John Kirby

Colorado western 073. Tygr z Missouri

Kelley pocházel z Wyomingu. Na Missouri chtěl nasbírat zkušenosti. Poznal tam jednu fascinující ženu. Jmenovala se Lilly a byla obestřena temným tajemstvím. To, že zde karty míchá smrt, si Kelley všiml teprve, když mu po krku šla smečka dravců z Missouri, která nechtěla zabít pouze jeho, ale i Lilly. Když se Kelley dozvěděl celou pravdu, měl to již nahnuté. Jenže on se nevzdal. Bojoval za Lilly la Belle jako tygr…

Kelley se opřel o židli a pohlédl na zrudlou tvář mladíka, který seděl u karetního stolu naproti němu. Bylo mu přibližně dvacet let a jeho oblek byl ušit prvotřídním krejčím. Prohrál s Kelleym skoro 600 dolarů. Očividně měl bohatého tatínka, jehož peníze z dlouhé chvíle prohrával.

Kelleymu bylo jasné, že ten chlapec spolupracuje s oběma muži nalevo a s tím dandym napravo od něj. Starý, zrzavý muž vedle dandyho byl pro Kelleyho hádankou. Rýha mezi huňatým obočím toho chlapíka Kelleymu prozrazovala, že má problémy.

Kelley se nechtěl dát vyprovokovat k nějaké hádce s tím čtyřlístkem. Pravděpodobně ho chtěli oškubat, ale Kelley hrát karty uměl. Nepomohly jim ani primitivní triky. Jednoznačně prohrávali…

Starý, zrzavý muž, o němž Kelley soudil, že býval či dosud je kapitánem či lodivodem nějakého parníku na Missouri, shrábl své dolary a kolenem odstrčil židli, načež se zvedl.

„Děkuji vám za hru, pánové,“ řekl.

Je načase, abych přestal i já, pomyslel si Kelley. Ten starý muž mu k tomu dal příležitost.

„To samé platí i pro mě“ řekl.

Reakce těch čtyř ho nepřekvapila. Pouze si tiše povzdechl. Příliš dlouho již sedával u karetních stolů na to, aby věděl, že ho nenechají jen tak odejít.

Onen dobře oblečený mládenec plácl levou rukou na stůl. Mumraj v saloonu ustal. Do nastalého ticha mladík vyštěkl hysterickým hlasem: „To si myslíte, že nás oberete a pak odejdete, jakoby nic, milý pane?!“

„Copak?“ ležérně se zeptal Kelley. Nesáhl po penězích, které před ním ležely na stole. „Prohrál jste pár dolarů, protože jste měl špatné karty.“

„To se může změnit!“ vykřikl mladík. „Dáte mi příležitost, abych své peníze vyhrál zpátky!“

Kelley přikývl. „Rád, chlapče. Ale ne tady a ne dnes.“

Mládenec vyskočil a převrhl při tom židli za sebou. Kelley si koutkem oka všiml, že starý zrzek se zastavil a otočil se. Pokud by se postavil za toho fracka, pomyslel si Kelley, tak to pro mě vypadá špatně.

„Tady a teď!“ vyhrkl mladík. „A jestli nechcete, tak vás k tomu přinutím!“

Kelleymu zmizel úsměv ze rtů. Natáhl levou ruku. Zdálo se, že chce sáhnout po hromádce peněz na stole.

Mladíkova pravá dlaň tleskla na slonovinovou pažbu revolveru, který mu trčel z pouzdra. V následujícím momentě však tu pažbu zase pustil, jako by se popálil. Vytřeštěnýma očima hleděl na ústí dvojité hlavně malého derringeru, který se skrýval v Kelleyho dlani.

Jeho ohryzek mu poskakoval nahoru a zase dolů. Rozrušeně dýchal.

Kelley zaregistroval pohyb dandyho. Jeho levá ruka se vymrštila, z hlavně Kelleyho derringeru vyšlehl plamen a dandy s výkřikem revolver pustil.

Druhá rána třeskla Kelleymu za zády. Nejprve se chtěl otočit, ale pak poznal, že dva další chlápci na to jen čekají.

Náhle vysoký ženský hlas řekl: „Další kulka tě trefí do hlavy, O’Reilly! Pusť ten kolt!“

Další revolver spadl na podlahu.

Kelley si nyní vzal své peníze a odstoupil. Pak spatřil onoho starého zrzka, který se tedy jmenoval O’Reilly a kterému nějaká žena zabránila v tom, aby na něho vystřelil.

Kelley na ni pohlédl.

Její krása mu brala dech.

Měla na sobě úzké, zelené, hedvábné šaty, které nádherně kontrastovaly s jejími zrzavými vlasy. Kolem krku měla přehozené kožešinové boa. Její tvář byla tváří anděla. Její zelenomodré oči se však leskly chladem jako křemeny.

Kelley na ni kývl.

„Díky.“

Nehnula ani brvou. Malým revolverem ráže 38 již nemířila na zrzka, ale na mladíka. Kelley měl pocit, že žena jen čeká na jeho chybný pohyb, aby to mohla zmáčknout.

Kelley pohlédl na chlapce.

„Kdybyste přišel bez vašich přátel, rád bych vám dal zítra večer šanci, pane,“ řekl a schoval derringer do levého rukávu.

Mladík trhl hlavou.

„Co tím chcete říct?“

Kelley se usmál.

„Oba to přece víme. Jdu pryč. Jestli nechcete, aby tu tekla krev, tak zůstaňte stát, dokud nezaplatím účet v baru a neopustím saloon.“

Pak prošel kolem zrzka k barovému pultu.

Mladík, dandy a další dva muži se ani nepohnuli. Dandy měl tvář zkřivenou bolestí. Levou rukou se držel za pravé nadloktí, kde ho škrábla kulka z derringeru.

Kelley pohlédl na zrzavou dámu, která ještě stále držela v ruce revolver. Uvědomil si, že by jí měl poděkovat. Zároveň ho napadla slova jednoho starého přítele, který mu řekl, že je lepší vpálit si kulku do hlavy, než se zaplést se zrzkou se zelenýma očima.

Zaplatil za útratu, otočil se a vykročil k východu. V očích ženy se zajiskřilo. Hněvala se.

To ho však vůbec nezajímalo. Byl rád, že ten mládenec měl dost rozumu - nebo strachu - na to, aby ho nechal jít.

+ + + + +

Frank Kelley se stáhl do vchodu jednoho domu. Šikmo naproti, na druhé straně ulice se rozletěly dveře saloonu. Mladík a jeho dva kumpáni vyšli na chodník.

Rozhlíželi se.

Jeden řekl: „Určitě šel do hotelu. Johnnie.“

V tichu noci byla jeho slova zřetelně slyšet.

Kelley sevřel rty. Bylo naivní si myslit, že se ten mládenec smíří se ztrátou dolarů. Bylo to spíše Kelleyho přání než odhad. Musel připustit, že s ničím jiným než s mladíkovou pomstou nepočítal.

Chtěli získat zpátky své peníze, i kdyby to mělo být násilím.

Kelley zmizel v temném stínu vchodu.

Hleděl na ty tři chlapíky. Kráčeli po River Street.

Hotel, v němž si pronajal pokoj, stál na konci ulice. Odkud tak asi vědí, kde jsem se ubytoval? přemýšlel.

Po té trojici již saloon nikdo neopustil. Dandy očividně neměl chuť si s Kelleym znovu začínat.

Frank počkal pár vteřin, načež se vydal k mužům.

Šumění široké Missouri, která právě měla vysoký stav vody, bylo stále zřetelnější, čím víc se blížil k řece.

Jelikož River Street vedla přímo k řece, mohl vidět světla Council Bluffs, města ležícího na druhém břehu.

Ti tři zmizeli v hotelu River.

Kelley doufal, že jejich hněv zchladne, až zjistí, že není ve svém pokoji.

Zůstal stát pod přístřeškem protilehlého domu a díval se na fasádu hotelu.

Za jedním oknem v první patře se rozsvítilo. Frankův pokoj.

Stíny se míhaly za závěsem, který se náhle odhrnul. Kdosi zvedl okno. Kelley slyšel útržky vět.

Pak zatajil dech. Uslyšel totiž rachot. V následujícím momentě něco vyletělo z okna a dopadlo to na ulici, kde to rozvířilo prach.

Byla to Kelleyho cestovní taška.

Z okna létaly i další věci. Jeho košile, kalhoty i spodní prádlo. Nakonec na ulici přistál jeho kabát, který byl dlouhý až po kolena. Nosil ho na cestách.

Kelleyho se zmocnil vztek. Nyní pohár jeho trpělivosti přetekl. Jejich aroganci již nemínil tolerovat. Jeho majetku se nikdo dotýkat nebude.

Seskočil z chodníku a ráznými kroky přešel přes ulici. Smích ozývající se z jeho pokoje jen zesílil jeho hněv.

Vyskočil na verandu saloonu a vtom zaznělo hvízdnutí kulky, třesk výstřelu a řinčení rozbitého okna. Vše se slilo do jednoho odporného zvuku.

Kelley se vrhl na prkna verandy. Ještě než na nich přistál, vytáhl svůj remington.

Vchodové dveře saloonu se rozletěly.

Verandu zalilo světlo ze saloonu. Tu se v něm vynořily dva stíny, z nichž vyšlehly dva plameny. Kelley se převalil a instinktivně tak unikl dvěma kulkám.

Jedna z nich vyrvala před jeho obličejem z prkna podlahy třísku. Cosi Kelleyho škráblo na tváři. Ignoroval bolest, vyskočil na nohy a zmizel ve tmě.

Vyprovodila ho další kulka. Z hotelu se ozval výkřik, který se rázem odmlčel. Někdo zřejmě ochutnal olovo.

Kelley se chystal vtrhnout do hotelu, když tu pod protilehlým přístřeškem zaregistroval pohyb. Byla to ta žena ze saloonu. Gestikulovala a naznačovala mu, aby šel k řece.

Frank zaklel. Chtěl její znamení ignorovat, ale jeho vnitřní hlas mu radil, aby se na pokračování přestřelky vykašlal. Byl hráč a cizinec. Pokud by někdo v tom boji zahynul, ocitl by se v nedobré situaci.

Otočil se a rozběhl se směrem k řece.

Pohlédl na ulici.

Po ženě ani památky. Objevila se však zase na konci River Street. S vykasanou sukní běžela k němu. V pravé ruce držela své boty s vysokými podpatky.

„Následujte mě!“ sykla a běžela dál

Silná předtucha Kelleyho varovala před touto ženou.. Přesto váhal jen zlomek vteřiny, protože v tom momentě se ozvaly výkřiky z hotelu. Rozběhl se za ní.

Ze zvýšeného břehu vedla ke kotvištím lopatkových parníků, jejichž komíny trčely k nebi jak varovné prsty, jakási rampa.

Ačkoli na sobě měla salonní Šaty, pohybovala se žena jako kočka. Kelley měl co dělat, aby jí stačil.

Výkřiky za ním byly stále hlasitější. Viděl hromady prken, bedny a soudky, které byly v bahně přístaviště zajištěny kolíky.

Žena zmizela mezi bednami a soudky.

Ze strmého břehu třeskl výstřel.

Frank se přikrčil, načež se ocitl v bezpečí za jednou hromadou prken.

Náhle se vedle něho žena zjevila. Ještě než ji spatřil, ucítil její parfém.

Svou malou rukou ho chytila za rameno a trhla jím. Nechal se vést. Na kraji hromady se zastavila. Byla nyní tak těsně vedle něho, že cítil teplo jejího těla.

Pravou rukou ukázala na jeden říční parník. Jeho obrysy se černaly nad řekou.

„Pojďte!“ zašeptala. „V mé kajutě vás nikdo nenajde!“

Kelleyho se zmocnila nedůvěra. Z jakého důvodu mu pomáhala? Jako samaritánka tedy rozhodně nevypadala.

Chtěl jí říct, že její pomoc nepotřebuje. Jenže ona ho táhla dál, až se dostali na úzkou lávku, která vedla na loď a která v té tmě skoro nebyla vidět.

Žena kráčela příliš neopatrně. Náhle ztratila rovnováhu a nebýt Frankovy pevné ruky, zřítila by se do vody mezi nábřežím a parníkem.

Těžce oddechovala, když stanuli na palubě a pohlédli na rampu, na níž se míhaly obrysy mužů. Běželi k přístavišti.

„Pojďte,“ řekla zadýchaným hlasem.

Prošli jedněmi dveřmi a dorazili k chodbě slabě osvětlené dvěma malými kerosinovými lampami.

Žena kráčela před Frankem. Před jedněmi dveřmi se zastavila. Z kapsy vytáhla klíč a otevřela. Pustila ho dovnitř, vešla za ním a zase zavřela. V temnotě Kelley slyšel, jak zamyká.

Prošla kolem něho. Boa ho pohladilo po tváři. Slyšel, že něco hledá. Pak se ozvalo škrtnutí a v temnotě se rozsvítil plamének sirky.

Žena zapálila knot petrolejové lampy, načež na něj nasadila skleněný cylindr. V kajutě se rozlilo nažloutlé světlo. Kelley pohlédl na úzkou postel, stolík, který se dal vyklopit ze stěny, a židli. Malé okénko bylo zavřeno zevnitř.

Pak se obrátil k ženě. Chtěl něco říct, ale ona k němu rychle přikročila a přiložila mu prst ke rtům.

Z přístaviště zaznívaly hlasy.

Kelley cítil, jak se ho zmocňuje horko. Blízkost mladé ženy ho vzrušovala. Stála těsně před ním. Když se nadechla, dotýkala se ho bradavkami. Její modrozelené oči byly rozšířené a Kelley pochopil, že v tom okamžiku narozdíl od něho myslí na všechno, jenom ne na tělesné vzrušení…

+ + + + +

Hluk v přístavišti již utichl. Kelley ležel na úzkém lůžku a ruce měl pod hlavou. Naslouchal skřípání parníku a bublání vody tekoucí kolem něj.

V kabině byla černočerná tma.

Žena zhasla lampu a šla obhlédnout situaci na River Street, důležitou to ulici města Omaha.

Kelley měl ještě stále před očima její andělskou tvář. Ani mu neřekla své jméno, ne tak ještě důvod, proč se ho pokusila chránit.

Nejradši by z té kajuty odešel, když zmizela i ona. Pomyslel na své věci, které ti darebáci vyhodili z okna. Pak si však řekl, že peníze, které vyhrál, budou na nové oblečení stačit.

Jeho nedůvěra k té krásce se postupně proměnila ve zvědavost. Na varování svého starého přítele před zrzkami zapomněl. Vždycky ji přece mohl opustit, jestli si všimne, že ho chce zatáhnout do nějakých svých plánů.

Na palubě náhle zazněly kroky.

Kelley vstal a začal poslepu hledat okénko.

Uvolnil zástrčku vnitřní okenice a pomalu ji otevřel.

V přístavišti se to hemžilo lidmi. Jeden podsaditý muž v tmavé uniformě a s čepicí se štítkem přišel na loď. Na palubě se ozýval jeho chraplavý hlas.

Na celé lodi se začalo horečně pracovat. Očividně se chystalo vyplutí.

Kelley přemýšlel, kde může být ta žena. Její věci zůstaly v kajutě. Takže nechtěla utéct. Ze by se snad dostala do problémů s těmi chlápky ve městě? Čím více času uplynulo, tím byl Kelley neklidnější. Posádka parníku se přesunula z města na palubu. Kolem okénka nesl vítr chuchvalce černého kouře. Kotel již tedy byl pod parou.

Panovalo šero. Až bude dobrá viditelnost, loď vypluje.

K přístavišti jely nákladní povozy a kočáry. Také další parníky se chystaly na vyplutí. Za vysokého stavu vody se nikdy neplulo v noci. Existovalo totiž příliš velké nebezpečí, že loď narazí do nějakého plovoucího stromu.

Před lávkou vedoucí na loď zastavil jeden kočár. Vystoupil z něj mohutný černoch. Krátce se rozhlédl, nato strčil svou pracku do kočáru a pomohl někomu vystoupit.

Postava byla oblečena v plášti s kapuci. V levé ruce držela tašku z kobercové látky. Kelley tu tašku znal. Byla jeho. Potom pod pláštěm na krátký okamžik spatřil lem zelených šatů.

