, proč vám to vykládám, ale Elmo je zcela v mých rukou. Vystupuju ze hry. Dnes večer město opustím. Peníze z banky a těch deset tisíc, které jsme uloupili Číňanům, nám stačí. Nejsem tak nenasytný jako Corday a mám všech pět pohromadě, abych si začal s vládou. Stačí vám to? Přeju hezký den, pánové?“

Zavřel dveře, zamkl za sebou a šel k Dixonovi.

Když opouštěli banku, ozval se z kanceláře výkřik a rachot.

Zacharias se zazubil.

„Myslím, že tam malá krysa oddělala našeho přítelíčka Cordaye,“ prohodil Zacharias.

+ + + + +

Mark Hunter při tom pohled prožíval celou škálu pocitů. Jednak překvapení nad tím, že Zacharias tak rychle odhodil masku, jednak úžas nad bezohledným jednáním banditů. Zacharias se pobaveně díval na lidi na Main Street, z nichž ještě mnozí ani nevěděli, co se stalo.

Nejhorší však pro marshala bylo poznání, že udělal chybu. Proč Zachariase nezneškodnil hned, když mluvil s Peterem Crossem? Namísto toho poslal zástupce do stáje.

Marshal náhle pomyslel na Yan a zmocnil se jej ochromující strach o ni. Ne, jeho rozhodnutí bylo správné. Ať už se bude dít cokoli, Shane byl varován a bude děvče chránit. Trhl rukou ke koltu, ale okamžitě se zarazil.

Do prken chodníku pod jeho nohama se zavrtala kulka. Hunter pohlédl ke klubu Elmo, kde stál mladý Rossiter, držel v ruce kouřící revolver a zlomyslně se šklebil.

Zacharias pomalu přešel ulici a na chodníku zůstal stát. Zamyšleně pohlédl na marshala a kývl na něj. Jeho hlas zněl klidně a lhostejně.

„Máte vážně kuráž, marshale. Ale radím vám, abyste zachoval chladnou hlavu. Toto město je totiž v mých rukách. Jestli se mně nebo někomu z mých mužů něco stane, tak se tu dočkáte krveprolití. A to určitě nechcete stejně tak jako my. Máme rukojmí, marshale. Clevengera, barmana a děvčata ze saloonu.“

„Co mám dělat?“ nejistým hlasem se Otázal Hunter.

„Dejte Rossiterovi klíče od cely,“ řekl Zacharias. „Mele, ty přiveď Justina do saloonu.“ Opět se obrátil na marshala a dodal: „Obejděte město, promluvte s lidmi a postarejte se o to, aby všichni odevzdali své zbraně v saloonu. To platí i pro vašeho zástupce. Kde vlastně vězí?“

„Asi má plné kalhoty,“ pohrdavě poznamenal Hunter.

Bandita se zašklebil. „Je lepší mít plné kalhoty než kulku mezi žebry. Ach, kde je vlastně ten Braxton Shane?“

Hunter pokrčil rameny. „Nemám tušení. Asi ještě v hotelu.“

„Najděte ho a pošlete ho ke mně do klubu Elmo,“ řekl bandita. „Znám ho z doslechu. Musí to být tvrdý chlapík. Proto je nebezpečný. Ne pro mě, marshale, ale pro vaše město. Chci s ním mluvit. Povězte mu, že osud rukojmích leží především v jeho rukách. A žádné hlouposti, Huntere. Rossiter vás nespustí z očí. Ví, že bych ho obětoval, kdybyste se mě pokusil podvést. Proto bude okamžitě střílet. Chce přežít, chápete?“

Hunter přikývl. „Pochopil jsem. Klíče od cely jsou vevnitř.“

+ + + + +

Braxton Shane, jenž se ukrýval za hromadou beden, vstal. Pozoroval, co se děje před úřadovnou, a uslyšel slovo „rukojmí“.

Nyní viděl, že Hunter, Rossiter a vězeň kráčejí po chodníku. Byli k němu obráceni zády. Shane proběhl uličkou k zadní straně budovy. Když zabočil za roh, málem se srazil s Bobem Greenem. Malý rančer byl tak rozčilený, že ze sebe zprvu ani nedokázal dostat slovo.

