John Kirby

Colorado western 068. Vyslanci pekla

„Hóó!“ zvolal kočí s býčí šíjí a práskl bičem. Šestispřeží zrychlilo. Těžký nákladní povoz rachotil po vyježděné cestě k průsmyku Monomoke. Jim Ward se musel pevně držet, aby nespadl z kozlíku. Seděl vedle vozky. V levé ruce měl Winchestrovku s neúměrně velkým pákovým nabíjením. Jeho tvář pokrýval žlutý prach. Přivřel oči a pohlédl k průsmyku. Zmocnila se jej předtucha nebezpečí…

Jim Ward bezděky stáhl hlavu mezi ramena.

„Bucku!“ zvolal mezi dusotem koní a rachotem vozu. „Tentokrát nahoře nezastavuj! Žeň koně dál!“

Buck Taylor, vozka, na svého spolujezdce vrhl jen krátký pohled, načež přikývl. Od chvíle, co s ním Jim Ward začal jezdit, ho slepě poslouchal. A dobře dělal.

„Hóó!“ zvolal znovu a práskl zpocené koně bičem.

Buck Taylor ještě viděl, jak si Jim Ward přikládá k rameni Winchestrovku, a pak mu cosi srazilo stetson z hlavy.

Mezi skalními stěnami se ozvala ohlušující rána.

„Rychle, Bucku!“ zařval Jim.

Před Buckovým obličejem se zablesklo. Jim Ward vystřelil. Potom pušku zvedl a znovu vypálil.

Buck Taylor koutkem oka spatřil za jednou skalou nejasné obrysy postav. Muži byli maskovaní. Jeden z nich rozhodil rukama a zhroutil se.

Pak překonali vrchol sedla. Zvířata chtěla ze zvyku zpomalit, ale Taylorův křik a rány bičem je hnala dál.

Jim Ward střílel ostošest. Taylor uslyšel ostrý výkřik, pak se před ním objevila ostrá zatáčka a Taylor pravou rukou trhl opratěmi a levou zatáhl za brzdovou páku.

Zapískaly brzdy, a koně zvířili nažloutlý prach, který vůz zahalil.

Buck Taylor vykřikl.

Koně zatáčku vybrali v posledním okamžiku. Pravá kola vozu na několik vteřin visela ve vzduchu. Potom opět dopadla na cestu. Znělo to, jakoby se měl povoz rozpadnout na kusy.

Ráfky kol na kamenité cestě jiskřily. Koním od huby kapala pěna.

Taylor je jen s vypětím všech sil dostal od okraje cesty, pod nímž zela propast.

Jim se hbitě vyšplhal na střechu vozu a seskočil z ní. Přikrčen pak běžel až k zatáčce, kde se skryl za skalou. Přitisknut ke skále vyhlédl zpoza ní, aby viděl na průsmyk.

Koně se uklidnili.

Buck Taylor omotal uzdu kolem brzdové páky a sáhl po pušce, kterou si předtím strčil pod kozlík. Vytáhl ji, nabil a obrátil se.

Jim Ward zůstal v úkrytu u skály.

„Že by měli dost?“ zabručel Buck.

Ward neodpověděl.

Ozval se tichý dusot kopyt, který po několika vteřinách utichl.

Buck viděl, jak se jeho spolujezdec zvedá a s winchestrovkou na rameni se vrací k povozu.

Kočí se usmál. Počkal, až Jim vyleze zpátky na kozlík, strčil si pušku pod něj, zvedl svůj proděravělý stetson a řekl: „Poznals někoho z nich, Jime?“

Jim Ward zavrtěl hlavou.

„Byli maskovaní, Bucku. Ale jeden z nich to koupil. Jestli budou tak hloupí a budou nás pronásledovat do Pocotilla, dostanu je a složím marshalu Hoganovi k nohám.“

Buck odmotal uzdu z brzdové páky a odbrzdil vůz.

Koně se dali z kopce do pohybu sami od sebe. Povoz rachotil serpentinami.

Buck úkosem pohlédl na svého spolujezdce.

Byl rád, že ho má s sebou. Dnešní přepadení bylo již čtvrtým neúspěšným pokusem vyloupit transport stříbra z dolu Aurora-North.

Ten chlap má instinkt divoké kočky, pomyslel si Buck.

Ze začátku, když jel s Jimem Wardem poprvé, ho pohled jeho modrých očí děsil. Jako by z něj vyzařovalo cosi nebezpečného. Pak se však Buck Taylor ujistil, že by nenalezl spolehlivějšího člověka, než byl Ward.

Koutkem oka si prohlížel jeho ostrý profil. Jim hleděl dopředu. Buck opět pocítil, že z něj vyzařuje cosi tajemného.

„Dívej se dopředu, jestli nechceš, abysme se zřítili do propasti,“ řekl Jim.

Buck polkl. Ten chlap má snad oči všude!

Usmál se na něj a odvětil: „S tebou na kozlíku to dolů zvládneme, Jime.“

Jim Ward pohlédl na vozku a poznal, že Buck Taylor tomu, co říká, věří.

+ + + + +

Povoz a spřežení zahalil oblak žlutého prachu, když Buck Taylor zastavil koně před bankou Aurora v Pocotillu a zatáhl za brzdovou páku.

Jim Ward slezl přes přední kolo dolů a přišel pod přístřešek banky. Winchestrovku držel ležérně v levé ruce. Nehnul ani brvou, když se rozhlédl po Main Street.

Za ním se otevřely dveře banky. Otočil se. Z jeho modrých očí zmizel chlad. Cítil, jak mu vyschlo v hrdle.

V otevřených dveřích stála mladá žena a usmívala se. Měla zelené oči, v nichž se jiskřilo, oválnou tvář s úzkým, rovným nosem, plné rty a zrzavé vlasy.

Byla oblečená do hedvábných šatů s malým výstřihem, který dával tušit tvary jejích ňader. V rukou držela složku s jedním popsaným papírem.

„Všechno v pořádku, Jime?“ zeptala se. Trochu se jí chvěl hlas, což dokazovalo, že není tak uvolněná, jak se tvářila.

Jim chtěl pokrčit rameny, ale tu se vedle něj objevil Buck a nevrle řekl: „V průsmyku Monomoke se nás pokusili přepadnout tři bandité, slečno Parrishová. Jim jednoho z nich zranil a přinutil je utéct.“

Ženě se zajiskřilo v očích. Olízla si rty a svraštila čelo.

„Takže věděli o těch penězích na výplaty,“ podotkla.

„Možná nás pozorovali v Eurece,“ řekl Jim Ward. „Mohla byste zařídit vyložení, slečno Parrishová? Rád bych šel domů.“

Po tváři jí přeběhl úsměv.

„Můj otec by s vámi chtěl mluvit,“ tiše poznamenala. Pak se otočila a zavolala na dva muže z banky, kteří potom vynesli bedny s penězi na mzdy pro horníky z dolu Aurora North z vozu.

Jim počkal, až zmizí v bance. Pak kývl na Bucka Taylora, který se chtěl postarat o koně, a šel za Diane Parrishovou do banky, kde zamířil do kanceláře Claytona Parrishe.

Bankéř a majitel dolů s úsměvem vstal zpoza psacího stolu a podal Jimu Wardovi ruku.

„Všechno v pořádku, Jime?“

Jeho dcera odpověděla za něj. Pověděla mu všechno, co jí řekl Buck Taylor.

„Sakra!“ zaklel Clayton Parrish. „Poznal jste ty chlapy?“

„Ne. Měli masky. Potom, co jsem jednoho z nich trefil, se stáhli. Neviděl jsem ani jejich koně.“

„Museli vědět o těch penězích na výplaty, tati,“ řekla Diane Parrishová.

Bankéř jen pokrčil rameny a usmál se.

„Dokud máme Jima, tak to nehraje roli,“ řekl. Obešel psací stůl a položil Jimovi ruku na rameno. „Chtěl jsem vás ještě o něco poprosit, Jime. Dlužím něco Allanu Stanfordovi. Slíbil jsem mu, že s příštím transportem odvezu stříbro z jeho dolu Silver Glance Mine do Eureky. Prosím, jeďte k Silver Glance. Vůz stojí na dvoře. To stříbro pak přeložíme do vozu pro zítřejší transport.“

Jim pomyslel na svou ženu Julii. Musela vidět jeho povoz a jistě na něj čekala.

„Prosím, pošlete někoho k mé ženě, ať o tom ví, pane Parrishi,“ řekl.

„To zařídím, Jime.“

„Pro Stanfordovo stříbro platí naše ujednání také?“ zeptal se Jim Ward.

Clayton Parrish přikývl. „Jistě, Jime. Jedno procento z ceny pro vás.“ Široce se usmál a dodal: „Brzy z vás bude bohatý muž, Jime.“

Jim zvedl ramena. Viděl, že Diane Parrishová si ho prohlíží, ale předstíral, že si toho nevšiml.

Instinktivně cítil její náklonnost a nevěděl, jak jí uniknout. Pak ale pomyslel na Julii, která ho potřebovala.

Sáhl si na okraj klobouku a řekl: „Nezapomeňte dát vědět mé ženě, pane Parrishi.“

„Nezapomenu, Jime.“

Jim kývl na Diane Parrishovou a opustil úřadovnu.

Na dvoře ho čekal Buck Taylor u plochého rančerského vozu se zesílenými nápravami.

„Vlastně jsem si chtěl trochu svlažit hrdlo, Jime,“ zavrčel. „Jako by tu nemohl převážet stříbro nikdo jiný!“

Jim se pousmál.

„Pan Parrish si to každopádně myslí, Bucku,“ odvětil. „Pojď, pospíšíme si, ať to máme za sebou.“

Vylezli na kozlík a Buck Taylor práskl do koní. Pomalu vyjeli na Main Street.

+ + + + +

Jesse Hackman se držel v sedle jen s vypětím všech sil. Kymácel se a oběma rukama svíral hrušku sedla. Klobouk ztratil v průsmyku, když koupil kulku. Čupřinu světlých vlasů měl přilepenou ke zpocenému čelu.

Uslyšel dusot kopyt.

„Tom se vrací, Jessi,“ řekl starý vlk Don Sharp.

Sharp se zazubil. V jeho očích nebyla ani stopa soucitu. Jesse Hackman si pomyslel, že to jsou oči supa, který čeká na to, až jeho oběť zemře.

Pokoušely se o něj mdloby. Snažil se je přemoci. Pak náhle na rtech ucítil vlhkost. Chtivě nasál.

Otevřel oči. Překvapen zjistil, že už nesedí v sedle svého hnědáka, ale že se opírá o skálu.

Jeho bratr Tom ho objal kolem ramen a přiložil mu polní láhev k ústům.

Tom se ohlédl a nevrle řekl: „Je mi jedno, co si myslíš, Done! Jesse musí k doktorovi, jinak nevydrží. Jestli je to pro tebe příliš velké riziko, tak se rozdělíme!“

Don Sharp, který seděl několik kroků od nich a hrál si s uzdou svého šedáka, pokrčil rameny a neodpověděl.

Jesse se pokusil vstát. Zasténal a chytil se za levý bok, kam ho zasáhla kulka. Pocítil vlhkost. Když zvedl ruku, spatřil krev, vlastní krev.

Tom jej zase posadil ke skále a rozepnul mu přezku jeho revolverového opasku. Pak mu vytáhl krví prosáklou košili z kalhot.

Jesse vzhlédl a kousl se do rtů. Z rány stále tekla krev.

Tom šel ke svému koni a vrátil se s čistou košilí, kterou roztrhal na kusy. Pak cáry látky přitiskl ke krvácející ráně.

„Bolí tě to?“

Jesse přikývl. „A moc, Tome. Ale dá se to vydržet. Od našeho přepadení v Elku uplynuly jen tři týdny. V každé marshalské úřadovně v Nevadě teď visí naše zatykače. Nemůžeš mě odvézt k doktorovi.“

„To nech na mně,“ zavrčel Tom Hackman a zamyšleně na svého mladšího bratra pohlédl. „Viděls toho chlápka, co na tebe vystřelil?“ otázal se.

Jesse pomalu zavrtěl hlavou. „Ne, bylo to všechno příliš rychlé. Říkals, že povoz v sedle zastaví…“

Tom vzal utržené rukávy košile, svázal je a omotal je Jesseovi kolem těla, tak aby zakrývaly ránu.

„Asi jsme se měli v Eurece poptat lépe,“ zamumlal.

Jesse viděl, jak Don Sharp povytáhl obočí.

„Informace o těch penězích na výplaty byla v pořádku,“ řekl Sharp.

„Nemyslím peníze, ale toho spolujezdce, Done.“

„Co má s ním má být? Byla smůla, že nás objevil, než se povoz dostal nahoru.“

„To nebyla smůla, Done.“

„Jo? A co teda?“

Tom pokrčil rameny. „Řekl bych, že instinkt. Musel nás zavětřit. Jsem si jistý, že nás nemohl vidět.“

Don Sharp se zašklebil. „Fantazíruješ, Tome. Děláš, jako bys skoro věděl, kdo Jesse postřelil.“

Tom Hackman pomalu přikývl.

„Jsem si jistý, kdo to je, Done,“ řekl. Pohlédl na Jesse a dodal: „Věřím, že mám pravdu, Jessi. Ten muž, který tě postřelil, byl náš bratr Jim…“

Jesse Hackman na okamžik zalapal po dechu. Rozkašlal se a pohlédl na Toma vytřeštěnýma očima.

„Jim?“

„Ano, Jessi. Musel to být on. Nikdy jsem nepotkal někoho jiného, kdo by dokázal tak rychle střílet winchestrovkou.“

„Naposledy jsme ho viděli před rokem v Arizoně, když tam táta zemřel na útěku.“

„Dobře si na to vzpomínám, Jessi,“ tlumeně řekl Tom. „Potají zmizel v noci, jako by jen čekal, až starý skoná, aby se mohl vydat svou cestou,“

Jesse zavrtěl hlavou. „To by byla příliš velká náhoda, Tome. Možná se mýlíš. Člověk Jimova kalibru by nedělal hlídacího psa těžařské společnosti.“

Tom Hackman přitáhl rukávy tak, že obvaz pevně seděl na ráně. Pak vstal.

„Byl to Jim,“ řekl přesvědčeně. „Možná nás nepoznal, protože jsme měli masky. V tom je naše šance. Pojedeme zpátky do Pocotilla a najdeme ho. Určitě ještě nezapomněl, že mu v žilách koluje naše krev.“

„A co když ano?“ zapochyboval Don Sharp. „Jim byl přece vždycky jiný než vy. Několikrát přemlouval vašeho otce, aby zanechal desperátského života a někde se s ukořistěnými penězi usadil.“

Tom Hackman se chraplavě zasmál.

„Jim byl snílek. Nepochopil, že otci nikdy nešlo jenom o peníze, ale i o vzrušení z nebezpečí.“

„Možná i dnes sní o slušném životě, Tome,“ pomalu řekl Sharp. „Jestli zjistí, že ty a Jesse ten sen ohrožujete, tak bude bojovat. Vzpomeňte si na to, že ani vy ani nikdo jiný v bandě neměl na jeho rychlost s koltem nebo s winchestrovkou. Já jsem proti Pocotillu, Tome. Cesta přes hranici do Utahu není o moc delší než do Pocotilla. A Jesse je tvrdý chlap. Ten tu cestu přežije.“

„Pocotillo,“ procedil Tom Hackman mezi zuby a pomohl svému bratru.

Don Sharp si olízl rty. Jeho vnitřní hlas mu říkal, že by měl nasednout na svého šedáka a jet na východ. Pak si však vzpomněl na slib, který dal starému Hackmanovi na smrtelném loži. Měl se postarat o jeho syny. Kromě toho Sharp cítil, že je příliš starý na to, aby jako samotář začínal od začátku.

Pokrčil rameny a mlčky sledoval, jak Tom zvedá svého bratra do sedla. Pak nasedl sám.

Držel se za oběma bratry, když podruhé toho dne vyjeli směrem k průsmyku.

+ + + + +

Šeřilo se, když před sebou spatřili prach úpravny rudy a šlichovacích dvojžlábků Treasure Hill Ridge. Na dně údolí se krčily domky hornického městečka Pocotilla. Jen tři nebo čtyři z nich byly větší než ostatní.

Tom Hackman už míli předtím sjel ze silnice. Kryt skalisky a keři vyjel na hřeben, z něhož měl výborný výhled na město. Pak se vrátil ke svému bratrovi.