Takže se vrátila.

Černoch zaplatil kočímu a postavil se před lávku, jakoby tu ženu musel před někým bránit.

Kelley slyšel její tiché krůčky. Za pár okamžiků zaklepala na dveře.

Nezavřel okenici, pouze zatáhl závěsy. Potom šel ke dveřím a strčil klíč do zámku. Dveře se otevřely.

Žena beze slova vklouzla dovnitř. Tašku hodila na postel, zatímco Kelley zavřel a zamkl dveře.

Žena si shodila kapuci a plášť.

V šeru, které dovnitř pronikalo skrze závěsy, jí nebylo vidět do tváře. Otočila se a přistoupila k oknu.

„Rozsviťte lampu,“ řekla a zavřela okenici. Kelley škrtl sirkou a zapálil knot.

V kajutě se rozlilo světlo lampy. Zena si rozpustila své zrzavé vlasy. Při tom se jí rozechvěla její plná ňadra, částečně odhalená špičatým výstřihem. Všimla si Kelleyho pohledu, avšak nic neřekla. Pak ukázala na tašku a řekla: „Ty věci jsou sice špinavé, ale na palubě Omaha Pearl si je můžete nechat vyprat.“

Chladný tón jejího hlasu se mu nelíbil. Zdálo se, že příliš věří tomu, že mu může rozkazovat, když mu předtím pomohla.

Přistoupil k ní a chytil ji za rameno.

V jejích modrozelených očích se objevily jiskry.

„Co to má být? Pusťte mě! Bolí mě to!“ Nepustil ji.

„Co máte za lubem?“ chladně se otázal.

Zkroutila se a vyštěkla: „Zabránila jsem tomu, aby vás odkrouhli ze zálohy!“

„Díky,“ podotkl, „ale od malička jsem zvyklý starat se o sebe sám. Nepotřebuju žádnou chůvu, slečno.“

Uvolnil své ocelové sevření, přistoupil k posteli a chopil se své tašky.

Její oči se rozšířily. „Co chcete dělat?“

„Vrátit se na břeh. Ještě jsem nezaplatil za pokoj v hotelu. Nerad zůstávám dlužný.“

Postavila se před dveře. Horečně dýchala a červenala se.

„Hledá vás marshal!“ vyhrkla. „Jednoho z těch mužů jste smrtelně poranil.“

Kelley svraštil čelo a pomyslel na výkřik, který slyšel.

„Je dost svědků, kteří potvrdí, že jsem jednal v sebeobraně,“ poznamenal.

Ledově se zasmála.

„Zdá se, že nevíte, s kým máte co do činění!“

Frank na ni udiveně pohlédl.

„Tak mi to řekněte.“

„Ten mladík, na kterém jste vyhrál tolik peněz, byl Johnnie Hunt!“

„Toho neznám,“ odvětil Kelley.

Zasténala.

„Kde žijete? Na Měsíci?“

„Jsem z Wyomingu, slečno. Slyšel jsem toho hodně o Old Man River a rád bych se o tom přesvědčil na vlastní oči.“

Naklonila hlavu na stranu a zamyšleně na něho pohlédla.

„Vypadáte jako člověk, který přitahuje problémy,“ řekla zastřeným hlasem. „Opravdu to byla náhoda, že jste padl právě na Johnnieho Hunta?“

„Sakra, kdo to je? Nevypadal nijak moc důležitě.“

„Je to syn Nelsona T. Hunta,“ řekla a znělo to, jako by mluvila o samotném Satanovi.

Kelley si vzpomněl, že to jméno zaregistroval, když při příjezdu vlaku do města vyhlédl z okna.

„Vidím, že ho neznáte,“ povzdechla si žena. „Hunt je nekorunovaný král Missouri. Řídí všechno, co se na řece děje. Patří mu celá flotila o síle padesáti parníků. Diktuje ceny zboží a ten, kdo mu chce konkurovat, musí počítat s tím, že na něho Hunt poštve své pistolníky.“

„A Johnnie mu z oka vypadl?“

„Tak se to nedá říct. Johnnie Hunt nikdy v životě nepracoval. Je to neschopný mluvka. Jenže za ním stojí jeho otec. Nikdo se neodváží si s mladým začít, protože jinak by měl co do činění s Nelsonem T. Huntem.“

„A jak to, že vy se ho nebojíte?“

Nasadila kamennou tvář.

„Nemohla jsem přece nečinně přihlížet, jak pět mlátí jednoho,“ odvětila.

Lhala a Frank to viděl. Rozhodně to nebyla žádná světice. Naopak, šlo o hráčku. To, že Kelleymu pomohla, patřilo ke hře, kterou Frank zatím neprohlédl.

Ozvalo se pískání lodní sirény. Trup lodi se lehce zachvěl a paluba se začala jemně otřásat.

Žena na něho pohlédla. Loď již opustit nemohli a oba to dobře věděli.

„Víte, kdo to na mě střílel, když jsem šel do hotelu?“ otázal se.

Přikývla.

„Muž, kterého jste v saloonu poranil.“

„Vy jste na něj na ulici střílela.“

„Ano,“ řekla chladným hlasem. „Má kulka ho zcela náhodou zasáhla rovnou do srdce. Všichni si ovšem myslí, že tím střelcem jste byl vy.“

Kelley užasl.

Sakra, co to jenom bylo za ženskou? Měla obličej a postavu anděla, ale zdálo se, že místo srdce má kus kamene.

Přistoupila k němu a zvedla levou ruku. Špičkami prstů se dotkla šrámu na jeho levě tváři. Krev na něm již zaschla.

„Vyčistím vám tu ránu,“ tiše řekla. „Jak se vlastně jmenujete?“

Odrážel se v jejích velkých zorničkách.

„Kelley,“ prohodil. „Frank Kelley. Moji přátelé mi říkají Frankie Boy.“

„Já jsem Lilly, Frankie Boy,“ podotkla. „Jsem ráda, že jsem tě poznala.“

Pohlédl jí do očí. Její slova zněla upřímně, ovšem ty oči, ty oči…

+ + + + +

Kelley si před zrcadlem upravil svou úzkou kravatu. Potom si uhladil modrou hedvábnou vestu a oblékl si vypraný a vyžehlený kabát. Jeho další věci visely čisté v úzké skříňce v jeho kajutě.

Okénkem do kajuty pronikal rudý svit zapadajícího slunce. Kolem ubíhal plochý břeh.

Frank pomyslel na Lilly, kterou už od rána neviděl.

Opět měl před očima její smyslné, pootevřené rty. Možná očekávala, že ji políbí. Stála před ním skoro jednu minutu. Její teplý dech, který ho ovíval, byl pro něho tichou výzvou, aby ji obejmul.

Jenže to neudělal.

V jejích očích se neobjevilo zklamání - spíš úžas.

Předstírala, že se nic nestalo a zeptala se ho na jeho plány. A Kelley jí vyprávěl o tom, že jeho prvním cílem je St.Louis. Odtud chtěl dolů po Mississippi až po New Orleans.

Hodinu po vyplutí z Omahy ho Lilly k jeho úžasu poprosila, zda by si neobstaral vlastní kajutu. Řekla mu, že se nikdo nebude divit, když zaplatí za palubenku a kajutu až na lodi. Tvrdila, že to je běžné.

Frank si vzal své věci a opustil ji. Na hlavní palubě spatřil vysokého černocha, který přišel s Lilly. Černý obr se pokusil Kelleyho ostentativně ignorovat, jenže ten si všiml, že černoch si ho potají prohlíží.

Zaplatil za lístek až do St. Louis a uvelebil se ve své kajutě v podpalubí. V poledne poobědval ve velkém salónu a pokochal se pohledem na domy Plattsmouth při soutoku Missouri a Platte River.

Potom strávil několik hodin na vyhlídkové palubě.

Bylo pro něho neuvěřitelným zážitkem, když sledoval, jak lodivod

Omaha Pearl manévruje ve žlutohnědých vodách velké řeky mezi stromy strženými proudem.

Směrem proti proudu se nad Missouri vznášely oblaky kouře. Pocházely z dalších parníků, které rovněž pluly po proudu.

Frank již slyšel hodně o plovoucích palácích na Mississippi. O extravagantních večírcích boháčů a dech vyrážejících šatech krásných žen.

Omaha Pearl nebyla obzvlášť velká a ani její luxus právě neomračoval. Ona zrzavá žena však patřila do kategorie žen, o kterých snil od chvíle, co vyrazil z Wyomingu do světa.

Neustále se přistihoval při tom, že na ni myslí. Vůbec z ní nebyl chytrý. Jako by ji řídila nějaká vnější síla.

Frank se rozhodl být opatrný a nenechat se ovlivnit svými city. Ještě stále byl přesvědčen o tom, že Lilly mu nepomohla jen tak pro nic za nic. Ale z jakého důvodu tedy? Co od něho očekávala?

Zamyšleně se díval do zrcadla. Překontroloval revolverové pouzdro v levém rukávu kabátu. Dvouhlavňový derringer byl nabitý. Nemusel ho používat často. Většinou jeho protivníky ochromil jen pohled na něj, načež ho nechali jít.

Vytáhl také remington z pouzdra, které nosil poměrně vysoko na pravém boku. Hodně jeho soků se tomu smálo a podceňovalo ho - dokud nepohlédli do dvou hlavní jeho derringeru.

Frank si byl plně vědom nebezpečnosti svého povolání. Nebyl hráčem v pravém smyslu slova. Na to se příliš dobře ovládal a ani hra o velké peníze ho nepřipravila o klid.

Kelley byl synem malého rančera, který jednu tuhou zimu přišel o všechen svůj dobytek. A poněvadž mu nikdo nepůjčil, musel půdu prodat a začít pracovat jako kovboj, aby mohl uživit svého syna a ženu.

Během jednoho roku Frankovi zemřeli oba rodiče. Matka na tuberkulózu, otce nabodl býk na rohy. Tenkrát bylo Kelleymu patnáct. Mohl zůstat na ranči jako kovboj, ale raději odjel. Dostal se do Laramie a po tři roky se tam protloukal příležitostnými džoby, než objevil svůj talent pro karty.

Kelley měl neuvěřitelnou paměť pro čísla, což mu přišlo velmi vhod. Rychle si vydělal dost dolarů na to, aby mohl začít slušně žít, a pochopil, že člověk se může pořád učit a zlepšovat.

Četl všechno, co se mu dostalo do rukou, až jednoho dne narazil v jednom časopisu na zprávu o Mississippi a jejích plovoucích palácích. Od té chvíle byl posedlý přáním vidět řeku a ty obrovské parníky na vlastní oči.

Kelley nepřikládal tomu incidentu v Omaze příliš velkou důležitost. Kdyby byl Johnnie Hunt opravdu tak bohatý, jak tvrdila Lilly, snadno by na ztrátu šesti set dolarů zapomněl.

Vyhnal ty myšlenky z hlavy.

Zapnul si kabát a zhasl lampu na stole. Potom přišel ke dveřím a otevřel je. Ze salonu zněla hudba.

Zmocnilo se ho vzrušení.

Plul na parníku na Missouri. Nebyl to sice plovoucí palác, ale pro začátek to nebylo tak špatné.

Hudba byla stále hlasitější, když kráčel ke dveřím salonu. Mléčným sklem v oknech ven prosvítalo světlo bezpočtu lamp.

Kelley zůstal stát přede dveřmi a ještě jednou se zhluboka nadechl.

„Mississippi, už jdu!“ zamumlal a vešel dovnitř.

+ + + + +

V záři jednoho velkého lustru vypadal salon zcela jinak než přes den. Slavnostní oblečení žen, hudba a cinkání sklenic se šampaňským udělaly na Kelleyho velký dojem. Ve svém jednoduchém, tmavém obleku se cítil poněkud nepatřičně, když procházel mezi bohatě prostřenými stoly, u nichž cestující večeřeli.

Kapela hrála na pódiu uprostřed salonu. Za ním Frank objevil hrací stoly, které byly přes den přiklopeny ke stěnám.

Začalo mu kručet v žaludku. Naposledy jedl pozdě odpoledne. Atmosféra v salónu ho vzrušovala. Doslova cítil peníze, které se tam točily.

Prodral se kolem pódia a kapely a vyhnul se jedné mladé ženě, která se zavěsila do staršího gentlemana, který mohl být jejím otcem. Usmála se na Franka a on její úsměv opětoval.

Peníze nejsou všechno, pomyslel si.

U hracích stolů bylo plno. Hrála se zde ruleta a kostky. Panovalo zde ticho, jen občas přerušené nějakým tichým komentářem, pokynem či prosbou.

Kelley zatím nikdy ruletu nebo kostky nehrál. Nerad se spoléhal pouze na štěstí.

Nějakou dobu pozoroval muže u stolu na faro, načež se vydal tam, kde se hrál black jack a poker. Musel počkat zhruba čtvrt hodiny, než se u pokerového stolu uvolnilo místo. Věděl, že tyto stoly jsou pronajaty profesionálními hráči.

Muž, který měl pronajatý onen stůl, byl hubený chlapík s tvrdýma očima a úzkými a šikovnými prsty, jejichž pohyb Frank ani nestačil sledovat.

To bylo něco jiného než v Laramie.

Kývl na hráče. Jeho nedůvěřivý pohled se rozplynul, když spatřil, jak Kelley vytahuje hrst dolarů.

Znovu začala hrát hudba. Mumraj v jídelním salonu byl stále hlasitější. Alkohol dělal své.

Kelley se soustředil na svůj stůl. Nejprve prohrával, ale potom dostal pár dobrých karet a vyhrál tři sta dolarů.

Pohledy jeho spoluhráčů ztvrdly.

Dva muži vystoupili ze hry. Další je okamžitě nahradili.

Hra se táhla a měla vyrovnaný průběh. Ostatní muži u stolu byli jen stafáží. Stal se z toho souboj mezi Kelleym a oním hráčem. Kelley takřka fyzicky cítil podrážděnost toho muže.

Pochopil, že s urputností hry klesá ochota hráče smířit se s porážkou.

Přemýšlel již, jestli by neměl příští kolo přestat hrát. Vyhrál již přes osm set dolarů. Když však pohlédl na své karty, spatřil tři dámy, pikové eso a sedmu.

Hráč na něho číhavě hleděl. Kelley přemýšlel, jestli ten muž při rozdávání podváděl, aby ho svedl k vysoké sázce. Díval se mu sice na ruce a ničeho si nevšiml, ale kdo ví, jaké triky ten muž ovládal.

„Kolik?“ chladně se otázal hráč.

Keley odložil sedmu a řekl: „Jednu.“ Eso si nechal. Kdyby odložil i to, poznal by jeho sok, že má v ruce trojičku.

Hráč mu podal novou kartu.

V tom okamžiku Frank spatřil tu ženu.

Pohled na ni mu vyrazil dech. Měla na sobě bílé šaty bez ramínek.

Úzké, bohatě zdobené šaty se ve světle velkého lustru třpytily. Její pleť na ramenech a na náznacích ňader se leskla jako samet. Sukně se záhyby sahala až po zem a když procházela kolem pódia, zdálo se Frankovi, jako by se vznášela.

Své zrzavé vlasy měla nakadeřené a jedna vlna jí padala do čela. Perleťově lesknoucí se rty byly pootevřené.

Rozhlédla se a když spatřila Kelleyho, objevil se na její sličné tváři úsměv.

„Sto dolarů,“ řekl hráč.

Kelley vytáhl stodolarovou bankovku a položil ji doprostřed stolu.

„Ještě jste se nepodíval na vaši kartu,“ řekl muž sedící vedle Kelleyho.

Frank zachytil pohled Lilly. Pomalu zvedl kartu.

Nehnul ani brvou, když zjistil, že jde o křížovou dámu, která mu chyběla. Oba muži nalevo od něho vystoupili ze hry. Jeden si vyměnil tři karty, hráč sám pouze jednu.

Pak zvýšil sázku o pět set dolarů. Vypadal odhodlaně. Věděl, že Kelley má čtyři dámy?

Kelley pootočil hlavu.