Teprve po chvíli řekl: „Nevěřil byste, že jsem rád, že vás vidím.“ Pak mu o všem chvatně pověděl. „Nemám s tím nic společného, Shane. To všechno má na svědomí Corday, Maldoon a ten zatracený právník jsou jeho přisluhovači.“

„Uklidněte se, Greene,“ řekl Shane. „Věřím vám. Pojďte, musíte mi pomoct.“

Běželi podél zdi a bez potíží se dostali k zadní straně stáje. Zadním vchodem vešli dovnitř a spatřili starého Hatchera stát před vraty. Pozoroval ulici a hovořil při tom s Peterem Crossem. Zástupce stál vevnitř u stěny. V ruce držel kolt. Když k němu přišli Shane s Greenem, bleskově se otočil. S úlevou zbraň zase sklonil.

„Vás posílají sama nebesa,“ povzdechl si.

„O všem vím, Petere,“ řekl Shane. „Dixonův údajný boss je obávaný bandita Jube Zacharias. Musíme si zatraceně dobře rozmyslet, co uděláme.“

Dovnitř vešel Hatcher, který s otevřenými ústy poslouchal, jak Shane vypráví o rukojmích.

„Za vším stál Norman Corday, ale o tom později. Zajetím rukojmí nás dostali do fatální situace. Nemám tušení, jak je osvobodit. V této chvíli můžeme jen čekat a připravovat se v rámci možností. Máte tu koně, Bobe?“

„Stojí před bankou. Ale tady je dost jiných. Co máte na mysli, Shane?“

„Musíte na váš ranč a pak se sem vrátit i s vašimi kovboji,“ řekl Shane. „A zalarmujte všechny ostatní rančery, hlavně Hugha Whittingtona. Ať s sebou vezmou všechny muže,

které mohou vzít. Ale nejezděte, pro rány Boží, do města. Vůbec se tam neukazujte, jenom obsaďte všechny ulice a cesty. Jestli uslyšíte ojedinělé výstřely, tak je ignorujte, rozumíte? Zasáhněte, jen kdyby došlo k opravdovému boji. A ještě něco, Bobe. Jestli někdo má dynamit, tak ať ho vezme sem a dá Crossovi. Potřebujeme taky pár zbraní, kdyby nám naše vzali. A používejte jen zadní vchod. Bandité si nesmí ničeho všimnout.“

„V pořádku,“ ubezpečil ho trpaslík.

Hatcher už pro něj osedlal koně. Zatímco Cross sledoval od vrat ulici, odvedli koně za stáj. Shane poprosil Greena, aby chvíli počkal, a šel k vozu. Odhrnul plachtu a řekl: „Yan, pojďte! Musíme vás dostat z města.“

„Moje sestra poznala vraha mého otce,“ rozrušeně poznamenal Lao.

Shane pohlédl na dívku. „Jste si jistá?“

Yan přikývla. „Ten mladý muž, který jede vedle toho falešného právníka. Čímsi mi byl povědomý, ale nevěděla jsem proč. Teprve když jste byl pryč, tak se mi to znovu vybavilo. Když ti muži projížděli kolem, hlasitě se smál. Má vysoký hlas. Uvědomila jsem si, že jsem ten smích slyšela i tu noc. Jen on mohl být ten muž s nožem.“

Jen stěží dokázala zadržet slzy.

„Vezměte si Yan s sebou, Bobe,“ řekl Shane Greenovi. „Nesmí se jí nic stát. Potřebujeme ji jako svědka proti vrahovi jejího otce. Umíte jezdit, Lao?“

Bratr Yan přikývl. Pak pohlédl na rančera.

„Mohu mu důvěřovat?“ otázal se.

„Stoprocentně, Lao,“ odvětil Shane.

Green jeho slova pochopil. „Mám co napravovat, mladíku,“ řekl Caifenovi. „Přísahám, že se za tvou sestru budu bít do poslední kapky krve.“

Podal Laovi ruku a Číňan ji mlčky přijal.

Green odvedl Yan k lesu a vzal si s sebou koně.

Shane se obrátil na Hatchera. „Osedlejte koně pro Laa.“

„To není nutné, starý muži,“ zvolal Caifen. „Zůstanu s vámi, Shane. Jenom mi řekněte, co mám dělat.“

„O.K., Lao.“ Shane mu poklepal na rameno. „Hatcher bude stát u vrat a bude pozorovat ulici. Vy a Cross se schováte za tamty balíky slámy a počkáte, jak se věci vyvinou.“

„A co budete dělat vy?“ vyzvídal mladý Číňan.