Jesse Hackman spíš visel než seděl v sedle. Obvaz měl již dlouho prosáklý krví. Vzor látky již takřka nebylo poznat.

Don Sharp přijel k Tomovi.

„Co je? Jesse je hotový. Nechceš jet dolů do města?“

„Pojedeš tam ty,“ odvětil Tom. „Poptej se na Jima a zajdi za ním, když to půjde. Řekni mu, že Jesse umře, jestli nám nepomůže.“

„A co, když nejdřív začne střílet? Je přece možné, že nás v průsmyku poznal.“

Tom Hackman zavrtěl hlavou. „Ne, to není možné, Done. Dělej, jeď. Jesse už nemůže čekat.“

Don Sharp zaklel a pobodl šedáka ostruhami. Zvíře vyrazilo. Sharp projel kolem několika skalisek, načež se dostal na cestu, která v serpentinách vedla z města k dolu.

Tom Hackman slezl ze sedla. Viděl, že jeho bratr má potíže s rovnováhou, a okamžitě k němu přiskočil. Chytil ho a opatrně ho snesl na zem.

Jesse ztratil vědomí. Jeho tvář byla bledá a propadlá. Oči taktéž. Dech měl slabý.

Tom Hackman vytáhl ze sedla vlněnou deku a položil ji přes bratra. Vyděsilo jej pomyšlení, že by Jesse mohl zemřít.

Zatnul zuby. Opět před sebou viděl muže, který na ně bez ustání střílel ze střechy dostavníku.

Ani nevěděl, jak mohl k tomu tušení dospět. Vzdálenost mezi nimi a vozem byla více než padesát yardů. Tu tvář za zábleskem výstřelu nemohl vidět. Možná ty světlé vlasy pod odsunutým stetsonem…

Ne. Tom si byl jistý. Rychlosti onoho muže - neuvěřitelná rychlost, jakou nabíjel Winchestrovku, ho přesvědčila.

V tom okamžiku k Jimovi pocítil nenávist.

Ne proto, že zranil Jesse, ale proto, že je tenkrát po smrti jejich otce opustil - aniž někomu něco řekl, úplně nečekaně.

Nevydali se za ním, protože věřili, že se k nim vrátí. Až pochopí, že na druhé straně zákona nemají o pistolníky zájem.

Jenže Jim Hackman se už ke svým bratrům nevrátil. Až do tohoto dne o něm Tom s Jessem neslyšeli. Tu a tam si říkali, jestli už není mrtvý.

Jesse tiše zasténal, ale neprobudil se. Na čele mu vyvstaly krůpěje potu. Tom mu je setřel šátkem.

Jestli Jesse zemře, pojedu do města a Jima oddělám, pomyslel si.

Setmělo se.

Tom si však toho nevšiml. Byl duchem někde jinde.

Od chvíle, co znovu potkal Jima, si byl jist, že ne smrt jejich otce, ale Jimovo zmizení je příčinou smůly, která je od té doby pronásledovala. Dokonce i to přepadení před třemi týdny jim vyneslo jen směšných 300 dolarů. Kvůli nim musel zemřít jeden zřízenec Central Pacific.

Teprve teď Tom pochopil, že to byl vždycky Jim, kdo je včas varoval, když se blížilo nebezpečí. Starý Hackman často mluvil o tom, že Jim má instinkt dravce.

Navíc Jim v nebezpečí jednal vždy chladnokrevně a rozvážně.

Často se se svými bratry svářil. Tom si vzpomínal na to, že on a Jesse Jimovi mnohokrát vyčetli, že je zbabělec. Teď už věděl, že Jim byl jenom vždy chytřejší a rozvážnější než oni.

Tom Hackman sebou trhl, když na svahu pod ním zazněl tlumený dusot. Rychle vstal a s revolverem v pravé ruce se ukryl za balvan.

Ve slabém svitu hvězd poznal šedáka Dona Sharpa. Strčil revolver do pouzdra a vyšel zpoza balvanu.

Sharp k němu přijel, slezl ze sedla a omotal uzdu kolem větve jednoho keře.

„Jak je Jessovi?“ otázal se.

„Sakra, Done, mluv k věci!“ sykl Tom. „Našels Jima?“

Don Sharp si dřepl ke spícímu Jessi Hackmanovi a cosi vytáhl z kabátu. Zašustěl papír. Pak to podal Tomovi.

„Koblihy,“ řekl. „Čerstvé, z pekárny.“

Tom málem pukl zvědavostí, ale nechtěl dát najevo Sharpovu převahu. Vzal si koblihu a mlčky pojedli.

Sharp ještě nedojedl, když začal vyprávět.

„Jim není ve městě. Dozvěděl jsem se to od jednoho z krmičů ve stáji banky Aurora.“

„Banky Aurora?“

„Ano. Viděl jsem, jak vozkové sedí na dvoře banky. Patří k bance. Jim jezdí jako ozbrojený doprovod pro banku Aurora a důl Aurora North Mine, který patří tomu samému muži jako baňka.“ Široce se usmál a dodal: „Jen si už neříká Hackman, ale Ward.“

Tom zaklel: „Ten proklatý bastard!“

„To hlavní ještě přijde, Tome. Jim se oženil a bydlí v domě na kraji Pocotilla. Na zpáteční cestě jsem jel kolem. Není problém se tam nepozorovaně dostat, hlavně v noci.“

„Jak to, že není ve městě?“

„Musel jet s povozem k dolu. Proč, to mi ten muž neřekl.“

Tom pohlédl na svého spícího bratra. Jesse dýchal krátce. Tom mu položil ruku na čelo. Bylo horké. Chlapec měl silnou horečku.

Tom sevřel rty, načež se zvedl a tlumeně řekl: „Odvezeme Jesse do Jimova domu. Uvidíme, jestli je Jim schopen zradit vlastní krev a nechá Jesse zemřít vlastní kulkou.“

+ + + + +

Julie Wardová byla rozčilená. Clayton Parrish za ní poslal člověka, který jí řekl, že její muž ještě musel něco vyřídit pro banku, ale to její hněv neutlumilo.

Jima Warda bezdůvodné změny její nálady k horšímu deptaly. Občas se v takových situacích ptal, zda jeho rozhodnutí oženit se bylo správné.

Poznal Julii před půlrokem v jednom saloonu v Eurece. Pracovala tam jako číšnice.

Nejprve si jí vůbec nevšiml. Zaujala ho teprve, když ji obtěžoval jeden kovboj. Pomohl jí. Její bezmocnost se ho dotkla a probudila v něm ochranitelský pud.

Pohlédl na ni. Stála u kamen a měla vzdorovitě sevřené rty. Ve velké kuchyni bylo cítit cosi připáleného.

Když do města vjel povoz, právě začala vařit, a když jí ten muž z banky přinesl zprávu o jejím muži, byla část jídla již připálená.

Juliiny jinak bledé tváře byly rudé vztekem. Jim věděl, že ten den už žádné jídlo nebude. V takových záležitostech byla paličatá jak osel. Drhla hrnec, jako by v jeho dně chtěla prodřít díru.

Změnila se, pomyslel si Jim. Nejdřív to sváděl na to, že dva měsíce po svatbě otěhotněla. Jenže to nemohlo být pouze tím. Její oddanost, která ho tak dojímala, po svatbě ustoupila sílícímu sobectví, které ho někdy děsilo.

Rozuměl by tomu, kdyby měla o něho strach a vyčítala by mu, že jeho džob je nebezpečný. Jenže to jí tak nevadilo.

Co ji rozčilovalo, byla skutečnost, že to - jak si myslela - dělal za směšnou mzdu. Často naříkala nad tím, že mají málo peněz. Nevěděla, že Jim spoří na nový život.

Jim jí neřekl, že jeho džob u Parrishe mu už vynesl více než 20 tisíc dolarů.

Dal si za cíl našetřit 24 tisíc dolarů a pak si koupit ranč poblíž Elka. Jel se na něj podívat před půl rokem. Patřil jednomu starému muži, který neměl děti. Plácli si a dohodli se o uzavření budoucí smlouvy.

O tom však Julie nic nevěděla. Zdráhal se jí to říct. Nemohl se zbavit pocitu, že život na osamělém ranči nemusí Julii udělat šťastnou.

Proč se tak chová? ptal se. Nezavdal jí přece žádnou příčinu k tomu, aby o něm pochybovala.

Jednala tak, jakoby byla důležitá jen ona, jako by se všechno muselo řídit podle ní.

Jimovi kručelo v žaludku. Vstal od stolu a šel ke dveřím.

Julie dál drhla hrnec.

Pokrčil rameny. Brzy půjde do postele bez toho, že by s ním prohodila jediné slovo. Ještě jí neřekl, že brzo ráno bude muset doprovázet další transport stříbra do Eureky.

Opustil dům a šel pod střechou verandy k přistavené stáji naproti.

V temnotě zářila světla Pocotilla. Na chvíli se jej zmocnilo pokušení

zajít do restaurace Doreen Hamiltonové a povečeřet tam. Nechtěl však Julii dopálit ještě víc. Sáhl po vratech stáje.

V tom okamžiku se mu zježily vlasy na hlavě.

Strnul. Instinktivně vycítil hrozící nebezpečí. Trhl rukou k boku, jenže opasek s peacemakerem nechal viset na skobě u dveří.

Za jeho zády se ozval šramot.

Chtěl se otočit, jenže v tom na krku ucítil chladný kov revolveru a uslyšel tiché zachechtnutí.

„Už nejsi tak ostražitý, jaks býval, bratříčku,“ ozval se chraplavý hlas. „Dřív by ses bez koltu cítil jako nahý. Nenechal by ses takto překvapit.“

+ + + + +

Po zádech mu přeběhl mráz. Ten hlas měl účinek rány bičem. Myslel si, že ho už nikdy neuslyší.

Minulost se však vrátila.

„Tome?“ vydralo se mu ze rtů.

Opět to zachechtnutí, které mu nahánělo takovou hrůzu.

Jim pootočil hlavu.

Tlak ústí hlavně revolveru na krku zesílil.

„Žádné hlouposti, Jime!“ sykl Tom Hackman. „Nemysli si, že bych to nezmáčkl! Od chvíle, cos zmizel, jsem si často přál, abych tě měl na mušce!“

„Zmáčkni to, když si myslíš, že se ti uleví, Tome.“

Tom Hackman se zasmál.

„Slyšels, Done?“

Před Jimem se vynořil stín. Spatřil středně vysokého muže, jehož obličej byl zastíněn širákem. Byl oblečen do dlouhého pláště.

Jim s děsem pochopil.

Bandité v průsmyku Monomoke přece na sobě měli takové pláště!

Viděl tehdy také, jak se jeden z nich skácel, když ho trefila jeho kulka.

Zasténal.

„Zdá se, že nejsi příliš rád, že nás vidíš,“ prohodil Don Sharp.

„Vy jste byli v průsmyku Monomoke,“ vyhrkl Jim.

„Ano, sakra!“ Tom chytil Jima za límec košile a otočil ho. „A tys Jima trefil. Možná kvůli tobě umře.“

Jim ztěžka dýchal. Hlavou se mu honilo mnoho myšlenek. Nevěděl, co má dělat. Tolikrát už si představoval, jak bude probíhat jeho setkání s bratry, když se mu náhodou dostanou do cesty.

Na možnost, že by se právě oni zúčastnili přepadení jeho povozu, však vůbec nepomyslel!

Musím je dostat z domu, pomyslel si. Nesmím do toho zatáhnout Julii!

„Co ode mě chcete?“

„Ty se ještě ptáš? Jesse koupil tvou kulku, sakra! Hrozně krvácí! Potřebuje pomoc, jinak zhebne.“

„V Pocotillu je přece doktor…“

„…který by okamžitě dal vědět marshalovi,“ zavrčel Tom. „Ne, tu kulku Jesseovi vytáhneš ty. Kdysis vytáhl kulku i tátovi.“

„Já…“ Jim pocítil ostrou bolest na spánku, před očima se mu udělaly červené kruhy a pak se mu podlomila kolena. Musel se opřít o stěnu stáje, aby neupadl.

Slyšel hlas svého staršího bratra, ale jeho slovům nerozuměl.

Tom ho dloubl do zad.

Jim dovrávoral k verandě. Jakoby z dálky slyšel dusot kopyt. Zastavil se a otočil se.

Tom číhavě ustoupil. V ruce držel revolver s nataženým kohoutkem.

„Nehraj to na mě, Jime,“ zavrčel. „Jsem od toho nešťastného přepadení zatraceně nervózní. Budeš dělat, co ti řeknu, nebo ty a tvá žena nepřežijete tuto noc!“

Jimovi se rozbušilo srdce. Odkud vědí o Julii? Pak si uvědomil, že ho asi poznali ve voze a že se potom poptali v Pocotillu.

Don Sharp přivedl tři koně. V sedle jednoho z nich nehybně seděl jezdec. Jim viděl, že má pod břichem koně svázané nohy.

Dveře domu se otevřely a na Dona Sharpa a koně padl pruh světla.

Sharp sebou trhl, bleskově tasil a namířil na Julii Wardovou, která strnula úlekem. Byla tak vyděšená, že ani nedokázala vykřiknout.

„Dávej pozor, ať neudělá nějakou hloupost, Done!“ sykl Tom.

Bandita pustil uzdu koně a skočil na verandu.

Julie Wardová tiše vykřikla.

To Jima navýsost popudilo. Vybuchl. Aniž by myslel na následky, vrhl se na Sharpa a levačkou mu strhl ruku, v níž držel kolt. Bandita se otočil a Jim ho pěstí udeřil do obličeje.

„ Jime!“ zhrozila se Julie.

Jim se chtěl obrátit. Koutkem oka zaregistroval ruku blížící se k jeho hlavě a odlesk kovu. Pak pocítil ostrou bolest na hlavě a ztratil vědomí.

+ + + + +

Někdo mu vylil do tváře vodu. Vyprskl, vyplivl vodu a otevřel oči.

S údivem si uvědomil, že leží na podlaze kuchyně.

Před ním stál Don Sharp, stále ve svém dlouhém plášti. V ruce držel vědro. To on vychrstl Jimovi vodu do tváře.

Jim chtěl vstát, ale tu mu zátylkem projela ostrá bolet. Nedokázal potlačit zasténání. Zmocnily se ho mdloby a na několik vteřin musel zůstat tak, jak byl, než se mu vyjasnilo před očima.

Do domu nepřinesli pouze jeho, nýbrž i zraněného Jesse, který nyní ležel na velkém stole. Jim viděl jen jeho dlouhé světlé vlasy.

Do uší mu zaznělo kovové cvaknutí kohoutku revolveru. Otočil hlavu. To, co spatřil, mu rozbušilo srdce.

Tom držel Julii levou rukou kolem pasu a tiskl ji k sobě. V pravé ruce držel kolt a mířil jím Jimovi na hlavu.

„Pusť ji, Tome!“ zachrapěl Jim.

Tom se zazubil a zavrtěl hlavou. „Až budeš rozumný, Jime.“

Jim zatnul zuby a vstal. Musel se opřít o stěnu. V hlavě mu bzučelo jak v úle.

Jeho pohled sklouzl ke skobě u dveří. Revolverový opasek tam ještě visel, ovšem peacemaker mu z pouzdra vzali.

Když Jim pohlédl na starého Dona Sharpa, uviděl, že mu zpoza opasku trčí pažba jeho peacemakeru.

Sharpův pohled rozhodně nebyl přátelský. Měl opuchlý nos a na horním rtu a levé tváři ještě byly vidět stopy zaschlé krve.

„Podívej se na Jesse,“ přidušeně řekl Tom Hackman. „Jestli umře, tak tobě i té tvojí panence proženu kulku hlavou!“

Jim v bezmocném vzteku sevřel ruce v pěst. Viděl vytřeštěné oči své ženy Julie a s údivem si uvědomil, že v nich není strach.

„Kdo jsou ti muži, Jime?“ zeptala se. Chvěl se jí hlas, ovšem ani zdaleka ne tak jako jindy, když se zlobila.

Tom se tiše zasmál.

„Tys jí o nás nic neřekl? Jsme jeho bratři, zlato. Tedy Jesse, který tady leží na stole, a já. Don je starý kumpán našeho táty a patří do rodiny. Tvůj velectěný muž našeho mladého postřelil a teď by nás nejradši roztrhal na kusy. Povedeného muže sis to vybrala, zlato.“

Jesse se začal hýbat. Tiše sténal a chtěl se otočit. Don Sharp k němu přiskočil a zabránil, aby spadl ze stolu.

