John Kirby

Colorado western 081. Vlčí zima

Nad krajinou foukal ledový severák a první blizardy vše přikryly pod sněhovou pokrývkou. Na Severozápadě byla toho roku obzvlášť časná a tuhá zima. „Vlčí zima“ říkali jí indiáni, protože mráz vyhnal z doupat tisíce hladových vlků. Také dvounozí vlci lačně táhli krajinou. Pět z nich se dostalo do města, v němž byl marshalem Lee Maynard. A ten pochopil, že své temné minulosti neunikne…

Federální marshal Mort Dewitt houkl vztekle: „Vstávej, Corcorane,“ a dloubl Jacka Corcorana hlavní pušky do boku. „Jede se dál. V Deadwoodu už netrpělivě čekají na to, až tě uvidí houpat se na šibenici.“

Jack Corcoran se zašklebil.

„A ty už se nemůžeš dočkat, co, Dewitte?“ Vstal a řetěz mezi jeho rukama zařinčel. Kolem zápěstí měl okovy. „Ještě tam nejsme, Dewitte.“

Muž s hvězdou si odplivl.

„Tentokrát máš smůlu, Corcorane. Nemysli si, že se tvým kumpánům podaří tě osvobodit. Jsme připraveni na všechno. Jenom doufám, že se opravdu objeví, ať je všechny můžeme oddělat.“

Corcoran se stále šklebil. Pokrčil rameny a před Dewittem nasedl do těžkého dostavníku společnosti Deadwood, jehož dvířka již byla otevřená.

Zatímco se Corcoran posadil dovnitř, Dewitt zůstal venku. Díval se na malý oddíl vojáků, kteří právě dostali rozkaz nasedat.

Corcoran se předklonil. Věděl, že vojáci jej budou eskortovat. Určitě však ne celou cestu až do Deadwoodu.

Corcoran se znovu opřel. Nebyl člověkem, který by se nějak trápil kvůli budoucnosti. Dokud necítí na krku smyčku a pod nohama nemá propadlo, není nic ztraceno.

Dostavník se zhoupl, když na kozlík vylezl vozka a druhý muž zákona. Dewitt se vyšvihl dovnitř a zavřel za sebou dvířka. Jeho oči se chladně leskly.

Corcoran věděl, že Dewitt by ho bez větších rozpaků sejmul, kdyby se ho jeho lidé pokusili osvobodit. Při loňském přepadení Black Hills County Bank v Deadwoodu byl totiž jedním ze tří mrtvých Dewittův mladší bratr.

Ale s tím si teď Jack Corcoran nechtěl lámat hlavu. Však už ho něco napadne, až půjde do tuhého.

Vůz se pohnul.

Corcoran zavřel oči. Vybavily se mu vzpomínky na poslední dny v Cheyenne. Pobavil se tak, jako už dlouho ne. Za čtyři dny tam roztočil dva tisíce dolarů. A kdyby se neopil do němoty a nelehl si mezi ty prostitutky, Dewittovi by se nikdy nepodařilo ho zatknout a nasadit mu náramky.

Corcoran si byl jistý, že Chico Jackson, Johnnie Yuba, Needle McCloud a Tex Carlin už se mezitím dozvěděli, co se stalo, a učiní všechno pro to, aby ho osvobodili dřív, než se v Deadwoodu zhoupne na konopné kravatě.

Jack Corcoran byl přesvědčen, že jeho dny ještě nejsou sečteny. Chtěl si užít života a chtěl si z něho dál brát, na co měl chuť.

Jack Corcoran nikdy netrpěl pochybnostmi nebo zábranami. Pro něj bylo důležité jen jedno, a to byl on sám. Ten, kdo se mu postavil do cesty, se nemohl divit, že třeba koupil kulku mezi oči. Však to zjistí i Dewitt.

Dostavník projel velkou bránou Fort Laramie. Po cestě z Cheyenne se zatím nestalo nic mimořádného. Tomu se ale Corcoran nedivil. Do Fort Laramie totiž Dewitta doprovázelo půl tuctu mužů pro tuto příležitost zavázaných přísahou. Mezitím se již vrátili zpět a nyní je vystřídal oddíl kavalerie.

Corcoran se v duchu tiše zasmál. Jak znal Texe Carlina, číhali už jeho kumpáni někde na sever od Platte River na transkontinentální cestě a vyčkávali, až se eskorta vrátí do Fort Laramie. Corcoran nepočítal s tím, že modrokabátníci ho budou doprovázet dál než do Harrisonu.

+ + + + +

Eskorta jela s dostavníkem dokonce až k jižnímu rameni Cheyenne River. Potom Dewitt nařídil zastavit, vystoupil a poděkoval poručíkovi eskorty.

Corcoran se zašklebil, když Dewitt nasedl zpátky do dostavníku. Přijížděli totiž na území, kde Corcoran a jeho lidé znali každý kámen. Corcoran už věděl, kde jeho muži budou číhat na dostavník.

Dewitt Corcoranovo provokativní chování ignoroval. Banditovi se na Dewittovi něco nelíbilo. Marshal vůbec nebyl nervózní. Tak hloupý přece ten muž zákona být nemohl, aby si už myslel, že má vyhráno.

Dostavník zahalil prach, když vojáci odjeli. Vozka práskl bičem a vůz se dal do pohybu.

Ke kaňonu Edgemont, kde, jak Corcoran věřil, budou čekat jeho kumpáni, zbývalo ještě deset mil. Dost času na to, aby se boss banditů připravil na přepadení.

Corcoran se opřel do rohu k oknu. V dáli se už rýsovaly skály, které jako bariéra oddělovaly výběžky Black Hills od dakotské Badlands.

Corcoran přivřel oči, když si Dewitt začal odepínat svou plechovou hvězdu z vesty.

„Hej, co chceš dělat, Dewitte?“ zakrákal. „Jsi muž zákona, i když si odepneš tu hvězdu. Doufám, že se nechceš dopustit násilí na bezbranném zajatci.“

Dewitt se usmál. Vypadal jako krvelačná doga, ale nic neřekL Jeho pravá ruka ležela na pažbě revolveru. Výraz jeho očí Corcorana alarmoval.

Vjeli do kraje rozeklaných skal.

Vozka cosi zavolal.

Corcoran s překvapením zjistil, že dostavník zpomalil. Vyhlédl ven a uviděl, že právě dorazili k velké písečné dolině před ústím kaňonu Edgemont.

Dewitt náhle tasil kolt. A mířil jím Corcoranovi přímo na srdce.

„Jeden falešný pohyb, Corcorane, a jsi mrtvý,“ zavrčel marshal.

Corcoran naslouchal. Sakra, proč nepadly žádné výstřely? Nebo jeho kumpáni čekají na druhé straně kaňonu, jak se domníval od začátku? Ale proč potom dostavník zastavil?

Dewitt otevřel dveře. Počkal, až vůz dojede, a potom pozpátku vystoupil. Stále při tom mířil na Corcorana.

„Pojď ven, Corcorane!“ zavrčel.

Řetěz mezi zápěstími bosse banditů zařinčel.

Corcoran přivřel oči. Přemýšlel, jestli by neměl zkusit vrhnout se na Dewitta a uškrtit ho tím řetězem.

Zmocňoval se ho vztek, když pochopil, že tato zastávka není náhodná. Dewitt určitě vymyslel nějaký trik, kterým chce moje lidi oblafnout, pomyslel si.

Vstal ze sedadla, přikrčil se a vystoupil.

Překvapeně zůstal stát vedle dostavníku hledě na rančerský vůz s plochou korbou. Byli do něj zapraženi dva farmářští koně. Jednalo se o lehký vůz s vysokými terénními koly.

Vedle povozu stál muž, který právě odvazoval tři osedlané koně, jež dosud byli připoutaní k povozu.

Náhle to Corcoranovi došlo.

Prudce se otočil k Dewittovi.

Marshalův široký úsměv jej přiměl jednat.

Bleskurychle jako tygr se vrhl na muže zákona. Řetězem srazil Dewittovi klobouk z hlavy a omotal mu ho kolem krku.

Dewitt vykřikl a zmáčkl spoušť. Kulka Corcoranovi ožehla košili. Boss banditů však palčivou bolest nevnímal. Před očima se mu točily rudé kruhy, když trhl řetězem a tak Dewitta začal dusit.

Neslyšel rozrušené oddechování druhého muže zákona, který seskočil z kozlíku.

Ten muž držel v rukou winchestrovku - za hlaveň. Pažbou praštil Corcorana do zátylku.

Boss banditů se skácel k zemi. Dewitta strhl s sebou.

Dewitt se vzpamatoval až po chvíli.

Oči mu vylézaly z důlků.

Zbavil se řetězu a sáhl si na krk.

Kůži měl rozedřenou od drsného železa a po límci mu tekla krev. Revolver stále držel v ruce. Rozzuřen jej nyní namířil na Corcorana. Ten bezvládně ležel na zemi. Byl omráčený.

Druhý muž zákona mu položil ruku na rameno.

„Nešpiňte si ruce, Dewitte,“ řekl hrdelním hlasem. „Zatím všechno klaplo. Jestli zvládnete i zbytek, tak budete mít za dva dny to potěšení vidět Corcorana na šibenici.“

Dewitt se ještě stále chvěl vztekem a nenávistí. Slova jeho druha však na něj přesto zapůsobila a on tak sklonil revolver.

„Máte pravdu, Correne,“ zamumlal. „Svažte ho.“

Dewitt šel k rančerskému vozu a zvedl plachtu, která byla složená na dně korby.

Potom pohlédl na podlouhlou bednu připomínající rakev. Po stranách i na víku byly otvory velikosti dolaru.

Do této bedny položili spoutaného Corcorana, kterému předtím dali do úst roubík. Dewitt ho chtěl dopravit do Deadwoodu - jenže jinou, vedlejší cestou.

Jednalo se o stezku vedoucí do hor k jedné planině, na níž měl jistý Hancock malý ranč. Z planiny pak vedla stezka dál do Deadwoodu. Byla sjízdná pouze takovýmito lehkými rančerskými vozy.

Vozka dostavníku pomohl naložit spoutaného bosse banditů do bedny.

Corcoran byl ještě stále v bezvědomí.

Dewitt nad bednu natáhl plachtu a přivázal ji k bočnicím. Potom si vylezl na kozlík a chopil se opratí, načež kývl na tři muže u dostavníku. Každý z nich měl jednoho jezdeckého koně.

Neměli riskovat, až se objeví Corcoranova banda, která bude chtít osvobodit svého šéfa. V takovém případě měli dostavník opustit a odjet do bezpečí.

Až bandité poznají, že byli podvedeni, bude už Dewitt i s jejich bossem v Deadwoodu.

Dewitt práskl bičem.

Oba koně zapražení v rančerském vozu se dali do pohybu. Dewitt je navedl na stezku, která se klikatila po strmém svahu.

Dewitt měl dobrý pocit. Cítil, že jeho sžíravá nenávist bude brzy uspokojena. Teď už vraha jeho bratra nemohlo před oprátkou zachránit zhola nic. Z hor zavanul studený vítr. Dewitt stáhl hlavu mezi ramena.

Tvrdilo se, že toho roku přijde zima brzy a že bude obzvlášť tuhá. Indiáni takové zimě říkali vlčí zima, protože z chladného severu přicházely do Black Hills a do severních prérií silné smečky vlků.

Dewitt však doufal, že vlčí zima přijde teprve, až Corcorana pověsí a on se vrátí na jih…

+ + + + +

Muž na chundelatém poníkovi seděl v sedle přikrčen.

Upřeně hleděl na úzkou stezku, která se v serpentinách vinula z planiny na suchou rovinu před výběžky Black Hills.

Rančerský povoz s oběma tažnými koňmi vypadal jako dětská hračka.

Přesto byla zřetelně vidět podlouhlá bedna pod plachtou.

Jeho tvář vypadala jako kamenná maska.

Od chvíle, co uviděl, jak vězně nakládají z dostavníku do té bedny na povozu, věděl, že osud mu dal příležitost konečně splatit dluh - a tím udělat tlustou čáru za svou minulostí.

Přitáhl si svůj tlustý mackinawský kabát k ramenům.

Na planině vládl chlad. Za posledních osm hodin poklesla teplota téměř k bodu mrazu.

Dotkl se ostruhami slabin koně a zvíře vyrazilo.

Rančerský povoz dole zmizel v jedné zatáčce.

Jezdec zrychlil.

Myslel na muže, který tam dole seděl na kozlíku. Ještě se s ním osobně nikdy nesetkal, ale už toho o Mortu Dewittovi hodně slyšel.

Proto také věděl, že Dewitt nevjede do pasti, kterou na něj na konci kaňonu Edgemont nastražila Corcoranova banda.

Jezdec si byl jistý, že nebude jednoduché Dewitta vyřadit, aniž by ho musel zabít. Musel to však risknout. I kdyby při tom měl ohrozit sám sebe.

Jezdec sjel ze stezky a vydal se do strmého suťového pole. Zvíře trhlo hlavou a zakoulelo očima. Pod kopyty se mu uvolnily kameny a sletěly dolů do údolí.

Poník se přikrčil na zadních a zapřel se předníma. Tak nějakou dobu klouzal dolů. Zůstávala po nich jen mračna prachu.

Překonali dva další strmé svahy a náhle se ocitli na úrovni povozu.

Vzdálenost mezi nimi činila skoro 500 yardů a bylo tam dost balvanů na to, aby se jezdec mohl krýt.

Konečně se dostal na poněkud mírnější svah s pevnější půdou.

Poník začal cválat.

Před nimi se mezi kopci zelenaly osamělé hájky.

Jezdec se vyhýbal temenům návrší a hřebenům a ujížděl dolinami směrem na sever.

Slunce již zašlo, když jezdec dorazil ke svému cíli.

Byla to skupina stromů v úzkém údolí, kterým vedla vozová cesta k Hancockovu ranči, ke kterému Dewitt směřoval.

Jezdec sesedl a postaral se o svého koně.

Mohlo to trvat tak hodinu nebo dvě, než tam přijede Dewitt se svým vozem. Nedalo se předpokládat, že by se utábořil někde po cestě a přenocoval tam. Vezl smrtonosný náklad a musel se ho co nejdříve zbavit.

Muž se stoickým klidem žvýkal studené maso a zapíjel ho vodou ze své polní láhve.

Setmělo se velmi rychle. Na sametovém nebi se ob j e vily první hvězdy.

A pak se ozval rachot vozu. Přibližoval se.

Muž přišel ke svému poníkovi a znovu pevně přitáhl podbřišník. Uzdu přivázal k větvi jednoho stromu.

Kdyby Dewitta předtím nevaroval jeho instinkt, uviděl by to zvíře, až když by se ocitl u stromů.

Muž odvázal laso ze sedla a natáhl přes cestu.

Rachot se již ozýval zblízka.

Zřetelně byl slyšet dusot kopyt obou tažných koní a vrzání kol v písku.

Muž se skryl za křovím.

Jeden z koní zafrkal. V rachotu povozu bylo zřetelně slyšet kovové cvaknutí nabíjené pušky.

Muž vyskočil. Uviděl, že Dewitt na kozlíku stojí a míří na jeho chundelatého poníka.

Teprve v posledním okamžiku Dewitt vycítil nebezpečí hrozící z druhé strany. Obrátil se a zvedl pušku.

To už však bylo pozdě.

Dewitt vykřikl a zacílil pušku na toho muže.

Už se mu nepovedlo přesně zamířit. Prudký náraz ho srazil z kozlíku. Ještě stačil vypálit, ale kulka se jen neškodně zavrtala do země vedle předního kola.

Muž přiběhl k Dewittovi.