„Budu dělat hlupáka a půjdu si dát whisky,“ odvětil Shane. „Při tom zkusím zjistit, jaká je situace. Možná odhalím jejich slabé místo, kde by se dalo udeřit.“

Usmál se a vyšel na ulici.

+ + + + +

Hunter se zastavil a pohlédl k obchodu.

„Co se děje?“ nedůvěřivě se otázal Rossiter.

„Liam O’Rourke hledá Sharon,“ odpověděl marshal. „Prosím, nepanikařte, když to bude divoké. Vysvětlím mu situaci a pak se jistě uklidní. Prosím!“

„Pro mě za mě,“ prohodil mladý bandita.

Irčan vyrazil z obchodu a rozhlédl se. Když spatřil Huntera, vydal se k němu. Zdálo se, že nic netuší. Přišel k marshalovi a řekl: „Neviděls Sharon?“

„Je v bezpečí, Liame, pokud budeš rozumný,“ odvětil Hunter.

„V bezpečí? Co to ksakru má znamenat?“ zabručel O’Rourke a podíval se na banditu. „Co to blábolí, Rossitere?“

„Město je v rukách Jubea Zachariase, Liame,“ odpověděl Hunter. „Ten je hledán v mnoha státech a právě tu vyloupil banku. Předtím vzal Dona Clevengera a dívky jako rukojmí. Drží je v klubu Elmo. Sharon mají také. Zamíchal se do toho Harry Maldoon a vlákal ji do pasti.“

O’Rourkeovi naběhly žíly na spáncích. „A to tu jen tak stojíte? Nejste nic než mluvka, Rossitere!“

Hunter si všiml, jak sebou mladík trhl. „Liame, vzpamatuj se. Rossiter, Dixon a ti dva další patří k banditům. Jeden špatný pohyb a je po tobě.“

Irčan zpopelavěl ve tváři a sevřel pěsti. Pak se chtěl s výkřikem zlosti vrhnout na banditu, kterého to přes veškerou jeho ostražitost zcela překvapilo.Tu však třeskl revolver. Kulka obra zasáhla do nohy. Neupadl ovšem, jen se chytil za místo, kde látkou kalhot prosakovala krev. Rossiter odstoupil a sáhl po pažbách svých dvou revolverů. Tu strnul, protože se ozval zvučný hlas.

„To bych nedělal, Rossitere! Kdybych chtěl, tak už je po vás!“

Rossiter se pomalu otočil a pohlédl na Shanea, který stál uprostřed ulice a držel v ruce svůj Navy kolt.

„Slyšel jsem, že váš boss se mnou chce mluvit. Kde ho najdu?“

„Tady jsem!“ zvolal Zacharias od vchodu do saloonu.

Shane na něj pohlédl a strčil si svůj Navy kolt do pouzdra. Pak se vydal k Zachariasovi. Zastavil se na chodníku. Stáli naproti sobě a měřili se pohledem.

Shane si odepnul svůj opasek a předal mu ho. „Ahoj, Zachariasi! Jmenuju se Braxton Shane a mám pro vás návrh, který nám ušetří spoustu problémů.“

„Ale?“ zasmál se bandita. „To jsem tedy zvědavý. Pojďme dovnitř.“

Shane pohlédl na Marka Huntera. „Marshale, postarejte se o to, aby každý muž ve městě odevzdal své zbraně v klubu Elmo. Ten, kdo se bude zdráhat, bude obviněn z maření úředního výkonu. Je to jasné?“

„Rozumím, pane Shane,“ odpověděl Hunter.

Shane vešel za bossem banditů do saloonu, aniž by Liamu O’Rourkeovi věnoval byť jen jediný pohled. Věděl, že to je jen lehké zranění, které se rychle zahojí. Tuto oběť musel Ir přinést pro Sharon. Nejotřesnější na to byla bezohlednost, s jakou byl postřelen.