Jim přistoupil ke stolu. Don okamžitě položil ruku na pažbu svého koltu a dva kroky odstoupil.

Jim se o něj nestaral. Sklonil se nad Jesse, který byl o dva roky mladší než on. Jim sám měl čtyřiadvacet, Tom byl se svými sedmadvaceti nejstarší.

Jesse otevřel oči. Leskly se mu horečkou. Přesto Jima poznal.

„Jime,“ zašeptal. „Tys opravdu…“

Jim ho vtlačil zpátky na stůl, když se chtěl zvednout.

„Zůstaň klidně ležet, Jesse,“ řekl přidušeným hlasem, „podívám se na tvé zranění.“

Jesse zaklonil hlavu a zavřel oči. Sípavě dýchal.

Jim mu odhrnul košili ztuhlou od zaschlé krve. Když spatřil krví prosáklý, neodborně přiložený obvaz, zaklel. Pohlédl na Toma a zavrčel: „Tome, tys nikdy nic neudělal dobře. Pusť už konečně Julii! Musí postavit vodu. Potřebuju obvazy a ostrý nůž, kterým bych mohl vytáhnout kulku. Ještě tam přece je, ne?“

Tom pokrčil rameny a váhavě pustil Julii. S nebezpečným podtónem v hlasu řekl: „Neudělej nic, co by mě mohlo znervóznit, zlato, ano? Tvůj muž nás před rokem nechal ve štychu a teď málem oddělal vlastního bratra. Jsem na něho rozhněvaný a neměl bych žádné zábrany, kdybych jeho a tebe musel zastřelit, kdybyste se nás pokusili podvést.“

„Tak byste neměl mluvit,“ odvětila Julie klidným hlasem. „Vašemu bratrovi se nevede dobře.“

Tom odstoupil. Dával pozor na to, aby se Julie nedostala mezi něj a Jima.

Julie šla ke krbu, přiložila a rozdělala oheň. Klidnými pohyby nad oheň zavěsila kotlík a potom šla ke skříni, odkud pak vzala obvazy a několik dóziček s mastmi.

„Ty víš, kde je nůž, Jime,“ řekla.

Jim krátce pohlédl na Toma, načež přistoupil ke kredenci vedle skříně a vytáhl zásuvku.

„Pěkně pomalu, Jime!“ zavrčel Tom.

Jim zavrtěl hlavou. „Ty to nikdy nepochopíš. Dokud tu Jesse leží na stole, tak se ode mě nemáš čeho obávat. Nejlepší bude, když se posadíš do kouta a budeš mlčet.“

Vytáhl ze zásuvky nůž a položil ho do plechové misky, kterou Julie postavila na kredenc. Zařinčelo to.

Tomova tvář byla zkřivena hněvem.

„Zase si tolik nevyskakuj, bratříčku! „ zavrčel. „To tvoje chytráctví mi jde na nervy. Budeš dělat, co ti přikážu, nebo tento dům neopustíš živý!“

Jim neodpověděl. Znal Toma. Když se rozzuřil, vybuchl a neznal bratra. A to doslova a do písmene.

Julie postavila nad ohniště na trojnožku kotlík s vodou. Pak přistoupila s nůžkami v ruce ke stolu a začala opatrně rozstříhávat zakrvácený obvaz.

Jim ji letmo sledoval. Byl překvapen. Po její bezmocnosti, kterou kdysi považoval za její hlavní charakterovou vlastnost, nebylo ani stopy.

Jim se obával, že bude reagovat hystericky, ale ve skutečnosti byla jedinou osobou v místnosti, která zachovala klid a ignorovala hrozící nebezpečí.

„Měl bys odvést koně do stáje, Done,“ prohodil Tom.

Don cosi zavrčel, ale poslechl a odešel.

Julie tiše sykla.

Jim pohlédl na ránu, kterou Julie odkryla. Její okraje byly naběhlé a zarudlé. Rána samotná byla zaschlá.

Jesse začal sténat. Julie namočila ručník, přistoupila k Jesseovi utřela mu pot z čela.

V kotlíku začala vřít voda. Klokotala a stoupala z ní pára.

Julie nalila vroucí vodu do misky, v níž ležel nůž s dlouhou, úzkou čepelí. Pak si vzala čistý ručník, ponořila jeho cíp do horké vody a přikročila ke stolu. Pohlédla na Jima.

„Někdo musí toho chlapce držet,“ řekla.

„Ty mu chceš vytáhnout tu kulku, Julie?“ otázal se.

Zavrtěla hlavou. „Ještě jsem nikdy nic takového nedělala. Ale nejsem dost silná na to, abych ho pevně držela, když sebou začne mlátit.“

„Slyšels to, Tome,“ řekl Jim.

Tom vyprskl: „Co to na mě šijete?“

Julie si dala ruce v bok a obořila se na něj: „Tak poslouchejte, vy směšný bandito! Buďto chcete, aby váš bratr přežil, a pak nám při tom laskavě pomůžete! Nebo si teď vezmete váš revolver a všechny nás postřílíte! Ale nevykládejte mi nesmysly.

Jim a já uděláme všechno proto, aby ten chlapec žil.“

Tom strnul. Po chvíli se však na jeho úzkých rtech objevil úsměv.

Strčil si revolver do pouzdra a přistoupil ke stolu.

Aniž by Jima spouštěl z očí, položil ruce na Jessova ramena a chraplavým hlasem řekl: „Začněte, sakra!“

+ + + + +

Cinknutí, které způsobil dopad zdeformovaného kousku olova do plechové misky, přivítal Jim jako vysvobození. Narovnal se a hodil nůž s úzkou zakrvácenou čepelí do mísy na kredenci. Po čele se mu řinuly krůpěje potu. Zakrvácenýma rukama si jej nemohl utřít.

Ustoupil stranou, aby Julie, která mu pomáhala, mohla zastavit krvácení a ošetřit ránu. Otočil se, umyl si ruce, osušil si je a pohlédl na Toma, který se pomalu uvolnil a pustil bratrovy ruce. Jesse upadl do bezvědomí, ruce.

Tom byl bledý. Věděl, že Jesse právě utekl hrobníkovi z lopaty. Ten samý muž, který ho málem poslal na onen svět, ho nyní zase přivedl zpátky.

Julie lehce osušila ránu a potřela ji chladivou mastí. Pak poprosila Jima a Toma, aby bratra zvedli, aby jej mohla ovázat.

Jim byl vzdálen jen na loket od svého staršího bratra. Pohlédli si do očí.

Jim poznal v Tomových chladných očích, že je bratr je schopný všeho.

Chtěl potlačit nenávist, která jím cloumala, ale nepodařilo se mu to. Tom byl pro něj odjakživa ztělesněním zla. Nikdy neměl sebemenší zábrany. Neznal slitování. Vždy myslel jen na sebe, ostatní ho nezajímali.

„Můžete ho zase pustit,“ řekla Julie.

Opatrně ho položili na stůl.

Otevřeli se dveře. Do místnosti vstoupil Don Sharp. Starý bandita svraštil čelo, když spatřil Toma stát tak blízko u stolu - a s revolverem v pouzdře.

„Kulka je venku, Done,“ řekl Tom a odstoupil od stolu. Zazubil se. „Jim je pořád tak šikovný jak dřív.“

Don Sharp za sebou zavřel dveře a opřel se o ně.

„Přemýšlels o tom, co teď budeme dělat?“ otázal se.

Tom pokrčil rameny.

„Budeme Jimovými hosty, dokud Jesse nebude moct do sedla,“ odvětil.

„Cože?! Jak si to představuješ?“ obořil se na něj Jim. „Zítra brzy ráno mám doprovázet transport do Eureky. Jestli tam nepřijdu, tak sem někoho pošlou.“

Tom přivřel oči.

„Je ten náklad cenný?“

Jim neodpověděli. Viděl, že Jesse se začal hýbat. Rozechvěla se mu víčka, načež se zvedla. Měl jasnější oči než před operací.

„Jak se cítíš, Jessi?“ tiše se zeptal.

Jessovy bledé rty se zkřivily do náznaku úsměvu.

„Pořád je to dost špatné,“ vydralo se mu z hrdla. „Mám žízeň. Dáš mi napít, Jime?“

Julie podala Jimovi pohár vody. Jejich pohledy se střetly. Vyčetl z jejích světlých očí otázky. Ne, starosti si nedělala, byla jenom zvědavá.

Jima se zmocnilo zklamání. Jakoby se mezi ním a Julií rozevřela hlubina. To, že si zachovala klid a rozvahu jej muselo naplňovat hrdostí. A přesto mu bylo jasné, že se ten večer cosi v jejich vztahu zlomilo.

Uchopil pohár, pozvedl Jesseovu hlavu a pomalu mu dal napít. Tu uslyšel cvaknutí kohoutku revolveru.

Vzhlédl.

Tom vytáhl revolver a zavrčel: „Na něco jsem se tě ptal!“

Jim přikývl.

„Nejsem hluchý, Tome. Ale co ti má odpověď pomůže? Pokud budu doprovázet transporty pro banku Aurora, tak z nich nedostaneš ani cent.“

Tomova tvář se zkřivila hněvem. Chvíli to vypadalo, že se přestane kontrolovat a zmáčkne spoušť.

Jesse hlasitě zasténal.

Julie k němu okamžitě přistoupila, odstrčila Jima a řekla: „Ten chlapec potřebuje klid, tak se laskavě přestaňte hádat. Jste jeho bratři. Tak se podle toho chovejte.“

Jim i Tom na ni užasle pohlédli.

„Přeneste ho vedle, do Jimovy postele,“ dodala.

Tom přikývl. Než zasunul revolver do pouzdra, pohlédl na Dona Sharpa a zavrčel: „Dávej na něho pozor, Done, ať neudělá nějakou hloupost.“

Don vytáhl revolver a namířil na Jima.

„Měli bysme odtud zmizet, Tome,“ zamumlal. „Jesse můžeme nechat tady. Jim ho nevydá zákonu.“

Tom zavrtěl hlavou.

„Zůstaneme tady, Done. Náš bratr Jim je nám toho ještě hodně dlužný. Je načase, aby svůj dluh splatil.“

+ + + + +

Jesse ležel na Jimové posteli. Chytil Jima za ruku a Jim pochopil, že chlapec mu za své zranění vinu nedává. Pak Jesse usnul.

Když se Jim zvedl z postele, spatřil chladný lesk v Tomových očích.

Tom kývl hlavní revolveru ke dveřím.

Jim procházel kolem něj, ale tu mu jeho starší bratr vrazil hlaveň koltu mezi lopatky.

„Nepokoušej se Jesse přetáhnout na svou stranu!“ sykl Tom.

Jim se zastavil a pohlédl na něj.

„Z čeho máš strach, Tome?“ zeptal se. „Z toho, že jednoho dne skončíš na šibenici?“

Tom mu dloubl hlavní do zad a vyrazil mu dech.

„Drž tu svou hubu!“ zavrčel. „Mě nedostanou!“

„To říkají všichni,“ odtušil Jim. „Proč konečně nepochopíš, že jste na nejlepší cestě do pekel? Ještě máš čas to změnit, Tome. Ještě nemáte na svědomí žádnou vraždu. Proč nemyslíš na Jesse?“

Tom neodpověděl a vystrčil Jima ze dveří. Jim viděl, že jeho tvář je zkřivená zlostí.

„Běž ke stolu a posaď se!“ přikázal Tom.

Julie umyla kuchyni od krve. Právě odnášela vědro.

Don stál u okna a díval se ven. Ještě stále byl oblečen v plášti, jako by počítal s tím, že bude ještě během noci muset odjet.

Jim se chtěl posadit, když tu sebou Don trhl a odstoupil od okna s vyděšeným výrazem ve tváři.

„Jezdec!“ vyhrkl.

Teď i Jim uslyšel blížící se dusot kopyt.

Tom rychle přikročil k Julii a chytil ji za ruku, tak drsně, že tiše vykřikla.

„Kdo to je?“ zavrčel.

Jim viděl, že Tomovi stačí jen málo k výbuchu.

„Nevím,“ odvětil klidným hlasem. „Běž k Jessovi do ložnice.“

„Já tu ženskou oddělám, jestli nás zradíš!“

„Done, běž od okna,“ řekl Jim. „Julie, ty jdi s nimi do ložnice. Řeknu jim, žes právě šla do postele. Chovejte se klidně!“

Tom přivlekl Julii do ložnice.

„Au, to bolí!“ vykřikla Julie. „Oddělejte ten revolver!“

„Drž hubu!“ odsekl Tom. Mrštil ženou do ložnice, počkal, až tam přijde Don, a řekl: „Než mě dostanou, tak všechny z vás pošlu do pekla! Mysli na to, Jime!“

Dusot před domem utichl. O několik vteřin později zazněly kroky z verandy, načež se ozvalo klepání na dveře a čísi hlas: „To jsem já, Warde - marshal Hogan.“

Jim viděl, jak se Tomovi nahrnula krev do hlavy. Přivlekl bratra do ložnice, přesvědčil se, že její dveře jsou zavřené, načež přistoupil k venkovním dveřím a otevřel je.

Lou Hogan byl vysoký, širokoplecí muž. Jim se mu dosud vyhýbal, jak to jen šlo. Pravděpodobně to souviselo s tím, že ještě před rokem stál na druhé straně zákona.

„Ahoj, Hogane,“ řekl. Nedokázal zabránit tomu, aby jeho hlas nezněl chraplavě. „Co vás sem přivádí tak pozdě?“

Hogan smekl klobouk a pousmál se.

„Nechcete mě pozvat dál?“

Jim pokrčil rameny a ustoupil stranou. Pozdě si uvědomil, že na skobě visí opasek bez koltu. Doufal, že si toho Hogan nevšimne.

Marshal vešel dovnitř. Zůstal stát u stolu. Než stačil otevřít ústa, promluvil Jim.

„Julie se necítí dobře a šla si lehnout. Bohužel vám nemohu nabídnout kávu.“

„To není nutné, Warde. Mluvil jsem s Buckem Taylorem. Proč jste po tom přepadení v průsmyku Monomoke nepřišel ke mně?“

„Pan Parrish mě ještě poslal do dolu Silver Glance, Hogane,“ odvětil Jim. „Když jsem se vrátil, byl jsem unavený a chtěl jsem ke své ženě. Kromě toho: Co bych vám asi tak mohl říct? Neviděl jsem víc než Buck. Bandité stříleli zpoza skal. Jeden z nich byl neopatrný a já jsem ho trefil. Pak jsme prchali. Viděl jsem jen to, že jsou zamaskovaní. Nemyslím, že by vám to pomohlo, Hogane.“

Hogan vypadal zklamaně. Sáhl si do vnitřní kapsy svého kabátu a vytáhl odtud složený papír, který podal Jimovi.

„Myslel jsem, že byste mi mohl říct, jestli to nebyli oni,“ poznamenal.

Jim rozložil papír. Byl to zatykač. Musel se hodně ovládnout, aby neprojevil své zděšení.

„Hledáni za loupežné přepadení a vraždu,“ stálo tam. Poté následoval popis tří mužů, kteří v Elku přepadli stanici Central Pacific, zastřelili jednoho úředníka a uprchlí se třemi sty dolarů. Ti tři muži na sobě měli dlouhé pláště a jeli na jednom hnědákovi a dvou šedácích.

„Měli na sobě ti chlápci v průsmyku dlouhé pláště?“ otázal se Hogan. „Nevím, Hogane,“ odvětil Jim. „Řekl jsem vám už přece, že jsem z nich neviděl o moc víc než maskované hlavy.“

„Proč jste se nepokusili polapit toho raněného?“

Jimovi ztvrdly rysy ve tváři.

„Nejsem muž zákona, Hogane. Mým úkolem je doprovázet transporty stříbra a peněz mezi Pocotillem a Eurekou, nic víc a nic méně. Kromě toho nejsem natolik hloupý, abych se neobával léčky.“

Marshal si olízl rty a vrhl na Jima zkoumavý pohled.

„Zítra ráno máte doprovázet další transport,“ řekl.

„Ano. A co?“

„Co uděláte, když vás ti samí bandité přepadnou znovu?“

„To, co vždycky, Hogane. Budu na ně střílet tak dlouho, dokud nepoznají, že se u mě nedočkají stříbra, ale olova.“

Hogan zvedl ramena a zase je nechal klesnout. Zdálo se, jako by chtěl ještě něco říct, ale pak se otočil a šel ke dveřím. Otevřel je a poznamenal přes rameno: „Pozdravujte od mě svou ženu, Warde. Doufám, že budete zítra mít klidnou jízdu.“

„Děkuju, Hogane, to doufám také,“ řekl Jim. Pak šel za marshalem na verandu.