Lilly tam pořád stála. V její tváři se zračilo napětí. Kelley měl pocit, že ho chce varovat pohledem.

Slyšel, jak muž vedle hráče zaklel a mrštil svými kartami na stůl.

Hráčovy černé oči byly upřeny na něho.

Frank položil doprostřed stolu pět set dolarů, pak přihodil dalších pět set a řekl: „Zvyšuju.“

Hráč ztratil svůj ledový klid. Rozechvěla se mu víčka. Také prsty jeho pravé ruky již nebyly tak klidné jako předtím. „To bych rád viděl, pane!“ prohodil.

Kelley za sebou uslyšel sametové šustění. Zároveň si povšiml, že se v salónu rozhostilo ticho. Hudba již nehrála a Frank měl pocit, že muzikanti hledí k jeho stolu.

Užasl. Tu zvýšenou pozornost nemohla vyvolat výše banku. U rulety se rovněž hrálo o velké peníze. Dva tisíce dolarů, které ležely mezi ním a jeho sokem, přece pro takové boháče nemohou nic znamenat!?

Zmocnil se ho pocit ohrožení. Upřeně hleděl na hráče, přičemž vykládal na stůl své karty, jednu po druhé.

Když hráč spatřil čtvrtou dámu, zbledl. Zorničky se mu rozšířily, jakoby nemohl pochopit, jak se Kelley mohl dostat ke čtvrté dámě.

Frank ho nespouštěl z očí. Byl připraven sáhnout po zbrani, pokud se hráč nebude chtít smířit se svou prohrou.

„Kelley…“

Ten hlas patřil Lilly. Zalarmoval ho.

Najednou si uvědomil, že nebezpečí mu nehrozí od hráče. Přesto se neotočil.

Na stole ležela spousta peněz, a ty mu patřily. Sáhl po nich, srovnal je do hromádky a strčil si je do postranní kapsy svého kabátu.

Hráč náhle pohlédl někam za něho. Na parketu klapaly kroky.

Kelley se ohlédl.

Tvář Lilly byla zkřivená vztekem. Měla sevřené pěsti. Vedle ní stál muž, který podle všeho patřil k mužstvu Omaha Pearl. Ve svých hrubých rukou držel dvouhlavňovou brokovnici, kterou mířil na vosí pás Lilly.

Kelleyho pohled sklouzl dál. Muž s brokovnicí nebyl sám. Přišel jich tam celý půltucet.

Kelley mezi nimi spatřil podsaditého muže v tmavomodré uniformě s mosaznými knoflíky a v čepici se štítkem, která zakrývala jeho zrzavé vlasy.

Frank okamžitě poznal toho zrzka ze saloonu na River Street v Omaze, kterého Lilly oslovila jako O’Reillyho.

Chladně se usmíval.

„Ty si nedáš pokoj, co?“ zavrčel. „Neměl sis vybrat zrovna mou loď. Teď jsi nahraný. S falešnými hráči děláme krátký proces.“

„Já nepodvádím!“ odsekl Frank a vstal. Při tom pozvedl levou ruku.

Muž vedle O’Reillyho reagoval bleskurychle. Obuškem přetáhl Kelleyho po levé ruce a zasáhl ho nad zápěstí.

Bolest byla pekelná. Frankovi do očí vhrkly slzy.

Nejasně viděl, jak se muži vedle O’Reillyho dali do pohybu. Ještě slyšel výkřik Lilly a pak se ocitli u něho.

Bránil se pěstmi a několikrát i trefil. Sám však byl zasypán tvrdými ranami.

Přikrčil se a vrazil jednomu z nich hlavou do břicha. Pravou rukou sáhl po remingtonu - ale nic nenahmatal. Někdo mu jej vytáhl z pouzdra.

Další rána mu mířila na rameno. Ten úder byl tak mocný, že ho obrátil.

V posledním okamžiku stačil vyhnout pěsti, která by ho jinak zasáhla do hlavy. Zasadil tomu muži ránu do brady. Postižený vyvalil oči a zhroutil se.

V tom před sebou uviděl zrudlou tvář O’Reillyho a vyrazil proti němu. Už byl skoro u něho, jenže v tom mu někdo nastavil nohu a Frank se natáhl jak široký tak dlouhý na parkety.

Okamžitě se převalil a zachránil si tak život. Těsně vedle hlavy roztříštila jednu parketu pažba pušky, kterou někdo chtěl Frankovi rozbít hlavu.

Potom se ho chopily pěsti a zvedli ho z podlahy. Mlátil kolem sebe jak šílenec a zasadil tak mužům před sebou nejednu ránu.

Chtěl se obrátil, jenže v tom okamžiku ho málem omráčila ostrá bolest hlavy. Zatmělo se mu před očima.

Náhle ucítil na rtech krev a pochopil, že padl obličejem na parket.

Zvuky kolem již teď slyšel jen nezřetelně, jakoby zpoza nějaké mocné stěny. Zvedli ho, ale nic necítil.

Zmocnila se ho panika, když si uvědomil, že se nemůže hýbat.

Těsně před ním se náhle objevila tvář zrzka. Kelleymu připomínala tvář ďábla.

„Odveďte tu ženu do mé kajuty!“ zvolal O’Reilly. Frankovi to připadalo, jako by mezi nimi dvěma stála stěna z vaty. Tak špatně ho slyšel. „A ostatní ať hledají toho negra! Oddělejte ho, když se bude bránit!“

Kelleymu se motala hlava.

Nadechl se chladného nočního vzduchu a tělem i hlavou mu projela ostrá bolest, jakoby se do něho zabodly šípy.

Prošacovali ho. Vzali mu peníze i derringer.

„Přes palubu s ním!“ zavrčel O’Reilly.

Zvedli ho.

Vyděsil se. Levou rukou sevřel pažení zábradlí a křečovitě se jej držel. Vykřikl.

Tvrdá rána do zad mu vyrazila dech.

Jeho sevření zábradlí se uvolnilo. A než se mohl chytit podruhé, ucítil, jak letí vzduchem.

V následujícím okamžiku dopadl do studené vody. Chtěl se nadechnout, ale lokl si vody.

Zmocnila se ho hrůza. Divoce mával rukama kolem sebe.

Slyšel burácivé dunění. Mohutný vír ho stáhl pod hladinu.

Potřeboval se nadechnout, ale instinktivně věděl, že právě to nesmí udělat. Něco mu olízlo nohu a o vteřinu později uslyšel hukot a ucítil vzduch.

Pochopil, že se vynořil. Než se však mohl nadechnout, byl znovu pod vodou. Mával rukama i nohama. Opět se ocitl na hladině a posléze narazil hlavou do čehosi tvrdého.

Instinktivně se toho chytil. Hrubá kůra mu sdírala kůži z rukou. Přesto se nepustil. Vytáhl se z vody. Plíce mu doslova hořely, před očima mu tančily hvězdičky.

Nevěděl, jak dlouhý čas uplynul, než si uvědomil, že ho zachránil plovoucí strom. Potom spatřil vzdálená světla. Nad nimi v temnotě noci stoupaly k nebi jiskry.

Šlo o světla Omaha Pearl, která pozvolna plula dál.

Kolem něho bublala voda.

Kelley se uklidnil.

Byl naživu a to bylo to nejdůležitější. O ostatní věci se může začít starat, až bude mít pevnou půdu pod nohama.

Křečovitě se držel kmene.

Neměl tušení, jak daleko je od břehu.

Musím počkat do rána, pomyslel si.

Náhle uslyšel cáknutí.

Málem se mu zastavilo srdce.

Plula k němu jakási nestvůra!

Vynořila se z černých vod, sápala se po něm a plivala vodu!

Frank se ji pokusil udeřit levou rukou.

Nevěděl, jestli trefil nebo ne. Obluda každopádně zmizela.

Ale jen proto, aby se hned vynořila za ním. Uslyšel prskání.

„Hej!“ zvolala. „Radši se neotáčej! O’Reilly mě chtěl oddělat, tak jsem radši skočil za tebou do řeky!“

Frank se ohlédl.

Spatřil obrysy hranaté lebky. Neviděl nic kromě očních bělm.

Kelley s námahou zalapal po dechu. Vybavila se mu O’Reillyho slova. Poslal své muže za nějakým černochem. Frank si vzpomněl na mohutného černocha, který přijel s Lilly v kočáru do přístaviště.

Jedna myšlenka střídala druhou. Kelley cítil, jak klouže po kmeni dolů.

Jeho anděl strážný ho zavčasu chytil za límec. Pak Frank ztratil vědomí.

+ + + + +

Měl pocit, jako by mu na hrudi stálo tunové břemeno, které ho mělo každým okamžikem rozdrtit. Kdosi z něho pumpoval vodu. Bez ustání plival.

Tlak na hrudi náhle povolil. Rozkašlal se. Někdo ho otočil na břicho a poklepal mu na záda.

Teprve nyní Kelley pod dlaněmi pocítil mokrou trávu.

Trávu?

Užasl, otevřel oči a zvedl hlavu.

Nejprve spatřil pouze mlhavé obrysy muže, který seděl vedle něho. Potom jeho pohled padl na široký tok řeky. Její žlutohnědé vody plynuly kolem něho na jih.

„Všechno v pořádku?“ otázal se ho hrdelní hlas.

Kelley vstal z vlhké půdy. Nebe se na obzoru zbarvilo do šedé. Otočil hlavu a spatřil černocha, kterého viděl už předtím, když šel s Lilly na palubu parníku Omaha Pearl.

Opět se mu vybavily vzpomínky.

Hodili ho přes palubu. Zachránil ho ten plovoucí strom. Pevně se ho držel a potom…

Polkl a pohlédl na černocha.

„Tys - tys mě vytáhl z vody?“ otázal se sípavým hlasem.

Černoch se zazubil tak, jak to umí jen černoši.

„Hodně ses nalokal té hnědé břečky, Frankie Boy,“ odvětil.

Kelley svraštil čelo. Nelíbilo se mu, když ho kdekdo oslovoval důvěrně Frankie Boy, navíc když to byl černoch.

„Chtěli tě zabít, co?“

Černoch přikývl.

„Viděl jsem, jak odvlékají pryč slečnu Lilly. Nejdřív jsem jí chtěl pomoci, jenže na palubě bych neměl šanci. Potom hodili přes palubu tebe a já si řekl, že ve dvou budeme mít větší šanci zachránit Lilly.“

„Cože? Jak si to vůbec představuješ, černochu? Dřepíme tu bez peněz a zbraní, kdežto ona pluje do Saint Louis?“

„Neříkej mi černochu, Frankie Boy,“ zavrčel nerudně obr. „Jmenuji se Shawnee Jackson. Můžeš mi říkat Shaw.“

„A ty mně Kelley. Frankie Boy je jen pro mé přátele.“

Černochovi se zajiskřilo v očích.

„Jak bys nazval člověka, který tě zachránil před utonutím, he? Nebo se ti nelíbí barva mé kůže?“

Kelley nic neodpověděl a postavil se.

Podlamovala se mu kolena. Potřeboval několik minut na to, aby překonal slabost. Na jeho těle by se nenašlo jediné místo, které ho nebolelo.

Rozhlédl se.

Nikde ani živáčka.

„Máš tušení, kde jsme, Shawe?“

„Proč se ptáš? Copak vy bělásci nevíte všechno lépe než my špinaví negři?“

Kelley na něho udiveně mžoural.

„Hraješ si na uraženého, co?“ zavrčel. „Sakra, já ti přece jsem vděčný za to, žes mě z té vody vytáhl. Je mi líto, ale nejsem zvyklý na jednání s černochy.“

Obr rovněž vstal. Nijak Kelleymu neodpověděl, pouze se otočil a šel pryč.

Kelley z toho byl perplex.

Po chvíli zabručel: „Sakra, počkej na mě, Shawe!“

Klopýtal, když za černochem lezl do strmého břehu. Celou dobu klel.

Shaw už měl padesátiyardový náskok a Kelley byl celý zadýchaný, když ho konečně dostihl. Chytil černocha za ruku a obrátil ho.

„ Sakra, ty se přece na řece vyznáš! Chci vědět, kde to jsme, Shawe!“

Černoch pohlédl za něho na Missouri.

Kelley se podíval tím směrem. V ranním oparu viděl kontury parníku, nad nímž se vznášel černý kouř.

„Hej, ty si myslíš, že nás vezmou?“ udiveně se otázal.

Shaw se na něho díval, jako kdyby Frank neměl všech pět pohromadě.

„Ti by ani nezpomalili, i kdybys tu skákal jako tajtrlík!“ řekl. „Myslím, že jsme nějakých patnáct mil na sever od Nebraska City. Musí tam vést nějaká cesta. Možná nás někdo vezme.“

Kelley si všiml vyboulení na levém rameni Shawova kabátu.

„Ty máš revolver?“ otázal se.

Shaw přikývl. „A nechám si ho,“ odvětil.

Kelley naklonil hlavu na stranu. „Tobě to nevadí? U nás ve Wyomingu ozbrojené černochy okamžitě zavíráme.“

Shawnee Jackson si vztekle odplivl.

„Polib mi…,“ zavrčel a vydal se pryč.

Kelley za ním hleděl. Nevěděl, jestli mu doprovod černocha spíše nepřivodí těžkosti. Potom si však uvědomil, že nemá ani vindru, takže se chtě nechtě musel spolehnout na Shawa. Zaklel a vydal se po jeho stopách.

Držel se asi dvacet yardů za ním.

Shaw se po celou dobu ani jednou neohlédl.

Kelley měl s jeho tempem problémy.

Bolesti, které ho sužovaly, byly nesnesitelné. O’Reillyho muži ho zle zřídili a Frankovi bylo, jako by po něm proběhlo stádo bizonů.

Pomyslel na Lilly. Přál si nyní, aby se tenkrát v Omaze do toho nemíchala. Asi by pak nevyhrál těch šest set dolarů, ale zato by si ušetřil spoustu nepříjemností.

Teď kvůli tomu utekl hrobníkovi z lopaty.

O’Reilly byl očividně ve službách Nelsona T.Hunta. Omaha Pearl tedy patřila Huntovi.

Proč mu to Lilly neřekla?

Okradli ho. Svůj remington, derringer a skoro tři tisíce dolarů už asi nikdy neuvidí. O věcech v kajutě ani nemluvě.

Pohlédl na Shawova široká záda.

Obr podle všeho očekával, že mu pomůže osvobodit Lilly. Jenže to se přepočítal. Kelley neměl chuť tahat za druhé horké kaštany z ohně. Kromě toho ta žena vypadala tak, že se o sebe umí postarat sama.

Kelley zvedl hlavu, jelikož obr náhle přidal do kroku. Pak i on spatřil obláčky prachu, které se před nimi vznášely na bledé ranní obloze. Začal běžet, aby se mu Shaw neztratil.

Frank spatřil cestu. Oblaka prachu byla zvířena vozem, který se

rychle blížil. Na kozlíku plochého rančerského povozu byly vidět dvě postavy.

Shaw již dorazil na cestu. Zvedl levou ruku.

Zadýchaný Kelley ho dohnal. Viděl, jak muž, který držel opratě, za ně zatáhl. Povoz se před nimi zastavil.

Oba muži na kozlíku si Kelleyho nedůvěřivě prohlíželi.

„Hodili vás přes palubu?“ zeptal se ho jeden z nich.

Kelley přikývl. Cítil zadostiučinění, jelikož ten muž ostentativně ignoroval černocha.

„Trochu moc jsem toho vypil,“ odvětil s ironickým úsměvem. „Mohl byste nás vzít do Nebraska City?“

„A co když jste bandité?“ zavrčel vozka. „Nerad bych někde skončil s podříznutým hrdlem.“

Kelleymu zamrzl úsměv na rtech.

Sakra, copak tady nevědí, co je to pohostinnost?

Ohlédl se přes rameno na Shawa.

„Nemáš nějaké dolary?“ zeptal se ho.

Shawa se zmocnil vztek. Kelley na něm viděl, že by ze všeho nejradši vytáhl kolt a vyzval ty dva na kozlíku, ať slezou a dál jdou pěšky. Ale ovládl se.

„Každý deset dolarů,“ zavrčel na vozku.

Muž se usmál. „Každý dvacet,“ řekl.

Teď se rozzuřil i Kelley.