Šlápl mu na hlaveň pušky a vyvrátil mu ukazováček, který měl na spoušti.

Pak se rozmáchl pravačkou a pažbou peacemakeru udeřil Dewitta do spánku. Marshal ztratil vědomí. Zhroutil se a natáhl se do písku.

Muž rychle odvázal laso, hodil Dewittovy zbraně do křoví, přivázal svého poníka za povoz a vylezl na kozlík. Potom pobídl těžkopádné tažné koně mlasknutím jazyku.

Jen letmo se ohlédl.

Dewitt se začal hýbat.

Muž pustil opratě na hřbety koní. Ti hned začali cválat. O několik vteřin později povoz pohltila temnota.

+ + + + +

Dewitt si ohmatal spánek. Jen velmi pomalu mu docházelo, co se stalo.

Povoz!

Chtěl vyskočit, ale zatmělo se mu před očima.

Klečel na kolenou, rukama se vzpíral o písčitou zem a čekal, až ho přejdou mdloby.

Vrávoral, když se postavil na nohy. Jeho winchestrovka a revolver byly pryč.

Zmocnil se jej hněv. Myšlenka na to, že Jack Corcoran mu utekl a unikne tak šibenici, ho přiváděla k zuřivosti.

Zařval.

„Ty mi neutečeš, Corcorane!“ zvolal do noci. „I kdybych kvůli tobě musel projít tisíc mil peklem!“

Ve slabém svitu hvězd spatřil stopy muže, který tam na něj číhal.

Následoval je až ke křoví, kde s úlevou nalezl winchestrovku. Hledal dál, až našel i revolver.

Potom se vydal na cestu.

S každou mílí, kterou urazil, jeho hněv sílil.

Lámal si hlavu nad tím, kdo ho mohl tak přelstít. Vždyť slyšel vzdálené výstřely!

Corcoranova banda přece musela na dostavník číhat na konci kaňonu Edgemont!

Že by se bandité pojistili a poslali někoho i sem, aby kontrolovali obě cesty do Deadwoodu?

Tomu Dewitt nevěřil.

Byl si jist, že nešlo o nikoho z Corcoranovy bandy.

Ale kdo to potom udělal?

Dewitt byl rozhodnut to zjistit. A pak se postará o to, aby ten muž skončil na šibenici hned po Jacku Corcoranovi…

+ + + + +

Jack Corcoran byl na nejvyšší míru rozrušen. Už skoro ani necítil klouby.

Od chvíle, kdy před několika hodinami povoz zastavil a ozval se výstřel, horečně přemýšlel.

Jestli někdo Dewitta přepadl a vyřídil ho, proč ho potom hned nevysvobodil z té bedny?

Ještě nikdy Corcoran nepociťoval takovou nejistotu ohledně budoucnosti jako nyní.

Zcela ztratil přehled o čase. Připadalo mu, že v té bedně musí ležet snad celý den.

Povoz jel stále dál.

Jack Corcoran neustále pociťoval palčivou žízeň. Roubík v ústech mu ztěžoval dýchání. Raději se ani nehýbal, aby se náhodou neudusil.

Když povoz zastavil, Corcoranovi chvíli trvalo, než si to uvědomil.

Slyšel šramot na korbě, načež se náhle v otvorech v bedně objevilo světlo.

Někdo stáhl plachtu.

Jack Corcoran zadržel dech a přivřel oči, když uslyšel, že se někdo chopil víka.

A pak ho oslepilo světlo. I když se snažil podívat se do tváře muži, který ho vytahoval z bedny, musel zavřít oči. Po dlouhé temnotě byl na světle slepý.

Jen ať to není Dewitt! pomyslel si.

„Co je, Jacku?“ ozval se chraplavý hlas, který v něm probudil vzpomínky. „Chceš v té bedně zůstat věčně?“

Corcoran cítil ruku na ústech. Muž mu odvázal roubík, takže jej mohl konečně vyplivnout a po dlouhé době se znovu nadechnout.

Pootevřel oči.

Věděl, že ten muž nad ním není nikdo z jeho lidí. Nepřekvapilo by ho, kdyby pohlédl do ústí hlavně revolveru.

Viděl však jenom nejasné obrysy širokého klobouku. Tvář pod ním neviděl.

Muž vstal. Očividně nechtěl Corcorana zvedat.

Boss banditů tedy sténaje se spoutanýma rukama vstal.

Měl pocit, jako by ho bodalo sto nožů.

Zasténal a na okamžik zavřel oči. Když je zase otevřel, muž již vedle něj nebyl.

Rozhlédl se.

Ke svému údivu spatřil malou chatu. Poznal ji na první pohled, i když tam nebyl už skoro rok.

Byl to jeho úkryt, který obýval po tom proklatém přepadení Black Hills County Bank v Deadwoodu.

Jack Corcoran zaklel.

Uslyšel šramot ze zadní strany chaty, kam musel ten známý neznámý muž odejít.

Corcoran se sklonil, aby se zbavil řemenů na nohou. V prstech však neměl žádný cit.

Po několik minutách to vzdal.

Jen s největší námahou se mu dařilo udržet se na nohou.

Stál ve své bedně a nevěděl, jak se z ní má dostat se svázanýma nohama.

„Hej!“ zvolal. „Jsem svázaný! Jak dlouho mě tu chceš nechat?“

Odpovědi se nedočkal.

Ale pak se muž objevil za rohem chaty.

Jednalo se o vysokého, ramenatého chlapíka v kostkovaném mackinawském kabátě.

Teprve v tom okamžiku si uvědomil, jak je chladno, ačkoli nebe bylo jasné. Třásl se zimou. Stáhl hlavu mezi ramena.

Díky tomu ovšem nemohl pořádně dýchat.

Muž přišel k povozu. Do tváře mu svítilo slunce.

Jack Corcoran vykřikl překvapením. „Lee! Lee Maynard!“

Chtěl ještě něco říct, ale šok ze setkání s tímto mužem mu vyrazil dech.

Muž v mackinawském kabátě se pousmál.

„Ahoj, Jacku,“ řekl lhostejným tónem. „Nevypadá to, že bys byl dvakrát radostí bez sebe z toho, že mě vidíš.“

„Ty proklatý bastarde!“ zavrčel Corcoran.

Maynard se zubil ještě víc.

„Vidím, že jsi pořád stejný, Jacku,“ řekl a elegantně se vyhoupl na korbu povozu.

V levé ruce se mu náhle objevil nůž bowie s dvanáctipalcovou čepelí. Sklonil se ke Corcoranovi a přeřezal mu řemeny na nohou.

V následujícím okamžiku zvedl boss banditů pravou nohu, chtěje Maynarda kopnout kolenem do tváře.

Jenže ten se měl na pozoru. Jeden rychlý pohyb mu stačil na to, aby se té podlé ráně vyhnul.

Maynard se nepřestával usmívat.

„S takovou vděčností jsem počítal, Jacku,“ řekl.

„Jdi k čertu, Lee!“ sykl Corcoran.

Lee pokrčil rameny.

„To by ti bylo milejší, kdybych jel zpátky a řekl Dewittovi, že si pro tebe může přijet?“

Jack Corcoran se zhluboka nadechl.

Lee Maynard viděl, jak horečně přemýšlí.

Určitě si říkal, že pro něj bude lepší být aspoň trochu vlídnější, dokud si nebude jistý, že ho Maynard nevydá federálnímu marshalovi.

Zvedl ruce a zamumlal: „Můžeš mě zbavit i tohoto?“

Maynard zavrtěl hlavou.

„Nejdřív se musím ujistit, že mi hned nevrazíš nůž do krku,“ odvětil.

„Sakra, copak mi můžeš mít za zlé, že jsem na tebe naštvaný?“ zavrčel Corcoran.

„Je mi líto, Jacku,“ řekl Lee Maynard. „To v Deadwoodu bylo příliš. Otevřelo mi to oči. A poznal jsem, jak dopadneme, když v tom budeme dál pokračovat. Nemám absolutně žádnou chuť skončit jako ty. Dewitt je honicí pes. To byla tvoje smůla, že mezi mrtvými byl tenkrát i jeho brácha. Mělo to pro tebe být varování, Jacku. Myslím, že teď už máš dost peněz na to, abys nechal toho nebezpečného džobu a začal žít poctivě.“

Ještě když hovořil, poznal, že to je házení hrachu na zeď.

Ten muž se nestal banditou jen kvůli poznání, že jinak nemá šanci zbohatnout.

Corcoran byl banditou z vášně. Potřeboval pocit mít moc nad jinými. A byl ve svém živlu, když cítil nebezpečí. Když šlo o život.

„Vždycky jsi moc žvanil, Lee,“ chraplavě odtušil bandita. „Myslel jsem si, že mě znáš lip. Nemám ani tu nejmenší chuť skoncovat s tímto krkolomným způsobem života. Chci od života všechno, dokud můžu stát na nohou a dokud se líbím ženským. Vždycky jsem rozházel všechno, co jsem vydělal, a ty to víš, Lee. A proto teď chci i těch 30 000 dolarů, které jsme ukořistili minulý rok v Deadwoodu. Jsem ochotný na všechno zapomenout, když mi dáš zpátky ty peníze.“

V Corcoranových žlutých očích se nebezpečně zajiskřilo. Maynard to znal už z dřívějška.

A dobře věděl, že na Corcoranovo slovo není větší spoleh než na ranní liják v Badlands.

Zavrtěl hlavou.

„Na to zapomeň, Jacku. Jsem tu proto, že jsem ti byl něco dlužný. Nebýt tebe, tak by mě tenkrát pověsili za loupež koní. To je ten důvod, proč jsem tady. Slyšel jsem o tom, že tě Dewitt chytil v Cheyenne a chtěl tě odvézt do Deadwoodu, abys tam na šibenici zaplatil za smrt tří lidí. Řekl bych, že Dewitt je mazanější než Tex Carlin a ti další. Chtěl jsem splatit svůj dluh, Jacku, a to jsem i udělal.

Můžeš si vzít toho poníka a jet pryč. To je všechno, co pro tebe udělám. A doufám, že se už nikdy nesetkáme. Pak bychom totiž byli nepřáteli. Na těch třicet tisíc dolarů se vykašli. Je jedno, jestli ty prachy máš, nebo ne. Stejně při nejbližší příležitosti provedeš další přepadem. A tak jako tak skončíš na šibenici. Už tak mám svědomí zatížené tím, že jsem ti pomohl uniknout oprátce v Deadwoodu.“

Jack Corcoran konečně vylezl z bedny. Ukázal ruce spoutané okovy Maynardovi a řekl: „Jak daleko, si myslíš, že se s tím dostanu? Sakra, musíš mě toho zbavit! Dewitt je mi určitě v patách.“

Lee Maynard s pevně sevřenými rty přemýšlel.

Věděl, že Corcoranovi se nedá věřit. Sebemenší chyba by ho mohla stát život.

„O.K., Jacku,“ prohodil. „Myslím, že to kladivo v chatě by na to mělo stačit.“

Jiskry v Corcoranových nažloutlých očích byly ještě zřetelnější.

Lee Maynard se však měl na pozoru i bez toho.

Hned jak Corcorana zbaví pout, bude muset být připraven na všechno.

Maynard se otočil a vrátil se do chaty.

Slyšel řinčení řetězu, když Corcoran seskočil z vozu a vydal se za ním.

+ + + + +

Lee Maynard se ve vzpomínkách vrátil o rok zpátky. Právě z této chaty vyráželi do Deadwoodu, aby tam přepadli Black Hills County Bank.

Lee Maynard ještě ani teď nevěděl, jak se mohl účastnit toho zločinu. Pravděpodobně ho k tomu pohnula skutečnost, že Corcoran ho zachránil před šibenicí.

Probralo ho to, když se v Deadwoodu začalo střílet a on uviděl, jak Corcoran chladnokrevně zastřelil dva muže, ačkoli to nebylo nutné.

A to ještě předtím jeden člověk zemřel v bance.

Needle McCloud jej probodl nožem, když úředník namířil Corcoranovi na záda.

Potom to šlo rychle. Marshal a pár odhodlaných mužů byli na místě rychleji, než Corcoran čekal.

Kolem uší jim hvízdaly kulky. Corcoran hodil Maynardovi, který hlídal koně, vak s kořistí a vypálil na dva muže, kteří vyšli z budovy sousedící s bankou.

Lee byl velmi rozrušený.

Obrátil svého koně a dal se na útěk.

Před akcí se domluvili, že se setkají u té malé chaty, jestli se přepadení zdaří. Každý se měl probít z města na vlastní pěst, kdyby byly problémy.

Proto se také nikdo nedivil, když Lee zmizel z kořistí. Čekali na něho v chatě. A až potom jim došlo, že už ho nikdy neuvidí.

Lee si byl jistý, že by ho nikdy nepochopili. Jistě si mysleli, že kořist chtěl jenom pro sebe. Byl přesvědčen, že ho hledají.

Proto také dlouho přemýšlel, když se dozvěděl o Corcoranově zatčení v Cheyenne.

Corcoran by udělal všechno pro to, aby dostal těch třicet tisíc dolarů, které si nárokoval.

Lee Maynard sebou trhl, když Corcoran zavřel dveře chaty. Vzal si kladivo, které viselo na skobě na stěně, otočil se ke Corcoranovi a ukázal na stůl.

„Posaď se, Jacku,“ řekl.

Boss banditů poslechl.

Položil obě ruce s okovy a řetězem na silnou dřevěnou desku a pohlédl na Lee Maynarda, který k němu kráčel s kladivem. Letmo sklouzl pohledem k revolveru po jeho boku.

Maynardovi to neušlo.

„Uvidíme,“ řekl. „Snad se mi povede rozbít svorníky okovů. Jestli ne, tak přeseknu jen řetěz a těch náramků tě bude muset zbavit nějaký kovář.“

„Tak už nezdržuj,“ zavrčel Corcoran.

Lee si prohlédl želízka.

Byla zhotovena profesionálem. Nýty seděly tak pevně, že je bylo možné uvolnit, jen když se železo rozžhavilo.

Lee zavrtěl hlavou.

„Ty nýty jsou tam příliš napevno. Pokusím se rozbít ten řetěz. Drž ruce od sebe.“

Corcoran poslechl.

Neustále těkal pohledem k Maynardovu revolveru.

Lee věděl, že se bude muset mít na pozoru, až řetěz rozsekne.

Rozmáchl se kladivem a udeřil. Ačkoli byla deska stolu z dubu, zarazil tou ranou části řetězu do dřeva.

„Tak to nepůjde, Jacku,“ prohodil Lee. „Musíme ten řetěz položit na kovadlinu nebo na něco železného.“

„Kolo,“ řekl Corcoran. „Musí to jít na jednom z těch okovaných ráfků.“

Lee se mlčky otočil ke dveřím.

Ještě se ani úplně neobrátil, když tu za sebou uslyšel tichý šramot.

Bleskurychle ustoupil a tím se vyhnul Corcoranově pěsti. Ta se mu tak jen svezla po zádech.

Corcoran vztekle vykřikl, znovu zvedl pěsti a rozmáchl se. Jenže to již Lee tasil peacemaker a zvedl jeho hlaveň, kterou pak ústím přitiskl banditovi na levou tvář.

Corcoran strnul a vytřeštil oči.

Očividně myslel na to, co by v této situaci udělal sám. Vyděsil se. Každým okamžikem mu Lee mohl vystřelit mozek z hlavy.

„Měl bych to zmáčknout, Jacku,“ řekl Lee hrdelním hlasem. „Byls a pořád jsi krysa. Víš, že na mém místě bys neváhal ani na vteřinu. A věř mi: já také nebudu příště váhat. Pojedu teď pryč, Jacku. Můžu ti dát jen jednu dobrou radu: Nepronásleduj mě. Jestli to zkusíš, tak to bude tvůj konec. A já, na rozdíl od tebe, své sliby plním.“

Otočil se a šel k rohu chaty.