Hogan odvázal uzdu svého koně ze zábradlí, vyšvihl se do sedla, dotkl se okraje klobouku a odjel.

Jim si všiml, že ještě stále drží v ruce zatykač. Zvedl ruku a chtěl na něj zavolat, ale pak si řekl, že marshalovi by to už zřejmě bylo jedno.

Počkal, až jezdec zmizí v temnotě. Potom se pomalu otočil a vrátil se do domu.

+ + + + +

Jim vešel do kuchyně. Chtěl sáhnout po klice dveří ložnice, když tu se dveře do ložnice prudce otevřely.

Vyskočil z nich Tom a udeřil Jima revolverem do krku.

„Sakra, pročs za ním šel ven?“ zasyčel. „Dals mu znamení…“

Jim cítil, jak se jej zmocňuje vztek. Slyšel chrastit papír, jak sevřel pravou pěst se zatykačem. Zmocnil se jej vztek. Viděl rudě.

Levou rukou odrazil Tomovu ruku, v níž držel kolt, načež mu zasadil pravačkou ránu pod levé ucho.

Tom se svalil na podlahu.

Jim proběhl kolem něj a vrhl se na Dona Sharpa. Starý bandita držel v ruce svůj revolver, avšak nevystřelil. Velmi dobře věděl, že výstřel by upoutal pozornost odjíždějícího marshala.

Pokusil se Jimovi uhnout a uskočit do ložnice, ale narazil ramenem do rámu dveří a ztratil rovnováhu.

Jimova pěst se svezla po jeho krku.

Don Sharp vykřikl a pokusil se Jima udeřit pažbou koltu.

Minul ho však.

Jim mu zasadil ránu levačkou na bradu.

Don Sharp obrátil oči v sloup, podlomily se mu nohy a skácel se k zemi.

Jim se znovu obrátil. Viděl, že Tom je ještě stále omráčený, a chtěl využít své šance.

Tu Tom zvedl pravou ruku. Kolt při tom pádu na podlahu nepustil.

Jim hleděl do černého ústí hlavně.

„Tak dělej!“ zavrčel. „Proč nestřílíš, Tome? Marshal by to uslyšel a nikdo z vás by tento dům neopustil živý!“

Přistoupil k bratrovi, který dřepěl na zemi.

Tom měl široce otevřené oči.

„Já to zmáčknu, Jime!“ přerývaně zavrčel. Pak namířil na Julii, která si zděšením dala dlaň na ústa. „Oddělám tvou ženu!“

Jim se na něj vrhl, chytil ho za zápěstí a mlátil mu s tou rukou do podlahy tak dlouho, dokud kolt nepustil.

Tom na oplátku vrazil Jimovi koleno do břicha.

Ten úder Jimovi vyrazil dech. To dalo Tomovi čas na to, aby se sebral. Odvalil se od Jima a začal se plazit k revolveru, který se odkutálel pod stůl.

Jim ho chytil za nohu a pevně ho držel.

Tom se obrátil a pokusil se Jima setřást. Jenže v tom ho zasáhl jeho pravý direkt do brady.

Jimovi měl pocit, že si zlomil ruku. Před očima měl černo. Přesto dokázal zapomenout na bolest a chytil Toma za krk.

Zmocnil se ho neuvěřitelný vztek. Slyšel, jak kdosi vysokým hlasem volá jeho jméno. Pak ho někdo uchopil za košili, načež ho další ruka chytila za vlasy a zvrátila mu hlavu.

Jim se otřásl. Bylo mu, jako by se probudil ze zlého snu. Viděl pod sebou zrudlý obličej svého bratra Toma a pochopil, že je na nejlepší cestě ho zardousit.

Koutkem oka šikmo za sebou zaregistroval pohyb. Nejprve si myslel, že to je Julie, ale potom poznal zkřivenou tvář Dona Sharpa. Chtěl se vrhnout stranou, ale tentokrát byl starý bandita rychlejší.

Pažbou koltu trefil Jima do spánku.

Jimovi se zatmělo před očima a upadl do milosrdného bezvědomí.

+ + + + +

Posadili ho na židli a spoutali mu ruce za opěradlem. Dunělo mu v hlavě.

Podruhé ten večer dostal ránu do hlavy. Domníval se, že utrpěl lehký otřes mozku.

Jeho pohled byl ještě stále zamlžený. Viděl, že Julie stojí u krbu. Místnost byla provoněna kávou. Tom stál dva kroky za Julií a skláněl se k vědru. Dlaněmi si chrstl vodu do tváře.

Když si všiml, že Jim je opět při vědomí, otočil se. Jeho chladné modré oči se temně leskly. Nic však neříkal.

Jim pomalu otočil hlavu.

Don Sharp stál u okna. Předtím si svlékl svůj plášť a pověsil ho na skobu k Jimovu opasku. Zdálo se, že vycítil Jimův pohled, protože se otočil. Na bradě měl podlitinu. Boule na nose teprve nabíhala. Nic neříkal.

Julie vzal z krbu konvici s kávou a nalila tři šálky, které postavila na stůl. Jeden podala Tomovi, další Donu Sharpovi. Potom se vrátila ke stolu, vzala třetí šálek a ohřála si jím ruce.

Jim na ni nevěřícně hleděl. V jejích očích nebyla ani stopa strachu, jako by to, že tam sedí svázaný na židli, považovala za samozřejmost.

Tíživé ticho jako první prolomila Julie.

„Chováte se jako trucovité děti,“ řekla. „A přitom jste bratři.“

Jima se zmocnil vztek.

„Co to má být, Julie?“ přidušeně se otázal. „Oni jsou bandité, kteří vtrhli do mého domu! To považuješ za normální a správné?“

„Jsou to tvoji bratři, Jime,“ opáčila Julie. „Přišli sem, protože potřebují tvou pomoc. Jesse by umřel, kdyby mu někdo nevytáhl kulku.“

„No dobrá. Přivezli sem Jesse. Ale proč potom nezmizeli? Já ti to řeknu, Julie: Nejde jim jenom o Jesse. Pokusili se přepadnout povoz banky Aurora a nevyšlo jim to. Teď, protože vědí, že jsem zodpovědný za transporty, doufají, že s mou pomocí budou mít víc štěstí!“

Julie nehnula ani brvou. Jimova slova ji podle všeho nepřekvapila. Ona s tím souhlasí! blesklo Jimovi hlavou. Pane Bože, jí by vůbec nevadilo, kdybych se postavil na stranu zločinu!

Tom vypil kávu a položil šálek na stůl.

„Mohli bysme zmizet, Jime,“ rozčileně prohodil. „Ale já bych se potom postaral o to, aby tu všichni poznali tvé pravé jméno a tvou minulost! Co myslíš, že by potom lidé říkali?“

„To by mě vyřídilo. Ale důležitější je, že zmizíš, Tome!“

„A ty bys mě a Dona práskl a poštval na nás šerifa, co?“

„Měl bych to udělat, Tome. Ale myslím na Jesse. Je ještě mladý a může se změnit. To tobě už se nepodaří. Ty zůstaneš banditou, dokud tě nepověsí.“

Tom zařval a chtěl se na něj vrhnout. Zabránila tomu teprve Julie, která mezi ně vkročila.

„Tím ničeho nedosáhneš, Tome,“ řekla. Odstrčila ho a obrátila se k Jimovi.

„Už víc než rok nastavuješ krk pro Claytona Parrishe. Předtím byl každý druhý transport přepaden. Parrish málem zkrachoval. Od doby, co pro něj pracuješ, už o žádnou zásilku nepřišel. Je stále bohatší a bohatší. A muže, kterému za to má být vděčný, odměňuje almužnou! Zatímco Diane Parrishová má každý týden nové šaty, musí tvá žena přemýšlet nad tím, jestli má dost peněz na to, aby šla jednou za rok ke kadeřnici!“

Jim na ni hleděl vytřeštěnýma očima. Něco takového od ní slyšel vůbec poprvé. Zároveň však pochopil, že ta slova myslí zcela upřímně. Musela ji sžírat nekonečná závist.

Pro Jima se v ten okamžik zhroutil svět. Vždycky si myslel, že Julie je přes své nálady šťastná, že ho má. A dítě, které čekala, mělo její štěstí dovršit. Jenže to ji zřejmě nezajímalo. Hlavní pro bylo to, že Diane Parrishová má nové šaty!

„Odpoledne jsi přivezl náklad stříbra ze Silber Glance, Jime,“ chladně dodala Julie. „A zítra Parrish určitě vypraví další. Jakou má ten náklad hodnotu?“

Jim na ni nevěřícně hleděl.

„Co to má být, Julie?“ hlesl. „Proč říkáš něco takového?“

„Protože mi vadí být chudá!“ vykřikla na něho. „Proč nikdy nevykročíš ze svého stínu a neotevřeš oči?! Pro Claytona Parrishe by ta ztráta nic neznamenala! Ale my bysme mohli odejít a začít žít někde jinde. Naše dítě by ostatním dětem nemuselo závidět to, co si mohou dovolit!“

Jim jí chtěl něco odpovědět, ale nedostal ze sebe ani slovo. Juliina slova jej šokovala.

Nevěřícně na ni hleděl a pomalu začalo docházet, že si celou dobu cosi nalhával.

Ne, Julie se nepřetvařovala. To on v ní chtěl vidět něco jiného.

Cítil, jak se jej zmocňuje nenávist. Musel se přinutit, aby jej neovládla zcela. Ne, vina nebyla na Juliině straně. Musel hledat sám u sebe.

Tom se zazubil.

„Tvoje žena je správná, Jime,“ řekl. „Ví, jak to v životě chodí. Jsou dva druhy lidí. Chudáci, jako jsme my, co mají jen jedinou šanci: Brát si to, co potřebují. A pak jsou tu další, kterým se peníze jenom sypou a ani je nenapadne, aby nechali i druhým. Jestli nám pomůžeš, tak si vezmeš jen to, na co máš nárok.“

Přesně tak to říkával i starý Hackman.

Jim v duchu slyšel svého otce. Jako mladík jim věřil, ale když měl patnáct, uvědomil si, že jeho otec si něco namlouvá. Hackmanové nikdy neudělali nic, na co by mohli být hrdí.

„Zbytečně marníš slova, Tome,“ řekl Don od okna. „Tys nikdy nepochopil, jaký Jim je. Ten by se radši nechal sejmout, než by se s námi spojil.“

Tom přivřel oči. Odstrčil Julii stranou a sklonil se k Jimovi, až se jejich obličeje téměř dotýkaly.

„Je pravda to, co říká Don?“ otázal se. „Opravdu bys radši umřel?“

Tiše se zasmál a dodal: „Jo, ty mě umíš akorát tak rozčilovat a dokazovat mi, že jsi lepší. Ale co tvoje koťátko? Jak by se ti líbilo, kdybych si ji vzal a trochu se s ní pobavil?“

„Je těhotná, Tome,“ odtušil Jim.

Tom se zasmál. „No a? To by ti přece mělo pomoct myslet. Pomoz nám, Tome. Jestli se nám to tentokrát podaří, budeme moct všichni s životem banditů skončit.“

Jim nemusel vidět jiskry v bratrových očích na to, aby věděl, co si o jeho slovech má myslet.

Tom byl jako jejich otec. Tomu nikdy nešlo jen o peníze. Několikrát v životě měl šanci po úspěšném a výnosném přepadení skončit. Peníze však vždycky velice rychle utratil za whisky a ženské.

„Jime,“ řekla Julie a i v jejích očích se jiskřilo tak, jak to u ní ještě nikdy neviděl, „nikdo kromě Parrishe neutrpí škodu a Clayton Parrish si to díky tvé pomoci může dovolit!“

„A potom, Julie? Myslíš si, že Hogan nás nechá odjet jen tak? Všichni budou vědět, že jsem v tom byl namočený. Kromě toho zapomínáš na Bucka Claytona. To ho mám snad oddělat?“

Julie sevřela rty a nic neřekla.

Jim viděl, jak si vyměnila pohled s Tomem, a píchlo ho u srdce.

V ten moment věděl, že ji ztratil. Měl ji však vůbec někdy?

V hlavě měl podivně prázdno. Myslel si, že by měl cítit bolest, ale nebylo tam nic než prázdnota.

„Jesse je vám teď asi lhostejný, že?“ poznamenal.

Tom si olízl rty.

Teď si asi myslí, že mě má v hrsti, uvažoval Jim.

„Kdy budeš doprovázet další transport?“ zkoumavě se otázal Tom.

„Na to stříbro zapomeň,“ řekl Jim. „Máte vůbec tušení, kolik to váží? Museli byste ho uloupit i s povozem. A jak daleko byste se asi tak dostali? Než byste dorazili k hranici Utahu, tak by vás dostihli. Ještě pořád ses nenaučil používat hlavu, Tome.“

Od okna k nim přišel Don Sharp. Náhle se zarazil, odstoupil a sklonil se.

Jim se otočil. Sharp našel zmačkaný zatykač. Přistoupil s ním ke stolu a narovnal ho.

„Sakra!“ zavrčel.

„Co je to?“ zeptal se Tom a přišel k nim.

„Náš zatykač,“ řekl Sharp, „kvůli tomu v Elku…“

Tom zatykač přečetl a pohlédl na Jima. „To ti dal ten marshal, „ poznamenal. „Řekl ti na verandě ještě něco?“

„Ne. Slyšels, co říkal. Myslí si, že na průsmyku Monomoke jste mě přepadli vy.“

„ Doufám, že nelžeš!“ zavrčel Tom. „Teď víš, že nás hledají kvůli tomu mrtvému úředníkovi z Central Pacific. Proto mi na nějakém dalším mrtvém už nesejde.“

„Kdo toho muže zastřelil?“ otázal se Jim.

Tom se zasmál. „To nehraje roli. O.K., Jesse se nejdřív musí zotavit. Možná budou i jiné příležitosti. Zůstaneme tady a ty zítra pojedeš s tím stříbrem do Eureky. Hlavně neudělej nějakou hloupost, Jime! Nebudu mít zábrany sejmout tvou ženu, jestli se tu objevíš s marshalem nebo se nás pokusíš nějak jinak obelstít!“

Jim polkl. Věděl, že to je jeho šance. Byl rozhodnut se Tomovi nepoddat. Už nikdy se nechtěl znovu stát banditou. Zároveň však nesměl Julii a jejich nenarozené dítě vystavit nebezpečí.

Neměl tušení, jak z této bezvýchodné situace ven. Na něco však přijít musel.

Tomovy hrozby byly myšleny vážně. Jim byl přesvědčen o tom, že právě Tom zastřelil toho muže v Elku. Zatím po přepadeních Hackmanovy bandy nikdy nezůstali mrtví. Nyní byla prolomena poslední bariéra. Teď už byl Tom schopen všeho.

„O.K., Jime,“ řekl Tom s chladným úsměškem. „Strávím noc s tvým zlatíčkem v ložnici…“

„To neuděláš!“ vyštěkl Jim.

Julie k němu přistoupila, pohladila ho po vlasech a řekla: „On mi neublíží, Jime. Všechno bude dobré, uvidíš.“

Nic nebude dobré, Julie, pomyslel si. Dnes večer jsi zničila všechno, co mě k tobě poutalo…

+ + + + +

Jim Ward se zhluboka nadechl, když ráno vyšel na verandu svého domu. Dveře za ním se zavřely. Tom a Don Sharp se neodvážili opustit dům, protože se obávali, že by je mohl vidět někdo z města.

Jim měl v pouzdře svůj revolver. Komory jeho bubínku byly nabité. Tom a Don Sharp po celou dobu, co byl s koltem v domě, drželi v rukou své revolvery.

Jim se cítil zničený. Nejenom proto, že Tom odmítl nechat ho spát bez pout. Ne, z mnoha důvodů to byla nejhorší noc jeho života. Ztratil všechno, co pro něj bylo důležité.

Měl pocit, že zase stojí na začátku - tak jako tenkrát po smrti starého, jak přezdívali svému otci, když se jedné noci vytratil, aby nebyl takový jako Tom a Jesse.

Jim se protáhl a sešel z verandy. Aniž by se otáčel, scházel úzkou cestičkou, která vedla od jeho domu do města. Domy města stály pod ním na dně údolí.