„Vy jste bandité!“ vyštěkl.

Muž pokrčil rameny a zvedl ruce s opratěmi.

„ Nikdo vás nenutí,“ podotkl.

Shaw k němu náhle přikročil, podal mu čtyřicet dolarů a hrdelním hlasem řekl Kelleymu: „Nastup si, sakra, a drž jazyk za zuby.

Vozka s úsměvem vzal peníze a poznamenal k Frankovi: „Mně by něco takového negr říct nemohl, pane.“

Kelley se nakvašeně otočil, přikročil k zadní části povozu a vyšvihl se nahoru. Skřípal zuby, když se Shaw posadil vedle něho.

Byla to pro něho nová zkušenost, když si uvědomil, že těm bílým ničemům na kozlíku toho odpustí mnohem méně než tomu černému obrovi.

+ + + + +

Pod zkoumavými pohledy okolojdoucích se Kelley ve svém zašpiněném a roztrhaném oblečení necítil nijak zvlášť dobře. Bezpodmínečně si musel sehnat nové šaty, nebo si ty stávající aspoň nechat vyčistit.

Onen chamtivec je vysadil u prvních domů ve městě.

Z vysokého břehu byl krásný výhled na řeku. Plul po ní parník. Byl natřen stejnými barvami jako Omaha Pearl. I on tedy patřil Nelsonu T. Huntovi.

Ocitli se před křižovatkou hlavní ulice a First Street. Kelley chtěl zabočit doprava na hlavní ulici. Shaw ho však chytil za levou ruku. Kelley se chtěl bránit, ale v tom ho obr zase pustil a ukázal k řece.

„Tam!“ zvolal.

Kelley pohlédl tím směrem. Bylo tam přístaviště parníků. Kotvilo zde několik lodí, většina z nich byla v Huntových barvách.

„Co je?“ zavrčel Frank.

„Omaha Pearl, sakra! Kotví tady dole! To ji nevidíš?“

„Ty bárky jsou všecky stejné. Hlavně když jsou stejně natřené.“

„To je Omaha Pearl, Kelley,“ opakoval černoch. „Pojď, musíme se pokusit osvobodit slečnu Lilly, než O’Reilly zase vypluje.“

Kelley měl na jazyku jedovatou odpověď, ale potom si vzpomněl na to, že O’Reillyho hoši mu ukradli skoro tři tisíce dolarů. Nemluvě o zbraních a oblečení.

„O.K., Shawe,“ řekl. „Pojďme dolů k přístavišti…“

+ + + + +

Byli opatrní. Až po Nebraska Street zůstávali pod stříškami či baldachýny domů. Na Nebraska Street přešli koleje Midland Pacific Railroad a vydali se k přístavišti kryti dlouhou skladištní budovou.

Shaw ukázal na další sklady. Z nich by bylo možné nepozorovaně se dostat až k lodi.

Po jednom přeběhli prostranství za kolejemi.

Frank počkal na Shawa ve stínu vysoké hromady beden.

Černoch, který tam přiběhl po Kelleym, se tvářil zamyšleně. Hledě na Omaha Pearl řekl: „Nevypadá tak, že by měla odplout ještě dneska.“

„Jaks na to přišel?“

„Kotel není naplno pod parou. Kromě toho nevidím žádné cestující. Řekl bych, že většina z nich šla do města.“

Kelley přikývl.

„Tím lépe pro nás. Ještě aby tak O’Reilly dal volno posádce! Jestli je Lilly na palubě, tak ji odtud dostaneme!“

Tu se ozval rachot kol.

Frank se ohlédl směrem k městu.

Jel odtud kočár, jehož mosazná kování se na horkém poledním slunce leskla jako zlato. Táhlo ho skvělé čtyřspřeží vraníků. Na dvířkách byl namalován jakýsi erb.

Kelley slyšel, jak se černochovi zrychlil dech. Málem mu vypadly oči z důlků. Na čele mu vyvstaly krůpěje potu, které mu pak stékaly až po husté obočí.

Kopyta koní klapala na dlažbě. Kočár projel kolem hromady beden. Jeho pasažéra skrýval před zvídavými zraky černý závěs.

„Ty víš, kdo je vevnitř?“ zeptal se Frank Shawa.

Ten polkl a přikývl.

„Teď už je příliš pozdě,“ hlesl. „To je kočár Nelsona T. Hunta!“

Kelley svraštil čelo. Chytil Shawa za rameno a obrátil ho k sobě.

„Zatraceně, ty se třeseš! Proč z něho máš takový strach? Je tu snad kvůli tobě a Lilly?“

Obr se rychle vzpamatoval a zavrtěl hlavou.

„Hunt ji potrestá za to, že se postavila proti jeho synovi,“ řekl přidušeným hlasem.

Ta slova Franka nepřesvědčila. Na tak krásnou ženu, jako byla Lilly, přece muž nemůže vztáhnout ruku. Stačí její úsměv a i ten největší hrubián změkne jak máslo na rozpálené pánvi.

Kočár zastavil před Omaha Pearl.

Na palubě se objevilo několik mužů. Byla vidět temná modř O’Reillyho uniformy. Seběhl po lávce na nábřeží a otevřel dvířka kočáru. Pak smekl čepici a uklonil se.

Kelley čekal, že Nelson T. Hunt bude mohutnější a statnější muž. Překvapilo ho, že jde o chlapíka o půl hlavy menšího než O’Reilly. Na hlavě měl cylindr, pravděpodobně proto, aby vypadal o něco vyšší.

Kelley pohlédl na Shawa.

„To je Nelson T.Hunt?“ nevěřícně se zeptal.

Černoch přikývl.

„Nepodceňuj toho skřeta,“ odpověděl přidušeným hlasem. „Nemá dost prstů na to, aby mohl spočítat lidi, které vlastnoručně oddělal. O těch ostatních, které odkrouhli jeho zabijáci, ani nemluvě.“

Frank mlčel.

Pozoroval, jak z kočáru vystupuje druhý muž a rozhlíží se na všechny strany. Byl o hlavu vyšší než Hunt a měl na sobě černou koženou vestu. Jeho boky zdobily dva zkřížené revolverové opasky a na stehnech se mu skvěly dva kolty.

Frankovi se zdálo, jako by se ten pistolník díval přímo na něho. I na tu vzdálenost cítil nebezpečí, které mu z jeho strany hrozilo.

Potom se muž otočil a šel za O’Reillym a Nelsonem T. Huntem na palubu Omaha Pearl.

Kelley se ani nehnul, dokud ti tři nezmizeli na parníku.

Shaw si za ním s úlevou oddechl.

„Co je?“ zeptal se Frank. „Platí, že si půjdeš pro slečnu Lilly?“

Černoch zpopelavěl.

Kelley se usmál.

„Ten trpaslík a ta jeho gorila na tebe asi udělali dojem, co?“

Shaw polkl. Pohlédl na Kelleyho a přidušeným hlasem řekl: „Ty ho ještě neznáš, Kelley. To bys mluvil jinak.“

Frank pokrčil rameny.

„Jestli máš strach, tak mi dej svůj revolver. Já se tím skřetem zastavit nenechám. Pěkně si půjdu pro své peníze.“

„Zbláznil ses, Kelley?! Budeš mrtvý, ještě než uděláš jediný krok!“

„Riskuju svůj skalp nebo tvůj? Sem s tou pistolí!“

Shaw nevěřícně zavrtěl hlavou. Pak si levou rukou sáhl do vnitřní kapsy svého kabátu a vytáhl odtud několik bankovek. Podal je Kelleymu.

„Ty peníze patří slečně Lilly, Kelley,“ řekl. „Budeš jí je muset vrátit.“

„Proč mi je dáváš?“

„Potřebuješ nové šaty a revolver. Takto nemůžeme na palubu. Ani tajně.“

„Máme na to čas? Co když Omaha odpluje, ještě než stačíme nakoupit?“

„Nevypadá to tak, že by O’Reilly chtěl vyplout v nejbližších hodinách. A když, tak můžeme jet železnicí do Atchisonu. Tam se můžeme znovu pokusit dostat na palubu.“

Kelley přikývl.

„Tak dobrá, Shawe. Rozdělíme se. Jestli tu Omaha Pearl bude ještě za soumraku, tak tu na mě počkej. Možná tě mezitím něco napadne.“

Frank si schoval bankovky a zmizel.

Kráčel k železničnímu skladišti, aniž by se ohlížel.

O’Reilly a jeho posádka si určitě myslí, že se utopil v řece. Jistě nepočítají s tím, že by se mohl objevit poblíž parníku.

A to se mu hodilo. O to větší to pro ty darebáky bude překvapení, až se objeví na palubě Omaha Pearl a srovná si s nimi účty.

+ + + + +

Kelley se zase cítil jako člověk, když vyšel z hotelu Otoe na hlavní ulici.

Pět hodin spal jako zabitý po tom, co navštívil holičství, kde si také dopřál vanu. Ostříhaný a oholený pak šel do obchodu, kde si koupil nové šaty. A ačkoli si zakoupil nový derringer a remington, stále mu zůstaly nějaké peníze.

Z verandy hotelu bylo vidět na přístaviště.

Omaha Pearl tam stále kotvila.

Recepční věděl od jednoho pasažéra, že loď vypluje až v deset hodin večer.

Franka to překvapilo, protože parníky obyčejně přes noc nepluly, ale recepční mu vysvětlil, že úsek do Kansas City není tak nebezpečný jako severní část trasy.

Frank si posunul svůj černý klobouk hlouběji do čela. Slunce zašlo již před hodinou. Stmívalo se, a to poměrně rychle. Všude svítily lampy.

Přemýšlel, jestli černoch na něho ještě pořád čeká. Měl sto chutí tam už nejít. Jenže Shaw mu půjčil peníze.

Přistoupil k okraji verandy a chtěl po schodech sejít na ulici, když tu sebou trhl.

Na opačné straně ulice vyšel ze saloonu jeden muž. Tvář měl zastíněnou kloboukem, ale Kelley ho neomylně poznal už jen podle jeho pohybů.

Šlo o toho hubeného hráče, na kterém na palubě Omaha Pearl vyhrál skoro dva a půl tisíce dolarů.

Hráč vytáhl kapesní hodinky a nastavil je na světlo. Potom šel dál. Bylo zjevné, že se chce vrátit k Omaha Pearl.

Kelley počkal, až zmizí za rohem First Street, potom skočil na ulici a vydal se za ním.

Na řece se houpala světla lodí. Byla slyšet hudba, která jen dokreslovala nádhernou přístavní idylu toho večera. Kelley však pro ni neměl pochopení.

Na rohu ulice se zastavil.

Hráč byl už skoro padesát yardů před ním.

Musel si pospíšit. Myslel na peníze, které mu vzali, než ho hodili do řeky. Nevěděl, jestli v tom má prsty i ten hráč, ale jeho vztek byl tak velký, že na to nemínil brát ohled.

Na křižovatce s Otoe Street již byl těsně za ním.

Ten hráč musel mít proklatě dobrý instinkt.

Kelley viděl, jak se přikrčil, a v následujícím okamžiku zmizel v průchodu mezi dvěma domy.

Frank reagoval bleskově.

Vtrhl do průchodu a než stačil hráč zvednout revolver, byl Kelley u něho.

Představil se mu tvrdou ránou do brady.

Hráč zavrávoral, Kelley ho chytil za pravou ruku a vyrazil mu revolver z dlaně.

Hubeňour zasténal a zvedl levačku.

Kelley stihnul zareagovat, chytil mu ji za zápěstí a vykroutil mu z ní derringer. Nato mu přitlačil ústí jeho krátkých hlavní k nosu.

Hráč zalapal po dechu.

„Co - co chcete?“ koktal.

Poznal ho. Kelley se zlověstně zazubil.

„Ty se ještě ptáš? Sleduj, já sice nevím, jestlis jim pomáhal, když mě hodili přes palubu, ale ty peníze, které jsem na tobě vyhrál, sis určitě vzal!“

Hráč energicky zavrtěl hlavou.

„To všecko O’Reilly a jeho muži! Nenechali mi ani cent!“

Kdo mohl vědět, jestli mluví pravdu? Kelley mu prohledal kapsy a vytáhl z nich svazek dolarů.

„To je loupež!“ vyjekl hráč.

Kelley pokrčil rameny.

„To je život. Jednou jsi dole, jednou nahoře. Vezmi si je od O’Reillyho.“

„Za to budeš pykat!“ zavrčel hráč.

Zaútočil tak rychle, že Kelley už nestačil uhnout.

Vrazil mu hlavou do břicha tak prudce, že mu vyrazil dech. Kelley instinktivně zvedl levou ruku s derringerem.

Rozmáchl se a udeřil ho pažbou do hlavy. Náraz sice byl ztlumen kloboukem, ale muž se přesto sesul k zemi.

Kelley se musel opřít o zeď a teprve po chvíli se z hráčova nenadálého útoku vzpamatoval. Ztěžka oddechoval.

Zamyšleně hleděl na muže, který mu bezvládně ležel u nohou.

Pomyslel na černocha a na to, co je čekalo.

Hráč jim mohl udělat škrt přes rozpočet, kdyby se dostal na palubu Omaha Pearl a pověděl tam O’Reillymu o tom, že Kelley je v Nebraska City.

Frank dlouho nepřemýšlel. Chytil hráče za límec a vlekl ho dál průchodem mezi domy.

Po několika yardech před sebou spatřil úzký dvůr. Naproti stála kůlna.

Dovlekl ho až k ní. Její vrátka nebyla zamknutá. Otevřel je, smýkl s hráčem dovnitř a zavřel za sebou vrátka.

V kapse mu našel sirky. Jednu z nich zapálil.

Ve svitu plaménku nalezl lucernu a po chvilce se již v kůlně rozlévalo její světlo. Sloužila jako odkladiště nejrůznějšího harampádí.

Frank nalezl kousek provazu, kterým pak hráče spoutal.

Muž zamrkal a otevřel oči. Nejdřív vypadal nechápavě, ale potom spatřil Kelleyho a hned si vzpomněl na to, co se stalo. Okamžitě začal trhat provazem.

Frank ho přitáhl ještě víc.

Nato se zvedl a zazubil se na hráče.

„Je mi líto,“ řekl, „ale nemůžu si dovolit, aby ses vrátil na palubu Omaha Pearl a prozradil O’Reillymu, že jsem ve městě.“

„Sakra, nemůžeš mě tady nechat ležet…“

„Co je s tou ženou?“ zeptal se Frank tvrdým hlasem a namířil na něho remington. „Co s ní O’Reilly zamýšlí?“

„To já nevím, zatraceně! Asi ji chce na Omaha Pearl držet tak dlouho, dokud do Nebraska City nepřipluje jiným parníkem Johnnie Hunt.“

„Co dělá na Omaha Pearl Nelson T. Hunt, he?“ zněla další otázka.

Hráč vytřeštil oči. Pravděpodobně opustil loď už dopoledne a nic o Nelsonu T. Huntovi nevěděl.

„Já jsem si na Omaha Pearl jenom najal stůl, sakra!“ vyhrkl. „Nic jiného mě nezajímalo, pane! Rozvažte mě, nebo začnu křičet na celé město!“

Otevřel ústa, ale Kelley byl rychlejší. Rychle skrčil hráčův vlastní šátek a vrazil mu jej do hrdla. Tento provizorní roubík mu pak zajistil kusem hadru, který našel na jedné poličce.

Hráči málem vypadly oči z důlků, ale na víc než na přidušené pípnutí se nezmohl.

Kelley zhasl lucernu a šel pryč.

Bylo načase vrátit se do přístaviště. Shaw už na něho určitě čekal.

+ + + + +

Světla Omaha Pearl se odrážela v černých vodách Missouri. Z obou vysokých komínů se valil kouř.

Kelley s Shawem pluli k parníku na malé veslici. Slyšeli již hlasy z lodi.

Kelley hleděl na mohutný parník, který kotvil před nimi. Na této straně nebylo nikoho vidět.

Pohlédl na Shawa, který neslyšně vesloval.

Jeho černá tvář se leskla potem. Oči měl rozšířené námahou a rozrušením. Byl oblečen jako lodník z nějakého Huntova parníku.