„Hej, a ten řetěz?“ poznamenal Corcoran.

Lee se k němu otočil.

„Snad mi nemáš za zlé, že už se k tobě podruhé nechci přiblížit, Jacku? Jedu pryč. Zkus se toho řetězu zbavit sám.“

Lee mu hodil k nohám kladivo a zmizel za rohem chaty.

V malé ohradě stál hnědý valach. Na brance viselo staré sedlo, které Lee zvedl a položil na hřbet hnědákovi.

Zpoza rohu vyšel Corcoran. V obou rukách držel kladivo.

„Sakra, nedělej ze sebe uraženého, Lee!“ zabručel. „Měl bych mnohem víc důvodů, proč se na tebe hněvat. Rozbij ten řetěz a já ti slibuju, že už o mně neuslyšíš.“

„Radši zůstaň, kde jsi, Jacku,“ opáčil Lee. Přitahoval podbřišník a nespouštěl při tom bosse banditů z očí.

Corcoran se neodvážil přijít blíž. Měl přivřené oči, jeho postoj byl číhavý jako u dravého zvířete zahnaného do kouta.

Lee Maynard se vyšvihl do sedla a chopil se uzdy.

V tom okamžiku po něm Jack Corcoran hodil kladivem.

Lee pobodl hnědáka do slabin. Zvíře vyděšeně vyrazilo. Kladivo proletělo těsně kolem Maynarda.

„K čertu s tebou, Lee!“ vykřikl Corcoran. „Nemysli si, že smazals svůj dluh tím, žes mě vyrval z pracek Dewittovi! Mým mužům už by se podařilo mě z toho vytáhnout! Řekni mi, kde máš těch třicet tisíc dolarů, a pak na všechno zapomenu! Ale jedině tehdy!“

Lee nezastavil.

A ani se neohlížel.

Nemělo smysl s Jackem Corcoranem mluvit.

Určitě teď, když ví, že se zdržuje v tomto kraji, udělá všechno pro to, aby ho vystopoval.

Všechno, co nyní Lee mohl udělat, bylo zamést za sebou stopy tak dobře, aby je nenašel ani pawneeský míšenec Johnnie Yuba.

+ + + + +

Už na něho čekala.

Lee viděl její bledou tvář mezi závěsy, když projížděl kolem domu jejího otce.

Nezastavil, protože věděl, že by mu znovu kladla otázky, které nechtěl a ani nemohl zodpovědět.

Ochladilo se. Ze severu vanul ostrý vítr a přinášel s sebou vůni sněhu.

Lee doufal, že první sníh napadne už v následujících dnech. Zmizely by totiž pod ním i zbytky jeho stop, které za sebou možná zanechal v Badlands.

Zastavil u úzkého domu, který stál mezi obchodem a obecní stájí. Z přístřešku visel štít, který se houpal ve větru. Velkými písmeny na něm bylo napsáno: „Marshalova úřadovna.“

V úzkých oknech se svítilo.

Lee přijel před vrata stáje a toporně slezl ze sedla svého morgana.

Rozepnul si svůj kožich z vlčí kožešiny a zabušil na vrata.

Ozvaly se šouravé kroky.

Nato se vrata otevřela.

Lee spatřil vrásčitou tvář Mose Brubackera, v níž se objevil úsměv, když Brubacker muže na ulici poznal.

„Dobrý den, marshale,“ řekl, „tak jste zase zpátky? Madeline mě už unavovala těmi neustálými otázkami, kde jste. Měl jste jí to předtím říct, pak by lidé ve Fort Pierce měli klid.“

Lee se pousmál.

„Budu s ní mluvit zítra, Mosei,“ odvětil. „Jsem hrozně unavený a těším se na postel.“

„Zítra napadne první sníh,“ zamumlal starý muž. „Cítím to v kostech. Před deseti lety zima začala také tak brzo. Byla to jedna z nejtvrdších zim, jaké jsem prožil. Tenkrát rančeři na Bad River přicházeli o celá stáda.“

Lee přikývl a podal mu uzdu svého hřebce.

„Ty víš, co potřebuje, Mosei. Zítra ráno se na něho podívám.“

Starý muž se usmál.

„Radši se stavte u Madeline, marshale,“ řekl.

„A ty se radši starej o mého koně, Mosei,“ opáčil Lee. „Se vším ostatním už se vypořádám sám.“

Otočil se a odešel ze stáje.

Chvíli přemýšlel, jestli by neměl zajít za Tomem Millettem do kanceláře. Ale pak si řekl, že Tomovy malicherné výtky může slyšet i zítra. Určitě u něho byla Madeline a vyptávala se, kam jel marshal.

Ve městě panoval klid. Bylo slyšet jen šumění Missouri a trubku z pevnosti.

Lee přešel Main Street a zamířil k malému penzionu, v němž bydlel.

Procházel kolem saloonu.

Rolety na jeho oknech byly stažené. Lee slyšel hlasy.

Pokušení zajít dovnitř a dát si ještě pár whisky bylo velké. Potom si však řekl, že Madeline by se čertila ještě víc, kdyby se ráno dozvěděla, že namísto k ní šel do saloonu.

Penzion byl zamknutý.

Lee vytáhl z kapsy svůj klíč a otevřel dveře.

Malá lampa u schodů pořád svítila.

Chtěl tiše vyjít nahoru, ale v tom se pootevřely dveře a objevila se v nich hlava paní Walkerové, majitelky penzionu. Měla na sobě noční čepec.

„Dobrý večer, pane Maynarde,“ řekla. „Chtěla jsem vám jen říct, že na vás ve vašem pokoji čeká slečna Stewartova.“

Lee na ni kývl.

„Díky, paní Walkerová. Dobrou noc.“

„Dobrou noc, marshale.“ Její hlava zmizela a dveře se tiše zavřely.

Lee si povzdechl.

Byl opravdu unavený.

Poslední tři dny jezdil křížem krážem po dakotské Badlands, aby za sebou smazal stopy. Dokonce vyměnil koně a šaty, aby se vyhnul nebezpečí, že ho někdo uvidí a přivede Jacka Corcorana na jeho stopu.

Neměl chuť hádat se s Madeline.

Stála u okna a dívala se k Main Street, když vešel do pokoje.

Věděl, že ho slyšela.

Neotočila se však. Pod načesanými blonďatými vlasy viděl narudlou kůži její šíje.

Byla rozrušená.

Lee tomu rozuměl.

Nedokázala pochopit, že před ní má tajnosti, že k ní nechová bezpodmínečnou důvěru.

Ale jak jí mohl říct, že vyjel proto, aby zachránil mnohonásobného vraha před šibenicí?

„Dobrý večer, Madeline,“ unaveně zamumlal. „Viděl jsem tě v okně, ale byl jsem příliš unavený na to, abych se u tebe zastavil.“

Prudce se otočila. Její zelené oči jiskřily hněvem.

Lee na ni hleděl.

Miloval její krásnou, souměrnou tvář s jemným obočím, velkýma očima a plnými rty už od chvíle, kdy ji poprvé uviděl.

K jejich prvnímu setkání došlo tři dny po jeho příjezdu do Fort Pierre a od té doby byli nerozlučitelnou dvojicí.

Otec Madeline byl plukovník a velitel pevnosti Fort Pierre, která ležela jen několik mil od města na Missouri.

Ansom Stewart se postaral o to, aby ten mladý cizinec byl zvolen marshalem po tom, co předchozího zastřelili banditi a Lee Maynard vrahy pronásledoval, chytil a přivedl do města.

Viděl jí na očích termín svatby. Chtěla se vdávat na Štědrý večer.

Lee pohlédl do jejích rozhněvaných očí.

Náhle si svými city k ní už nebyl tak jistý.

„Prosím, Madeline,“ řekl rezignovaným tónem, „promluvme si o tom zítra, ano? Mám za sebou ostrou jízdu, která má cosi společného s mou minulostí a ne s námi. Doufám, že se už vše vysvětlilo a že mezi námi již nic nestojí…“

„O čem chceš zítra se mnou mluvit, Lee?“ přidušeně se ho zeptala. „Neřekls mi, proč jsi odjel pryč. Vždycky po mě požaduješ, abych ti důvěřovala. Ale co tvá důvěra ke mně? Myslíš si, že se mezi námi něco změní, když se dozvím, co přede mnou tajíš?“

Lee na ženu, kterou miloval, zamyšleně hleděl.

Nevěděl, co si bude myslet, co řekne na to, až se dozví, že se účastnil přepadení banky v Deadwoodu. Ani pro něho samotného nebylo snadné si ten čin odpustit. Cítil se vinen smrtí těch tří mužů, i když si říkal, že Jack Corcoran a jeho muži by to přepadení provedli i bez něho.

„Ty nechceš mluvit,“ přidušeně řekla Madeline. „No dobře, Lee. Je to tvoje rozhodnutí. Jdu. Ale očekávám od tebe, že přestaneš s tím tajnůstkařením, až se uvidíme příště. Tak si totiž dobrý základ pro šťastné manželství nepředstavuju. Dobrou noc, Lee.“

Nečekala na jeho odpověď, prošla kolem něj, aniž by na něho pohlédla, a opustila pokoj.

Lee čekal, že za sebou práskne dveřmi, ale mýlil se. Tiše je zavřela.

Cítil se mizerně. Byl by rád, kdyby zůstala s ním, jenže to by pak musel mluvit.

Odepnul si revolverový opasek a pověsil ho na opěradlo židle.

V duchu se mu vybavila tvář Jack Corcorana. Pokusil se ten obraz zahnat, ale něco mu napovídalo, že Corcorana a další muže jeho bandy neviděl naposledy…

+ + + + +

Ode dne, kdy se Lee Maynard vrátil do Fort Pierre, uplynuly dva týdny. Mezitím přišla zima. Přihnaly se dva silné blizardy a město přikryla vrstva sněhu.

Maynardova naděje, že Jack Corcoran nenajde jeho stopy, den ode dne rostla.

Hned první den po svém návratu šel ke Stewartům.

Madeline s ním nejdřív nechtěla mluvit, po tom, co vycítila, že není ochoten hovořit o své minulosti.

Její otec jí však očividně domluvil.

Přesto už jejich vztah nebyl jako dřív. Jeho tajemná jízda mezi nimi stála jako neviditelná zeď.

Lee chtěl odejít z úřadovny a vydat se do penzionu., aby se převlékl na večer. Stewartovi ho pozvali na večeři.

Měl pocit, že Madeline něco plánuje.

Možná ho chtěla přitlačit ke zdi a konečně určit datum svatby.

Vyšel na verandu.

Před domy svítily lucerny. Jejich světlo se odráželo od sněhu, který pokrýval ulici.

Všude ležely velké hromady.

Střechy byly pokryty silnou vrstvou sněhu, který připomínal vatu.

Lee svraštil čelo, když uviděl koně přes salonem. Z kůže mu visely rampouchy. Dech zvířete se v mrazivém nočním vzduchu okamžitě měnil v bílé obláčky.

Lee se rozhněval.

Nenáviděl, když někdo týral zvířata. A nechat stát koně v mrazu před saloonem, když ten předtím svého jezdce nesl mnoho mil, bylo týrání.

Lee chtěl sejít z verandy marshalovy úřadovny na Main Street, když

tu uviděl, jak se rozletěly dveře saloonu.

Pomyslel si, že majitel koně přece jen přišel k rozumu, ale pak poznal, že to je Tom.

Klepání jeho dřevěné nohy bylo slyšet až k němu.

Starý zástupce, který nosil hvězdu od chvíle, co se Lee stal marshalem Fort Pierre, též uviděl Maynarda. Mávl na něj levou rukou.

Lee přešel ulici a vyskočil na verandu saloonu.

Teprve teď ho napadlo, že vevnitř panuje podezřelý klid.

Jindy byly až na ulici slyšet hlasy mužů.

„Co se děje, Tome?“ chraplavě se otázal. „Něco s tím chlápkem, kterému patří ten kůň?“

Tom Millett přikývl.

„Ten chlapík má něco za lubem, Lee,“ odvětil. „Nejdřív se jenom tak vyptával, mimo jiné i na tebe. Vypil jednu whisky a náhle vyprovokoval hádku, když byl předtím na dvoře na záchodě. Nadával Joeovi, že jeho whisky chutná jako koňské chcanky, a mrštil plnou láhví do regálu. Když Joe sáhl po své uřezané brokovnici, srazil ho ten chlápek pažbou revolveru k zemi. Kdosi chtěl běžet pro doktora, ale ten parchant nikoho nepustí ven. Vyhrožoval, že zastřelí každého, kdo se odváží ke dveřím.“

„A jak ses ty dostal ven?“

„Neměl jsem šanci zasáhnout, Lee,“ polohlasně řekl starý zástupce. „Všiml jsem si, že se celou dobu dívá na mě. Když omráčil Joea, sáhl jsem po koltu, ale než jsem ho stačil vytáhnout, hleděl jsem do ústí hlavně jeho revolveru.“

Lee zamyšleně přikývl.

„Proč tě pustil ven?“

„Řekl jsem mu, že s tebou bude mít zatraceně velké problémy, Lee, jestli hned nenasedne na koně a co nejrychleji nezmizí. Nato prohodil, že by tě rád poznal. Že se chce setkat s tím zázračným chlapcem. Mám tě přivést, jestli si myslím, že ho zvládneš lépe než já.“

Maynarda se zmocnilo nedobré tušení.

„Jak ten chlápek vypadá?“ zeptal se hrdelním hlasem.

„Desperát se zarostlým obličejem. Tak trochu komicky mluví. A i když je v saloonu vedro, tak si nesvlékl kožich.“

Lee si oddechl.

To nebyl Jack Corcoran.

Kývl na Torna Milletta a řekl: „Běž do kanceláře, Tome.“

„Neměl bych tam raději jít zadním vchodem a…“

„Ne, Tome. Já už se s tím chlápkem vypořádám.“

Lee nečekal na odpověď, přišel ke dveřím saloonu a rozrazil je.

V podlouhlé místnosti s dlouhým výčepním pultem panovalo ticho.

Muži z města seděli na svých židlích jako přimražení. Na jejich tvářích se objevila úleva, když spatřili marshala.

Muž před pultem seděl na vysoké stoličce. Lokty se opíral o pult a mezi dlaněmi si točil sklenicí s whisky. „Koňské chcanky“ mu mezitím podle všeho zachutnaly.

Joe Harper, majitel saloonu, stál zády k regálu s láhvemi a ruce měl před svou zelenou zástěrou sevřeny v pěst.

Jeho tvář byla rudá vztekem, v očích však měl strach z bandity u pultu.

Joe Harper se pokusil vrhnout na Maynarda varovný pohled, ten ho však ignoroval.

Lee se plně koncentroval na chlápka ve špinavém kožichu. Na hlavě měl čepici z mývali kožešiny. Ocas mu visel na spánku.

Muž musel slyšet, že někdo vešel do saloonu. Nehnul však ani brvou a už to dosvědčovalo, jak je nebezpečný.

Lee kráčel k pultu.

Čtyři kroky před tím mužem se zastavil.

„Jsem ten zázračný chlapec, kterého jste chtěl vidět, pane,“ řekl chladným hlasem.

Muž si přiložil sklenici s whisky ústům a napil se.

Teprve když ji postavil na pult, pomalu se otočil.

Lee hleděl do zarostlého obličeje, který mu popsal Tom Millet.

Muž otevřel ústa a Lee uviděl dvě řady hnědých zubů. Malé, potměšilé oči toho muže v něm probudily vzpomínky.