Ve stáji slabě zaržál jeho kůň. Zvíře jej muselo zavětřit. Opět byl sám, protože krátce před úsvitem Don Sharp odvedl svého a Tomova šedáka a Jessova hnědáka. Jim mu popsal cestu k opuštěnému dolu nahoře na svahu, v jehož vchodové štole mohla zvířata bezpečně přebývat. Musel totiž počítat s tím, že by někdo mohl přijít k jejich domu.

Při chůzi se mu začala vracet jeho dosavadní jistota.

Několikrát v posledních hodinách pomyslel na to, že by se měl svěřit Lou Hoganovi, aby mohli společně přemoci Dona Sharpa a Toma. Obával se sice, že by při tom mohla vyjít najevo jeho minulost, ale to nebylo to, co ho od toho úmyslu odradilo.

Byla to myšlenka na Jesse. Ten mladík ještě nikdy v životě nežil normálně. Nedostal k tomu šanci. Kdyby teď Jim šel k Hoganovi, dostal by se Jesse spolu s Donem Sharpem a Tomem na mnoho let do vězení. A to by ho zlomilo.

A Julie?

Jim sevřel rty, když pomyslel na jejich chladné loučení. Chtěla ho políbit, ale když spatřil její oči, rychle ucouvl.

Rozhněvala se, ale Tom ji chytil za ruku a odvedl ji pryč.

Pak jej Tom varoval: „Jenom se nás nepokoušej převézt. Přísahám ti, že nikdo z nás by nepřežil a ta tvoje kočka také ne. Je to velká šance, kterou si od nikoho nenechám vzít. Ani od tebe!“

Jim věděl, že Tom to myslel tak vážně jako ještě nic v životě.

V Pocotillu již panoval čilý ruch.

Jim Ward dorazil k prvním domům na Main Street, která se vinula úzkým údolím.

Viděl, jak ze dvora banky Aurora vyjíždí těžký povoz tažený šestispřežím. Buck Taylor seděl na kozlíku.

K Jimovi dolehlo práskání biče. Vozka přijel obloukem před vchod banky, kde zastavil.

Jim zdravil lidi, kteří ho potkávali. Většina z nich se na něho přátelsky usmívala.

Jim kráčel rychle. Stetson si stáhl do čela, protože se obával, že by si někdo mohl všimnout boule na jeho levém spánku.

Uviděl ho Buck Taylor a kývl na něj. Jim přešel Main Street, minul koně a zastavil před verandou banky.

„Dobré ráno, Jime,“ pozdravil Buck Taylor. „Jsi tu pozdě.“ Usmál se a dodal: „Asi ses moc nevyspal, co?“

„Dobré ráno, Bucku,“ odvětil Jim. „Máš mou Winchestrovku?“

Buck poklepal vedle sebe. „Leží tady. Můžeme vyrazit. Ale předtím s tebou chce ještě mluvit pan Parrish.“

Jim přikývl, obrátil se a šel do banky.

Z kanceláře svého otce právě vyšla Diane Parrishová. Zastavila se a s úsměvem na něj pohlédla.

„Dobré ráno, Jime,“ pozdravila.

Nesmekl klobouk, aby mu neviděla bouli na spánku, což mu ovšem bylo nepříjemné. Stroze jí opětoval pozdrav a nejraději by ji tam nechal stát, jenže zastoupila mu cestu do Parrishovy kanceláře.

Jim cítil, jak se mu hrne krev do hlavy.

Úsměv v jejím obličeji nahradil zamyšlený výraz.

Jeho pohled se bezděky svezl z jejích rudých rtů k ňadrům, jež se jí zřetelně rýsovala pod těsnou hedvábnou blůzou. Dostal chuť jí ta prsa pohladit. Honem proto řekl: „Váš otec se mnou chtěl mluvit, než vyjedeme, slečno Parrishová.“

Viděl, že si všimla, jak ho zaujalo její poprsí, a zdálo se, že jí to nijak zvlášť nevadí.

„Máte nějaké problémy, Jime?“ tiše se otázala.

„Ne!“ odsekl.

Diane Parrishová se kousla do spodního rtu a odstoupila, aby mu udělala místo.

Jim otevřel dveře. Měl pocit, že před ní prchá, když kráčel do kanceláře.

Clayton Parish seděl za svým psacím stolem. Zvedl hlavu a řekl: „Dobrý den, Jime. Už jste měl být na cestě. Zdrželo vás něco?“

Jim pokrčil rameny.

Instinktivně smekl klobouk, tu se však vyděsil a honem se otočil tak, aby Parrish nemohl vidět jeho levý spánek.

„Při této jízdě musíte být obzvlášť opatrný, Jime,“ řekl Parrish. „Marshal Hogan se domnívá, že ti chlápci, co vás včera přepadli v průsmyku Monomoke, to zkusí znovu. Ve voze je stříbro skoro za sto tisíc dolarů, Jime. To znamená, že vy dostanete tisíc, když vůz v pořádku dostanete do Eureky.“

„Budu dávat pozor, pane Parrishi,“ řekl Jim. „Mám z Eureky zase něco přivézt?“

„Peníze ne,“ odvětil Parrish. „Ale pro Aurora North Mill potřebujeme nějaké šrouby. Všechno jsem vám napsal. Kellog o tom v Eurece ví.“

Jim si vzal papír, který mu podal, a přikývl. „Ještě něco?“

Parrish váhal, ale pak zavrtěl hlavou. „To by bylo, Jime. Přeji vám šťastnou cestu.“

„Děkuji, pane Parrishi.“ Jim se otočil a opustil kancelář.

Diane Parrishová zmizela.

Jim si oddechl, jenže potom vyšel na verandu banky a zase ji spatřil.

Diane Parrishová stála vedle povozu a bavila se s Buckem Taylorem. Vozka zářil štěstím.

Taylor pro Claytona Parrishe jezdil už deset let a znal jeho dceru ještě z dob, kdy nosila copy.

Jim se jí vyhnul, zezadu obešel povoz a přes přední kolo vylezl na kozlík. Vzal Winchestrovku, posadil se a posunul si stetson ještě hlouběji do čela.

„Na co ještě čekáš, Bucku?“ prohodil. „Myslel jsem si, že máš naspěch.“

Buck Taylor na něj úkosem pohlédl. Pak si ještě vyměnil pár slov s dívkou, načež se s ní rozloučil.

Když uvolnil páku brzdy a pobídl koně, vrhl na Jima rozhněvaný pohled.

Vůz se rozjel. Koně měli co dělat, aby s ním pohnuli.

Brzy za sebou měli poslední domy města. Jim pohlédl na svah. Jeho dům, v němž kdysi žil inženýr z jednoho nyní vytěženého a opuštěného dolu, vypadal v ranním slunci mírumilovně a klidně. Nic se tam nehýbalo.

Jim sevřel rty. Stáhlo se mu hrdlo.

„Mohl bys být ke slečně Diane trochu přátelštější,“ zavrčel Buck Taylor a vytrhl Jima z myšlenek. „Je k tobě milá a má tě ráda.“

„Starej se o koně,“ odsekl Jim, „v nich se vyznáš víc.“

Buck Taylor cosi zabrblal a odmlčel se.

Pak byl slyšet jen rachot povozu a dusot koní.

+ + + + +

Tom Hackman byl neklidný. To čekání ho užíralo. Celý den seděl u okna a díval se na město. Nikdo se však na cestě k domu neobjevil.

Julie navrhla, že by bylo lepší, kdyby se objevila ve městě, ale Tom jí nevěřil a nepustil ji.

Don byl klidnější. Staral se o Jesse, který se zotavoval z horečky.

Julie mu vyměnila obvazy a s údivem zjistila, že okraje rány už nejsou zarudlé. Jesse se očividně uzdravoval. Začal jíst a do jeho pobledlé tváře se opět vrátila barva.

Teprve, když se začalo stmívat, se Tom uklidnil. Pocotillského marshala se neobával. Věděl, že Jim by jeho a Jesse zákonu nikdy nezradil.

Přesto mu nevěřil. Jim byl schopný vykašlat se na povoz a překvapivě se vrátit, aby jej a Dona Sharpa přemohl.

Julie jim uvařila večeři a naservírovala ji na velký stůl. Jessovi zanesla jídlo do ložnice.

Po několika minutách se vrátila a posadila se k oběma mužům.

Neušlo jí, jak si ji Tom prohlíží, když si myslel, že ho nevidí.

V duchu ho srovnávala s Jimem.

Tom byl divočejší. Jeho vztek, když bojoval s Jimem, ji rozrušil. V jeho přítomnosti se cítila nejistě. Přesto nepociťovala strach. Tom měl něco, co Jimovi chybělo. Dlouho nepřemýšlel, když něco chtěl, a hned si to vzal.

Jim byl uvážlivější a byl tak poctivý, až to Julii někdy přivádělo k šílenství. Kolikrát mu říkala, aby se neprodával pod cenou. Clayton Parrish vydělával neuvěřitelné peníze, od doby co jeho transporty do Eureky, k vedlejší dráze Central Pacific, doprovázel Jim. Copak by bylo spravedlivé, kdyby z toho něco neměl i Jim?

Občas už ani nevěděla, proč si Jima vzala. Možná to byla touha žít normálním životem, kterou měla jako dívka ze saloonu.

Jim byl vzorem muže, jakého vždy chtěla, hlavně potom, co se dozvěděla, že je těhotná.

Jenže pak začala pomalu chápat, jak by vypadala její budoucnost. Život plný tvrdé práce, to bylo to, co jí Jim nabízel.

Její nespokojenost se postupně zvyšovala - když tu se objevili Jimovi bratři, což pro ni bylo vysvobození z bezmoci, kterého vlastními silami nemohla dosáhnout.

Viděla, že Tom ji svléká očima. Dojedla poslední sousto a vstala.

Když přistoupila ke krbu, měla pocit, že ji Tomův pohled na zádech spaluje. Postavila svůj talíř na kredenc a otočila se.

Tom se nestoudně usmíval. Ten pohled ji vzrušoval. Usmála se na něj a chtěla něco říct. Tu však Don Sharp zvedl hlavu a posunul k ní prázdný talíř.

Sebrala nádobí ze stolu a odnesla jej na kredenc.

Do ticha promluvil Tom: „Budu pozorovat město, Done,“ řekl. „Ty bys měl jít potmě k té štole, podívat se na koně, dát jim nažrat a napít.“

Julie si všimla rafinovanosti v Tomově hlasu. Neotočila se a začala umývat nádobí. Na dlouhou dobu bylo jediným zvukem v místnosti cinkání plechových misek.

Pak Julie uslyšel zavrzání židle. Obrátila se.

Don Sharp vstal a přistoupil k oknu. Chvíli hleděl ven, načež otevřel dveře a zmizel.

Tom se na Julii usmál.

„Nechceš jít k oknu a dívat se na cestu a na město, Tome?“ otázala se. Bylo to vůbec poprvé, co ho takto oslovila. Připadalo jí to naprosto přirozené.

„Čekáš někoho?“

„Ne.“

„Proč mám potom ztrácet čas u okna?“

Julie na něj pohlédla.

Její úsměv se rozšířil.

Chtěla se otočit, aby utřela nádobí a ukázala mu tím, že je jí lhostejný, jenže nebyla schopná se pohnout.

Tom stál těsně před ní.

Viděla, že polkl. Úsměv z jeho tváře zmizel. Náhle pocítila jeho ruku na levém ňadru a trhla sebou. Ztěžka dýchajíc chtěla ustoupit, jenže Tom ji chytil za pravou ruku a nepustil ji.

„Proč se bráníš?“ zeptal se. „Chceš to přece tak jako já…“

Než pochopila, co se děje, sklonil se k ní a přitiskl své rty k jejím. Objal ji a přitiskl k sobě.

Julie cítila, jak se jí zmocňuje oheň vášně. V hlavě jí hučelo. Cosi v ní ji táhlo, aby se poddala animálním pudům, ale vtom ji čísi hlas vrátil do reality.

„Hej, to mě nikdo neslyší?“

Byl to Jesse.

Tom ji pustil. Rychle dýchal a v jeho modrých očích se zračil chtíč. Zdálo se, že mu chvíli trvalo, než pochopil, co je vyrušilo. Ohlédl se k ložnici.

„Co chceš, sakra?“ zvolal.

„Chtěl jsem jen, abyste odnesli můj talíř. Kromě toho chci, aby dveře zůstaly otevřené. Nudím se. Už je mi mnohem líp. Nemám chuť se dál povalovat v posteli!“

Julie se chtěla vzdálit, ale Tom ji rychlým pohybem zadržel. Zavrtěla hlavou.

„Ne, Tome,“ zamumlala. „Já - já ještě nejsem tak daleko. Počkej, ano?“

Viděla, že bojuje sám se sebou. Byl velmi vzrušený.

Přistoupila k němu, postavila se na špičky a letmo jej políbila. Než ji však mohl znovu obejmout, tak mu vyklouzla a odešla do ložnice.

Tom za ní hleděl. Vzrušení odeznívalo jen pomalu. Nepovažoval to za možné, ale toužila po něm stejně tak jako on po ní.

Zhluboka dýchal. Já ti ji vezmu, Jime, pomyslel si.

Sevřel rty. Bylo mu jasné, že mezi ním a Jimem by došlo k boji - i bez Julie.

Nenáviděl Jima odjakživa, protože všichni - i starý - měli Jima raději než jeho.

Pomyšlení na to, že mu vezme ženu, jej naplňovalo zadostiučiněním.

Z ložnice se ozvaly hlasy, načež na prknech verandy zaduněly kroky.

Tom se vyděsil. Vytáhl kolt z pouzdra a přikročil ke dveřím.

Otevřely se…

…a dovnitř vešel Don Sharp. Starý bandita překvapením strnul, když spatřil v Tomově ruce kolt. Zamračil se a zeptal se: „Jsi nervózní? Jim se nevrátí dřív než zítra večer.“

Tom zaklel.

Kopnutím zavřel dveře a přistoupil k oknu. Pohlédl na světla Pocotilla. Z města k domu slabě doléhal hluk města.

Tom pocítil přání vypít láhev whisky. V tom proklatém domě však nebyla ani kapka alkoholu.

Cesta do města byla osvětlena jen bledým srpkem měsíce.

Nikde nikdo.

+ + + + +

Diane Parrishová se na marshala Lou Hogana přátelsky usmála, když jí podal ruku, aby jí pomohl na chodník před obchodem. Zdálo se jí, že tam na ni čekal.

„Máte něco na srdci?“ zeptala se. Měla toho vysokého, mlčenlivého muže ráda. Od chvíle, co se stal v Pocotillu marshalem, tam přestaly večerní přestřelky a opilí horníci už ji neobtěžovali.

Lou Hogan přikývl.

„Pořád mi nejde z hlavy to přepadení Wardova povozu,“ poznamenal. „Určitě jste o tom s Jimem Wardem mluvila, ne?“

Diane naklonila hlavu a změřila si marshala pohledem.

„Předevčírem večer jsem vás viděla jet k Jimovu domu, Hogane. Mluvil jste s ním, ne? Copak vám nepověděl všechno, co jste chtěl vědět?“

Hogan pokrčil rameny.

„Tvrdil, že viděl jen několik maskovaných hlav. Nedokázal mi ani říct, jestli na sobě měli pláště.“

„Když to říká Jim, tak to bude pravda,“ odvětila Diane. „Proč by vám měl něco tajit?“

„Nevím, slečno Parrishová. Je to jen - takový můj pocit.“

Tiše se zasmála.

„Nedělejte si o něj starosti, marshale. Neznám poctivějšího muže, než je on.“

„To je možné, slečno Parrishová. Přesto jsem se vás chtěl zeptat, jestli vám na jeho chování nebylo něco nápadné, jestli se nechoval jinak, než jindy. Mluvila jste s ním přece, než vyjel do Eureky?“

Přikývla. Úsměv v její tváři nyní nahradilo zamyšlení.

„Hm. Vypadalo to, jako by se špatně vyspal, marshale,“ zamumlala. „Byl nevrlý, to jindy nebývá. Možná se pohádal se ženou…“

Pohlédla na Hogana, ale z jeho tváře se nedalo nic vyčíst.

„Bandité, kteří přepadli Wardův povoz v průsmyku Monomoke, mohou být ti samí, co zavraždili úředníka Central Pacific v její kanceláři v Elku,“ řekl Hogan. „Vyšetřoval jsem ten případ. Podle popisu by se mohlo jednat o Hackmanovu bandu.

Jsou to nebezpeční a nevypočitatelní chlápci.“

„Proč mi to vyprávíte, Hogane?“ otázala se Diane. „Chcete mi nahnat strach? A proč si nepromluvíte s paní Wardovou? Ta by vám spíš pověděla, co vám Jim neřekl.“

Hogan se pousmál. Poklepal si prstem na okraj klobouku a odešel.