Kelley neměl čas se ho zeptat, kde vzal ty hadry. Shaw už na něho čekal a okamžitě ho odvedl k člunu.

Černoch se otočil a vytáhl jedno z vesel dovnitř. Po obratu přirazili k přídi.

Vedle nich visel řetěz, kterého se Kelley chytil. Počkal, až se Shaw zvedne, načež se chytil zábradlí parníku.

Černoch hbitě vyšplhal na palubu. Podal Kelleymu ruku a vytáhl ho nahoru.

Veslici vzal proud. Kelley za ní hleděl, dokud mu nezmizela z dohledu.

Tu mu černoch sáhl na rameno. Shaw levou rukou ukázal na vchod na hlavní palubu

Frank se již chtěl vydat tím směrem, když tu si všiml světel lodi, která se k nim blížila.

Viděl, že má stejný nátěr jako Omaha Pearl a instinktivně se přikrčil.

Byla to Huntova loď. Plula po proudu.

Slyšeli hlasy. Na vyhlídkové palubě byly vidět obrysy lidí.

Frank si vzpomněl na hráčova slova.

Že by na této lodi plul Johnnie Hunt, aby se na palubě Omaha Pearl setkal se svým otcem?

Nebo měl pravdu Shaw, s nímž o tom Kelley mluvil, a Johnnie Hunt plul do Nebraska City kvůli němu, Frankovi, protože nedokázal strávit porážku v Omaze?

„Sakra, pojď už, Kelley!“ sykl černoch, který už šel na hlavní palubu.

Frank přiskočil ke vchodu a za pár okamžiků byl i on na hlavní palubě.

Uslyšeli hlasy.

Směrem k nim šli muž a žena. Už bylo příliš pozdě na to, aby se před nimi ukryli.

Shaw řekl: „Ukážu vám vaši kajutu, pane!“

Počkali, až ti dva projdou, načež Kelley sykl: „Kde, myslíš, že drží Lilly?“

„Buďto v kajutě O’Reillyho, nebo majitele lodi,“ zašeptal Shaw.

„Kde je majitelova kajuta?“

Shaw vklouzl do jedné chodby. Náhle se zastavil.

Kelley viděl, že z ní odbočuje další chodba.

„Co je?“ sykl.

„Před tou kajutou stojí chlap,“ zamumlal Shaw.

Kelley se zazubil.

„Patříš přece k posádce, Shawe. Tak dělej. Na co ještě čekáš?“

Shaw se zhluboka nadechl, načež zahnul za roh.

O pár vteřin později se ozval ostrý hlas: „Sakra, co tu pohledáváš? Já - já tě neznám!“

„Přišel jsem na palubu až v Nebraska City,“ odvětil Shaw. „Je všechno v pořádku?“

Kelley vyhlédl zpoza rohu.

Muž hlídající kajutu majitele byl k němu obrácen zády. Zkoumavě zíral na Shawa, jenž nyní šel dál.

Frank se neslyšně přikradl až k hlídači a nic netušícího jej omráčil pažbou remingtonu.

Shaw se okamžitě vrátil zpátky. Chopil se bezvládného muže, zatímco Kelley chytil za kliku dveří kajuty.

Dveře nebyly zamknuté.

Kelley se s Shawem dorozuměl krátkým pohledem. Potom zvedl pravou ruku s remingtonem a levou otevřel dveře…

+ + + + +

Žena ještě - nebo opět - na sobě měla své bílé šaty s bohatě zdobenou horní částí, která tak skvěle zdůrazňovala její ňadra. Své zrzavé vlasy měla načesané.

S lehce pootevřenými ústy užasle hleděla na oba muže, kteří omráčeného muže z posádky přivlekli do její kajuty.

Shaw ho nechal hned za dveřmi spadnout na koberec.

„Na co ještě čekáš, Lilly?“ hlesl. „Musíme odtud pryč, než se vrátí Hunt. Kromě toho se tu co nevidět objeví Johnnie Hunt!“

Potřebovala několik vteřin na to, aby překonala své překvapení. Potom proběhla kolem k černochovi.

„Já zůstanu tady, Shawe!“ sykla. „Zmizte, ale rychle!“

„Ty ses zbláznila!“ zavrčel Shaw.

Odstrčila ho ke dveřím.

Kelleyho to rozčililo. Přiskočil k ní, chytil ji za ruku a otočil ji k sobě.

„Poslouchejte, slečno…“

Odmlčel se, protože se ozvalo tiché ocelové cvaknutí.

Jeho pohled sklouzl z jejích vzdouvajících se ňader ke zvednuté ruce. Ve své jemné dlani držela malý revolver a jedovatě se na něho usmívala.

„Jeho vezmi s sebou, Shawe!“ přidušeně podotkla. „Ale rychle.“

„Lilly…“

Hned Shawovi skočila do řeči: „Shawe! Jestli nesplníš můj příkaz, tak vystřelím. Nedělej si starosti. Všechno je v pořádku. A teď ven!“

Černoch směrem k ní bezmocně natáhl ruku.

„Budu střílet, Shawe!“ vyhrožovala.

Kelley doslova odvlekl černocha ke dveřím a otevřel je.

Na chodbě uslyšel vzdálené hlasy, načež se paluba rozechvěla.

Omaha Pearl odplouvala. Velké lopatkové kolo na zádi se začalo točit a roztřáslo celou loď.

„Vezmi s sebou toho muže!“ zvolala Lilly.

Shaw se chtěl sehnout pro omráčeného chlapíka, ale Kelley ho dloubl do žeber a přinutil ho jít dál. Ještě jednou pohlédl na ženu. Jak mohl někdo tak krásný jednat tak zlomyslně?

Shaw zabručel a v následujícím okamžiku třeskl výstřel.

Kelley se vrhl do dveří.

Viděl, že Shaw zavrávoral, načež se otočil a naslepo vypálil z remingtonu. Kulka proletěla nad hlavami mužů na konci chodby a zavrtala se do stropu, přičemž z něj vyrvala loket dlouhou třísku.

Frank poznal Johnnieho Hunta.

Muž vedle něho patřil k lidem, kteří s ním v Omaze seděli u karetního stolu.

Hunt byl náhle odstrčen stranou a před něho skočila temná postava.

Záblesk výstřelu Kelleyho na zlomek vteřiny oslepil, ale přesto vypálil. Věděl, že ten stín byl osobní strážce Nelsona T. Hunta, profesionální zabiják, který střílel proto, aby zabíjel.

Kelley zmáčkl spoušť třikrát za sebou. Za ním se ozval chraplavý Shawův hlas, načež cosi zavrzalo.

Frank se otočil.

Dveře kajuty vlastníka lodi se otevřely.

Z konce chodby se ozval výkřik: „Nestřílejte, Wheelere! Mohl byste poranit tu ženu!“

Kelley se vrhl za roh.

Shaw již byl u hlavního vchodu. Klopýtl, a ačkoli se chtěl zachytit zábradlí, tak se mu to nepovedlo a krkolomně se zřítil po širokých schodech dolů.

Frank v mžiku seběhl po čtyřech schodech a všiml si, že Shaw to koupil. Jeho pruhovaná košile bez rukávů se na pravém boku tmavě leskla. Když na to místo padlo světlo, spatřil Kelley krvavou skvrnu.

Chytil Shawa pod paží a zvedl ho. Potom zvedl hlavu.

Břeh nebyl vidět. Omaha Pearl musela plout středem koryta řeky.

Shaw tiše zasténal.

Kelley na něho zakřičel: „Musíme přes palubu, Shawe!“

Černoch mu nerozuměl.

Kelley si jeho levou ruku dal na rameno a tak ho dovlekl k zábradlí, které bylo vysoké po pás.

Na prknech paluby zazněly kroky.

Za Kelleym třeskl výstřel.

Ohlédl se. Huntův zabiják stál přikrčen na schodech a mířil na něho revolverem.

Kelley vystřelil poslední kulku z remingtonu, načež hodil Shawa do řeky a v následujícím okamžiku skočil sám. Cítil, jak kolem něho vane vítr.

Ještě mu zněl v uších třesk výstřelu, když dopadl do chladné vody a ponořil se pod hladinu.

Povedlo se mu strčit si remington za opasek. Oběma rukama chytil Shawa, který, jak to vypadalo, klesal ke dnu.

Vtáhl ho do sebe vír. Měl pocit, že, byť pod vodou, slyší hukot. Cosi ho strašlivou silou udeřilo.

Lopatkové kolo!

Kelley se již loučil se životem. Polykal vodu a vší silou držel Shawa. Ještě jednou se otočil ve víru, ale pak situaci zvládl. Mocně zakopal nohama a v následujícím okamžiku se vynořil nad hladinu.

Lapal po dechu. Jasně slyšel klokotání lopatkového kola, které silně čeřilo vodu.

Tu se ozval vzdálený výkřik. Někdo na Omaha Pearl ještě jednou vypálil. Potom začaly zvuky parníku utichat a o minutu později již byl Kelley sám s temnotou noci, s bublající řekou a Shawem, který se začínal probírat.

+ + + + +

Už ani necítil svaly.

Zadýchaní seděli na úzké a bahnem zanesené písečné lavici vedle několika naplavených stromů a nebyli schopni slova.

Frank hleděl na břeh. Mezi tou písečnou lavicí a břehem se nacházelo zhruba padesát yardů široké rameno řeky, které by museli přeplavat.

Kdesi na severu blikala světélka. Proud je odnesl daleko.

Frank sáhl po remingtonu. Byl tam. A derringer rovněž, měl ho v pouzdře na zápěstí. Poklepal si na levou stranu kabátu a s úlevou zjistil, že tam stále je svazek peněz, které vzal onomu hráči v Nebraska City.

Již podruhé během čtyřiadvaceti hodin si lokl hnědé vody Missouri. Tentokrát mu aspoň zůstaly peníze a zbraně.

Zmocnil se ho vztek. Takto si svou cestu po Missouri do St.Louis nepředstavoval. A vinna tím byla ta žena s andělskou tváří!

Pohlédl na Shawa.

Vysoký, širokoplecí černoch dřepěl v bahně jako hromádka neštěstí. Zdálo se, že ránu na pravém boku ani necítí. Nepřítomen duchem hleděl před sebe. Voda mu stékala po jeho kudrnatých vlasech do tváře a mísila se se slzami.

Kelleyho vztek ustoupil.

Shaw na tom byl očividně hůř než on sám.

Frank věděl, že ten černoch by za tu ženu dal život. A ona ho odvrhla a dokonce mu vyhrožovala, že ho zastřelí, když ji nenechá na pokoji.

Kelley se zamyslel.

Něco tady nehrálo. Nedokázal se zbavit pocitu, že to, že ho Lilly propašovala na palubu Omaha Pearl, nebyla náhoda.

Pohlédl na Shawa, ale ten nebyl ve stavu, kdy by byl schopen odpovědět na jeho otázky.

Frank si odplivl a sténajíc se zvedl. Poklepal Shawovi na rameno a řekl: „Jde se dál. Musíme se dostat na břeh a tam si najít místo k přenocování.“

Černoch se nepohnul.

„Hej!“ vykřikl Frank. „Nemysli pořád na ni. Buď rád, že ses jí zbavil. Teď můžeš začít žít svůj vlastní život.“

Shaw na něho zíral, jakoby mu nerozuměl ani slovo. Potom toporně vstal a vlezl do vody.

Kelley ho následoval. Držel se těsně za ním. Shaw plaval klidnými tempy a o něco později dorazili na břeh porostlý vysokým křovím.

Kelley mezi keři nalezl místo vhodné k přenocování. Vytáhl své mokré věci a rozvěsil je na větve.

Shaw ho mlčky napodobil.

Kelley přistoupil k nahému černochovi. Ve slabém svitu hvězd se zdálo, že to je hora svalů.

„Nech mě, ať se podívám,“ řekl a zvedl Shawovu pravou ruku.

Nad spodními žebry se černochovi táhl krvavý šrám.

Kelley se nadechl.

„To není tak zlé,“ zamumlal.

Rána byla poměrně čistá, protože ji vymyla voda. Frank mu ruku zase pustil. Posadil se do trávy a zkřížil si ruce na prsou. Noc byla chladná. Třásl se zimou.

Shaw však jakoby chlad vůbec necítil. Stále otupěle hleděl do prázdna.

„Poslouchej, Shawe,“ zavrčel Frank. „To truchlení nám nijak nepomůže. Lilly asi měla nějaký důvod pro to, že nás tak odpinkla. Asi ji zaslepilo bohatství Nelsona T. Hunta a začala přemýšlet nad tím, jaké výhody by jí mohlo přinést to, kdyby se stala jeho společnicí.“

Shawovi se vrátil život do očí. Zablesklo se v nich, když obrátil hlavu a pohlédl na Kelleyho.

„Drž hubu,“ řekl hrdelním hlasem. „Nebudeš o ní říkat nic špatného!“

„Tak pomalu, Shawe,“ odvětil Frank. „Chtěla tě zabít. Tos už zapomněl?“

„Drž hubu, sakra!“

Frank vstal.

„Takto se mnou nikdo mluvit nebude! A už vůbec ne nějaký negr.“

Shaw ztěžka oddechoval. Jeho mohutný hrudní koš se zvedal a zase klesal, jako dmýchadlo. I on vstal.

Kelley viděl, že se mu podlamují kolena, ovšem jeho svalstvo vzbuzovalo respekt. Nyní již musel být opatrný, pokud ho chtěl dál provokovat. Ale, k čertu, ten paličák mu přece nemohl zakázat říct pravdu o té mrše, kvůli které se již podruhé během dvaceti čtyř hodin koupal v Missouri.

„Řekl jsem ti, co si myslím, Shawe!“ zavrčel. „Jestli víš něco, co její chování může omluvit, tak mi to pověz!“

Shaw zavrtěl hlavou.

„Nechci o tom mluvit, Kelley.“

Kelleyho deprimoval smutný tón jeho hlasu. Naklonil hlavu a řekl:

„Má problémy, co?“ zeptal se. „A myslí si, že je dokáže vyřešit sama. Souvisí to nějak s Johnniem Huntem?“

Shaw sevřel své tlusté rty. Bylo na něm vidět, že bojuje sám se sebou. Několikrát pohlédl na Franka, jakoby nevěděl, zda může věřit profesionálnímu hráči.

Kelley ho nechal na pokoji. Věděl, že s ním nic nenadělá.

Shaw vstal a mlčky začal sbírat větve. Frank přihlížel, jak cosi dělá v temnotě, načež náhle vyšlehl malý plamen, který se rychle šířil po naskládaném dřevu.

Teplo Kelleymu dělalo dobře. Sedl si k ohni, zatímco Shaw vyráběl z klacků jakési trojnožky, na něž potom věšel kusy mokrého oblečení, aby tak lépe schly.

Ve tváři měl Shaw sveřepý výraz. Potřeboval ještě půl hodiny na to, aby promluvil.

Pak svýma velkýma očima pohlédl na Kelleyho a váhavě řekl: „Já už znám Lilly dlouho. Vím, že tě má radši než všechny ostatní muže, kteří po ní jdou.“

„Já po ní nejdu, Shawe. To ona…“

Shaw ho přerušil.

„Tak jsem to nemyslel, Kelley. Zakročila ve tvůj prospěch v Omaze proto, že si myslela, že bys jí mohl pomoci. Nebojíš se Johnnieho Hunta, a to jí zaimponovalo.“

„Takže všechno souvisí s Johnniem Huntem. To jí dal košem, nebo co?“

„Blbost. Lilly ho v Omaze viděla poprvé v životě.“

Frank si zahvízdl.