„Podívejme,“ řekl vousáč se silným španělským přízvukem. „Tak ty jsi ten zázračný chlapec z Fort Pierre?“

Lee byl ochromen šokem.

Chvíli hleděl hleděl na toho vousáče a zapomněl při tom na okolní svět. Rozbušilo se mu srdce.

Jakoby řízen nějakým tajemným impulsem se ohlédl. Hleděl do míst, kde se za jeho zády mohl objevit Corcoran.

Vousáč u barového pultu totiž byl Chico Jackson, jeden z členů Corcoranovy bandy.

Lee pohlédl na Joea Harpera.

„Máš nějaké problémy, Joe,“ zeptal se.

Harper energicky přikývl.

„Nechci ho mít ve svém saloonu, marshale! Řekl jsem mu to, ale on mě za to udeřil pažbou revolveru.“

Teprve nyní Lee uviděl krvácející pravou tvář majitele saloonu.

„Slyšels to, Chico,“ řekl Lee k tomu vousáči. „Pomalu vstaneš ze židle a půjdeš přede mnou do marshalovy úřadovny.“

Chico Jackson se zašklebil.

„A potom marshale?“

„Potom pošlu telegraficky zprávu do Deadwoodu, že si pro tebe mohou přijet.“

Lee hovořil tak tiše, že ho mohl slyšet jen Jackson.

Poloviční Mexičan se nepřestával šklebit.

Pokrčil rameny a pomalu se svezl ze židle.

Ruce držel tak, že to vypadalo úplně nevinně.

„Vždycky jsem tě nesnášel, Jacksone,“ zamumlal Lee. „Jenom hajzl, jako jsi ty, nechá stát koně venku v mrazu.“

Vousáč se přestal šklebit. V jeho temných očích se zle zajiskřilo.

Lee se podivil.

Jackson byl jinak vyloženě háklivý. Na urážky normálně reagoval velmi podrážděně. A teď udržel svůj hněv na uzdě. Muselo to pro něho být velmi těžké.

Lee cítil, jak se ho zmocňuje neklid.

Něco viselo ve vzduchu.

Měl na jazyku další urážky, aby Jacksona vyprovokoval, ale pak jenom sevřel rty.

Kdyby Jacksona zabil, aby nemohl mluvit, nebyl byl sám lepší než ten míšenec nebo někdo jiný z Corcoranovy bandy.

Lee si v tom okamžiku uvědomil, že nedokáže utéct utéct před svou minulostí.

Udělal chybu, když jel s Jackem Corcoranem do Deadwoodu. A nyní za tuto chybu musel pykat. Tvrdě pykat.

Přistoupil k Jacksonovi, rozepnul jeho kožich a sáhl po revolveru, který mu trčel z pouzdra.

Jackson nereagoval.

Maynardova ostražitost vzrostla ještě víc.

Musím ho dostat ze saloonu, pomyslel si.

„Jdi přede mnou ke dveřím, Chico,“ přikázal mu.

Jackson se dal do pohybu. Ruce držel od těla, jakoby tak chtěl dokázat, že se nebrání zatčení.

Přede dveřmi se zastavil.

„Jdi ven,“ řekl Lee.

Jackson poslechl a otevřel dveře.

Do saloonu pronikl závan ledového větru. Plameny kerosinových lamp zablikaly.

Lee kráčel za Jacksonem až na verandu. Zavřel za sebou dveře, aniž by se otáčel. Nedokázal pohlédnout do očí mužům, kteří mu tak důvěřovali.

Oddechl si, když se dveře zavřely.

Číhavým zrakem přehlédl Main Street.

Nikde nikdo.

Jako by město zamrzlo.

Teprve když Lee banditovi dloubl do zad hlavní revolveru, lidé v saloonu zase začali mluvit.

Míšenec klopýtl a málem spadl ze schodů verandy. Přesto to ustál, ohlédl se a vrhl na Maynarda jedovatý pohled.

Tomu se zježily chlupy na krku.

Cítil nebezpečí, ale nevěděl, odkud mu hrozí.

Znovu se rozhlédl po domech na Main Street.

Neviděl nic mimořádného. Ve většině oken byla tma. Lidé zatáhli silné závěsy, aby se chránili před mrazem.

Jen v marshalově úřadovně se svítilo.

Lee skočil na ulici.

Jackson se otočil a kývl ke koni, jenž stál vedle něj.

„Chceš tam toho koně nechat stát?“ zeptal se a v hlase měl záludný podtón.

„Postarám se o něho, až budeš ve vězení, Chico,“ odvětil Lee. „Tak běž už. Nemám chuť tu kvůli tobě zmrznout.“

Jackson zavrtěl hlavou.

„Jsi blázen, Lee, jestli si myslíš, že si tady můžeš hrát na hrdinu. Jednou tě někdo pozná. A pak bude jedno, cos tu pro ně mezitím udělal. Budou na tebe plivat a vyženou tě z města, jako kdybys měl mor.“

„To nech na mě, Jacksone,“ přidušeně odvětil Lee. „Radši by ses měl starat o sebe.“

Jackson se hrdelně zasmál.

„Jsme staří kumpáni. Ty mě nevydáš. Jsem si tím jistý, protože pak bys musel sám uprchnout.“

„Mohl bych katovi ušetřit práci a jednoduše tě oddělat sám, Chico,“ řekl Lee.

Mexičan se z hloubi svého hrdla zasmál.

„Ty ne, Lee. Ty ne. Každému jinému bych to věřil, ale tobě ne. Ty mi strach nenaženeš. Jsi příliš mazaný na to, abys sám strkal hlavu do smyčky. Budeš muset vymyslet, jak mě pustit, aniž by ti to zlomilo vaz.“

„Jak jsi mě našel, Chico?“ zeptal se ho Lee.

„Našel?“ prohodil Jackson. „Byla to náhoda, Lee. Čistá náhoda. Nebo si myslíš, že bych za tebou posílal toho jednonohého zástupce, kdybych věděl, že tu jsi marshal?“

Lee na Jacksona nedůvěřivě pohlédl.

Mluvil pravdu?

„Jak to, že už nejsi s Corcoranem?“ zeptal se ho.

Jackson pokrčil rameny.

„Před pár dny jsme se ho pokusili osvobodit, když ho chytili v Cheyenne a pak ho chtěli odvézt do Deadwoodu. Jenže Dewitt, ten starý lišák, nás přelstil. Bylo mi jasné, že tím Corcoranova banda přestává existovat. Ostatní chtěli do Deadwoodu, zkusit šéfa osvobodit tam. Podle mě to ale je hloupost a tak jsem si šel po svých. Skrýval jsem se v Badlands a chtěl odtud odplout lodí na Jih.“

Všechno, co Jackson říkal, znělo pravděpodobně.

Přesto se Maynardovi příčilo mu věřit.

„Neslyšels, jestli Jacka už mezitím pověsili?“ zeptal se Jackson.

Lee zavrtěl hlavou. Zvedl revolver a řekl: „Moc ti to mluví, tak jako ostatně vždycky, Chico.“

Jackson se usmál a vykročil.

Kolébavým krokem šel přes ulici k marshalově úřadovně stojící vedle obecní stáje.

Lee jej následoval.

Stále ho svíral pocit nebezpečí, ale nechtěl se kvůli tomu zbláznit.

Až Jackson bude ve vězení, bude si moci v klidu rozmyslet, co dál.

+ + + + +

Ve stejném okamžiku, kdy vešel za Chicem Jacksonem do marshalovy úřadovny, poznal, že se měl řídit instinktem.

Neměl totiž šanci uskočit a skrýt se.

Míšenec se okamžitě vrhl stranou. Lee spatřil stín muže, ale vtom mu již na pravé rameno dopadla pažba koltu.

Ten úder byl velmi bolestivý.

Kolt mu vypadl z ruky.

Někdo k němu přiskočil, chytil ho za kabát a pokusil se jím mrštit o stěnu kanceláře. To se mu však nepovedlo.

Lee jej udeřil levou rukou. Trefil toho muže do tváře, ten vykřikl a zavrávoral.

V následujícím okamžiku ale Lee ucítil chladnou ocel hlavně revolveru na levé polovině krku.

Uslyšel hrdelní smích a po zádech mu proběhl mráz.

Pomalu se ohlédl a spatřil Jacka Corcorana.

„Ahoj, Jacku,“ řekl Lee a podivil se, jak to dokázal říct klidně.

Jack Corcoran se zašklebil. Oddělal svůj Army kolt a strčil si ho do pouzdra.

„To vůbec nejsi překvapený, Lee?“

Maynard pokrčil rameny a krátce pohlédl na Toma Milletta, který seděl spoutaný na židli s roubíkem v ústech.

Tom vyvaloval oči, jako by se chtěl omluvit za to, že se nechal překvapit.

Lee mu však nic nevyčítal.

Padl do Corcoranovy pasti tak jako jeho starý zástupce.

Chico Jackson mezitím zvedl jeho revolver z podlahy.

Muž, kterého Lee trefil pěstí do tváře, přidušeně zaklel a utřel si hřbetem ruky krev ze rtů.

Lee poznal Needlea McClouda. Vysoký hubeňour po něm vztekle metal blesky očima.

Na hraně psacího stolu seděl míšenec Johnnie Yuba.

Jako vždy nehnul ani brvou. V jeho černých očích se zračil stoický výraz, ale Lee věděl, že se tím nemůže nechat mýlit.

Yuba byl ten nejlepší stopař, jakého Lee kdy poznal, a byl také velmi zákeřný a podlý a pokud možno, nikdy neriskoval svou kůži.

Chyběl už jenom Texasan Tex Carlin, jinak byla banda kompletní.

„Nechceš se posadit, Lee?“ zeptal se Jack Corcoran. „Marshal toho zvládne víc, když sedí za svým psacím stolem. Johnnie, pusť Leeho k jeho stolu.“

Pawnee sjel z hrany stolu, postavil se ke stěně a zkřížil si ruce na prsou.

Maynardovi neuniklo, že Tom Millett se mu pokoušel dát očima znamení.

Lee pohlédl směrem, kam ukazoval zástupce. Dveře vedoucí k vězení byly jen přivřené.

Tu ho někdo kopl do boku.

„Slyšels, co ti řekl boss,“ zavrčel Needle McCloud.

Lee přišel za psací stůl a posadil se.

Hlavou se mu honily myšlenky.

Zatím mu nevzali jeho peacemaker. Byl přesvědčen, že je dost rychlý na to, aby sejmul Corcorana a ještě možná jednoho banditu. Pak by to ale koupil sám.

Nebyl to strach před smrtí, co mu zabránilo jednat.

Pomyslel na lidi ve městě.

Corcoranova banda by do Fort Pierre nikdy nepřijela, kdyby ji tam nepřilákal.

Musel se postarat o to, aby bandité zmizeli z města, než se tam stane něco zlého.

Jack Corcoran přistoupil k psacímu stolu, položil na něj pěsti a předklonil se. Jeho žluté oči se leskly triumfem.

„Myslel sis, že ses nám ztratil, co, Lee?“ zašeptal. „Ale to mě neznáš. Copak jsi nevěděl, že Jack Corcoran si nenechá vzít, co je jeho? A už vůbec ne od někoho, koho zachránil před oprátkou a koho považoval za svého přítele?“

„My dva jsme si kvit, Jacku,“ zamumlal Lee.

„Až na těch třicet tisíc dolarů, Lee. Možná bych na ně i zapomněl, ale ostatní ty prachy chtějí zpátky.“

Corcoran se zazubil. Každý v místnosti věděl, že nikdo po těch dolarech netouží víc než sám boss.

„Řekl jsem ti, že je nedostaneš, Jacku.“

„A proč ne? Copak jsi je prošustroval? Nesnaž mi něco předstírat, Lee. Vím, že je ještě máš. Jenom čekáš na to, až to konečně koupím, abys je mohl sbalit a začít si užívat i stou malou.“

Maynardovi sevřela ledová ruka srdce.

Ve stejném okamžiku, kdy si řekl, že Jack Corcoran se o Madeline dozvěděl jen z doslechu, se rozletěly dveře vězení.

Lee zbledl.

Pevně sevřel rty.

Ve dveřích se objevil Tex Carlin.

Pod krkem držel Madeline.

Měla roubík v ústech a pokoušela se osvobodit z Carlinova sevření. Její krásná tvář byla červená vypětím. V zelených očích se jí jiskřilo.

Náhle spatřila Maynarda.

Strnula a vrhla na něj prosebný pohled.

Lee nehnul ani brvou. Neušlo mu, jak na něj Corcoran číhavě hledí.

Boss banditů měl pravou ruku položenou na pažbě svého Army koltu a vypadalo to, že jen čeká, kdy Lee ztratí nervy.

Na Corcoranovo znamení Carlin vytáhl dívce roubík z úst. Madeline zalapala po dechu.

„Lee!“ zvolala. „Zavraždili tátu! Zastřelili ho jako prašivého psa, když vtrhli do našeho domu! Zabij je, jsou to vrahové…“

Jack Corcoran k ní přiskočil a dal jí facku. Madeline jen odletěla hlava do zátylku. Vykřikla a uhnula ke stěně.

Nedívala se na Corcorana, ale na Maynarda.

V jejích vytřeštěných očích se zračil úžas, když viděl, že se ani nepohnul a nic proti těm banditům nepodnikl, aby ji před nimi ochránil.

Corcorana hněv přešel tak rychle, jak se ho zmocnil.

S úsměvem se obrátil k Maynardovi a řekl: „Má pěkně ostré drápy, Lee. S takovou si musíš užít.“

„Lee!“ vykřikla Madeline.

Lee cítil, že má nervy nadranc.

Zavraždili jejího otce a nyní ji ponížili před ním.

Přesto Lee věděl, že pro ni nemůže nic udělat. Kdyby se o to pokusil, Jack Corcoran by ještě přitvrdil. Ten se ne-štítil ničeho. Klidně by Madeline mučil, jen aby ho přitlačil ke zdi.

„Zůstaň v klidu, Madeline,“ řekl přidušeným hlasem.

Corcoran se chraplavě zasmál.

„Dej na něho, Zlatovlásko,“ řekl. „Lee dobře ví, co tě čeká, když si začne hrát na hrdinu.“

Madeline ztratila nervy.

Náhle se odrazila od stěny a pokusila se proběhnout místností ke dveřím vězení.

Tex Carlin ji však chytil za ruku a strhl ji k sobě tak prudce, že ztratila rovnováhu a upadla na podlahu.

Lee se kousl do rtu.

Skutečnost, že měl ještě stále v pouzdře svůj peacemaker a přesto nemohl nic podniknout, aniž by vydal život Madeline všanc, ho doháněla k zuřivosti.

Věděl však, že svůj i její život může zachránit jen tak, když zachová chladnou hlavu.

Jack Corcoran se nad ležící ženou zeširoka rozkročil.

„Vstaň!“ zavrčel.

Madeline se s hekáním zvedla.

Lee viděl, že v jejích zelených očích není strach.

Těkala pohledem mezi Corcoranem a Maynardem. V tom pohledu se zračilo pohrdání.

„Budeš držet zobák, rozumíš?“ zavrčel Corcoran. „Jestli ne, tak tě přenechám tomu Pawneemu. A ten je proklatě divoký, to ti zaručuju. Už tři nebo čtyři ženy to nepřežily, když si s nimi zašpásoval.“

Lee to déle nevydržel.

Pomalu se zvedl a předstíral, jakoby mu vůbec nevadilo, že na něho rázem míří tři revolvery.

„Nech ji na pokoji, Jacku,“ řekl Lee a snažil se dodat svému hlasu klid. „O těch dolarech nic neví. Nech ji jít a já ti slibuju, že se domluvíme.“

Corcoran se spokojeně zazubil.