Diane se dívala za ním. Cítila, jak jí je horko ve tváři. Při posledních slovech se určitě začala červenat. Ten zatracený Hogan! Možná si z toho vyvodil něco, co vůbec nebyla pravda!

Diane se nasupeně obrátila a prošla kolem obchodu. Pozdravila několik žen, které potkala - a pak málem zakopla. Spatřila svého otce, jak vychází z banky s nějakou ženou.

Byla to paní Wardová.

Diane se sevřelo hrdlo. Upřeně hleděla na verandu banky. Blond vlasy Julie Wardové na slunci zářily. Diane viděla, že jí její otec potřásá rukou. Pak Julie Wardová odešla opačným směrem.

Co na té ženě jenom Jim Ward vidí? ptala se Diane. Byl to pro ni šok, když se před půl rokem Jim objevil s Julií jako svou ženou v Pocotillu a koupili si dům na svahu. Julie Hamsteadová, jak se jmenovala dřív, předtím pracovala v jednom saloonu v Eurece. Prý to byla coura. Všechny ženy v Pocotillu to tvrdily.

Diane zavrtěla hlavou. Předsevzala si, že nebude dělat poprask. Byla to jen a jen Jimova věc, jakou si vzal ženu.

Pevným, energickým krokem šla dál. Její otec ji uviděl a nyní na ni čekal. Když společně vešli do banky, otázala se ho Diane: „Co od tebe paní Wardová chtěla?“

„Ode mě? Nic. Viděl jsem ji a zavolal jsem ji do banky. Omluvil jsem se jí, že Jim je v poslední době tak často pryč. Slíbil jsem jí, že Jimovi dám týden dovolené, až odveze další dodávku.“

„Ty ho chceš hned zase poslat pryč, až se vrátí?“

„Ano. Jde o peníze na výplaty pro celý okrsek Treasure Hill. Stanford a ostatní u mě byli. Nemohl jsem jim to odmítnout. Když Jim bude souhlasit, tak jejich peníze na mzdy odveze hned do Eureky. Pro Jima by to byl velký výdělek. Chtějí mu nabídnout dvojnásobek toho, co dostává normálně.“

Diane pomalu přikývla.

„Víš, že Jima brzy ztratíme, tati? Chce si koupit ranč u Elka. Zmínil se o tom Bucku Taylorovi.“

„Vím to. A přeju mu to. Nebudu mu klást žádné překážky. Vděčím mu za hodně.“

Diane políbila otce na tvář.

„Hej, za co to bylo?“ zasmál se Clayton Parrish.

„Za to, že jsi ten nejlepší táta na světě,“ odvětila Diane.

+ + + + +

Se skřípějícími brzdami povoz odbočil do vjezdu do dvora banky Aurora.

Nad chodníky se vznášela oblaka prachu.

Muži nadávali a dámy si přidržovaly před obličeji kapesníky.

Jim seskočil z kozlíku, ještě než se povoz zastavil před velkou vozovnou.

Buck Taylor zaklel, ale Jim se o něj nestaral. To on Bucka přiměl k tomu, aby hnal koně tak ďábelským tempem. Tak rychle trasu z Eureky do Pocotilla ještě neujeli. Ráno vyrazili v šest a na těch padesát mil nepotřebovali ani deset hodin.

Jim šel k zadnímu vchodu banky. Chtěl být co nejdřív doma, ale věděl, že by bylo podezřelé, kdyby se předtím neohlásil u Claytona Parrishe.

Vstoupil dovnitř. Chodbou se dostal k hale s přepážkami.

Dveře kanceláře Claytona Parrishe se otevřely.

Parrish na něj pohlédl a kývl. Viděl, jak povoz přijíždí, ze svého okna.

Jim prošel kolem přepážek a vstoupil do kanceláře. Bankéř mu podal ruku.

„Dnes jste zpátky brzy, Jime. Dal vám Kellog ty šrouby, které potřebuje pro úpravnu rudy?“

Jim přikývl.

„Buck sem potom ty věci přinese. Máte ještě něco, pane Parrishi? Jsem hodně unavený a chtěl bych ke své ženě.“

Parrish se na něj usmál.

„Ano, Jime, je tady ještě něco. Stanford a další majitelé dolů byli umě. Vy…“

Jim jej přerušil rázným pohybem ruky.

„Jel jsem třikrát za sebou, pane Parrishi, a za šest dnů jsem byl jen dvakrát doma. Julie je těhotná. Nemůžu ji dlouho nechávat samotnou.“

Parrish přikývl.

„Pro to mám naprosté pochopení. Ale mezi horníky v ostatních dolech by mohlo dojít k nepokojům, kdyby zase nedostali mzdu. Stanford…“

„Julie by mi doma udělala peklo, pane Parrishi.“

„Nikoli. Dnes ráno jsem s ní mluvil, Jime.“

Jim zkameněl.

„Ona přišla za vámi?“ zeptal se.

Parrish zavrtěl hlavou. „Potkal jsem ji před bankou a pozval ji dál.“

„Ona byla ve městě?“ Jim jen s námahou udržel svůj hlas pod kontrolou.

„Ano. Proč by neměla?“ Parrish svraštil čelo. Jeho zamyšlený pohled Jima varoval.

Ward pokrčil rameny. „O čem jste s ní mluvil?“

„Omluvil jsem se za to, že jsem na vás v posledním týdnu kladl takové nároky. Slíbil jsem jí, že po další jízdě dostanete týden dovolenou.“

„Po další jízdě?“

Clayton Parrish přikročil k Jimovi a položil mu ruku na rameno.

„Jime, neprosil bych vás, kdyby to nebylo opravdu velmi důležité,“ řekl. „Jde o klid mezi horníky v Treasure Hill. A Stanford a další vám nabídli, že vám zaplatí dvojnásobnou prémii. Dvě procenta ze sto dvaceti tisíc dolarů - to je dva tisíce čtyři sta dolarů pro vás, Jime. Tím budete vašemu cíli o velký kus blíž.“

„Mému cíli, pane Parrishi?“ Jim opět strnul.

„Och - asi jsem se prořekl. Buck Taylor mluvil o tom, že byste si rád koupil ranč.“

„Ten starý mluvka,“ tlumeně řekl Jim.

„Nemějte mu to za zlé, Jime - Není vám dobře? Vypadáte bledě, Jime.“

„Já ten transport s penězi doprovázet nechci, pane Parrishi. Proč si Stanford nekoupí oddíl pistolníků?“

„Víte to sám, Jime. Naposledy to byli právě Stanfordovi spolujezdci, kdo uloupil ty peníze a poranil vozku.“

„Nemůžu nechat Julii pořád samotnou.“

„Och, tak jestli jde o to - Julie s tím souhlasí. Těší se na týden, který s ní potom strávíte.“

„Vy jste jí pověděl o tom transportu s penězi na výplaty?“

„Ano,“ zasmál se Parrish. „Kdybych nevěřil vaší ženě, tak komu potom?“

Jim přikývl. Vřel vztekem. Viděl na Parrishovi, že ho jeho reakce udivila, a musel se hodně přemáhat, aby se neobrátil na podpatku a nevyrazil odtud pryč.

„Dobrá, pane Parrishi,“ řekl. „Je připraven nějaký náklad na zpáteční cestu?“

Parrish zavrtěl hlavou.

„Zítra brzo ráno, ještě před úsvitem, se s Buckem Taylorem vydáte na koních do Eureky. Tam vám Stanford připraví lehký povoz. Vezměte si koně z naší stáje, ať můžete zítra vyrazit z domu a setkat se s Buckem Taylorem za městem. Teď běžte k vaší ženě. Já si promluvím s Buckem.“

Jim přikývl a opustil kancelář.

Bušilo mu v hlavě, když kráčel ke stáji, z jednoho boxu vyvedl koně a osedlal ho.

Proč šla Julie do města? musel se stále ptát.

Byl si jistý, že ani Tom ani Don Sharp by se neodvážili ve městě ukázat. Jak to, že tedy Tom Julii povolil opustit dům? Že by jí natolik důvěřoval, že je nezradí, když jí dál nebude vyhrožovat?

Vyšvihl se do sedla a vyjel na Main Street. Dům na svahu byl osvětlen odpoledním sluncem, které se odráželo od jednoho okna a oslepovalo ho.

Jim přivřel oči. Seděl v sedle přikrčený a měl pocit, jako by nesl na bedrech několikatunové kameny.

Zmocnilo se jej neblahé tušení. Představil si Juliinu tvář a po zádech mu přeběhl mráz.

+ + + + +

Číhali za okny.

Jim je neviděl, ale cítil jejich pohledy.

Zastavil koně před stájí.

Zatímco sesedal ze sedla, otevřely se dveře domu.

Na verandu vyšla Julie. Blond vlasy jí padaly na ramena. Přistoupila k zábradlí verandy.

Jim na ni upřeně hleděl. Vůbec poprvé ji viděl s rozpuštěnými vlasy. Jinak je vždycky mívala vzadu svázané.

Tvářila se vážně.

Jim mě sevřené hrdlo. Přehodil uzdu přes hlavu koně.

Náhle ucítil váhu svého peacemakeru v pouzdře. Přání tasit a ztéci dům útokem jej málem přemohlo.

Nebyl to strach ze smrti, co ho od toho úmyslu odradilo.

Nechtěl se stát vrahem vlastních bratrů.

Zatímco otevíral vrata stáje a podestýlal koni v boxu vedle svého ryzáka, uvědomil si, že mezi ním a Julií to už nikdy nebude takové jako předtím.

Neotočil se, když se ve vratech objevil dlouhý stín. Odsedlal koně a položil sedlo na tyč před boxem.

Přistoupila k němu Julie.

„Mluvil s tebou Clayton Parrish?“ zeptala se. Číhavý tón v jejím hlasu se nedal přeslechnout.

Ani mě nepozdravila, pomyslel si Jim.

„Proč se ptáš?“ odvětil.

Neodpověděla mu.

„Jessovi už je lépe,“ řekla místo toho. „Pozítří bude zase moct do sedla.“

Chápal důsledky jejích slov. Pozítří poveze peníze na výplaty pro doly v Treasure Hill z Eureky do Pocotilla.

Mlčky opřel svou Winchestrovku o žlab, přinesl vědro s vodou a postavil jej koni do boxu.

Pak se otočil na Julii a trpce řekl: „Vypadá to, že tobě se také dařilo dobře, když jsem tu nebyl.“

„Ano,“ prohodila, „proč ne? Zdá se, že zapomínáš, že Tom a Jesse jsou tvoji bratři. V žilách vám koluje stejná krev. A to je důležitější než všechno ostatní. Proč to nechceš pochopit?“

„A kdy ty pochopíš, že pro člověka je nejdůležitější, aby se na sebe mohl podívat v zrcadle?“ odtušil. „Já tě nepoznávám, Julie! Říkáš věci, které bych od tebe nikdy nečekal!“

„Já jsem se nezměnila, Jime! Možnás jen ve mně viděl něco, čím jsem nebyla. Když jsme se vzali, myslela jsem si, že s něčím začneš a nabídneš mi dobrý život. Ale tys mě vzal do tohoto osamělého domu na kraji města, které mnou pohrdá. Přátelsky se bavíš s lidmi, kteří si na mě za tvými zády ukazují prstem, a ty sis toho ještě ani nevšiml! Já odtud chci pryč! Čekám od života víc než jen stát v kuchyni a vychovávat tvoje děti. Chci se bavit a smát! Kdy jsem se s tebou naposledy smála, Jime?“

Udiveně na ni hleděl. Ta slova jí proudila z úst, jako by se v ní protrhla přehrada. Takto upřímná k němu ještě nikdy nebyla.

Než stačil něco říct, nakvašeně se otočila a vyběhla na prostranství mezi stájí a domem, jako by před ním prchala.

Jim potřeboval nějakou dobu na to, aby se vzpamatoval. Pak i on opustil stáj, zavřel za sebou bránu a šel k domu.

Julie nechala vchodové dveře otevřené. Jim viděl v domě siluetu muže. Neváhal ani na vteřinu, vešel dovnitř a zavřel za sebou dveře.

Závěsy na oknech byly napůl zatažené, ale přesto byla velká obývací místnost osvětlená paprsky zapadajícího slunce.

Tom stál uprostřed místnosti vedle stolu, Don Sharp u okna. Oba mířili revolvery na Jima.

Se svými sveřepými výrazy vypadali jako vyslanci pekla.

Jim pohlédl vedle Toma.

Byl překvapen, když se ve dveřích do ložnice objevil Jesse. Musel se opírat o rám dveří, ale jeho úsměv naznačoval, že tu velkou ztrátu krve, kterou utrpěl, již překonal.

„Ahoj, Jime,“ řekl. „Je dobře, že jsi zpátky. Celý den se o mě skoro vůbec nestarali.“

Jim pohlédl na Julii. Stála u krbu a kutala v ohništi.

Koutkem oka jej však pozorovala.

Tom zvedl revolver.

„Vezmi mu jeho kolt, Done,“ řekl.

Don Sharp váhal. Povytáhl krk jako sup, který si není jistý, jestli jeho kořist už dokonala.

Jim se nehýbal, když k němu přistoupil a vytáhl mu peacemaker z pouzdra.

„Proč jste ještě nezmizeli, když jste měli příležitost?“ otázal se jich.

Tom se potměšile zasmál a obtočil si kolt kolem ukazováčku.

„On toho nenechá, Done,“ řekl. „Pořád bude vést takové řeči, i když na něho míří dva revolvery.“

V jeho modrých očích se zlostně zajiskřilo. Přistoupil k Jimovi a natáhl kohoutek revolveru.

„Nehraj to na nás, Jime! Víme o všem. Zítra pojedeš do Eureky a vyzvedneš tam peníze na výplaty v ostatních dolech. Kolik to má být? Padesát tisíc dolarů? Nebo snad sto padesát tisíc?“ Jeho hlas se chvěl. „To je naše velká šance, Jime! S tím bysme měli všichni vystaráno! Sakra, jak nad tím ještě můžeš přemýšlet?“

„Jak si to vlastně představuješ, Tome?“ chladně se ho otázal Jim.

Zraky všech byly upřeny na Jima. Jesse měl vytřeštěné oči a olizoval si rty.

Julie se zarazila. Pomalu obrátila hlavu. V jejím bledém obličeji ozářeném plameny se zračilo překvapení.

Tom těžce oddechoval. V očích měl nejistotu. Pak se však na jeho obličeji objevil úsměv.

„Vidíš přece, že nemáš na vybranou, ne?“ poznamenal.

Jim neodpověděl. Koutkem očí pozoroval Dona Sharpa. Starý kumpán jeho otce byl jediným mužem v místnosti, kterého Jimova otázka nevyvedla z klidu.

Sharp odkročil. „Tome, myslím, že…“

Tom jej přerušil zmijím zasyčením.

„Nechej mluvit Jima, sakra!“

„Na něco jsem se tě ptal, Tome,“ řekl Jim. „Chci vědět, jak vypadá tvůj plán. Jaks vymyslel to přepadení. A co útěk?“

Tom si olízl rty. To bylo typické hackmanovské gesto. Také starý to dělal vždycky, když přemýšlel. Tom a Jesse to od něj odkoukali, nebo to po něm zdědili.

„Je to docela jednoduché. Zastavíme tě, ty se postaráš o to, aby kočí nedělal problémy, pak nasedneš na

koně, kterého ti přivedeme, a potom zmizíme i s kořistí.“

„Kde by se to přepadení mělo odehrát? Kam chceš utéct? A co Jesse? Vydrží ostrou jízdu? A co s Julií?“

Julie vykročila směrem k němu a řekla: „Já…“

Tom jí skočil do řeči.

„ Julie pojede s námi, o tom už jsme mluvili. Dlouho čekala na to, až odtud bude moct vypadnout. Se svým podílem budete moct vést lepší život než předtím.“

„Julie je těhotná, Tome,“ namítl Jim. „Na útěku by mohla potratit a…“

Julie prošla kolem Toma a zastavila se krok od Jima.

„Je to moje tělo. Jime! Tom má pravdu. Chci odtud pryč! Za každou cenu!“

„Nosíš moje dítě, Julie!“

„Chci odtud pryč!“ zvolala.

Jim polkl. Nemusel se dívat na Tomův spokojený úsměv, aby věděl, na čí straně Julie stojí. Vůbec si neuvědomovala, že riskuje život.