„Co kdybys mi to všechno povyprávěl od začátku, abych byl v obraze?“

„Jde jí o Nelsona T. Hunta,“ začal Shaw. „Otec Lilly, Rufus Flanagan, vlastnil tři lodě, s nimiž plul po Missouri až do Fort Bentonu. Vedlo se mu dobře, dokud se na řece nezačala šířit moc Nelsona T. Hunta. Hunt chtěl ty lodě od jejího otce koupit, ale ten se vzpěčoval. Pak Hunt rozpoutal vražednou obchodní válku. Po dlouhé měsíce tlačil ceny tak dolů, že Rufus Flanagan chtěl jednoho dne jednu ze svých lodí prodat, jenže podivnou náhodou mu shořela. A když byl jeden z jeho mužů zastřelen, většina jeho posádky se ztratila. Flanagan se ocitl na dně. Kvůli Lilly chtěl obě další lodě prodat Huntovi, ale ten už je nechtěl. Hunt se postaral o to, aby se nenašel jiný zájemce. Obě lodě byly vydraženy a nikdo kromě jednoho nastrčeného panáka se dražby nezúčastnil. Hunt je tak získal za cenu, která se nerovnala ani polovině Flanaganových dluhů. Den poté Flanagan obě lodě zapálil. V plamenech potom zahynul. Už jsem ho nemohl zachránit a on asi ani nechtěl. Ty lodě pro něj byly jeho život. Bez nich ztratil smysl.“

Shaw na konci hovořil téměř šeptem. Po tvářích mu tekly slzy. Vzpomínky ho mučily.

„Lilly se chce Nelsonu T. Huntovi pomstít?“ zeptal se Kelley.

Shaw pomalu přikývl.

„Nemyslí na nic jiného. Stokrát jsem se pokoušel jí vysvětlit, že mrhá svým životem a že jí nic nepomůže, když Hunta pošle k čertu. Nelson T. Hunt je mazaný lišák. Před zákonem je čistý. Nikdo mu zatím nemohl prokázat jedinou sabotáž nebo vraždu. Dobře platí své zabijáky a vždy se postará, aby zmizeli, když odvedou svou práci.“

„Hunt Lilly nezná? To neví, že to je dcera Rufuse Flanagana?“

„Ne, Lilly tou dobou byla v jednom internátu v St. Louis. Nelson T. Hunt má své sídlo v Kansas City. Do St. Louis se neodváží, protože tam sídlí bossové velkých mississippských linek. Lilly už celý měsíc pluje na Huntových lodích po Missouri sem a tam, aby se mohla setkat s Nelsonem T. Huntem. Říká si Lilly la Belle. Když v Omaze uslyšela o Johnniem Huntovi, chtěla se s ním seznámit. Ale jak se zdá, tak ženy mu nic neříkají. Slyšeli jsme, že neustále má u sebe pár mladých hochů. Když viděla, že ses s ním dostal do sporu, tak se postavila na tvou stranu.“

„Co ode mě očekává?“

Shaw pokrčil rameny.

„Předpokládám, že věděla, že Johnnie Hunt bude od té chvíle myslet jenom na pomstu. Možná doufala, že toho mladíka odděláš. Pak by Nelson T. Hunt vylezl ze svého doupěte a uspořádal by na tebe štvanici. To by jí dalo příležitost, dostat se do jeho blízkosti.“

Kelley tiše zaklel.

„A já si myslel, že mě má ráda.“

„Musíš jí rozumět, Kelley. Je posedlá nenávistí. Ta hrozná smrt jejího otce otrávila její srdce. Řekla mi, že nedojde klidu, dokud nebude vědět, že Nelson T. Hunt je mrtvý.“

„Měla revolver, když nás vyhazovala,“ poznamenal Frank. „Proč Hunta jednoduše nezabije?“

Shaw pokrčil rameny.

„To nevím, Kelley,“ zamumlal. „Zkoušel jsem všechno, abych ji od toho plánu odvrátil. Ale teď už je příliš pozdě. Oddělají ji, jestli ho zabije. A já jí nemohu pomoci.“

Kelley nic neodpověděl.

Hleděl do plamenů a viděl v nich andělskou tvář té mladé ženy.

Její zarputilé nenávisti si nepovšiml. Vždy se perfektně ovládala. Očividně jí nešlo jen o vraždu Nelsona T. Hunta, jak se domníval Shaw. Zřejmě měla i jiné záměry, o kterých Shaw nic nevěděl. Možná chtěla vidět, jak Hunt před smrtí trpí.

Kelley zvedl hlavu a pohlédl přes oheň na Shawa.

„Třeba ještě není pozdě, Shawe. Mluvils o vlaku do Atchisonu, se kterým bychom mohli Omaha Pearl dohnat.“

V černochových očích se zajiskřilo.

„Ty chceš zkusit jí pomoct?“

„Hm, je příliš krásná na to, abychom ji ponechali svému osudu.“

Shaw vyskočil.

„Na co ještě čekáme? Musíme zpátky do Nebraska City a tam nasednout na první vlak!“

Černý obr se nedal přesvědčit. Kelley se musel volky nevolky nasoukat do jeho těsných šatů.

Uhasili oheň a podél břehu bublající řeky se vydali na sever.

+ + + + +

Shawa nebylo možné zastavit. Od chvíle, co spatřili Omaha Pearl v ohbí Missouri u Kansas City, se nemohl dočkat, až vtrhnou na palubu, aby se mohl dozvědět, co je s Lilly.

Frank ho musel násilím zkrotit, protože Omaha Pearl byla hlídaná půltuctem mužů.

Obrovské nábřeží připomínalo úl. Kotvily tam tři tucty lodí. Byly nakládány či vykládány a davem Udí si razily cestu nespočetné nákladní vozy či bryčky.

Shaw ještě na sobě měl šaty, pomocí kterých se vydával za zaměstnance Nelsona T. Hunta. Kelley však zůstal opatrný. Možná již Huntovi zabijáci měli instrukce, aby si dávali pozor na mohutného černocha.

Cestou do Kansas City ztratili půl dne, protože v Atchisonu vystoupili z vlaku a Omaha Pearl tam již nebyla. Jejich vlak ovšem už byl pryč, takže museli počkat na další. Aspoň tak měli čas na vyprání šatů.

Přístaviště bylo ozářeno světly lodí. Kelley pozoroval dva chlapíky, kteří lelkovali poblíž lávky vedoucí na Omaha Pearl. Přes ty se nepozorovaně dostat nemohli.

Také Shaw je viděl. Horečně přemýšlel. Pak pohlédl na Franka 32

a řekl: „Musíme na palubu, Kelley. Čím déle budeme čekat, tím horší to bude pro Lilly.“

Tu se poblíž objevil parník s lopatkovým kolem na zádi. Byl natřen v Huntových barvách a zdálo se, že chce zakotvit vedle Omaha Pearl.

Shaw si zahvízdl.

„To je naše šance,“ zašeptal. „Pojď, Kelley.“

Shaw si posunul svou vlněnou čepici do čela a vyšel z úkrytu. Kráčel pryč od Omaha Pearl a razil si cestu hloučkem mužů a žen, kteří čekali na to, až budou moci nastoupit na palubu druhého parníku.

Kelley počkal pár vteřin a pak se vydal za ním.

Koutkem oka kontroloval ostré hochy hlídající Omaha Pearl, ale ti si jich nevšímali.

Další Huntova loď přirazila k pravoboku Omaha Pearl. Na palubu Omaha Pearl byla z druhého parníku vysunuta široká lávka a několik pasažérů po ní o něco později opustilo loď.

Shaw mířil k parníku kotvícímu vedle Omaha Pearl.

Frank měl co dělat, aby mu stačil.

Stáli před velkým lopatkovým kolem. To byla jediná cesta, jak se z mola dostat na palubu Huntova parníku. Odtud pak chtěli po lávce na Omaha Pearl. Kolo se zastavilo a kapala z něj voda.

Shaw kývl na Franka. Pak se přehoupl přes zábradlí mola, jednou rukou se ho chytil a natáhl se, až dosáhl na litinový věnec lopatkového kola. Mrštně jako opice skočil na něj a po lopatkách se vydal až k ose, na níž se kolo točilo.

V následujícím okamžiku Frankovi zmizel z dohledu.

Kelley čekal, až se potom ozval Shawův nadšený hlas.

Přelezl přes zábradlí, skočil na lopatkové kolo a dál pokračoval stejnou cestou jako černoch.

Lopatky byly hladké, jakoby byly natřeny vazelínou. Kelley dvakrát málem uklouzl.

Shaw ho chytil a vytáhl na palubu.

Vedle kormidla si Frank chtěl vydechnout, ale Shaw mu nedopřál odpočinku.

„Pojď!“ hlesl. „Musíme se dostat s cestujícími na Omaha Pearl. Bůhví, kdy vypluje dál.“

Shaw se na parníku vyznal, jakoby na něm byl doma. Dorazili do chodby, jež vedla kolem naskládaných beden a soudků. Loď měla očividně namířeno na sever.

Zvenčí se ozývaly hlasy. Pak spatřili pasažéry, kteří opouštěli parník.

Shaw náhle přiskočil vedle Kelleyho.

Frank viděl, že vzal dva dřevěné kufry, které tam bezprizorně stály. Shaw mu dal znamení a potom se zařadil mezi čekající pasažéry.

Kelley přišel vedle něho. Vypadalo to, jakoby Shaw pomáhal jednomu z cestujících odnést zavazadla na břeh.

Přešli po lávce. Shaw využil příhodného okamžiku, nechal kufry stát na palubě Omaha Pearl a zmizel za několika bednami.

Za Kelleym se ozývaly vzrušené hlasy. Někdo postrádal svůj kufr.

Pasažéři kráčející za ním se zastavili a rozhlíželi se. To dalo Kelleymu šanci, aby se uklidil a nepozorovaně zmizel za bednami.

Shaw už byl dál. Zůstal stát vedle kotle, z něhož ještě vyzařovalo horko. Omaha Pearl očividně připlula do Kansas City teprve před pár hodinami.

Podél velké hromady dřeva přišli k otvoru, jenž vedl do podpalubí.

„Počkej tady, Kelley!“

Dál šel černoch sám.

Ze stínu vysoké hromady vystoupila postava.

Kelley viděl, jak Shaw bleskově zareagoval.

Omráčil toho muže a odvlekl za hromadu dřeva.

Neztráceli čas svazováním. Kelley ho pouze prohledal a nalezl jeden revolver, který hodil do Missouri.

Žádný další hlídač již na lodi nebyl. Nepozorovaně se dostali na hlavní palubu.

Kajuta vlastníka byla zamknutá.

Shaw otevřel její dveře za pomoci nože.

Ve velké kajutě byla tma. Nikde nikdo. Kelleymu se zdálo, jakoby cítil parfém Lilly.

Vedle něho Shaw ztěžka oddechoval.

„Odvedli ji pryč!“ zašeptal.

„Kde je O’Reillyho kajuta?“ chraplavým hlasem se zeptal Kelley.

Shaw se otočil a šel ven. Před dalšími dveřmi na chodbě se zastavil. Nebyly zamknuté.

Také v O’Reillyho kajutě byla tma.

Shaw zaklel. Frank mu varovně položil ruku na rameno. „Pozor!“

Potom i Shaw uslyšel kroky nad nimi.

„Je v kormidelně!“ zašeptal Shaw a rozběhl se k dvířkám, které vedly nahoru.

Kelley se vydal za ním. Černoch již zdolával ocelový žebřík vedoucí do kormidelny.

Shaw se přikrčil a počkal, až bude Kelley u něho. Kývli na sebe, načež Shaw otevřel dveře kormidelny.

O’Reilly se otočil a zkameněl. Své zrzavé vlasy měl rozcuchané.

Na stole vedle něho ležel stoh papírů. Průvan nadzvedl několik listů.

Kelley přistoupil vedle Shawa a ostrým hlasem řekl: „Posaď se, O’Reilly!“

Vyděšený kapitán poslechl. Měl vytřeštěné oči. Kelley a Shaw pro něho byli zjevně bytostmi z onoho světa, které se ho snažily dohnat k šílenství.

„Kde je Lilly?“ sykl Shaw.

O’Reilly se tak bál, že okamžitě odpověděl.

„Pan Hunt ji vzal pryč.“

„Kam?“

„To mi neřekl!“

Zrzkův hlas začal být hysterický, když uviděl, že Shaw zvedl kolt.

„Já opravdu nic nevím! Možná ji pozval na oslavu deseti let své firmy, která se koná dnes večer!“

Kelley a Shaw si vyměnili krátký pohled. Kelley se zeptal: „Víš, kde Hunt bydlí?“

Shaw přikývl.

„O.K.,“ řekl Frank a přistoupil k O’Reillymu.

Zrzek zvedl ruce v obranném gestu.

„Řekl jsem vám všechno…“

„A co Johnnie Hunt? Copak svému otci nic neřekl o incidentu v Omaze?“

O’Reilly honem přikývl.

„Pana Hunta to nezajímalo. Každopádně si Nelson T. Hunt tu ženu odváděl pod paží.“

Kelley poznal, že kapitán má příliš velký strach na to, aby lhal.

O’Reilly otevřel ústa, k výkřiku, když tu Kelley zvedl revolver. Než však stačil vykřiknout, zasadil mu Frank ránu pažbou do čela.

O’Reilly se svalil na palubu jako žok otrub.

Kelley se obrátil na Shawa.

„Odneseme ho do kajuty vlastníka lodi a svážeme ho. Podívej se na toho chlápka za tou hromadou dřeva a taky ho odvleč do té kajuty. Tam je nikdo hledat nebude.“

Shaw okamžitě zmizel.

Kelley se chopil omráčeného kapitána a odvlekl ho do vlastníkovi kajuty. Právě ho svázal a dával mu roubík do úst, když tu se objevil Shaw s mužem, kterého zneškodnili předtím a který se ještě stále neprobral.

Svázali i jeho a i jemu dali roubík do úst.

Shaw potom nožem zaklapl vnitřní zástrčku. Pokud by nyní někdo

chtěl do kajuty, musel by vylomit dveře.

Pistolníci v přístavišti si jich nevšímali. Očividně se zajímali pouze o muži, kteří se chtěli dostat na palubu Omaha Pearl, nikoli o ty, kteří ji chtěli opustit.

Shaw mávl na jednoho vozku a kočárem pak odjeli do města.

+ + + + +

Dům v Penn Valley Parku byl osvícen mnoha světly. Byl obehnán vysokou zdí a jeho velká brána byla strážena půltuctem těžce ozbrojených mužů, kteří kontrolovali každý vůz, který chtěl projet kolem.

Od brány vedla točitá cesta vysypaná štěrkem k rozlehlému domu, který svými sloupy připomínal paláce Jihu.

Kelley a Shawnee Jackson stáli ve stínu přístřešku o kousek dál na Broadwayi a pozorovali čilý ruch před Huntovým domem.

Shawova tvář byla zkřivena hněvem.

„Tam se nikdy nedostaneme, Kelley,“ přidušeně řekl. „Kontrolují každý kočár. A přes zeď se také nedostaneme. Slyšíš ty psy? To jsou krvelačné bestie, které by nás roztrhaly na kusy.“

„Možná, že Lilly má všechno pod kontrolou a my bychom ji jenom ohrozili, kdybychom se pokusili ji dostat z domu,“ poznamenal Frank.

Shaw zavrtěl hlavou.

„Znám ji, co umí chodit, Kelley. Jestli se Huntovi zatím nedostala na kobylku, tak se jí to povede tento večer. Je jí jedno, co se s ní stane, když ho zastřelí.“

„Sám jsi řekl, že dovnitř se nikdo nedostane, Shawe,“ poznamenal Kelley. „A už vůbec ne černoch.“

Shaw přikývl.

„Musíš to zkusit sám, Kelley.“ Jeho hlas zněl chraplavě. Díval se na Franka jako na odsouzence na smrt.

Kelley neodpověděl.

Horečně přemýšlel. Probíral všechny možnosti a pak přišel k názoru, že jedinou možnou cestou je brána.

Ale na to potřeboval pozvánku. Jasně viděl, že každý návštěvník musel ukázat jakýsi papír.

Pohlédl na Broadway.

Nebe nad Missouri bylo ozářené světly parníků. Kočáry připomínaly černé bedny.

Strčil do Shawa a řekl: „Pojď.“ Nato vyšel zpod baldachýnu a zamířil po ulici k řece.

Zhruba o tucet kroků dál zůstal stát na křižovatce 12.ulice. Za Oak Street se proti temnému nebi tyčily kopule City Hall a Court House.

Chytil Shawa za ruku a ukázal na kočár, jenž jel po 12.ulici. Bylo zjevné, že odbočí na Broadway.