„Takže ty mi chceš vrátit ty dolary?“

„Tak jednoduché to není, Jacku. Nemám je tady ve městě. Tenkrát, když jsem utíkal z Deadwoodu, jsem pořád musel myslet na ty mrtvé, které jste tam po sobě nechali. Nechtěl jsem s těmi dolary nic mít. Ukryl jsem je, když jsem prchal přes Badlands. Ani si nejsem jistý, že je zase najdu. Hlavně teď, když napadlo tolik sněhu.“

Corcoran přivřel oči.

„Vyprávíš mi tu báchorky, abys mě podvedl, Lee,“ zavrčel.

„Ne, Jacku, je to pravda. Zkusím tě tam zavést.. Pod jednou podmínkou: Že necháš Madeline jít.“

„Zapomněls, že jsme odkrouhli jejího starého, Lee. Poštvala by na nás celou armádu. Ne, Lee. Odjedeme odtud ještě tuto noc a já ti slibuju, že ta tvá malá bude hezky trpět, jestli se nás pokusíš oblafnout.“

Tex Carlin pustil Madeline a řekl: „Ty mu věříš, Jacku?“

Corcoran pokrčil rameny.

„Nejsem si jistý, Texi. Ale bylo by mu to podobné. Když si vzpomenu na Deadwood, tak tehdy měl plné kalhoty. Ještě teď se mi vybavuje jeho tvář. Díval se na mě, jako bych byl sám Satan. Bohužel jsem tehdy netušil, že je schopný zdrhnout i s celou kořistí.“

„Chtěl začít znovu,“ řekl Chico Jackson. „Myslím, že je opravdu tak hloupý, že se těch peněz ani nedotkl.“

„O.K.,“ prohodil Corcoran, „pak nás tedy zavedeš na to místo, kdes nechal ty dolary, Lee.“

„Pustíš Madeline?“ zeptal se Lee.

Corcoran se zasmál.

„Nejsem idiot, Lee. Vezmeme ji s sebou. Jestli si myslíš, že nám potom nebudeš pomáhat, tak si s ní Johnnie může trochu pohrát.“

Pawnee se zazubil a přikročil k Madeline.

Ta uhnula a v její tváři se objevil výraz zděšení.

„Tak dobře, Jacku,“ prohodil Lee. „Vezměte ji s sebou. Ale postarej se o to, ať má teplé šaty!“

Jack Corcoran se usmál.

„To je v pořádku, Lee.“ Obrátil se na Needlea McClouda a dodal: „Běž do jejího domu, Needle. Odkliď mrtvolu toho starého a vezmi sem pár jejích věcí, ať po cestě nemrzne.“

Needle McCloud se mlčky obrátil a odešel z kanceláře.

Potom Corcoran poslal ven Johnnieho Yubu. Měl se postarat o koně.

„Běž s ním, Lee,“ řekl boss banditů. „Osedlej pro tebe a pro toho tvého andílka koně. A mysli na to, co se stane, jestli uděláš chybu.“

Lee pohlédl na Madeline.

Uhnula mu pohledem.

V její hezké tváři se zračilo zklamání.

Bodlo ho u srdce a náhle si uvědomil, že to už mezi nimi nikdy nebude takové jako dřív. Smrt jejího otce a všechno, co se ještě stane, bude již navždy stát mezi nimi.

Lee si nedělal iluze o svém osudu.

Znal Jacka Corcorana příliš dobře na to, aby věděl, že mu nebude stačit, když mu vydá ty dolary. Jakmile je bude mít v ruce, tak ho zabije.

Lee se však rozhodl bojovat.

Ne o svůj život, ale o život Madeline.

Musel se postarat o to, aby jí Corcoran a jeho bandité nemohli nic udělat.

Všechno ostatní mu bylo lhostejné.

+ + + + +

Celou noc jeli po jižním břehu Bad Creeku. Znovu začalo sněžit a Lee se vzdal naděje, že armáda najde jejich stopy a vydá se za nimi. Tedy za předpokladu, že si někdo všimne, co se u Stewartů stalo.

Jel na svém morganovi vedle Madeline, pro kterou osedlal malou, houževnatou klisnu.

Needle McCloud Madeline přinesl kožich, teplé kalhoty a vysoké kožešinové boty. Dokonce nezapomněl ani na teplé spodní prádlo, tlustou vlněnou šálu a rukavice.

Maynardovi se nahrnula krev do hlavy, když si vzpomněl na to, jak Jack Corcoran přinutil Madeline, aby se převlékla před očima všech.

Madeline se nejprve zdráhala, ale když jí Corcoran pohrozil, že ji nechá jet v šatech, které měla na sobě, převlékla se. Vrhla při tom rozzuřený pohled na Maynarda.

Byla tak prozíravá, že si po kusech vyměnila i spodní prádlo.

Lee si nevšímal špinavých poznámek Johnnieho Yuby a Chica Jacksona.

Ale pak mu přeběhl mráz po zádech. Jack Corcoran se totiž rozhodl, že s sebou nevezme jen Madeline, ale i starého Torna Milletta.

Lee se ohlédl na svého zástupce, který seděl zkrouceně v sedle šedého valacha.

Jeho vrásčitá tvář byla zastíněna okrajem klobouku, ale Lee tušil, že Tom trpí, protože kvůli dřevěné noze už mnoho let nejel na koni.

Ten starý muž neměl pro Corcorana žádný užitek. Vzal ho s sebou jen proto, aby Tom nemohl informovat lidi ve Fort Pierre o tom, co se stalo.

Po pravém boku Madeline jel Jack Corcoran na šedivém coyote-dunovi, malém koni plemene, které Corcoran upřednostňoval kvůli jeho houževnatosti.

Corcoran měl oči jen pro Madeline. Dobře věděl, že má Lee Maynarda v hrsti, dokud bude držet tu ženu.

Maynardův peacemaker už byl za opaskem Texe Carlina.

Lee už nyní měl jen úzký nůž, který měl schovaný v levé botě. Byl rád, že ho Carlin neprohledal pozorněji.

Na čele této malé kavalkády jel Needle McCloud, který seděl v sedle shrbený a při každém kroku svého hnědáka se kymácel, jako by byl opilý.

Na konci jeli Tex Carlin a Chico Jackson.

Skrze tlumený dusot a odfrkávání koní bylo slyšet, jak Jackson cvaká zuby. Jackson byl zabalený do šatů jako eskymák a přesto mrznul.

Jako prvního musel Lee vyřadit Texasana, jestli měl mít nějakou šanci.

Carlin ho od začátku neměl rád. V jeho světlých, pronikavých očí se zračila nedůvěra k Maynardovi a to, že se před ním bude neustále mít na pozoru.

Lee zatím neměl tušení, co by měl podniknout. Ani o tom nepřemýšlel. Až ten okamžik přijde, bude to vědět a také podle toho bude jednat.

Na východě už šedl horizont, když se k nim připojil Johnnie Yuba.

Lee okamžitě poznal podle výrazu jeho tváře, že se něco muselo stát.

Yuba zastavil svého pinta vedle Corcorana a zadýchán řekl: „Musíme zrychlit, bossi.“

Corcoran svraštil čelo.

„Proč?“

„Narazil jsem na dva Čejeny,“ odvětil poloviční Pawnee hrdelním hlasem.

Lee ihned vytušil, co to znamená.

Čejeni a Pawneeové byli odvěcí nepřátelé na život a na smrt. Jejich setkání se skoro nikdy neobešla bez boje.

„Snad jsi je neoddělal?“ zeptal se Corcoran.

Yuba zvedl ramena a zase jen nechal klesnout.

„Měl jsem se snad nechat odkrouhnout? Zkoušel jsem se jim ztratit, ale pronásledovali mě.“

Corcoran zaklel.

Rychle přijel k Yubově pintoví a než se míšenec nadál, sáhl po jeho sedlové brašně, načež ji otevřel a vytáhl z ní dva svazky černých, lesklých vlasů.

„Ty proklatý bastarde!“ vztekle vykřikl a mrštil oba skalpy do sněhu. „Aspoň jsi je nemusel skalpovat! Jestli Čejeni najdou jejich těla, tak na nás uspořádají štvanici, a to bude náš konec!“

„Můžeme uhnout na sever, ke Grindstone Mountain,“ řekl Johnnie Yuba. „Tam nás pronásledovat nebudou.“

„Bad River v tomto mrazu nepřebrodíme,“ zavrčel Corcoran.

„O pět mil dál na západ je jeden mělký brod,“ řekl míšenec.

Jack Corcoran ovládl svůj hněv a přikývl.

„O.K., ale teď zůstaneš s námi. Nechci už žádné další zajížďky jenom kvůli tomu, že máš mozek v hlavni revolveru.“

Pawnee obrátil svého pinta, seskočil k oběma ve sněhu ležícím skalpům a zvedl je.

Lee sevřel rty, když spatřil temné skvrny ve sněhu.

Jack Corcoran měl pravdu.

Čejeni udělají všechno pro to, aby potrestali vrahy svých bratří. A nebudou brát ohled na to, že Madeline, Tom Millett a on jsou zajatci banditů.

Maynardův a Corcoranův pohled se zkřížily.

„To tvé šance nezlepšuje, Lee,“ zavrčel boss banditů. „Než nás dostanou, tak ti provrtám hlavu kulkou. To ti slibuju.“

+ + + + +

Přes Bad River skutečně vedl mělký brod.

Na druhý břeh se dostali bez problémů a pak se vydali ke Grindstone Mountain.

Vítr byl stále mrazivější.

Lee si dělal starosti o Toma Milletta.

Vypadalo to, že starý zástupce je na konci svých sil. Už se málem ani neudržel v sedle.

Nebe mělo barvu olova. To jim na náladě nepřidalo.

Lee cítil, že bandité jsou nervózní.

Jack Corcoran a jeho muži se nebáli smrti ani pekla, ale možnost, že by je dostali Čejeni, je děsila.

Do Badlands to bylo ještě více než sto mil. Kdyby vydrželo počasí, tak by to mohli zvládnout za tři dny. Jenže olověné nebe neslibovalo nic dobrého.

A jestli si Lee něco nepřál, tak to byl blizard.

Nevšiml si, že obloha pozvolna potemněla.

Zvedl hlavu, když Yuba přijel ke Corcoranovi a začal s ním tiše hovořit. Neslyšel, o čem hovoří.

Potom Johnnie Yuba znovu obrátil svého pinta a vyrazil jižním směrem.

Lee se domníval, že pojede po jejich stopách zkontrolovat, jestli je někdo nepronásleduje.

Corcoran ukázal levou rukou dopředu, kde se ve sněhu rýsoval jakýsi háj.

„Tam můžeme rozbít tábor a strávit noc!“ zvolal na své muže.

Lee viděl na ostatních, že je rozhodnutí jejich bosse potěšilo.

Ani pro ně nebyla jízda v tom mrazu žádný med.

Lee přijel poněkud blíž k Madeline.

Z chundelaté srsti jejího zvířete visely rampouchy. Neúnavně kráčelo sněhem a nevykazovalo sebemenší známky únavy. Drželo se lépe než koně banditů, s výjimkou Corcoranova coyote-duna.

Madeline měla skloněnou hlavu. Vypadalo to, jakoby v sedle spala, jenže měla otevřené oči a otupěle hleděla na imaginární bod poblíž hrušky sedla.

„Jak to jde, Madeline?“ tiše se zeptal.

Zprvu se zdálo, že jeho slova neslyšela. Potom velmi pomalu pohnula hlavou.

Výraz jejích zelených očí se změnil.

Lee v nich četl smutek a rozpaky.

Zřejmě teprve v posledních hodinách si uvědomila, co se stalo.

Za jediný večer se její život zcela změnil.

„Brzy zastavíme, Madeline,“ zamumlal Lee. „Pak si budeš moct odpočinout.“

Namísto odpovědi jen lehce přikývla.

Lee polkl. Byl rád, že z jejích očí zmizelo pohrdání.

Tu se za ním ozvalo zavrzání sedla.

Ohlédl se a uviděl, že Tom Millett se naklonil a hrozilo, že se svalí z koně na zem.

Tex Carlin ošklivě zaklel a pobodl svého koně do slabin.

Zvíře vyrazilo a Texasan chytil starého zástupce, ještě než spadl do sněhu.

„Sakra, šéfe!“ zvolal Carlin. „Ten starý už nemůže! To ho chceš vléct dál?“

Lee zachytil Corcoranův číhavý pohled.

Potom se boss banditů usmál a řekl: „Měl by ses postarat o toho dědka, Lee, jestli nechceš, aby zůstal ležet ve sněhu a zmrzl.“

Lee zastavil svého morgana a počkal, až ho Tom Millett dojede.

Carlin do zástupce strčil a zavrčel: „Nevydrží. Ušetřili bychom mu spoustu strastí, kdybychom mu ve Fort Pierre prohnali hlavou kulku.“

Lee nic neřekl. Věděl, že Texasan ho chce jen vyprovokovat. Carlinovi bylo těch třicet tisíc dolarů lhostejných. Pro něj bylo důležité jenom to, aby si to vyřídil s Maynardem.

„Ještě pár mil, Tome,“ zamumlal Lee. „Vydrž a pak si budeš moct v noci odpočinout.“

Starý zástupce seděl na svém koni shrbeně. Oběma rukama se držel hrušky sedla. Svázaná uzda visela přes hřívu koně.

Pomalu zavrtěl hlavou.

„Já to nezvládnu, Lee,“ hlesl. „Je mi hrozná zima. Cítím se tak špatně, že už ani nedokážu stát.“

„Bojuj, Tome,“ naléhal Lee. „Ukaž jim, že se nepoddáš.“

Starý zástupce opět zavrtěl hlavou.

„V saloonu jsem udělal chybu. Měl jsem tasit kolt, když ten míšenec mlátil Joea. Možná by mě ten bastard dostal, ale aspoň bych to měl rychle za sebou. Hlavně by tě však výstřel varoval. Třeba by potom bylo všechno jinak.“

„Ne, Tome. Nemusíš si dělat výčitky. Je to všechno moje vina. Corcoran a jeho banda přijeli do Fort Pierre kvůli mně. Slyšels to. Kdysi jsem k nim patřil. Zúčastnil jsem se s nimi jednoho přepadení a pak jsem si myslel, že bych mohl na všechno zapomenout a žít dál, jako by se nic nestalo. Musíš vydržet, Tome. Jinak budu mít na svědomí i tvůj život.“

Starý muž sevřel rty a přikývl.

Lee viděl, že jeho výzva zřejmě bude marná.

Tom byl skutečně vyřízený. Neměl naději. I kdyby ho Corcoran pustil, nikdy by to už do Fort Pierre nezvládl.

A blíž žádná osada nebyla.

Blížili se ke smrkovému lesu.

Chladný vítr ustal.

Ano, v závětří lesa panoval klid.

Mezi stromy již byla tma.

Jack Corcoran poslal Needlea McClouda dopředu.

Hubený bandita se už po několika minutách vrátil zpátky a zvolal: „Našel jsem mýtinu, na které se můžeme utábořit.“

Ostatní jej následovali.

Mýtina měla průměr zhruba dvacet yardů. Bylo tam dost místa pro všechny.

Lee slezl ze sedla svého morgana a uzdu nechal viset.

Viděl, že Tom Millett vrávorá.

Rychle k němu přiběhl a v posledním okamžiku ho chytil. Pak ho odnesl pod jeden smrk a posadil ho k němu.

„Hned jsem u tebe, Tome,“ řekl. „Madeline mě potřebuje.“

Zástupci klesla hlava na hruď.

Lee se otočil.

Viděl, jak Madeline toporně slézá ze sedla klisny. Musela se přidržet sedla, protože se jí podlamovala kolena.