Tom přišel k ní a řekl: „Budeme na povoz čekat na průsmyku Monomoke. Pak vyrazíme na východ směrem na Ely, aby si pronásledovatelé mysleli, že chceme do Utahu. Před Ely však odbočíme na jih a pojedeme údolím White River Valley do Pioche. Drago tam má saloon. Znáte přece Draga?“

„Pioche ještě leží v Nevadě,“ poznamenal Jim a zavrtěl hlavou. „Ty marshala Lou Hogana neznáš, Tome. Jeď do města a dobře si ho prohlédni. Pak na ten svůj plán zapomeneš.“

Tomovi se zablesklo v očích.

„Nikdy jsem se nebál mužů zákona!“ zavrčel.

„A to tě jednoho dne bude stát život.“

„Co to má znamenat? Ty snad nechceš, aby se nám to podařilo?“

Jim pohlédl na Julii.

Stála těsně vedle Toma. I ona na něj hleděla v očekávání odpovědi.

Jim měl pocit, že cítí určitou důvěrnou spřízněnost mezi Tomem a Julií. A k vlastnímu úžasu si uvědomil, že mu to vůbec nevadí.

„Považuju to za příliš riskantní, Tome,“ řekl klidným hlasem. „To, že tu Hogan předevčírem byl, svědčí o tom, že má nějaké podezření. A Hogan se jen tak rychle něčeho nevzdá.“

„Ty mi to nevymluvíš, Jime,“ zavrčel Tom.

Jim mlčel. Prošel kolem Toma a Julie ke krbu a napil se vody z hrnku.

„Mám hlad,“ řekl. „Udělala bys mi něco k jídlu, Julie?“

Tom k němu přiskočil, chytil ho za ruku a vyštěkl: „Nejdřív nám řekni, jestli do toho půjdeš s námi!“

Jim se otočil.

„Našetřil jsem si dvacet tisíc dolarů, Tome. Chtěl jsem si za ně za pár měsíců koupit ranč. Můžete ty peníze mít, když se vykašlete na to přepadení a zmizíte odtud.“

Julie tiše vykřikla a rychle k němu přikročila. V jejích očích se objevil lesk, jaký v nich ještě nikdy neviděl.

„Dvacet tisíc dolarů?“ hlesla. „Ty máš dvacet tisíc dolarů?“

Jim přikývl. „Vydělal jsem si je u Parrishe, Julie. Šetřil jsem je pro nás dva. Poblíž Elka je malý ranč, který by mohl vynášet, když člověk nebude mít dluhy. Chtěl jsem ho koupit pro nás dva a pro naše dítě.“

„Ranč?“ přeskakoval jí hlas. „Nikdys o tom se mnou nemluvil! Jak víš, že bych chtěla žít na ranči? Zatraceně, vždyť já jsem z farmy, Jime! Ve čtrnácti jsem utekla, protože jsem neměla chuť dál dřít jak mezek! Nikdy v životě bych s tebou nešla na ranč! Chtěla jsem do Denveru - nebo do San Francisca! Chtěla jsem nosit hezké šaty, tančit a bavit se! A chtěla jsem muže, který něco dokáže - a ne nějakého lepšího pasáka krav!“

Rozrušeně oddechovala. Její slova byla cítit ve vzduchu i po jedné minutě ticha, která následovala.

Na Jima měla účinek rány kladivem. Pochopil, že o ní dosud nic nevěděl. Nikdy spolu nemluvili o svých snech.

Jimovi se udělalo špatně. Julie měla obličej zkřivený v podivnou grimasu. Pane Bože! pomyslel si, a to jsem si myslel, že ji miluji!

Odstrčil ji a prošel kolem stolu ke dveřím.

Tu se ozvalo kovové cvaknutí.

„Kam chceš jít?“zavrčel Tom.

Jim se zastavil a pohlédl na něj.

„Jdu do stáje. Budu spát tam,“ řekl chladným hlasem. „Musel bys mě zastřelit, Tome, kdybys mi v tom chtěl zabránit.“

Šel dál a otevřel dveře.

Oslepila jej rudá zář slunce, jehož spodní okraj se již dotýkal siluety White Pine Range.

Přivřel oči a vykročil na verandu.

Slyšel, jak Tom něco říká Julii. Ta mu neodpověděla.

Otřásl se chladem. Cítil se přesně tak jako tu noc, kdy opustil Toma a Jesse, potom co pohřbili jejich otce. Tenkrát ovšem pevně věřil tomu, že bude moct začít nový život.

Nyní měl pocit, jako by jeho život byl u konce.

+ + + + +

Hleděli za ním.

Jesse přikulhal k Tomovi, jenž pootevřenými dveřmi sledoval stáj. Pak pohlédl na Julii, která zůstala stát u stolu.

„Tos mu neměla říkat, Julie,“ zamumlal. „Jim to s tebou určitě myslel dobře. Jim na sebe myslel vždycky až v poslední řadě. Pročs mu neřekla, co chceš?“

„Drž hubu!“ zavrčel Tom. „Radši se starej o to, jestli se udržíš v sedle. Všechno ostatní laskavě přenech mně!“

Jesse svraštil čelo. „Nevím, Tome. Něco se mi na tom nelíbí. Jim měl zatím vždycky pravdu. Možná bysme…

Tom se přestal ovládat a udeřil jej pěstí do ramene. Mladík se skácel na podlahu.

Don Sharp okamžitě přiskočil k Tomovi a chytil jej za ruku.

„Neblázni, Tome!“ procedil mezi zuby. „Jesse má pravdu. Julie neměla Jima tak provokovat. Znáš Jima stejně dobře jako já. Nemůžeš ho k něčemu nutit. Naší jedinou šancí je to, že se budete chovat jako jeho bratři a on vás nebude chtít vidět na šibenici.“

Julie rozrušeně oddechovala. Pomohla Jessovi na nohy a z podlahy pohlédla na Toma.

„Sharp má pravdu, Tome,“ poznamenala. „Půjdu za Jimem a řeknu mu, že mi to je líto.“

Don Sharp zavřel dveře.

V domě se rozhostilo ticho.

Jesse se vrátil do ložnice a lehl si.

Tom si hrál se svým koltem. Lomcoval jím vztek.

Sakra, pomyslel si, při to přepadení ho odkrouhnu, ať od něho mám konečně pokoj!

+ + + + +

Rachot povozu přehlušil výkřik Bucka Taylora. Vykřikl úlevou, že to všechno má za sebou.

Projeli poslední zatáčkou před úzkým údolím, v němž se rozkládalo Pocotillo, a pak už před sebou spatřili město.

Jim Ward si posunul svůj stetson do čela. Jeho pohled byl upřen na dům na svahu na východ od Pocotilla, který byl ještě zalit sluncem.

Oproti Bucku Taylorovi necítil žádnou úlevu. Potom, co projeli průsmykem Monomoke, byl rozrušen na nejvyšší míru.

Proč je nepřepadli?

Co se stalo?

Že by Julie přece jen dostala rozum a vymluvila Tomovi jeho plán? Nebo se Jesseovo zotavování zpomalilo natolik, že by pro ně byl při útěku překážkou?

Jim se pokusil zahnat tyto myšlenky a soustředit se na poslední tři míle. Nepovedlo se mu to. Neustále se mu před oči vracely obrazy z uplynulých osmačtyřiceti hodin.

Julie večer před jeho cestou do Eureky přišla za ním do stáje a omluvila se mu za svá tvrdá slova.

Zkoušel si na její slova vzpomenout, ale nepodařilo se mu to. Nakonec ho políbila. On však ten polibek neopětoval. I teď ještě cítil mrazivý chlad, který ho v tom okamžiku ovanul.

Spal neklidně. Před setměním si osedlal koně. Když ho vyváděl ze stáje, objevil se zničehonic Tom a strčil mu jeho peacemaker do pouzdra.

„Když to nemůžeš udělat pro mé, tak to udělej pro Julii a pro Jesse,“ řekl. „Vím, že takovou šanci bych už nikdy nedostal. Nehaž mi klacky do cesty, Jime. Mohl bych zapomenout na to, že jsem tvůj bratr, a klidně bych tě oddělal!“

Jim mu neodpověděl a odjel do tmy. Před městem na něho čekal Buck Taylor. Vydali se do Eureky, odkud následujícího rána vyrazili lehkým vozem s bednou s penězi pro doly v Treasure Hill.

Buck Taylor musel vycítit Jimův neklid. Potom, co opustili Eureku, hned vytáhl pušku a položil ji vedle sebe. Jim na to nic neříkal.

Ty nejhorší chvíle pro něj nastaly před průsmykem Monomoke.

Stále nevěděl, jak se zachová, až se před ním objeví Tom a Don Sharp. Budou s sebou mít i Julii?

Pak průsmykem projeli a nic se nestalo.

To však Jimovo napětí nezmírnilo.

Po několika mílích za sebou spatřil obláčky zvířeného prachu. Pronásleduje je někdo, nebo šlo o poutníky mířící do Pocotilla?

Zahnal ty myšlenky a pohlédl na svůj dům. Nic se tam nehýbalo.

Pokusil se poznat něco za okny, ale nebylo to možné.

Obrátil hlavu. Když spatřil siluetu jezdce, který byl nyní jen míli za nimi, svraštil čelo. Že by přece jen nějaké nebezpečí?

Jim zavrtěl hlavou. Ten muž povoz před městem tak jako tak nedožene.

Znovu pohlédl před sebe.

Na Main Street panoval čilý ruch jako vždy touto dobou. Horníci byli ještě v dolech, takže by nemělo dojít k nepokojům.

Minuli první domy Pocotilla. Rachot povozu se nyní odrážel od stěn domů.

Buck Taylor se zazubil. Jeho býčí šíje byla zrudlá. Bylo na něm vidět, jak je rád, že má tuto cestu za sebou.

Před nimi se objevila budova banky Aurora.

Veranda byla prázdná. Clayton Parrish si očividně ještě nevšiml, že přijeli.

Buck zatáhl uzdu a levou rukou se chytil brzdové páky. Prvního koně čtyřspřeží navedl na levou stranu Main Street, aby mohl obloukem vjet do průjezdu do dvora banky.

Koně se náhle splašili.

Jim sevřel pravou dlaní pažbu winchestrovky.

V tom samém okamžiku, kdy Buck Taylor vykřikl, protože koně nezvládali zatáčku, Jim spatřil v průjezdu do dvora banky postavu v dlouhém plášti.

První koně zařehtali. Těsně minuli zábradlí před bankou a vydali se doleva.

Buck zabručel a trhl uzdami.

Muž v průjezdu byl Tom Hackman.

Jim ně vrhl bleskový pohled.

Pak se před povozem vynořil Don. Také on měl na sobě dlouhý plášť.

Tom vyskočil na verandu banky. V pravé ruce držel revolver a mířil jím na Jima.

Jim byl jako omráčený. Hleděl na Toma, a když spatřil jiskry v jeho modrých očích, s hrůzou si uvědomil jednu věc:

Tom mě zabije!

Jim zvedl Winchestrovku - a v tom okamžiku zaduněla salva výstřelů. Ozvěna se odrážela od stěn domů.

Jim spatřil záblesk výstřelu v hlavni Tomova revolveru.

V jednom okamžiku pocítil úder do pravého boku a vypálil z winchestrovky na Toma.

Zpětný náraz jej odrazil proti opěradlu kozlíku.

Vedle něj se z kozlíku zřítil na zem krví zalitý Buck Taylor.

Jim spatřil zkřivenou tvář Dona Sharpa, který na něj namířil.

Opět zmáčkl spoušť winchestrovky. Kulka zasáhla starého banditu přímo doprostřed hrudi a odhodila ho.

Jim znovu pohlédl na Toma.

Jeho bratr tam stál a vrávoral. V ruce ještě stále držel kolt a Jim věděl, že další kulce už neunikne.

Náhle Jim uslyšel dusot kopyt. Koutkem oka si všiml Lou Hogana.

Marshal tedy jel celou cestu za nimi!

Hogan držel v ruce kolt a střílel jak pominutý.

Jim namířil Winchestrovku na Toma. Mohl jej zastřelit, ale to nedokázal.

Tom se otočil a přiběhl k Donu Sharpovi, který se v tom okamžiku skácel na zem.

„Jime!“ zvolal vysoký hlas z banky.

Dveře se otevřely.

Jim spatřil zelené hedvábné šaty. Chtěl Diane Parrishovou varovat, ale už bylo pozdě.

V tom samém okamžiku se totiž u ní objevil Tom. Přitáhl ji k sobě a nastavil ji před sebe jako lidský štít. Ke spánku jí přiložil revolver.

„ Oddělám ji, jestli na mě vystřelíš, Jime!“ zvolal.

Jim vstal. Panovalo napjaté ticho.

Obrátil se a spatřil marshala Lou Hogana, který seděl na hřbetě své klisny a mířil na Toma.

Na druhé straně ulice mezi železářstvím a saloonem Blue Bell spatřil Jim siluety tří koní. Před nimi ležela v písku zkroucená postava. Hogan musel muže hlídajícího koně zastřelit.

Jesse! s úlekem si uvědomil Jim. Stáhlo se mu hrdlo.

„Přines ty prachy do vozu, Jime!“

Jim cítil, jak se mu hrne krev do spánků. Kupodivu již cítil jen tupou bolest.

Pohlédl na Toma a Diane Parrishovou.

Diane byla bledá jak stěna a oči měla rozšířené děsem.

„Já ji oddělám, Jime!“ vykřikl Tom. „Přines ty prachy!“

Jim slezl přes přední kolo. Uslyšel cvaknutí Tomova revolveru a zastavil se.

„Ne, Tome,“ opáčil. „Já ti ty peníze nedám!“

Tomovi se zajiskřilo v očích a pootevřenými dveřmi zavlekl Diane Parrishovou do banky. Pak padl výstřel.

Lou Hogan přiběhl k bance. Když vevnitř třeskly výstřely, zarazil se. Mlčky pohlédl na Jima.

Ten jeho pohledu uhnul.

V pravé nohavici cítil vlhkost. Nemohl se hýbat.

Z banky se ozval křik.

Hogan váhal. Hleděl na Dona Sharpa, který ležel na verandě u vchodu do banky a nehýbal se.

Náhle se ozval ostrý dusot kopyt. Ze dvora banky vyrazil kůň. Na jeho hřbetě se krčil Tom Hackman, tiskl se koni ke krku a hnal jej ostruhami.

Lou Hogan vyprázdnil bubínek, ale netrefil jezdce ani jednou.

Jim zvedl Winchestrovku, ale hned ji zase sklonil. Přes to všechno nedokázal bratra střelit do zad.

Vchodové dveře banky se otevřely a vyvrávorali z nich Diane Parrishová a její otec.

Jim se ohlédl na mladíka bezvládně ležícího v prachu před koni jeho bratrů.

Sevřelo se mu hrdlo. Slezl z verandy a chtěl se vydat přes ulici. Lou Hogan k němu přiskočil a chytil jej za ruku, avšak když spatřil Jimův tvrdý pohled, hned ho zase pustil.

Jim kráčel dál. Koutkem oka si všiml, jak se z prachu ulice sebral Buck Taylor a utřel si krev z tváře. Kulka jej očividně pouze škrábla.

Jim se zastavil nad bezvládným tělem.

Bylo oblečeno do Jesseových šatů, ale Jesse to nebyl.

Přišel k němu Lou Hogan a špičkou boty tu postavu obrátil. Mladíkovi spadl z obličeje klobouk a oba muži tak mohli vidět světlé vlasy a velké světlé oči upřené k rudnoucímu večernímu nebi.

Jim sevřel rty. Věděl to, už když tam šel. Slyšel Lou Hogana, jak říká: „Pane Bože! To jsem nechtěl!“

Jim se otočil a přišel k Hoganovu hřebci, který stál se svěšenou uzdou uprostřed Main Street.

Diane Parrishová seskočila z verandy banky a rozběhla se k Jimovi. Chtěla se mu vrhnout do náručí, ale když si všimla jeho planoucího pohledu, raději toho nechala.

„Jste zraněný, Jime!“ zašeptala.

Neslyšel ji. Chopil se uzdy Hoganova hřebce a když vedle sebe spatřil marshalův stín, prudce se otočil a namířil Hoganovi na prsa.

„Nikdo mě nezastaví, Hogane!“ zavrčel. „Je to jenom moje věc. A já ji dovedu až do konce!“

„Vyloupil banku!“ zvolal přes ulici Clayton Parrish. „Ukořistil dvacet tisíc dolarů!“

Jim to slyšel, ale byl duchem jinde. Vyšvihl se do sedla a obrátil svého koně. Na místě, kde dosud stál, po něm ve světlém písku zůstala tmavá, vlhká skvrna.