„Nějak ho zastav, Shawe,“ sykl Kelley na černého obra a postrčil ho na ulici.

Shaw pochopil. Předstíral, že chce těsně před kočárem přejít ulici. Náhle klopýtl.

Vozka vykřikl a prudce zatáhl za opratě. První pár čtyřspřeží zařehtal a vzepjal se.

Kelleymu se zatajil dech. Vypadalo to, že Shaw se ocitne pod kopyty koní. Potom se však černoch chytil za postroj spřežení, načež se vrhl na zem.

Frank byl v mžiku u něho. Z kočáru vystrčil hlavu nějaký muž. Měl na sobě tmavý oděv a košili s tuhým límcem.

„Co se děje?“ otázal se. „Nemůžete jet opatrněji?“

Kelley smekl klobouk.

„Jedete na party pana Hunta?“ zeptal se.

„Ano. Ale co to…“

Kelley ho nenechal domluvit. Viděl, že Shaw se objevil vedle koní, a dal mu znamení.

Shaw okamžitě pochopil.

S rozzuřeným výrazem v obličeji přiskočil k vozkovi, zatímco Frank vytáhl remington a strčil jej muži v okénku kočáru pod nos.

Muž strnul.

Kelley viděl koutkem oka, že Shaw se vyšvihl na kozlík. Otevřel dvířka, skočil dovnitř a zase za sebou zavřel.

Cestující klesl na sedadlo.

Ve světle, které tam pronikalo okénkem, připomínala jeho strachem zkřivená tvář posmrtnou masku.

Náhle se ozval hysterický výkřik a teprve nyní si Frank všiml ženy vedle sebe. Kývl na ni revolverem.

„Ani muk,“ zavrčel. „Nic se vám nestane, když uděláte přesně to, co vám řeknu!“

V tom okamžiku to kočárem trhlo. Koně zatáhli. Nad Kelleyho hlavou se otevřel poklop, v němž se objevil temný obličej. Shaw řekl: „Kam?“

„Ty se tu vyznáš,“ zněla Kelleyho odpověď.

„To vás přijde draho, pane!“ zavrčel muž v kočáru.

Kelley se pousmál.

„Je mi líto, že jste to odnesl zrovna vy,“ poznamenal. „Ale musím se dostat do domu pana Hunta. Unesl totiž mou sestru a znásilní ji, když tomu nezabráním.“

Žena ostře zaječela.

„Nesmysl!“ přidušeným hlasem řekl muž. „Nelson T. Hunt by nikdy…“

„Ano?“ skočil mu Frank do řeči, „Vy nevíte, že je na celé Missouri známý tím, že se zmocňuje mladých děvčat a používá násilí, když se zdráhají mu být po vůli?“

„Ne…“ Muž byl šokován, žena vedle Kelleyho málem omdlela.

„Možná máte štěstí, že jsem zastavil právě váš kočár, abych získal vaše pozvánky,“ řekl Kelley. „Postarám se totiž o to, aby Huntovo hanebné řádění vešlo ve známost. Na takzvané přátele pana Hunta to nevrhne dobré světlo.“

„Elliote, já chci zpátky do Lexingtonu!“ vykřikla žena.

Muž energicky přikývl. Chopil se svého saka a vytáhl z něho pozvánku, kterou potom podal Kelleymu.

„Tady, vezměte si ji, pane. Ale odvezte, prosím, mě a mou choť k přístavišti. Ještě dnes večer odplujeme do Lexingtonu.“

Kelley si vzal kartičku, přičemž se snažil zamaskovat spokojený úsměv. Potom zaklepal na průzor k vozkovi a zvolal: „Jeď do přístaviště, Shawe!“

Viděl, že Shaw odbočil do postranní ulice, načež se po deseti minutách objevila řeka a osvětlené lodě před nimi.

Shaw zastavil před jednou kůlnou.

Frank vyskočil a počkal, až muž s ženou vystoupí. Chvátali k parníku, jako by jim v patách byl sám čert.

Zubící se Kelley pohlédl na Shawa. Vedle černého obra seděl omráčený vozka. Frank rychle obešel kočár, načež Shaw vozku stáhl dolů.

Společně ho potom svlékli. Naštěstí byl vysoký a mohutný, takže jeho věci pasovaly Shawovi.

Frank si vlezl do kočáru a počkal, až se Shaw ve vozkových šatech vyhoupne na kozlík a práskne do koní.

Omráčený vozka zůstal ležet ve spodním prádle před kůlnou.

+ + + + +

Shaw se potil, když kočár zastavil před vjezdem do rezidence Nelsona T. Hunta v Penn Valley Parku.

Hlavně několika brokovnic, které na něho mířily, mu naháněly husí kůži.

Tuhý cylindr si posunul do čela. Stále bylo možné, že ho poznají, protože před několika měsíci v Kansas City často pobýval.

Koutkem oka viděl, jak dva hlídači přistupovali k vozu.

Kelley jim podal oknem svou pozvánku. Jeden z hlídačů ji vzal a četl: „Pan Elliot Hamstead z Lexingtonu.“

Někdo v nedaleké strážní budce zalistoval v jakémsi sešitě, načež zvedl hlavu a řekl: „O.K.“

Muži odstoupili od kočáru a dali Shawovi znamení, aby jel dál.

Kelley si oddechl. Klaplo to. Ocitli se v jámě lvové.

Oknem spatřil jednoho muž ozbrojeného puškou, který vedl na vodítku psa.

Nelson T. Hunt byl opatrný člověk. Bezpečnostní opatření však také naznačovala, že si nadělal mnoho nepřátel. Rufus Flanagan určitě nebyl jediný, koho Hunt zruinoval či dohnal k sebevraždě.

Ozval se čísi chraplavý hlas.

Kelley se vyklonil z okna. Někdo Shawovi ukazoval, aby jel před vchod, nechal hosta vystoupit a potom se vrátil.

Kočár zastavil.

Kdosi otevřel dvířka.

Kelley vystoupil.

Ani elegantně oblečený muž před vozem nemohl zapřít, že je pistolník. Jeho sako bylo na levém rameni vyboulené.

„Pozvánku, pane.“

Frank mu ji podal.

Pistolník pohlédl na Shawa. „Řekl jsem ti, že máš jet dál,“ zavrčel.

„Nevím, jak dlouho se tu zdržím,“ řekl Frank. „Hodilo by se mi, kdyby můj vozka tady na mě mohl počkat.“

„To nejde, pane,“ chladně řekl pistolník. „Kočáry musí opustit rezidenci. Když budete chtít odjet, zavoláme ho.“

Kelley cítil, že muž má své instrukce. Kývl na Shawa, černoch mlaskl a kočár se rozjel. Obrátil se a vydal se k velké hlavní bráně.

„Vaše pozvánka platí pro pana a paní Hamsteadovy, pane,“ řekl pistolník.

„Moje žena je nemocná,“ odvětil Kelley.

Pistolník mu vrátil pozvánku a ukázal na schody.

Frank vykouzlil blahosklonný úsměv a vykročil po schodech k široké terase. Z otevřených dveří terasy zněla hudba. Stěny domu byly nalíčeny Huntovými barvami a girlandami.

Kelley vešel do ohromné haly domu.

Vevnitř se tísnili muži ve fracích a ženy v slavnostních hedvábných šatech.

Kelley takovou nádheru ještě neviděl.

Jeden ze sluhů k němu přistoupil a nabídl mu tác se sklenicemi šampaňského.

Frank si jeden vzal a vmísil se mezi lidi, kteří se spolu živě bavili.

Hudba zatím hrála jen zdrženlivě. Tanec byl pravděpodobně na programu až později.

Kelley cítil pohledy mnoha žen. Podíval se na sebe. Jeho tmavý oděv sice nebyl slavnostní, ale také ani nijak nevybočoval ze standardu na slavnosti. Mokré skvrny, stopy to po lezení na lopatkovém kole Huntova parníku, již dávno uschly.

Kdosi do něho strčil. Šampaňské mu vystříklo ze sklenice.

„Och, omlouvám se, pane,“ ozval se ženský hlas, „byla to moje vina.“

„To je v pořádku, madam,“ odvětil s úsměvem Frank.

„Vy nejste z Kansas City?“ Bylo zjevné, že to postrčeni nebyla nehoda ani náhoda, ale záměr. Kelley spatřil v jejích tmavých očích zájem.

„Ne,“ opáčil. „Jsem známý Johnnieho Hunta z Omany.“

Úsměv jí zmrzl na rtech.

„Aha,“ podotkla, „pak vám přeji hodně zábavy.“

Než se jí Kelley stačil něco zeptat, otočila se a odplula pryč.

Kelley se pousmál. Na pověstech o tom, že Johnnie Hunt se mnohem více zajímá o muže než o ženy, zřejmě něco bylo.

Brouzdal dál davem.

Rozhlížel se po přítomných, ale Lilly la Belle nikde neviděl.

Držel ji Nelson T. Hunt vůbec v tomto domě?

Kelley pomyslel i na Johnnieho Hunta. Jestli ho ten pozná, vypukne pravé peklo.

Myšlenka na to, že by si z Huntova domu musel prostřílet cestu, mu naháněla husí kůži.

Z velké haly vedla po stranách sálu na galerii v prvním patře dvě kamenná schodiště. Bylo tam tolik hostů, že mnozí raději stáli na schodech, než aby se tlačili.

Frank zadržel dech, když nahoře na galerii spatřil Johnnieho Hunta. Po jeho boku stál muž, který s ním v Omaze seděl u jednoho stolu.

Mladý Hunt si vychutnával odlesk slávy svého otce. Blahosklonně a žoviálně kynul na všechny strany. Pak se otočil a jal se scházet po pravém schodišti dolů.

Kelley stáhl hlavu mezi ramena a snažil se ukrýt za ostatní hosty.

Pomalu se blížil k levému schodišti a zatímco Johnnie Hunt a jeho přítel po tom pravém sestupovali, on šel opačným směrem.

Pak Hunta a jeho přítele ztratil z očí.

Ke galerii mu už zbývalo jen několik kroků, když tu lidé před ním ožili.

Davem to zašumělo.

Hudba utichla.

Koutkem oka si všiml, že všichni hosté v hale hledí na galerii.

Vyběhl po posledních třech schodech.

V tom se ozval potlesk. A pak spatřil skřeta a krásku po jeho boku.

Zatajil se mu dech.

Lilly la Belle na sobě měla fantastické šaty. Její zrzavé vlasy se ve světle velkých lustrů třpytily jako měď. Měla v nich vpletené stuhy zdobené perlami. Vypadalo to, jakoby se usmívala, ale Kelley viděl, že její oči jsou chladné jako led…

+ + + + +

Frank se protlačil kolem dvou mužů a dorazil tak za záda Nelsonu T. Huntovi a Lilly, kteří právě přicházeli k zábradlí galerie.

Nelson T. Hunt zvedl ruce a mumraj v hale utichl.

Pak promluvil zvučným hlasem. Vyprávěl o prvních letech svého podnikání, o tom, jak s neúnavnou pílí budoval své impérium.

Jeho slova Kelley nevnímal. Byl naprosto koncentrován na Lilly, která stála krok za Nelsonem T. Huntem.

Ze strany Frank viděl, že děvče se již neusmívá. Hruď se jí rychle zvedala a zase klesala.

Její pravá ruka náhle zmizela pod náběrkami její široké sukně.

„…poslední překážky byly odstraněny z cesty a investovali jsme do skvělé budoucnosti,“ právě říkal Nelson T. Hunt. „V tento mimořádný, pro mě tak skvělý den bych vás chtěl vyzvat k tomu, abyste poskytli svůj příspěvek k budování naší mladé země a připili si se mnou na to, aby tento den byl začátkem cesty, která přivede naši zem na špici. Na činorodost a odhodlanost! Na úspěch nás všech!“

Zacinkaly skleničky, načež si Nelson T. Hunt a jeho hosté připili.

Do ticha se ozval vysoký, chladný hlas Lilly: „A toto je přípitek na všechny mrtvoly, které jste po sobě nechal na této vaší cestě, Nelsone T. Hunte! Ta první kulka je za mého otce Rufuse Flanagana!“

Lilly zvedla pravou ruku. V její malé dlani se leskl revolver.

Nelson T. Hunt sebou trhl.

Jedna žena začala křičet.

Kelly viděl, jak Lilly namířila na Nelsona T. Hunta, který zkameněl hrůzou.

O další zlomek vteřiny později na ni skočil a strhl ji k zemi.

Malý revolver v její dlani vystřelil. Kulka roztříštila sklo jednoho lustru.

Na hosty se snesl skleněný déšť. Několik žen se s hysterickým jekotem vrhlo k zemi.

Kelley vzal Lilly za zápěstí. Její hněvem zkřivená tvář byla těsně před jeho. Energicky se bránila jeho sevření, ale on jí přece revolver z ruky vykroutil.

Nelson T. Hunt se chtěl obrátit.

Frank pravou rukou vytáhl remington, který měl za opaskem na zádech. Pustil Lilly, přiskočil ke skřetovi a přitiskl mu hlaveň revolveru ke spánku.

„Přikažte vašim zabijákům, ať nic nepodnikají, Hunte!“ zavrčel. „Nebo jste mrtvý!“

Hunt s námahou oddechoval. Vytřeštěnýma očima sledoval, jak několik mužů s tasenými revolvery chvátá po schodech nahoru.

„Stůjte!“ zakrákal. „Jděte zpátky, chlapi! Vyhrožuje mi, že mě zabije!“

Pistolníci se váhavě zastavili.

Tu se u nich objevil Johnnie Hunt. I on držel v ruce revolver. Působil uříceně. Zdálo se, že narozdíl od pistolníků míní rozkaz svého otce ignorovat.

Zvedl kolt a zamířil na Kelleyho.

Frank vypálil z remingtonu. Kulka Johnniemu olízla límec saka a zavrtala se do zdi za ním.

Mladík pustil kolt a zbledl.

Po výstřelu se rozhostilo mrtvolné ticho.

Kelley chytil Nelsona T. Hunta za límec.

„To děvče mělo dobrý důvod pro pomstu, Nelsone T. Hunte,“ řekl tak, aby to bylo slyšet po celém sále. „Předpokládám, že všichni přítomní vědí, jakými prostředky nahromadil Hunt své bohatství. Nechtěl jsem, aby slečna Flanaganová byla zavražděna Huntovými zabijáky, proto jsem zabránil tomu, aby Hunta zastřelila. Ale jestli jen jeden z vás namíří na ni nebo na mě, pak Nelson T. Hunt přijde o život, to vám zaručuju!“

Obrátil se na Hunta a dodal: „Povězte to vašim lidem, Hunte. Možná mi nevěří, že to myslím vážně.“

Nelson T. Hunt se celý třásl.

Frank soudil, že důvodem k tomu není ani tak strach jako spíše hněv z toho, že byl tak ponížen. Zrudl, když viděl, že první z hostů začínají mizet.

„Slyšeli jste to!“ přidušeně prohodil k pistolníkům na schodech.

Kelley kývl na Lilly, aby odstoupila.

Potom odtrhl Hunta od zábradlí. Teprve nyní pochopil, v jak zapeklité se ocitl situaci.

Jeho šance, že opustí tento dům živý, byly mizivé.

+ + + + +

Odebrali se do elegantně zařízené kanceláře Nelsona T. Hunta.

Kelley skřeta neustále držel v šachu remingtonem.

Lilly zmizela jedněmi dveřmi v sousední místnosti. Chtěla se zbavit svých slavnostních šatů.

Hunt hleděl na Kelleyho svýma malýma, záludnýma očima.

„To děvče by opravdu vystřelilo,“ řekl náhle.

„Na to se můžete spolehnout, Hunte. Mělo k tomu dobrý důvod. Podle toho mála, co jsem slyšel, jste arcilump, který jde přes mrtvoly.“

„Vy jste ten Kelley, že? V Omaze jste podvodem vyhrál v kartách na mém synovi šest set dolarů a jeho příteli jste daroval olověnou navštívenku. Co máte společného stou ženou?“

Kelley se tiše zasmál.