Posadil se ke stolu k Zachariasovi a pohlédl na dívky, které seděly v rohu. Očividně jimi cloumal strach. Pouze Sharon Hennahová na něj hleděla klidně. Zacharias nechal přinést dvě sklenice a láhev whisky a nalil jim. U dveří se náhle začalo něco dít. Do saloonu vcházeli první občané a odevzdávali své pušky a revolvery. Každého z nich prohledali dva bandité, načež mohli jít.

Zacharias připil Shaneovi a zasmál se. „To je opravdu komická situace. Něco takového jsem ještě nezažil. Vaše reakce mě irituje, Shane. Prý jste tvrďák, který nezná strach. No, nezdá se mi to. Možná jste jenom hlupák.“

„Myslím, že jste o mně slyšel, Jube,“ poznamenal Shane a napil se. „Seděli bychom tu teď, kdybych byl hlupák? Ne, Jube, jenom chci zachránit životy těch lidí, které jste zajal, a zabránit krveprolití ve městě.“

„Takže vy mi chcete dát nějaký návrh?“

Shane přikývl. „Green utekl oknem z banky, potom co v kanceláři svázal Cordaye. Jelikož jste vůči němu byl upřímný, tak o všem vím. Chcete odjet z města zítra ráno, ale já vám radím, abyste vyrazili už před setměním.“

Zacharias se zasmál. „A proč? Kdo mi chce zabránit v tom, abych tu zůstal?“

„Jízdní jednotka z Fort Laramie, která sem přijede vlakem z Medicine Bow,“ odvětil Shane. „Nesmějte se, Jube, to není bluff. Je to náhoda, že sem mají přijet právě dnes, ale je to tak. Poslouchejte. Hraju s otevřenými kartami. Poslali mě sem, abych vyšetřil zdejší události a pomohl Číňanům. To se mi samotnému nemohlo podařit. Proto jsem chtěl jen prozkoumat situaci. Na mou podporu sem byla vyslána ten jízdní oddíl. Schválně až po setmění, aby byli ráno lidé překvapeni.“

„Zajímavé,“ zasmál se bandita. „Přísaháte, že to není podraz?“

Shane přikývl. „Přísahám, Jube.“

V té situaci a někomu takovému, jako byl Zacharias, by odpřísáhl cokoli.

„Takže to je váš tip,“ poznamenal Zacharias. „Jak zní vaše nabídka?“

„Dvě nebo tři hodiny si tu odpočiňte a pak zmizte i se zlatem. Můžete si potom žít jak prasata v žitě a místním ušetříte spoustu problémů, protože při boji s kavaleristy by přišlo hodně lidí o život. A vy sami byste neměli šanci, Jube. Už vám to došlo?“

Zacharias se opět zazubil. „Za předpokladu, že to je pravda.“

„Stačí, když tu zůstanete, a dozvíte se, že to pravda je,“ odvětil Shane. „Dávám si však jednu podmínku. Až budete opouštět Elmo, tak mi předejte tři muže, kteří tu za všechno nesou hlavní zodpovědnost. Cordaye, Maldoona a Rossitera.“

„Kenny z vás nadělá řešeto, až to uslyší,“ pobaveně prohodil Zacharias. „Zdá se, že zapomínáte, kdo tu tahá za delší konec. Co když na váš návrh nepřistoupím?“

„Pak můžete oddělat dívky a ještě pár lidí k tomu,“ chladně odpověděl Shane. „A mě, samozřejmě. Zaplatil bych za svůj risk. Má smrt by byla důsledkem kalkulu. Vaše důsledkem promarněné příležitosti. Ušetřte mě toho, abych s vámi ležel na tom samém hřbitově.“

Bandita se přestal usmívat.

„Budu o tom přemýšlet,“ řekl zamyšleně.

„Co kdybychom si zahráli poker?“ řekl Shane.

Zacharias jen kroutil hlavou.

„Škoda, že stojíte na opačné straně, Shane,“ prohodil a vyžádal si hrací karty.

+ + + + +

O tři hodiny později Shane prohrál dohromady zhruba sto dolarů. Na několika stolech se kupily odevzdané zbraně. Venku již panoval klid. Bandité seděli kolem jejich stolu a pozorovali hru. Mezitím odbila druhá hodina.

Tu Shane se zaklením karty odhodil. „Přestaňme, Jube. Jinak mě oberete o poslední dolar,“ řekl.

Zacharias se zasmál a obrátil se na Dixona. „Přiveď Kennyho a marshala!“

Obr opustil saloon.