+ + + + +

Bolesti přišly zcela nečekaně. Vystřelovaly mu z pravého boku do celého těla. Jim se zkroutil v sedle a zatnul zuby, aby neztratil vědomí.

Výkřiky hnal svého hřebce do svahu. Svůj dům již měl za zády. Díval se na velkou, černou díru ve skále, vchod do štoly dolu, vedle něhož stál neosedlaný ryzák, s nímž Tom uprchl ze dvora banky.

Jim prudce zastavil, protože ze štoly vyšli Tom a Jesse. Jesse za sebou táhl za uzdu hnědáka. Tom držel v levé ruce plátěný pytel. Běžel k ryzákovi.

Jim zalícil Winchestrovku a vypálil. Kulka zasáhla skálu těsně vedle Toma.

Tom se otočil. Okamžitě střílel, ale vzdálenost byla na revolver příliš velká.

Jessův hnědák se splašil a vyrazil pryč. Jesse visel na uzdě. Několik yardů byl vlečen, ale pak již zvíře neudržel. Spadl na zem a hnědák se zdviženým ocasem prchal pryč.

Tu třeskla další rána z winchestrovky. Kulka trefila neosedlaného ryzáka do hlavy. Kůň se skácel k zemi.

Tom zařval vztekem a odskočil, aby ho nezasáhla kopyta. Pak vyrazil k ústí štoly.

Jesse jej chtěl následovat, ale zastavily ho dvě rány z winchestrovky. Kulky se zavrtaly do země těsně před jeho nohama. Otočil se na Jima.

„Pojď sem, jestli nechceš koupit kulku!“ zvolal na něho Jim.

Jesse chvíli váhal. Krátce pohlédl k ústí štoly, načež se vydal k Jimovi.

Ten slezl ze sedla. Když pravou nohou stoupl na zem, zatmělo se mu před očima. Nějakou dobu mu trvalo, než se jeho pohled opět vyjasnil.

Počkal, až se Jesse dostal k němu. Mladík byl ve tváři bledý jak stěna.

„Pročs to udělal, Jime?“ přerývaně koktal. „Pročs střílel na Julii? Nosila přece tvoje dítě!“

„Tom lhal, Jessi,“ procedil Jim mezi zuby. „Já jsem na Julii nestřílel. Měla na sobě tvoje věci a vypadala jako muž. Tom mě chtěl od začátku zabít!“

„To není pravda! Jak můžeš říct něco takového, Jime!“

„Julie hlídala jen tři koně. Pro mě žádného nemě…“

„ Chtěla ti ho koupit ve městě,“ zašeptal. Hleděl na Jima vytřeštěnýma očima a náhle si uvědomil, že Jim mluví pravdu. Tom a Julie mu lhali.

„Julii zabil marshal,“ chladně řekl Jim. „Má kulka trefila Dona. Proč to Tom zkusil ve městě a ne v průsmyku?“

„Viděli jsme, že marshal hodinu po tobě odjel na sever. Nevrátil se a Tom si myslel, že tě bude zpovzdálí hlídat.“

Jim těžce oddechoval. Tom měl vždycky rozum olověné kulky. To, že přepadení ve městě nemá naději na úspěch, přece bylo jasné.

Ve vchodu do štoly se cosi mihlo. Něco vyletělo ven a ve tmě zazářila sprška jisker.

Jim se vrhl na Jesse a strhl jej k zemi.

Jen několik kroků od nich dopadl na zem předmět z něhož sršely jiskry. O vteřinu později se ozvala ohlušující exploze. Jima zasypaly kameny a písek.

Všude se vznášel prach, který mu dráždil plíce, takže se rozkašlal. Zvedl Winchestrovku. Jim však zůstal ve štole. Tu se ozval jeho smích.

„Tak co, jak se ti to líbí, bratříčku? Pojď si pro mě, jestli na to máš dost odvahy! Pošlu tě do pekla!“

„On se zbláznil!“ zašeptal Jesse.

Jim ukázal na jeden balvan.

„Ukryj se tam, Jessei,“ řekl.

Mladík zavrtěl hlavou. „Co chceš dělat, he? Snad se nechcete navzájem oddělat? Jak dlouho, si myslíš, že bude trvat, než sem přijedou z města? Pověsí nás na nejbližším stromě, Jime!“

„Dělej, co ti říkám!“ zavrčel Jim.

Jesse zavrtěl hlavou.

„Ne, Jime. Já patřím k Tomovi. A jestli ho chceš oddělat, tak budeš nejdřív muset zabít mě!“

Jim neváhal a omráčil svého mladšího bratra pažbou winchestrovky. Jesse se mu složil k nohám.

Prach se rozplynul. Jim opět viděl ústí štoly. Vyrazil k němu.

Náhle se v něm objevil Tom. V levé ruce držel pytel s ukořistěnými penězi, v pravačce výbušninu. Mezi zuby měl doutník, jímž mohl kdykoli zapálit doutnák.

„Ani hnout!“ zvolal. „Jdu si pro koně. Jestli se mi postavíš do cesty, tak to bude tvůj konec!“

Jim sevřel rty. Bolest v boku byla nesnesitelná.

Krátce pohlédl na pravou nohavici. Leskla se krví.

Svou železnou vůlí potlačil mdloby, které se o něj pokoušely. Toporně vykročil k Tomovi.

„Ty proklatý ničemo!“ zavrčel Tom. „Tak ty si myslíš, že blufuju? Já tě oddělám! A vůbec mi to nebude vadit, po všem cos mi udělal! Jdi k čertu, Jime!“

Přiložil krátký doutnák výbušniny k doutníku.

Vyskočily jiskry.

Jim držel v rukou Winchestrovku. Byl dost blízko na to, aby Toma zastavil kulkou. Prst měl na spoušti, ale cosi mu zabránilo vystřelit na vlastního bratra.

Tom napřáhl pravou ruku.

Tentokrát mě vážně oddělá, pomyslel si Jim. Za sebou uslyšel Jessův výkřik, a pak třeskl výstřel.

Udiveně sledoval, jak sebou Tom trhl. Začal vrávorat jak opilec.

Jim vykřikl. Tom už pytel s penězi a výbušninu neudržel v rukou. Za ním sršely ze země jiskry.

Tom se náhle vzpamatoval. Uvědomil si, jaké nebezpečí mu hrozí. Chvíli se zdálo, že přemýšlí, jestli se nemá sehnout pro výbušninu a odhodit ji pryč. Pak se rozběhl zpátky do štoly.

V následujícím zlomku vteřiny se otřásla země a ozval se ohlušující výbuch. Zvedl se prach, takže toho moc nebylo vidět, zato bylo slyšet praskání lámajících se trámů.

Jim zasténal.

Věděl, že podpůrné trámy ve vchodu do štoly nevydržely sílu exploze.

Ozval se dunění, načež se ze štoly vyhrnul prach a vchod zavalilo kamení.

Vedle Jima se náhle objevil Jesse. Z vlasů na levém spánku mu tekla krev na neholenou tvář.

Jim klopýtal k oblaku zvířeného prachu. Nic neviděl. Zakopl o kámen a natáhl se na zem jak široký tak dlouhý.

Slyšel Jessův řev, ale plazil se dál, až se dostal k závalu.

Pomalu začal ze suti odhazovat kameny.

Tu jej ale zaplavila vlna bolesti, načež ztratil vědomí.

+ + + + +

To první, co ucítil, byl pach čerstvě vypraného prádla. Pák se ozvala tupá, tepavá bolest v pravém boku. Cítil, že se ho někdo dotkl. Rozechvěla se mu víčka. A potom ho oslepila zář lucerny.

V ten moment si vzpomenul na všechno, co se stalo. Chtěl se posadit.

„Ne - jen zůstaňte ležet, Jime,“ ozval se vysoký hlas Diane Parrishové. Vtiskla ho zpátky do polštářů. „Doktor vám vytáhl kulku a ovázal vás. Ztratil jste hodně krve. Musíte…“

„Kde je Jesse?“ zasténal Jim.

„Jesse? Myslíte toho chlapce, kterého u vás nalezl marshal Hogan?“

„Ano…“

„Hogan ho zavřel do vězení, Jime…“ Zhluboka se nadechla a dodala: „Nikdo neví, jak se to vlastně stalo. Vaše žena, Jime…“

Levou rukou se dotkl její dlaně, kterou měla položenou na jeho rameni. Když se posadil, bolest v pravém boku zesílila. Tenká deka se z něj svezla a Jim uviděl, že je nahý. Kolem slabin měl uvázaný široký obvaz.

„Nesmíte se hýbat, Jime!“ zoufale řekla Diane.

„Kde jsou moje věci, Diane?“ zasípal. Pak pohlédl na židli. Jeho oblečení viselo přes opěradlo. Košile a kalhoty byly špinavé.

„Otočte se, Diane,“ zamumlal.

„Ne…“ marně se ho pokoušela zastavit.

Odhrnul deku, položil nohy na podlahu a několik vteřin počkal. Potom vstal. Mdloby, které očekával, nepřišly. Topornými kroky přišel k židli a opatrně se začal oblékat.

Diane se nad jeho nahotou nepohoršovala. Přiskočila k němu a pomohla mu.

„Kdo byli ti muži, Jime?“ tiše se otázala.

Jim sevřel rty. Nechtěl o tom mluvit.

Diane to cítila, a tak raději mlčela.

Pohlédl na ni a otázal se: „Co se stalo v dole?“

„Zavalil se vchod štoly. Vy jste se ho pokoušel odtud vyhrabat, Jime. Ten mladík - Jesse - ohrožoval vaším revolverem Hogana, ale marshal ho přemohl. Muži z Aurora North pak zával odklidili a našli toho bankovního lupiče i s penězi.“

„Ten muž…“

„…je mrtvý,“ řekla Diane. „Nezabila ho Hoganova kulka, ale udusil se pod sesutou zeminou, tvrdil doktor.“

„Hoganova kulka?“

„Ano, Lou Hogan vás sledoval až k dolu a vystřelil na toho bankovního lupiče, když na vás chtěl hodit výbušninu.“

Jim si vzpomenul na Jessův výkřik a na výstřel.

Chtěl si připnout revolverový opasek, ale tlak na ránu by byl tak velký, že jej raději zase odložil. Peacemaker si však vzal a strčil si ho za pás.

„Jak se vede Buckovi?“ otázal se chraplavým hlasem.

„Utrpěl jenom šrám na pravé tváři.“

Jim přikývl. Teprve teď poznal, kde to vlastně je. Musel to být pokoj Diane v Parrishově domě, jenž stál hned vedle banky Aurora.

Vydal se ke dveřím. Jeho kroky již byly jistější. Obvaz měl pevně stáhnutý a bolesti se daly snést.

Diane se rozběhla za ním.

„Co chcete dělat, Jime?“

„Musím k Hoganovi,“ odtušil přidušeným hlasem.

„Vaše žena, Jime - vy jste…“ Diane uviděla ocelový výraz jeho očí a raději se odmlčela.

V hale domu stál Clayton Parrish. Chtěl jít k Jimovi, ale zaváhal, když viděl, že Diane stojí vedle něj.

Jim prošel kolem něj, jakoby ho neviděl. Otevřel dveře a vyšel na verandu.

Diane přistoupila ke svému otci a položila mu hlavu na rameno.

„Och tati…,“ zašeptala.

Clayton Parrish ji pohladil po vlasech. Věděl, co jeho dcera teď cítí.

+ + + + +

Lou Hogan zamyšleně pohlédl na Jima a řekl: „Vy víte, že jsem vaši ženu nezabil úmyslně, Warde.“

„Za její život chci život toho chlapce, Hogane!“ řekl Jim.

Lou Hogan zavrtěl hlavou. „Patřil k Hackmanově bandě, Warde. Před několika týdny v Elku zabili jednoho muže. Nechtěl byste mi to celé vysvětlit, Warde? Právě Hackmanové vás tehdy přepadli v průsmyku Monomoke a vy jste to věděl. Co s nimi měla společného vaše žena? Patřila k jejich rodině?“

Jim hleděl na marshala a věděl, že mu bude muset sdělit celou pravdu, aby dostal šanci zachránit Jesse před vězením nebo dokonce před šibenicí.

Skoro ho nebylo slyšet, když začal mluvit. V Hoganových očích nejprve viděl nedůvěru, kterou však potom vystřídal soucit a uznání.

„Až do příjezdu do Pocotilla jsem doufal, že Julie dostane rozum a přemluví mé bratry, aby se na to vykašlali,“ řekl nakonec. Pak se předklonil a podotkl: „Hogane, Jesse není špatný člověk - není jako Tom. Nikdy nedostal šanci žít normální život. Dejte mi ho za Julii. Slibuju vám, že už o něm nikdy neuslyšíte.“

Hoganovi trhalo ve tváři.

„Víte, že to je proti zákonu, Warde.“

„Vím, co po vás chci, Hogane.“

Lou Hogan se opřel o opěradlo svého křesla a ze stolu vytáhl šuplík. V jeho dlani zacinkal svazek klíčů, který v následujícím okamžiku hodil Jimovi, který jej levou rukou chytil.

„Měl byste vědět, proč to dělám, Jime,“ řekl. „Potkal jsem jen málo lidí, který by se dalo tak bezvýhradně věřit jako vám. V té bedně nebyl ani dolar. Dopravoval jste prázdnou bednu, protože jste nechtěl, aby se vašemu bratrovi nedostaly ty peníze do rukou, kdyby to nevyšlo tak, jak jste si plánoval, že?“

Jim přikývl.

S úsměvem ve tváři vstal. Podal Hoganovi ruku a stiskl mu ji. Oba muži měli v očích tiché porozumění a sympatie.

Pak vešel do traktu s celami a vyvedl odtud Jesse.

+ + + + +

Na pohřeb Toma Hackmana, Dona Sharpa a Julie Wardové přišli jen Buck Taylor, Clayton Parrish a Diane.

Jim hodil Julii do hrobu květiny, načež se otočil. Ve stínu starého javoru počkal, až se Jesse rozloučil se svým bratrem a Donem Sharpem.

Jim na sobě cítil pohled Diane. Věděl, že čeká, co řekne.

Ale co měl říct? V Pocotillu zůstat nemohl. A kvůli Jessovi ani nemohl provést svůj plán a koupit ranč u Elka. Chtěl s ním odejít někam, kde se nevědělo o Hackmanově bandě.

Jim za se sebou spálil všechny mosty. Prodal dům a zrušil konto v bance. V sedlových kapsách měl šestadvacet tisíc dolarů. Toho samého rána totiž přivezl výplaty do stříbrných dolů a majitelé dolů mu přece jen zaplatili prémie.

Jesse přistoupil k Jimovi. Bok po boku přišli ke koním, které nechali přivázané u plotu hřbitova.

Jesse se náhle zastavil a chytil Jima za ruku.

„Neměl bys odtud odejít a nepromluvit s ní,“ tiše poznamenal. Prošel kolem Jima a kráčel dál, aby pak něj počkal u koní.

Diane přistoupila k Jimovi. Její zelené oči se vlhce leskly. Pod kloboukem se závojem jí zářily její zrzavé vlasy. Upřeně na sebe hleděli. Pak Diane pohnula rty a tiše se otázala: „Smím na tebe čekat, Jime?“

Sevřelo se mu hrdlo a nedokázal nic říct.

Přikročila k němu blíž a zvedla pravou ruku, načež ho něžně pohladila po tváři. Postavila se na špičky a políbila ho.

„Miluju tě, Jime,“ řekla.

Chtěl jí říct, že je do ní zamilovaný od prvního okamžiku, co ji spatřil, ale nedostal ze sebe ani hlásku. Nesměl jí to říct, protože nevěděl, jak bude vypadat jeho budoucí život.

Chtěl se otočit, ale ona řekla: „Neodpověděls mi, Jime.“

Pomalu přikývl.

Úsměv na její krásné tváři ho naplnil pocitem štěstí.

Najednou věděl, že přece jen mají budoucnost. On, Jesse - a Diane.

Přistoupil ke svému koni a nasedl na něj. Bok po boku pak vyjeli k městu.

Před svou úřadovnou stál Lou Hogan. Usmíval se.

Jim přiložil prsty k okraji klobouku.

Pak pohlédl před sebe.

Minulost byla mrtvá. Teď šlo jen o budoucnost.