Teprve nyní si Lee uvědomil, jak vyčerpaná musí být.

Přistoupil k ní.

„Pomůžu ti, Madeline,“ řekl.

Zvedla hlavu a pohlédla na Torna Milletta, načež poznamenala: „Už to jde, Lee. Utábořím se sama. Radši se postarej o Torna. Je mu špatně, že?“

Lee přikývl.

„Je mi to líto, Madeline,“ tiše řekl. „Asi mělas pravdu. Měl jsem k tobě být upřímný. Nebyl jsem, protože jsem měl strach, že bych tě ztratil.“

Čekal na její odpověď, ale ona jen sevřela rty a dál mlčela.

Lee se otočil a vydal se k Millettovu koni, aby ho odsedlal. Pak šel k Tomovi.

Starý zástupce ztěžka a sípavě oddechoval.

Nereagoval, když na něho Lee promluvil.

Lee na zem rozložil těžkou plachtovinu. Chytil Toma za rameno, a když se zástupce nehýbal, prostě a jednoduše ho zvedl a položil ho na plachtu. Potom jej pečlivě přikryl dekami, aby ho nakonec zabalil plachtovinou.

Tom Millett zavřel oči a hned v dalším okamžiku usnul.

Lee se rozhlédl. Také ostatní se již utábořili.

Tex Carlin a Needle McCloud hřebelcovali koně.

Chico Jackson seděl na své plachtě a kouřil cigarillo.

Lee viděl, že se třese jak osika. Jen s nevolí vstal, když na něho Jack Corcoran zavolal a přikázal mu, aby se postaral i o jeho koně.

Lee přistoupil ke svému morganovi.

Nedaleko od něj odsedlával Jack Corcoran svého coyote-duna. Číhavě pozoroval Maynarda.

Lee se o něj nestaral. Poklepal svému hřebci na krk a zamumlal. „Za chvíli jsi na řadě, starochu.“

Potom přišel ke klisně Madeline a začal ji odsedlávat.

Madeline seděla na svých dekách.

Působila vyčerpaně, ale Lee měl pocit, že se již probrala z šoku a začíná vnímat realitu. Dívala se, jak se stará o jejího koně, a vděčně na něj kývla.

Lee potřeboval půl hodiny na to, aby ty tři koně odsedlal a vyhřebelcoval z nich ledové rampouchy. Teprve potom se utábořil vedle Madeline. Když byl hotov, uslyšel Corcoranův hlas.

„Pojď sem, Lee,“ řekl boss banditů.

Lee k němu přišel.

Corcoran ukázal na sedlo u svého lože a řekl mu: „Posaď se.“

Lee se posadil.

„Co chceš, Jacku?“

„Ty se ještě ptáš? Chci konečně vědět, kam schovals ty peníze. Jestli Čejeni najdou naše stopy a tobě se něco stane, nechci zůstat s prázdnýma rukama.“

Lee se pousmál.

„To už je holt tvé riziko, Jacku,“ poznamenal. „Nemůžeš po mně chtít, abych si nechal vzít svůj jediný trumf.“

Ve žlutých očích vůdce banditů se zablesklo.

Lee to znal. Corcoran stál těsně na prahu amoku.

Corcoran zvedl pravou ruku.

Lee se vyděsil.

Okamžitě pohlédl na Madeline, avšak nikdo z dalších banditů se nezdržoval v její blízkosti.

Pak ale spatřil Texe Carlina, který stál před spícím Tomem Millettem. Carlin držel v pravé ruce Maynardův peacemaker. Mířil jím na zástupce.

Lee otevřel ústa, ale než stihl říct jediné slovo, vyšlehl z hlavně peacemakeru plamen.

Lee viděl, jak se tělo starého muže krátce vzepjalo, načež se ochable zhroutilo.

Na srdce mu sáhla ledová ruka.

S pěstmi sevřenými v bezmocném vzteku hleděl na Jacka Corcorana, který nyní držel v ruce kolt. Mířil mu mezi oči.

„Doufám, že teď už víš, že to myslím vážně, Lee,“ zasyčel. „Chci odpověď. Jinak ti slibuju, že se o tu tvou holku postará Johnnie, hned jak se vrátí. Kam jsi dal ty peníze?“ Madeline se posadila.

Její oči byly rozšířené rozrušením. Před obličejem se jí vznášely obláčky páry. Rozpačitě hleděla na Maynarda.

Lee se cítil tak mizerně, jako ještě nikdy v životě. Uhnul jejímu pohledu.

V následujícím okamžiku pocítil bolestivý tlak na krku a uslyšel přidušený výkřik Madeline.

Corcoran mu přiložil chladnou hlaveň revolveru na krk.

„Mluv, sakra!“ sykl boss banditů.

„Kaňon White River,“ řekl Lee. „To návrší uprostřed té rokle, které vypadá jako hrnec, tam to přece znáš.“

„Jistě. Ale je to tam hodně velké. Kde přesně to je?“

„Můžeš mě i Madeline zastřelit, Jacku, ale nevím. Byl jsem zmatený a zabloudil jsem, když jsem se těch peněz zbavil. Teprve později jsem začal chladně uvažovat a našel jsem cestu z toho kaňonu. Nejsem si jistý, jestli to místo vůbec najdu. Obzvlášť teď, když je všechno zasněžené. Máš jenom jedinou šanci: Musím vidět to návrší. Potom si snad vzpomenu.“

Corcoran na něj vrhl zlostný pohled. Chtěl něco namítnout, jenže pak si uvědomil, že by se od Maynarda nic nového nedozvěděl.

Pomalu přikývl.

„Tak dobrá, ale mysli na toho starého. Tak dopadneš i ty a to děvče, jestli ztratím trpělivost a začne mi všechno být jedno.“ Sklonil svůj Army kolt a strčil si ho zpátky do pouzdra, zatímco Lee mlčel.

„Nemáš šanci, Lee,“ dodal chraplavým hlasem. „Vím, co se ti honí hlavou. Jenom čekáš na to, že se vyskytne příležitost mě dostat. Jenže ostatní to vědí. Každou vteřinu na tebe míří jeden revolver.“

„O nic se nepokusím, dokud necháš na pokoji tu ženu,“ zavrčel Lee.

Otočil se a šel ke svému lůžku. Ze své sedlové kapsy vytáhl skládací rýč.

Nikdo ho nezadržel, když z plachtoviny vytáhl tělo Torna Milletta, vzal ho do náručí a odnesl pryč z tábora, mezi stromy.

Skoro hodinu kopal hrob, do kterého potom starého zástupce uložil k poslednímu odpočinku.

Když ho zahrabal a ušlapal, cítil se prachmizerně.

Nemusel se ani rozhlížet, aby věděl, že Texasan ho číhavě pozoruje.

Byl odhodlán Carlina za tuto vraždu potrestat, ať už by se s ním potom dělo cokoli.

Vrátil se k Madeline, očistil rýč ve sněhu a zase jej složil.

Madeline se zabalila do dek, ale nespala. Dívala se na něj svýma velkýma očima.

Lee si mlčky lehl a natáhl přes sebe přikrývky a plachtu. Hlavu si opřel o sedlo.

Otočil se k Madeline. Píchlo ho u srdce, když viděl v koutcích jejích očí slzy.

Chtěl něco říct, ale stáhlo se mu hrdlo.

„Co to je jenom za lidi, Lee?“ vzlykla Madeline.

Lee tušil, že se chtěla zeptat na něco jiného. Pro ni bylo naprosto nepochopitelné, jak se mohl spolčit s takovými darebáky.

Selhával mu hlas, když k ní začal tiše hovořit a vyprávět, jak před více než rokem jel do zlatokopeckého městečka Deadwoodu, kde chtěl najít své štěstí.

„Po cestě jsem ztratil koně, protože si zlomil nohu, když šlápl do výmolu. V Buffalo Gap jsem si koupil nového. Nevěděl jsem, že člověk, který mi ho prodal, ho ukradl. O pár mil později mě dohnala horda kovbojů. Mysleli si, že jsem toho koně ukradl já. Nevěřili mi a chtěli mě pověsit na nejbližším stromě. Už jsem měl smyčku kolem krku, když se objevil Jack Corcoran a jeho banda. Jednoho z kovbojů zastřelili a ostatní zahnali na útěk. Byl jsem Corcoranovi vděčný, protože nebýt něj, tak by bylo po mně. Co jsou zač, jsem si všiml, až když bylo pozdě. Corcoran mi řekl, co měl v úmyslu, teprve když už jsme byli v Deadwoodu. Bylo mi jasné, že by mě zabil, kdybych se zdráhal jim hlídat koně.

Jenže to nebylo to hlavní. Nejdůležitější bylo, že jsem se mu cítil zavázaný. A pak jsem musel přihlížet, jak Corcoran zastřelil dva muže, i když to nebylo nutné. Corcoran mi hodil kožený vak s penězi a vykřikl, že s nimi mám zmizet. Dohodli jsme se, že se po přepadení setkáme u jedné chaty, kterou jsme předtím našli. Jel jsem s penězi pryč, jako bych měl v patách samého ďábla, a uklidnil jsem se, až potom, co jsem míjel cestu, která vedla do údolí s tou chatou. Rozhodl jsem se tam nevrátit. Já…“ Lee na chvíli zaváhal, než pokračoval, „…ukryl jsem ty peníze v pustině a jel pryč, dokud se kůň pode mnou nezhroutil. Tak jsem se náhodou dostal do Fort Pierre, kde jsem o dva dny později musel přihlížet, jak zastřelili vašeho marshala.“

Odmlčel se.

Madeline si utřela slzy z očí.

„Byls muž, o kterém jsem celý život snila, Lee,“ zašeptala. „Věděla jsem to, už když jsem tě tenkrát viděla, jak jdeš se sedlem přes rameno kolem našeho domu. Miluju tě, Lee. Odpusť mi. Netušila jsem, do čeho ses to namočil. Vždycky jsem ti jenom šla na nervy. Měla jsem ti důvěřovat.“

Lee zavrtěl hlavou.

„Totéž platí pro mě. Příliš jsme se zabývali sami sebou.“

Madeline mu podala ruku.

Lee ji uchopil.

Mlčky se drželi a vůbec poprvé mezi nimi bylo tiché souznění, jaké dosud nepoznali.

Jako první promluvil Lee.

„Když jsem před dvěma týdny zmizel, Madeline - tak to bylo kvůli Jacku Corcoranovi. Dozvěděl jsem se, že ho v Cheyenne chytili a chtěli odvézt do Deadwoodu, aby ho tam mohli pověsit. Dlouho jsem váhal, jestli to mám nechat být nebo ne. Ale pak jsem si uvědomil, že bych se nikdy nemohl podívat sám sobě v zrcadle do očí, kdybych muže, který mi zachránil život, ponechal jeho osudu. Chtěl jsem splatit svůj dluh, aby mé svědomí konečně nalezlo klidu. Takže jsem vyjel a osvobodil Corcorana z rukou federálního marshala, který ho měl přivézt do Deadwoodu. Doufal jsem, že Corcoran nenajde mé stopy a nikdy mě ve Fort Pierre nevyčmuchá. Měl jsem to vědět. Jenže i tak bych jednal stejně. Rozumíš mi, Madeline?“

Na jejím hezkém, avšak útrapami cesty poznamenaném obličeji se objevil úsměv.

„Ano, Lee,“ zašeptala. „Kdybys uvažoval jinak, tak bych tě nikdy nemilovala. Ale vážně sis měl se mnou o tom promluvit. Pokusila bych se tě přesvědčit o tom, že vrah jako Jack Corcoran nestojí za to, aby vůči němu člověk pociťoval vděčnost. Co se stane, až mu ukážeš, kde jsou ukryté ty peníze? Oba nás zabije, že ano?“

Lee jí pohlédl do očí.

Z jejího hlasu vůbec nezazníval strach.

Váhal, ale potom se rozhodl říct jí pravdu.

Pomalu přikývl.

„Nebudou chtít nechat žádné svědky, Madeline. A mě zabijí tak jako tak, protože to odpovídá jejich mentalitě, zabít toho, kdo je zradil.“

Pevně jí stiskl ruku.

„Dobře mě poslouchej, Madeline! Ještě jsem se nevzdal. Stále existuje šance, i když je malá. Asi nebudu mít možnost dát ti znamení, až půjde do tuhého. Měla bys jen vědět, že můj život mi je lhostejný. Jen tě chci uchránit před tím nejhorším, co by ti mohli udělat. Ale hlavně ti chci zachránit život. To je nejdůležitější, Madeline! Pořád na to mysli. Je jedno, co se stane - jestli to oba přežijeme, tak budu žít jen pro tebe a postarám se o to, aby se ti už nikdy nestalo nic zlého.“

„Ty nesmíš zemřít, Lee,“ zašeptala. „Mám teď už jenom tebe. Bez tebe nechci žít.“

Pevně se drželi.

Lee ji pustil, až když uslyšel dusot kopyt.

Po jisté době na mýtinu přijel Pawnee a vedle ostatních koní seskočil ze sedla svého pinta.

Přišel k němu Jack Corcoran. Hovořili spolu.

Lee jejich rozhovor neslyšel, ale podle Corcoranova kyselého výrazu poznal, že Johnnie Yuba nepřivezl žádné potěšující novinky.

Lee číhavě pozoroval Corcorana.

Boss banditů se zabalil do dek.

Johnnie Yuba tam chvíli nerozhodně stál, aby se pak vrátil ke svému pintovi, znovu se vyšvihl do sedla a zmizel v noci.

Lee si byl jist, o co jde.

Čejeni jim byli na stopě.

A to znamenalo pro něj i pro Madeline smrtelné nebezpečí.

Snad se v tom však skrývala i šance, na kterou čekal.

+ + + + +

Výstřel všechny probudil.

Lee okamžitě vyskočil z dek. Ještě než vstal, uviděl Texe Carlina, který stál jen pár kroků od něj mezi ním a koňmi a v ruce držel revolver.

Ten výstřel zněl tlumeně.

Každému na mýtině bylo jasné, co to znamená.

Tím, kdo vystřelil, musel být Johnnie Yuba. Důvod mohl být jen jediný: Čejeni mu byli v patách.

Jack Corcoran, Needle McCloud a Chico Jackson již sedlali koně.

Lee se sklonil k Madeline, která se jako jediná neprobudila. Zatřásl jí ramenem a chvatně vyhrkl: „Musíme odtud pryč, Madeline! Sbal naše věci, já osedlám koně!“

Nečekal na její odpověď a rozběhl se ke koním.

Chvíli to vypadalo, že Tex Carlin se mu postaví do cesty, ale pak v temnotě padl další výstřel a Carlin vyrazil ke svému koni.

Lee ztuhlými prsty osedlal svého morgana i klisnu Madeline.

Jack Corcoran už seděl v sedle coyote-duna a křičel na Carlina, ať si pospíší.

Madeline klopýtala se sbalenými ranci k Maynardovi.

Lee vzal oba rance a přivázal je za sedla.

Ve chvíli, kdy chtěl Madeline pomoct do sedla, se na mýtinu přihnal Johnnie Yuba. Hrdelním hlasem řval, že za ním jede půl tuctu Čejenů.

K Maynardovu překvapení seskočil ze sedla, ukryl se za strom a zalícil winchestrovku.

Nocí se náhle ozval jekot.

Mezi stromy se míhaly obří stíny.

Třeskla Yubova winchestrovka, ve tmě se zablesklo. Těsně vedle Maynardovy hlavy zasvištěl šíp a zabodl se do těla jednoho koně.

Lee se vrhl na Madeline a strhl ji do sněhu.