„Harry, ty znáš Shaneova koně?“

Maldoon přikývl. „Ano, Jube.“

„Osedlej ho a přiveď ho sem,“ přikázal mu Zacharias. „Mele, ty si vezmi dva chlapce a schovej naše koně. Vyrazíme za půl hodiny.“

Shane cítil, jak se jej zmocňuje napětí. Zdálo se, že jeho kalkul vyšel. Přirozeně, tam kavalerie přijet neměla a stejně tak nebylo jisté, jestli mu bandita na tu lež skočí. Byl příliš mazaný na to, aby tomu věřil. Jisté bylo jen to, že Bob Green se mezitím musel vrátit. Jestli město obklíčil, tak by bandity zastavili hned za posledními domy.

Dixon se vrátil s Markem Hunterem a Rossiterem.

Jube Zacharias vysypal náboje

z Shaneova Navy koltu. Pak jej strčil zpátky do pouzdra a podal opasek Shaneovi.

„Jistě jste se s ním loučil nerad,“ prohodil a obrátil se na Huntera. „Tady je klíč od kanceláře banky, marshale. Najdete tam Cordaye, který nás najal a všechno tu zinscenoval. A vezměte s sebou ty dívky. Už je nepotřebujeme.“

Shane si připnul opasek. Nevěřil vlastním uším. Dívky vyskočily a rozběhly se ke dveřím.

„Stát!“ vykřikl Zacharias a zvedl se ze židle. „Vy zůstanete tady, slečno Hennahová! Ostatní ženy mohou jít. Marshale, teď zmizíme. Shanea a tu zpěvačku se zlatým hrdlem si vezmeme s sebou. Na ulici nechci nikoho vidět. Je to jasné?“

Hunter přikývl a vrhl na Shanea rozladěný pohled. Pak i s dívkami odešel. Rossiter chtěl jít za ním, ale Zacharias jej zadržel. Odvedl jej stranou a šeptal si s ním. Mladík přikývl a vyběhl pryč.

„Jdeme, chlapi!“ zvolal Zacharias. „Pojďte, Shane. A žádné hlouposti, nebo tu čubku odděláme!“

Pak opustili saloon. Lidé zmizeli ve svých domech. Koně banditů už byli připravení. Také Shaneův morgan stál osedlaný před klubem Elmo.

„Ještě počkáme,“ řekl Zacharias.

Pomalu přecházel po chodníku sem a tam. Uplynulo několik minut, načež se konečně vrátil Hunter se svázaným Cordayem. Vedl jej do úřadovny.

„Co ti dva další?“ zeptal se Shane.

„Ach ano, vaše podmínka!“ zasmál se Zacharias. „Měl jsem vám vydat i Maldoona a Rossitera. Jste hlupák, Shane. Stále se ptám, jestli je to, co jste říkal, pravda. Ale proč po tom pátrat?“

Naproti vyšel na chodník Hunter.

„Nezapomeň na Dona Clevengera a barmana, Marku!“ zvolal na něj Shane. Pak jeho pozornost odpoutal Rossiter, jenž procválal na svém koni kolem něj a prudce zastavil v oblaku prachu.

„Jde se na to, šéfe,“ oznámil.

„Pak na koně!“ zavelel bandita. „Shane, vezmete to děvče na koně před sebe.“

Shane se vyšvihl do sedla a vytáhl nahoru Sharon. Třásla se strachem. S nadějí v očích pohlédla k vchodu saloonu Dublin, jako by se tam každým okamžikem měl objevit Liam, aby ji zachránil.

Shane na ni promluvil několik uklidňujících slov a přitiskl ji k sobě. Všichni již seděli na koních, ale pořád se nevyjelo. Namísto toho Zacharias povyprávěl mladému Rossiterovi o Shaneově podmínce.

„Později s ním můžeš udělat, co se ti zamane, Kenny. Jako kdybych mu mohl vydat někoho ze svých lidí. U Cordaye je to jiné. Ten se stal obětí vlastní chtivosti.“

Rossiter, který na Shanea nenávistně hleděl, sebou náhle trhl.

„Zapomněli jsme na tu Číňanku, šéfe,“ prohodil rozrušeným hlasem.