„Váš synáček za vámi v ničem nezaostává, Hunte. To, co nemůžete dostat poctivě, si vezmete násilím. Já jsem vašeho syna nepodvedl. Jenom neumí prohrávat a pokusil se ty prohrané peníze získat zpátky.“

„To není důležité, Kelley,“ řekl Hunt. „De facto jste mi zachránil život. Za to jsem vám vděčný. Nechám vás běžet a dám vám sumu, kterou si stanovíte - pokud nebudete příliš nestydatý.“

„Co za to požadujete?“ s úsměvem opáčil Frank.

„Chci to děvče,“ řekl Hunt.

Kelley zavrtěl hlavou.

„V žádném případě, Hunte. Pomůžete mně a této ženě opustit tento dům, nebo to sám nepřežijete.“

Frank náhle uslyšel nějaký šramot.

Z vedlejší místnosti přišla Lilly. Měla na sobě mužské šaty, které očividně patřily Johnniemu Huntovi. Opaskem si utáhla kalhoty. Nohavice měla ohrnuté stejně tak jako rukávy košile.

V jejích očích nebyla ani stopa strachu, když řekla: „Zabijí nás, když se pokusíme odejít.“

Frank pokrčil rameny. Potom spatřil velký sejf v rohu kanceláře a hlavou mu bleskl nápad.

„Kolik stály lodě vašeho otce, Lilly?“ otázal se.

„Shaw si myslí, že každá sto tisíc dolarů.“

Kelley kývl remingtonem na sejf.

„Otevřete to, Hunte,“ podotkl.

Hunt pokrčil rameny, vytáhl z kapsy kalhot klíč a přistoupil k trezoru.

Frank ho nechal sejf odemknout, ale když chtěl Hunt otevřít jeho těžká dvířka, Kelley ho odstrčil a otevřel je sám.

Ze všeho nejdřív spatřil uřezanou dvouhlavňovou brokovnici. Vytáhl ji a kývl na Lilly.

„Podívejte se, kolik peněz je vevnitř,“ řekl.

Lilly z ohromného množství bankovek vytvořila hromádku. Zdálo se, že Hunt v nejbližších dnech plánoval velké obchody.

„Kolik to je?“ zeptal se Kelley.

„Něco kolem dvou set tisíc,“ řekla Lilly.“Ale já ty peníze nechci! Chci, aby Hunt zaplatil za to, co udělal tátovi!“

„Přestaňte s tím, Lilly,“ řekl Frank. „Když ho zabijete, zničíte i sebe. Sbalte si ty peníze!“

Dloubl do Hunta hlavní revolveru a usměrnil ho k psacímu stolu. „Posaďte se, Hunte. Vezměte si papír a napište slečně Flanaganové stvrzenku na to, že jste jí jako náhradu za převzetí dvou lodí jejího otce a zničení třetí lodě, za které jste byl zodpovědný, zaplatil dvě sta tisíc dolarů.“

Hunt neodporoval.

Frank pochopil, že Hunt by podepsal všechno, protože věděl, že šance Kelleyho a té ženy budou minimální, pokud ho nebudou mít na mušce revolveru.

Frank si přečetl stvrzenku, spokojeně ji složil a strčil do kapsy. Lilly mezitím napěchovala bankovky do jednoho koženého vaku, který rovněž našla v trezoru.

Z chodby před kanceláří se ozval hluk.

Frank kývl na Lilly a namířil remington na Hunta.

V tom okamžiku se roztříštilo okno za Kelleym a vypuklo peklo…

+ + + + +

Kelley odstrčil Lilly stranou a dvakrát vypálil z remingtonu na dvě temné postavy, které proskočily rozbitým oknem do místnosti.

Zablesklo se, ale kulky ho minuly.

Viděl, jak se jeden z mužů na podlaze převalil, načež zůstal ležet. Druhým mužem byl Wheeler. Klesl na kolena, pustil kolt a přitiskl si pravou dlaň na silně krvácející ránu na rameni.

„Frankie!“ vykřikla Lilly.

Kelley se otočil.

Zadunělo to a náhle se otevřely dveře.

Lilly vypálila ze své osmatřicítky tím směrem, ale minula.

Kelley přiskočil za užaslého Nelsona T. Kelleyho. Myslel si, že to ty chlápky ve dveřích odstraší a že na něho nebudou střílet. Jenže to se mýlil.

Místností hvízdly kulky.

Kelley cítil, že Nelson T. Hunt sebou trhl. Podlomila se mu kolena a Frank měl co dělat, aby ho udržel před sebou jako štít.

Další střela proletěla Kelleymu těsně kolem hlavy.

Ozval se ječivý výkřik, načež spatřil zkřivenou tvář Johnnieho Hunta. Mladík očividně nebral na svého otce ohled a naslepo pálil do místnosti. Zjevně by mu nebylo proti srsti, kdyby starý natáhl bačkory a on se stal velkým šéfem.

Kelley se přikrčil. Zvedl uřezanou brokovnici a současně zmáčkl obě spouště.

Dunivá rána ho málem ohlušila. Kousky olova se s odporným zvukem zavrtaly do dřeva.

Muži vykřikl a když se rozplynul dým, uviděl Kelley, že zmizeli.

Na chodbě však hořelo. Olovo rozbilo jednu nástěnnou lampu. Rozlitý petrolej chytil.

Kelley nechal Nelsona T. Hunta padnout na kolena, přiběhl ke dveřím a zase je nasadil do rámu. Potom přiskočil k jedné komodě a přisunul ji ke dveřím.

Lilly se zvedla. Svým revolverem držela v šachu oba poraněné střelce, kteří dovnitř proskočili oknem.

Rejdař klečel na podlaze. Zdálo se, že nemůže pochopit, co se stalo. Probral se teprve, když ho Kelley chytil za límec a zvedl na nohy.

Venku, na chodbě se ozýval křik. Kdosi volal: „Hoří!“

„Musíme odtud pryč, Hunte!“ prohodil Kelley. „Vypadá to, že vašemu synáčkovi je jedno, jestli zůstanete naživu. Klidně by vás nechal uhořet. Takže se postarejte o to, ať se odtud dostaneme!“

Nelson T. Hunt to rázem pochopil. Tiše vzlykl, když pohlédl na velkou krvavou skvrnu na své bílé vestě.

Kelley ho přitáhl k oknu.

Dole v parku vypuklo peklo. Huntovi hosté v panice prchali. Běželi po štěrkem vysypané cestě k vchodové bráně. Ženy klopýtaly, ostatní bezohledně běželi přes ty, kteří upadli.

Kelley se vyklonil ven. Pod oknem se nacházela zhruba dvě stopy široká římsa. Po ní se k oknu dostal Wheeler a jeho kumpán.

Přišla k němu Lilly. Odzbrojila oba pistolníky a vyhodila jejich kolty oknem do zahrady. Frank totéž učinil s brokovnicí.

Když se otočil, spatřil hustý dým, který dovnitř pronikal škvírou pod dveřmi. Odhodlaně se přehoupl přes okno na římsu.

Lilly ho elegantně napodobila.

„Dělej, Hunte!“

Kelley natáhl ke skřetovi ruku. Hunt se jí chytil a vteřinu později stál vedle Kelleyho.

Třeskl výstřel. Těsně vedle Kelleyho nohy se do zdi zaryla kulka a odloupla kus omítky.

„Nestřílet!“ vykřikl Nelson T. Hunt. „Vlastnoručně oddělám každého, kdo ještě jednou vystřelí!“

Hunt pohlédl na Kelleyho a mávl levou rukou. „Tam je zábradlí, po kterém můžeme slézt dolů,“ hlesl.

Frank nabil svůj remington náboji, které měl v kapse kalhot, a kývl na Lilly. Protáhla se kolem něho i Hunta.

Potom Frank postrčil rejdaře po římse za ní.

Kdesi ve městě začal zvonit zvonek.

A pak, zdálo se Kelleymu, se ozval dusot kopyt a rachot povozů.

Za ním z okna vylezli oba pistolníci. Vznášel se nad nimi hustý černý dým.

Wheeler ztratil nervy a skočil dolů. Jeho výkřik pronikl Frankovi až do morku kostí.

Lilly mezitím již dorazila k zábradlí. Hodila dolů kožený vak s penězi a začala slézat. Ozval se štěkot psa. Kelley viděl, že jeden hlídač přiběhl s obrovským dobrmanem na vodítku. Muž mířil puškou na Lilly, která visela na zábradlí.

Kelley přitiskl Huntovi remingtonu ke spánku. Nemusel mu nic říkat.

Hunt zvolal: „Zmiz i s tím psem, Walkere!“ Pistolník byl chvíli zmaten, ale pak poslechl a stáhl se.

Chaos u brány byl dokonalý.

Cinkot zvonku nyní zněl odkudsi zblízka. Hasičské vozy již byly na cestě.

Rozumnější muži se pokusili pro ně udělat místo, ale zpanikařený dav se nedal zvládnout.

Kelley si oddechl, když se konečně ocitl dole na trávníku. Nelsona T. Hunta již musel nést. Trpaslík ztratil příliš mnoho krve a sám by se na zábradlí neudržel. Po obávaném vládci Missouri již nebylo ani památky.

Od brány se ozvala střelba.

Kelley viděl, jak se dav rozestoupil. Tucet mužů tam vytvořilo široký špalír.

V prvním okamžiku si Kelley pomyslel, že jde o Huntovy pistolníky, ale potom spatřil blýskající se plechové hvězdy.

Nevěděl, jestli to je pro něho a pro Lilly dobré. Zákon se bohužel příliš často stavěl na tu stranu, která platila víc.

Branou projely první hasičské vozy.

Lilly pohlédla na Franka. Četl v jejích očích otázku, co dál. V levé ruce držela vak s penězi.

Kelley chtěl vzít Nelsona T. Hunta k vnější zdi, kterou mínil nějakým způsobem přelézt. V tom se však ozval výkřik Lilly. Vytřeštěnýma očima hleděla kamsi za něho.

Frank se prudce otočil a uprostřed toho pohybu mu cosi proletělo rukávem kabátu. Takřka ve stejném okamžiku uslyšel třesk výstřelu.

Zvedl remington a zbraň vyplivla olovo a oheň, ještě než poznal oba muže před sebou.

Záblesk výstřelu ho oslepil. A potom spatřil zkřivené tváře Johnnieho Hunta a jeho přítele.

Kelleyho kulka Huntova přítele trefila do ramene. Johnnie Hunt vypálil znovu. Kulka proletěla kolem Kelleyho a s tlumeným zvukem se zavrtala do malého těla Nelsona T. Hunta, který se okamžitě skácel k zemi.

„Frankie!“ opět vykřikla Lilly.

Kelley se instinktivně vrhl na zem a Lilly strhl s sebou.

Současně třesklo několik výstřelů.

Ještě v pádu Frank vypálil na Johnnieho Hunta, který k němu běžel.

Nedoběhl. Zastavila ho kulka. Pustil revolver a s vytřeštěnýma očima pohlédl na Kelleyho, načež se svalil na zem jak žok otrub.

„Nehýbej se!“ zabručel hluboký hlas, který byl rajskou hudbou v Kelleyho uších. Narovnal se a spatřil Shawneeho Jacksona, který stál tři kroky od něho.

Vysoký černoch držel v rukou pušku, kterou mířil na pistolníka dřepícího v trávě.

Než mohl Kelley něco říct, obklopilo ho několik mužů zákona.

Jeden z nich si ho prohlédl, načež si klekl k Nelsonu T. Huntovi a zvedl mu hlavu.

Hunt měl vytřeštěné oči.

„Šerife Penrosei,“ zašeptal. „Johnnie - můj vlastní syn na mě vystřelil. Já - já jsem ho chtěl vydědit - jestli se nezmění…“

Šerif chtěl něco říct, ale v tom se Nelsonu T. Huntovi ochable zvrátila hlava.

Muž, který šel přes mrtvoly, aby se stal vládcem rejdařského impéria, byl nyní mrtev.

Šerif Penrose vstal. Nejprve pohlédl na Kelleyho, potom na Lilly a nakonec na Shawneeho Jacksona.

„Jste zatčeni,“ řekl chraptivě. „Miltone, odveď je do vězení.“

„Poslouchejte, šerife…,“ začal Kelleyho, ale muž zákona ho umlčel energickým mávnutím rukou.

„Budete mít ještě dost příležitostí na to, abyste mi to všechno vysvětlil,“ poznamenal Penrose, otočil se a vydal se k domu, z jehož oken v horním patře již šlehaly plameny.

Franka se zmocnilo několik párů rukou.

Nebránil se. Povšiml si, jak Lilly křečovitě svírá kožený vak.

Odvedli je pryč a kočárem je pak odvezli do vězení. Za nimi zuřil chaos.

+ + + + +

Šerif Mike Penrose se krátce zazubil, když odemykal obě cely, a pustil ven Kelleyho, Shawneeho Jacksona a Lilly Flanaganovou, která ještě stále na sobě měla šaty Johnnieho Hunta.

„Měl jste zatracené štěstí, Kelley,“ řekl. „Skutečnost, že mi Nelson T. Hunt před smrtí ještě stačil říct, kdo ho zabil, a Huntem podepsaná směnka na dvě stě tisíc dolarů sice soudce nepřesvědčila o vaší nevině, ale na druhou stranu vám ani nemohl dokázat žádný zločin.“

Kelley vzal Lilly pod paží a odvedl ji za Penrosem do jeho kanceláře. Na psacím stole tam ležely jejich zbraně i kožený vak napěchovaný Huntovými penězi.

Šerif jim podal protokol, který obratem podepsali.

„Co teď chcete dělat?“ vyzvídal.

Kelley pokrčil rameny.

Penrose se na něho usmál.

„Doporučil bych vám opustit Kansas City a to pokud možno co nejdřív,“ řekl.

„A proč?“ otázala se Lilly. „Mám dojem, že soudce rozhodl v náš prospěch.“ „Hm,“ odtušil Penrose. „Existují jisté záležitosti, které ještě nebyly řádně vyšetřeny. Vy, slečno Flanaganová, jste se na slavnosti pokusila zavraždit Nelsona T. Hunta. Pak je tu ještě svědectví jednoho vozky, který byl přepaden na 12.ulici. Popis pachatelů by mohl sedět na pana Kelleyho a pana Jacksona…“

„Opustíme Kansas City ještě dnes, šerife,“ řekl Frank.

„To rád slyším, Kelley. Bylo by mi líto, kdyby se vám ještě něco přišilo na triko. Jsem vám totiž velmi vděčný za to, co se stalo. Věděl jsem o zločinech Nelsona T. Hunta, ale nemohl jsem nic podniknout, protože jsem neměl důkazy, které by obstály před soudem. Přeji vám hodně štěstí. To tam…,“ podotkl a ukázal na vak s penězi, „…vám jistě pomůže.“

Potřásli si s ním rukou a vyšli ven.

Když se ocitli na Oak Street, zkoumavě se rozhlédli.

Jako první mlčení prolomil Shawnee Jackson.

„Sakra, co teď s vámi?“ prohodil. „Nemohli byste si už konečně říct, že se máte rádi?“

Frank pohlédl na Lilly. Nemuseli si nic říkat. Všechno, co potřebovali vědět, si viděli v očích.

„Tak to by bylo,“ zabručel Shaw. „Co teď uděláme s tolika penězi, Kelley?“

„To jsou moje peníze,“ upozornila Lilly.

„Jenže ty jdeš tam, kam jde i Kelley,“ s odzbrojující logikou řekl Shaw.

„Já rozumím jenom kartám,“ poznamenal Frank, „ale v tom není budoucnost. Takže budeme oba dělat to, co umíme nejlépe. Slyšel jsem, že v Oregonu a ve Washingtonu má velkou budoucnost lodní doprava. O tamních lesích se mluví jako o zlatu severu. Za ty peníze si můžeme koupit lodě a zkusit štěstí na Columbia River.“

Shawnee Jackson si vyměnil krátký pohled s Lilly a přikývl. Nato podal Kelleymu ruku a řekl: „Souhlasím, Kelley.“

„Sakra,“ řekl Frank. „Kdy konečně pochopíš, že pro přátele jsem Frankie Boy, Shawe?“

Shaw se zazubil tak, jak to umějí jen černoši. Potom se otočil.

Neslušelo se, přece, aby přihlížel, jak se dva zamilovaní poprvé líbají.