Za nimi se zhroutil kůň Toma Milletta, načež kolem sebe divoce kopal kopyty.

Lee se chvatně rozhlížel.

Kolem hvízdaly kulky.

Náhle se jeden čejenský bojovník s jekotem vrhl na Texe Carlina.

Texasan v posledním okamžiku zaregistroval nebezpečí, zvedl kolt a vypálil na indiána.

Čejen se zhroutil na něj, Carlin ho levou rukou odstrčil a vypálil na dalšího jezdce.

Lee chytil Madeline za ruku. Chtěl ji zvednout, jenže v tom se vedle něj objevil Chico Jackson.

I v té temnotě Lee viděl, že poloviční Mexičan je napůl šílený strachem a vztekem. Očividně přičítal vinu za situaci, do které se dostali, Maynardovi.

Namířil na něj.

Lee si byl jistý, že by každým okamžikem vypálil. Levou rukou

trhl dolů k botě. Ucítil úzkou rukojeť a pak nůž vytáhl.

Jacksonovu pozornost na okamžik rozptýlil Corcoranův výkřik. Potom zmáčkl spoušť.

Kulka však Maynarda těsně minula.

Než mohl Jackson vypálit podruhé, zabodla se do jeho těla úzká čepel Maynardova nože.

Jackson otevřel ústa, ale už se mu z nich nevydral ani tón.

Lee vyskočil na nohy, zvedl Madeline a rozhlédl se po koních.

Střelba neustávala.

Lee viděl, že už čtyři Čejeni leží ve sněhu. Proti banditům neměli šanci. Očividně nepočítali s tím, že na mýtině padnou do léčky.

Madeline tiše vykřikla.

Lee se ohlédl.

Tex Carline se díval na ni. Přiložil si winchestrovku k rameni.

Lee strčil do Madeline a vrhl se na druhou stranu. Dopadl vedle mrtvého Chica Jacksona.

Viděl, že míšenec má v ruce kolt.

Tu se vedle něj do sněhu zavrtala kulka.

Lee se chopil Jacksonova revolveru, dvakrát se převalil ve sněhu a vypálil na Carlina.

Vysoký Texasan zabručel. Náraz kulky ho otočil kolem vlastní osy.

Lee vyskočil.

Jack Corcoran řval jak smyslů zbavený.

Johnnie Yuba a Needle McCloud byli zaměstnaní obranou proti posledním Čejenům.

Texi Carlinovi se podařilo udržet se na nohou. Vrávoral k Madeline, která ještě stále seděla ve sněhu, ochromená strachem a neschopná se postavit.

„Uteč, Lee!“ vykřikla.

Lee se rozběhl ke svému morganovi. Chtěl ještě jednou vypálit na Carlina, jenže bubínek Jacksonova revolveru byl vystřílený. Proto tu zbraň zahodil.

Tu Maynardovi vběhl do cesty McCloudův hnědák.

Lee spatřil pažbu pušky, která vyčnívala ze sedlového pouzdra. McCloud se raději spoléhal na svůj kolt.

Lee ji chytil a vytrhl winchestrovku z pouzdra.

Nad hlavou hnědáka hvízdla kulka.

Lee přikrčen přichvátal ke svému morganovi. Když se ocitl u něj, vyšvihl se na něj a zařval.

Hřebec okamžitě vyrazil.

Lee se levou rukou chytil jeho hřívy. Kůň jej odnášel pryč. Za sebou slyšel Corcoranův řev.

„Oddělám tu ženskou, Lee!“ křičel arcibandita.

Morgan už byl mezi stromy.

Vedle Maynarda se do stromu zavrtala jedna kulka. Strhla z něj kůru.

Lee cítil tep vlastního srdce.

Myšlenka na to, že musí Madeline nechat v rukou banditů, mu naháněla husí kůži.

Věděl však, že jinou šanci už zřejmě nedostane.

Byl si jist, že Corcoran Madeline nezabije. Musel si ji nechat jako páku proti němu. Lee se však obával, že jí něco udělají.

Vytáhl se do sedla a chvíli si pohrával s myšlenkou obrátit koně a vyřídit si to s bandity. Potom si ale uvědomil, že by to byla čirá sebevražda.

Pořád ještě byli čtyři. Mohl je přemoci jedině tehdy, pokud by měl na své straně překvapení.

A tak pobídl svého koně a vjel mezi stromy. Pak les opustil a ocitl se na volném prostranství. Dorazil k malému kopci, zdolal ho a za ním hřebce zastavil.

Rozechvělý vzrušením očekával, že někdo z banditů se objeví na kraji lesa.

To se však nestalo.

Corcoran byl dost mazaný na to, aby neriskoval životy svých mužů.

Pravděpodobně si říkal, že Lee neodjede, dokud bude jako rukojmí držet tu ženu.

Lee se pomalu vydal na západ.

Za hodinu nalezl chráněnou do-linku.

Potřeboval se vyspat. Musel přistoupit na riziko, že Johnnie Yuba ho vystopuje. Unavený bojovník je špatný bojovník a má špatné karty v rukou.

Pokusil se zapomenout na Madeline, ale nepodařilo se mu to. Přesto nějak usnul.

+ + + + +

Ochladilo se.

Lee si vytáhl límec kabátu a klobouk si posunul hlouběji do čela. Jeho hřebec se skloněnou hlavou klusal sněhem.

Obloha měla ocelově modrou barvu, ale Lee z ní moc neviděl, protože ostrý vítr vířil sníh a zahaloval do něj koně i jezdce.

Lee se probudil za ranního šera. Cítil se dobře. Také hřebci odpočinek jen prospěl.

Po dvou hodinách Lee narazil na stopy banditů.

Okamžitě se ukryl, protože se obával, že Pawnee jede daleko za nimi.

Mýlil se.

Lee sledoval zřetelné stopy ve sněhu, očekávaje každým okamžikem nějaké nemilé překvapení.

Winchestrovku měl položenou přes sedlo. Zkontroloval její zásobník. Byly v něm pouze tři náboj e, ale Lee jej doplnil patronami z poutek svého revolverového opasku.

Potom se zvedl ledový vítr, který zvířil napadaný sníh. Díky tomu jej bandité nemohli vidět, na druhou stranu se však vystavoval nebezpečí, že vjede přímo na mušku Pawneemu.

Lee to však risknul. Neměl na vybranou, pokud chtěl Madeline osvobodit ze spárů Corcorana.

Bolely ho oči, kvůli oslepující bělobě sněhu.

Slunce již díky zvířenému prachu takřka nebylo vidět.

Když vítr náhle utichl a sněhový vějíř se rozplynul, uviděl Lee, že po nebi plují temné obláčky.

V tomtéž okamžiku uslyšel vzdálené výstřely.

Mráz mu přeběhl po zádech.

Bylo zjevné, že Corcoranovu bandu již podruhé přepadli Čejeni. Jestli tentokrát zaútočí s větší přesilou, Madeline nepřežije.

Lee pobodl hřebce ostruhami do slabin.

Jeho kopyta vířila napadaný sníh, přesto byla viditelnost dobrá.

Před Maynardem se zvedal hřeben. Podle zvuku výstřelů to vypadalo, že se vražedný boj odehrává za kopcem.

Lee se sklonil v sedle a pomohl tak hřebci, jenž zdolával strmý svah. Brodil se při tom v hlubokém sněhu.

Krátce před vrcholem hřebene Lee zastavil a s winchestrovkou v rukou seskočil ze sedla.

Tiše zaklel, když se zabořil skoro po pás do sněhu.

Jen s velkou námahou se mu povedlo zdolat tu krátkou vzdálenost k temeni kopce. Tam již nebylo tolik sněhu a Lee mohl zalehnout a opatrně vyhlédnout zpoza temene.

Měl pevně sevřené rty.

Dole, v úzkém údolí zuřil boj. Koně banditů leželi ve sněhu a Corcoran i ostatní se za nimi kryli.

Útočilo na ně zhruba půl tuctu ječících čejenských bojovníků.

Lee pátral po Madeline.

Spatřil její klisnu, která ležela na zemi, ale Madeline neviděl, protože nad bojištěm se vznášel hustý dým.

První útok Corcoranovi muži odrazili.

Před koňmi leželo ve sněhu čtyři nebo pět bezvládných postav.

Jeden poník žalostně úpěl a marně se snažil dostat na nohy.

Potom se opět přihnali Čejeni, přitisknutí k hřbetům svých koní.

Třeskly výstřely.

Corcoran a jeho muži vypálili ve stejném okamžiku.

Dva poníci se za plného běhu zřítili k zemi. Jejich jezdci byli katapultováni vzduchem. Když dopadli, zvířili sníh.

Jednomu z bojovníků se povedlo přijet až k ležícím koním.

Zpoza nich se náhle zvedla jedna postava, která na Čejena vypálila. Kulka indiána srazila ze sedla.

Potom však postava zavrávorala.

Lee viděl, jak si Needle McCloud sáhl na krk. Trčel mu z něj šíp.

O chvíli později se do něj zabodl nůž, načež se bandita bezvládně zhroutil.

Až k Maynardovi se ozval Corcoranův řev. Dostal ještě jednoho Čejena a pak se ostatní obrátili.

Lee zatajil dech. Jeho pozornost upoutal pohyb na protějším svahu.

K banditům se tudy neslyšně plížili čtyři bojovníci, využívající hlubokého sněhu.

Nebyli ani od dvacet kroků od ležících koní a bandité o nich neměli ani tušení.

Lee horečně přemýšlel. Jestli nezasáhne, Čejeni zabijí Corcorana, Johnnieho Yubu a Texe Carlina. Jestliže však zasáhne až potom, může pro Madeline už být příliš pozdě.

Náhle spatřil její blonďaté vlasy.

Zvedla se, protože tak jako bandité věřila, že útok Čejenů už byl definitivně odražen.

Lee zalícil McCloudovu winchestrovku a začal pálit.

Dva Čejeni rozhodili rukama a zřítili se do sněhu.

Další dva chtěli uprchnout, ale to již ze svého úkrytu vyskočil Yuba a oba je zneškodnil.

Náhlé ticho Maynarda bodalo do uší. Zůstal ležet ve sněhu, aby ho bandité neviděli.

Po chvíli vstali Jack Corcoran a Tex Carlin.

Carlin se sklonil k Needle McCloudovi a otočil ho na záda. Potom se zase narovnal.

Yuba klečel ve sněhu vedle jednoho mrtvého Čejena. Maynardovi se zvedal žaludek, když viděl, jak toho mrtvého indiána skalpuje.

Potom Lee ztěžka polkl.

Jack Corcoran vzal Madeline za ruku a zvedl ji. Držel ji před sebou jako štít.

Lee viděl, jak Corcoran otevřel ústa a o zlomek vteřiny později se k jeho uším donesl chraplavý smích šéfa banditů.

„Pojď dolů, Lee!“ zabručel Corcoran. „Vylepšil sis to u mě! Možná ti i něco nechám z té kořisti!“

Lee se neukázal a ani mu neodpověděl. Těžce oddechoval, když viděl, jak Corcoran chytil Madeline za její dlouhé vlasy a trhl jimi, takže musela prudce zaklonit hlavu.

„Chceš, abych jí podřízl hrdlo?“ zvolal vůdce banditů.

Lee sevřel rty.

Nesměl se nechat vyprovokovat k nerozvážnému jednání.

Carlin dostal koně na nohy. Kromě Millettova zvířete byli všichni v pořádku.

Corcoran od sebe vztekle odstrčil Madeline.

Lee na něj okamžitě namířil winchestrovku. Hlavou se mu honily myšlenky.

Tři bleskurychlé výstřely a bandité mohli být mrtví.

Lee však nevystřelil. Nebezpečí, že by minul, bylo příliš velké. Jediný špatný výstřel mohl znamenat smrt Madeline.

Johnnie Yuba schoval skalpy do své sedlové brašny a elegantně vyskočil na hřbet svého pinta. Potom lhostejně čekal, až nasednou ostatní.

Madeline nikdo nepomohl.

Lee viděl, že Madeline vzhlíží k hřebeni. Potom sklonila hlavu a pevně se chytila hrušky sedla,

když se Tex Carlin chopil uzdy její kobyly.

Jack Corcoran ze sedla svého coyote-duna vzal uzdu hnědáka Needlea McClouda.

Johnnie Yuba vyjel.

Carline a Madeline jej následovali.

Na konci jel Jack Corcoran.

Vyrazili směrem na západ, k Badlands. Chtěli Maynarda nalákat ke kaňonu White River v naději, že se ho tam zase zmocní a přinutí ho, aby jim prozradil, kde je místo, kam schoval ty uloupené peníze.

Tělo Needlea McClouda tam nechali jen tak ležet. Dokonce mu nevzali ani jeho zbraně.

Za půl hodiny zmizeli za protilehlým hřebenem.

Lee přemýšlel, jestli by neměl sjet dolů a vzít si McCloudův revolver. Jeho instinkt mu však napověděl, že na temeni hřebene může číhat Pawnee, který čeká jen na to.

Lee se vrátil zpět ke koni. Odvedl jej kousek dolů ze svahu, načež se vyšvihl do sedla a po vrstevnici se vydal do údolí vedoucího na západ.

+ + + + +

Lee dvakrát narazil na stopy. Byly to otisky neokovaných kopyt.

Nejdřív si myslel, že to budou Čejeni, ale pak si uvědomil, že jde o lovce, kteří nemají zájem na pronásledování Corcorana a jeho bandy. Pravděpodobně to ani nebyli Čejeni, ale bojovníci z kmene bruleských Siouxů.

Zdálo se, že Čejeni to vzdali. Jenže Lee je znal. Ani ztráty, které utrpěli, je neodradí od pomsty za vraždu jejich bratrů.

Navečer poprvé narazil na stopy Corcorana.

Byl rád, že se nemýlil. Corcoran opravdu jel bez zajížděk ke kaňonu White River.

Jeho cíl už nebyl daleko.

Pod sněhovou pokrývkou bezútěšná krajina dakotské Badlands nevypadala tak pustě jako v horkém létě, když se tam tetelil vzduch.

Balvany, skalní hřebeny a úzké rokle poskytovaly Maynardovi spoustu možností úkrytu.

Nebylo pro něj jednoduché se tam orientovat, ale pozvolna se tam začal vyznávat.

Ústí kaňonu White River bylo vyznačeno zvláštní skalní formací.

Při setmění si našel místo, kde mohl koni dopřát chvíli odpočinku.

Jednu hodinu předtím našel pár koňských koblížků, které mohly být tak nanejvýš hodinu staré.

Lee se domníval, že Corcoran pojede ještě toho večera do kaňonu a u jeho úzkého hrdla nechá Yubu, aby ho překvapil a zmocnil se ho.

Lee nalezl prostornou jeskyni, kde nechal koně.

Sám si lehl do blízkosti jejího vchodu.

Narozdíl od předešlé noci okamžitě usnul, i když si byl vědom toho, že nadcházející den přinese rozhodnutí.

+ + + + +

Byla ještě tma, když vstal.

Nejdřív si myslel, že ho probudil šramot mimo jeskyni. Ale pak uslyšel, jak jeho hřebec škrábe kopytem po skalnaté zemi.

Chvíli naslouchal. Potom se zamyslel. Byl přesvědčen o tom, že ho jeho instinkt varoval před hrozícím nebezpečím.

Vylezl z dek.

Panoval vražedný chlad. Cvakaly mu zuby a nedokázal to potlačit.

Zlepšilo se to, až když osedlal koně a ranec se svými věcmi přivázal za sedlo.

Silná sněhová pokrývka tlumila kroky jeho hřebce. Svítilo jen pár hvězd, ale jemu to stačilo na to, aby se orientoval.