„Žádný strach, Kenny,“ uklidňoval ho Zacharias. „Teď když zmizíme, nám už nemůže být nebezpečná.“

V tom okamžiku od studny zazněly první tóny Deguella. Zacharias se usmál na Shanea a řekl mu, že tu hudbu objednal jen pro něj.

Pomalu projížděli liduprázdnou Main Street, přičemž Rossiter jel po Shaneově boku a nespouštěl jej z očí. Tak se přiblížili k posledním domům před kolejemi. Když míjeli studnu, hudba se odmlčela. Mexičané pustili své hudební nástroje a kryli se.

A pak vypuklo peklo. Nejdřív srazila kulka z koně Dixona a potom se začalo střílet ze všech stran. V oknech a na střechách byli kovbojové Hugha Whittingtona.

Shane pobodl morgana ostruhami do slabin a vrazil do Rossiterova koně. Mladý bandita právě chtěl sáhnout po zbrani, jenže nevyšlo mu to a byl katapultován z koně. Shane přikryl Sharon vlastním tělem a hnal koně tryskem pryč. Kolem uší mu hvízdlo několik kulek, ale pak dorazil za poslední domy města a byl v bezpečí. Zastavil a pomohl Sharon z koně. Potom seskočil ze sedla.

„Utíkej zadem k Liamovi!“ zvolal na ni a tasil svůj Navy kolt.

Zatímco Sharon běžela k saloonu Dublin, nabil Shane svou zbraň náhradními náboji, které měl po kapsách. Protočil bubínek a oběhl roh domu. Většina bandita již byla vyřazena, protože za kolejemi číhali Greenovi jezdci.

Zacharias, který měl u sebe kořist z banky, viděl, že nemůže uniknout, tak obrátil koně. Jelikož po Main Street cválali kovbojové z dalších rančů na čele s Clevengerem, Grossem a Grantem Martinem, opět otočil koně a vydal se k Shaneovi. Když spatřil v jeho dlani Navy kolt, zasmál se a zvedl revolver.

„Ty hlupáku!“ vykřikl, ale v tom jej ze sedla srazila Shaneova kulka. Už nad tou přesnou trefou ani nemohl užasnout, protože byl mrtvý dřív, než dopadl na.zem.

Shane viděl, že Rossiter leží na zemi. Mladý zabiják byl už mrtvý, ačkoli nebyl viditelně zraněn. Nikde ani stopa po kulce. Shane si už myslel, že si zlomil vaz při pádu z koně, ale pak spatřil Lao Caifena, který se mlčky opíral o zeď a díval se na něj. Předstíral, že si mladého Číňana nevšiml.

Boj skončil. Maldoon a dva bandité, kteří jako jediní boj přežili, byli odvedeni. V tom okamžiku zazněla signální trubka. Shane se otočil. Nad vedlejší kolejí železniční trati do Elma, se vznášel mohutný oblak prachu. Pak poznal jednoho osamělého jezdce, který se z něj vynořil a mířil k nim. Byl to jeho kolega od Pinkertonů z Chicaga. Zastavil u Shanea a seskočil z koně.

„Ahoj, Braxtone!“ pozdravil. „Řekni, už je po všem?“

„Jedeš dost pozdě, amigo,“ prohodil Shane s úsměvem.

„Udělal jsem si zajížďku přes Fort Laramie,“ vysvětloval jeho kolega. „Neškleb se tak. Říkal jsem si, že by nezaškodilo s sebou vzít oddíl kavalerie.“

A pak se Shane z plna hrdla rozesmál.

+ + + + +

Když Braxton Shane o několik měsíců přijel do Rawlinsu, aby zde byl přítomen procesu proti Cordayovi, Maldoonovi a právníku Winthropovi, přivítalo ho půl Elma. Hunter a Yan se mezitím vzali a Liam ho hrdě zpravil o tom, že Irská růže právě dobývá New Orleans.

Když Mark a Yan Hunterovi po procesu vzali Shanea k vlaku, pověděl Shane marshalovi o zprávě, kterou schoval za obraz ve svém hotelovém pokoji.

„Můj kolega, pro kterého byla určena, ji nikdy nedostal,“ smál se. „Můžete si ji nechat na památku.“

„Braxtone Shane, můžeš si být jistý, že na tebe nikdy nezapomeneme,“ řekla Yan a políbila ho.

Věděl, že to nejsou prázdná slova.