Jel mezi strmými skalami k úzkému zářezu na horizontu, jenž označoval ústí kaňonu White River.

Ani se nemusel dívat na stříhání hřebcových uší, aby byl varován.

Svěděni v zátylku mu napovídalo, že mu hrozí bezprostřední nebezpečí. Bylo to neomylné znamení jeho instinktu.

Zastavil koně a seskočil ze sedla.

Uzdu nechal viset. Hřebec by se nepohnul, dokud by se Lee nevrátil, či ho k sobě nepřivolal pískáním.

Lee sevřel pažbu winchestrovky a vydal se k hrdlu kaňonu.

Byl přesvědčen o tom, že Pawnee na něj číhá právě tam.

Poznal Yubovu nebezpečnost a věděl, že si nesmí dovolit ani sebemenší chybu.

Nespěchal a využíval skalisek, aby se přískoky dostával vpřed.

Každou chvíli trpělivě čekal a naslouchal.

A pak ho do nosu udeřil pach tabákového kouře.

Usmál se.

Yuba se, jak se zdálo, cítil sebejistě. Lee toho míšence očividně přecenil.

Lee přiskočil k dalšímu skalisku.

Plížil se podél jeho hladké stěny, až dorazil k její hraně. Tam se zastavil.

Znovu zavětřil pach tabákového kouře.

A potom na zlomek vteřiny uviděl rudý bod, který mu prozradil, kde míšenec je.

Lee přivřel oči a po nějaké době se mu podařilo spatřit siluetu postavy v temném výklenku skalní stěny.

V tom okamžiku ticho noci narušilo hrábnutí kopyta.

Musel to být Yubův pinto, který stál někde v úzké skalní rokli.

Lee využil příležitosti a změnil svou pozici.

Doufal, že Yubova pozornost bude na chvíli rozptýlena.

Přikrčen proběhl sněhem ke skále, která ho zakrývala před Yubovým zrakem. Věřil, že slyší lidský dech.

Lee vystrčil hlavu zpoza skály.

Postava vylezla z výklenku a hleděla do rokle.

Lee s údivem poznal, že to není Yuba, ale Carlin.

V tomtéž okamžiku vyrazil ze svého úkrytu k němu.

Carlin se otočil a zvedl revolver, jenž držel v pravé ruce.

Lee se na něj vrhl a pažbou winchestrovky ho udeřil do pravého předloktí.

Texasan otevřel ústa k výkřiku.

Lee ho do nich hned udeřil levou pěstí.

Carlin byl jeho útokem odmrštěn a zády narazil do skály. Měl vytřeštěné oči a z rozbitých rtů mu tekla krev. Lee jej chytil za límec, ale Texasan se bránil tak, že zvedl koleno.

Lee ucítil omračující bolest v břiše.

Zatmělo se mu před očima.

Carlinův pohyb spíš tušil než viděl.

Levou rukou trhl k rukojeti nože, který měl za opaskem, načež jej vytáhl.

V následujícím okamžiku ucítil Carlinův horký dech a z bezprostřední blízkosti spatřil jeho rozbité rty a strhané rysy.

Texasan náhle zatajil dech, načež tiše zasyčel.

Lee pocítil trhnutí v levé ruce.

Něco vlhkého a lepkavého mu teklo mezi prsty, které držely rukojeť nože.

Teprve nyní Lee pochopil, co se stalo. Carlin se mu nabodl na nůž. Ucukl rukou a zvedl ji.

Tenká čepel nože se leskla krví.

Carlin padl na kolena a zvedl ruce. Měl zkřivené prsty.

V jeho světlých očích se zračilo šílenství a vědomí, že stojí na prahu smrti.

Lee jeho zkřiveným prstům uhnul, načež Carlin zavrávoral, zasténal a skácel se na zem. Bylo po něm.

Lee tam stál a hleděl na tělo u svých nohou.

Nijak Texasana nelitoval. Myslel jen na to, že mezi ním a Madeline už stojí jen dva muži.

Sehnul se a rozepnul Carlinovi kabát, který již byl prosáklý krví.

Potom odstoupil a tiše zapískal.

Po několika minutách tam přiběhl jeho hřebec.

Lee ho chytil za uzdu a zamířil s ním k hrdlu kaňonu.

Již začalo svítat.

Zvedl se vítr.

Lee znovu pocítil chlad. Myslel na příznaky brzké zimy.

Ano, měla to být zima vlků - vlků v lidské podobě.

A ti na něj uspořádali štvanici.

Jenže on je přelstil.

Nyní byl on lovcem, on měl v rukou jejich osudy…

+ + + + +

Jack Corcoran se cítil absolutně bezpečně.

Plameny táborového ohně, který spolu s Yubou rozdělali, osvětlovaly temnotu, která zalila kaňon White River.

Lee nechal koně v bezpečí jedné doliny. Potil se, protože nemohl jet po stopách obou banditů, ale musel se brodit sněhem, do kterého občas zapadal až po boky.

Potom pod sebou konečně spatřil tábor obou banditů.

Jejich koně byli neklidní. Určitě ho větřili.

Jack Corcoran se zvedl z přikrývek a nedůvěřivě se rozhlédl. Potom si ohřál dlaně nad plameny a promnul si je.

Johnnie Yuba seděl naproti němu.

Pawnee jako by Corcorana nevnímal. Upřeně hleděl na temný balík ležící u ohně.

Lee zatajil dech, když se ten balík začal hýbat.

V záři plamenů se zaleskly zrzavé vlasy. Madeline! Její vlasy měly měděný odlesk.

Jack Corcoran se k ní otočil a něco jí řekl.

Madeline vylezla z dek a vstala.

Lee viděl, že se celá chvěje. Stála tam celá zkroucená.

Náhle k ní Corcoran přiskočil a pravou rukou jí dal facku.

Madeline tiše vykřikla a upadla do sněhu.

Lee měl pocit, jako by ho zachvátily plameny. Zalícil winchestrovku a namířil na Corcorana. Boss banditů se však otočil a odešel ke koním. Krátce předtím, než k nim dorazil, se ohlédl a řekl něco míšenci.

Madeline, která seděla ve sněhu, začala po čtyřech lézt od ohně.

Johnnie Yuba k ní přiskočil a odvlekl ji zpátky.

Nocí se ozval ženský výkřik.

Maynardovi to trhalo srdce.

Jen nejasně viděl, jak míšenec roztrhl Madeline kožich a chytil ji za ramena.

Lee chtěl vyskočit a vyrazit k ohni, ale na poslední chvíli se ovládl. Nesměl ztratit nervy.

Madeline se energicky bránila. Yubův hrdelní smích dostal Maynarda do varu, když se přikrčen plížil sněhem.

Lee na okamžik uviděl, jak nahá ňadra Madeline osvítily paprsky.

Yuba ji odvlekl na její lůžko, klekl si na ni a začal si rozepínat kalhoty.

Lee už byl jen deset kroků od něj.

Jeden z koní zařehtal. Jack Corcoran trhl hlavou a vykřikl.

Pravačkou sáhl k boku a tasil kolt.

Lee zmáčkl spoušť winchestrovky.

Záblesk plamene ho na zlomek vteřiny oslepil.

Věděl, že Corcorana trefil, ale neměl čas se přesvědčit, jestli bosse banditů i vyřadil.

Johnnie Yuba se otočil.

Lee vyskočil a vypálil mu nad hlavu, ze strachu, že by mohl trefit Madeline.

Yuba instinktivně pochopil, že má jenom jedinou šanci.

Bleskurychle chytil Madeline za ruku a zvedl ji ze země.

Lee, který vypálil podruhé, ještě stačil odklonit hlaveň.

Kulka tak letěla do nebes.

Lee viděl, jak si Yuba sáhl pravou rukou za opasek, zpoza něhož mu trčela rukojeť nože.

S výkřikem na něj Lee hodil pušku. Madeline se přitiskla k zemi.

Pawnee zaváhal a nedokázal tak vrhnout nůž po Maynardovi.

Bandita se úderu winchestrovkou bránil levou rukou. Chtěl ji Maynardovi vytrhnout, ale nepovedlo se mu ji uchopit.

Lee již držel v ruce peacemaker.

Míšenec otevřel ústa k výkřiku a rozmáchl se pravou rukou.

Než však stačil udeřit, Lee zmáčkl spoušť.

Kulka Yubu zasáhla do levé poloviny hrudi.

Pawnee trhl hlavou a ze rtů se mu vydral sípavý zvuk.

Nůž mu vypadl z prstů.

Chytil se za srdce a pak se s výrazem úžasu skácel na záda, hned vedle Madeline. Zvířil při tom sníh.

Lee uslyšel výkřik Madeline a otočil se.

V mihotavé záři plamenů spatřil mohutnou postavu Jacka Corcorana, která k nim vrávorala od koní.

Hranatý obličej vůdce banditů byl zkřiven do bolestivé grimasy. V pravé ruce držel Army kolt, jenže tu ruku měl beznadějně svěšenou. Jakoby neměl sílu ji zvednout.

Lee na něj namířil hlaveň svého peacemakeru. Zmáčkni to! napovídal mu jeho vnitřní hlas.

To však nedokázal. Čekal.

Corcoran zůstal stát tři kroky před ním. Kymácel se jako zasažený boxer. Pohyboval rty, ale vůbec mu nebylo rozumět.

Lee pohlédl na jeho rozepnutý kabát. Na pravé straně hrudi se mu rozšiřovala tmavá skvrna. V záři plamenů se vlhce leskla.

„Tak střílej!“ zamumlal Corcoran. „Na co ještě čekáš?“

Lee pomalu zavrtěl hlavou.

Přistoupil ke Corcoranovi a vzal mu z ruky jeho revolver.

Bandita neměl sílu se bránit. Očividně potřeboval všechny své síly, aby dokázal zůstat na nohou.

„Co - chceš, Lee?“ sípavě se zeptal. „Chceš, aby mi strčili hlavu do smyčky?“

Lee vedle sebe vycítil pohled.

Ohlédl se.

Byla to Madeline. Přišla k němu.

Kolem těla měla uvázanou temně rudou deku. Velkýma, zelenýma očima hleděla na něj.

„Já jsem ten poslední, kdo by ti přitížil, Lee,“ zašeptal Corcoran. „Nechci viset. Zastřel mě. Pak se s ní budeš moct vrátit a nikdo se nikdy nedozví, žes tenkrát byl při tom přepadení. S těmi penězi budete moct někde začít znovu..“

Corcoranův hlas byl stále tišší.

Náhle mu došly síly a zhroutil se do sněhu. Tam potom klečel na čtyřech. Z košile mu kapala krev.

Lee se k němu sklonil a odvlekl ho k ohni. Položil jej na jeho lůžko a rozepnul mu jeho kabát a košili.

Z rány, která byla těsně pod klíční kostí, neustále tekla krev.

Podle všeho však neměl poraněné plíce, protože to by plival krev.

Lee mu ovázal ránu a vstal.

Přišel k Madeline a mlčky ji pevně objal.

Asi minutu tam stáli, dokud j e do reality nevrátilo Corcoranovo sténání.

„Lee…“

Corcoran se opíral o loket.

Lee zavrtěl hlavou.

„Šetři slovy, Jacku,“ prohodil. „Jsme si kvit. Řekl jsem ti to už tehdy, když jsem tě osvobodil. Měl sis vzít koně a jet pryč. Jenže tys to neudělal. Je to jenom tvá vina, že teď vypustíš duši na šibenici.“

„Sakra, těch třicet tisíc dolarů by stačilo na to, abych si někde koupil ranč, Lee!“ vyhrkl Corcoran.

Lee zavrtěl hlavou.

„Žádných třicet tisíc dolarů není, Jacku. Já jsem tu kořist nikam neukryl. Vzal jsem ji s sebou. Dlouhé týdny mě pálila jak roztavené železo, dokud jsem se nedozvěděl jména těch tří mrtvých, které jste po sobě v Deadwoodu nechali. Poslal jsem jejich rodinám po deseti tisících dolarech. Nevím, co s nimi udělali.“

Jack Corcoran vytřeštil oči, načež zaklonil hlavu a začal se smát jako pominutý.

Také Madeline na něj nevěřícně hleděla. Lee na ni vrhl krátký pohled, ale ona jen zavrtěla hlavou a řekla: „Nemusíš mi nic vysvětlovat, Lee.“

„Osedlám koně,“ poznamenal. „Vezmeme Corcorana a těla Texe Carlina a Johnnieho Yuby s sebou.“

„Carlina?“ tiše se zeptala.

„Musel jsem ho zabít v ústí kaňonu,“ odvětil Lee.

Chtěla něco říct, když tu se jí náhle rozšířily oči hrůzou.

Lee to viděl a okamžitě reagoval.

Odstrčil ji, tasil peacemaker a otočil se. Ze země, tam, kde ležel Corcoran, proti němu vyšlehl plamen.

Corcoran musel mít ve svých dekách ještě jeden kolt!

Lee cítil, jak mu olovo roztrhlo kabát.

V Corcoranových žlutých očích viděl jiskry. Zračila se v nich chuť vraždit.

Corcoran znovu zmáčkl spoušť.

Tentokrát se jejich plameny setkaly. Lee ucítil náraz do levého ramene. Zavrávoral zpátky.

Skrze dým z výstřelů viděl, jak Corcoran leží na svých dekách s rozhozenýma rukama. Měl vytřeštěné oči a mezi nimi se černala malá dírka.

Madeline přiskočila k Maynardovi a podepřela ho.

„Lee!“ zvolala. „Jsi raněný…“

Objal ji a pohladil ji pravou rukou po vlasech.

„Není to tak zlé,“ zamumlal. „Pomoz mi osedlat koně. Odvezeme ty mrtvé do Deadwoodu.“

„Ty - ty se chceš vydat?“

Přikývl.

„Chci přiznat svou chybu,“ odvětil pevným hlasem. „Až začneme nový život, tak by na nás již minulost neměla vrhat stín.“

Pohlédl na ni a něžně ji políbil. Když od ní odstoupil, pocítil, jak strnula. Vyděšeně mu hleděla přes rameno.

Lee se otočil. Ztěžka polkl, když spatřil obrysy jezdců před skalami v hrdle kaňonu. Jeden z nich měl na hlavě péřovou čelenku.

„Rychle!“ prohodil Lee. „Sbal deky! Musíme odtud pryč!“

Zapískal na svého hřebce, zatímco běžel ke klisně Madeliny. Potom kobyle strhl ze hřbetu deku, která jej zakrývala, a utáhl jí podbřišník.

Po chvíli k němu přiběhl jeho kůň.

Lee viděl, jak Čejeni ženou své koně, až jim zpod kopyt odletovaly gejzíry sněhu.

Madeline přiběhla i s dekami k němu. Vylezla do sedla, zatímco Lee přivazoval přikrývky.

Potom podal Madeline uzdu a mrštně se vyhoupl do sedla svého hřebce. Teprve když levou rukou chtěl chytit uzdu, mu projela ramenem omračující bolest.

Zatnul zuby, vykřikl a přiměl klisnu zvednout se na zadní.

Oba koně vyrazili.

Na návrší ve středu kaňonu připomínajícím hrnec již bylo světlo.

Lee měl co dělat, aby se udržel v sedle. Měl pevně sevřené rty.

Bylo mu jasné, že jejich šance jsou malé, jestli se jim nepodaří opustit kaňon White River, než je doženou Čejeni. Tam neměl žádnou možnost udržet indiány na distanc.

Madeline na něj tiše zavolala.

Viděl, že se ohlíží. Rovněž pohlédl za sebe a zastavil.

Čejeni již dorazili do jejich tábořiště. Někteří z nich seskočili ze hřbetů poníků a rozhlíželi se.

Lee viděl, jak jeden z nich něco podává muži s čelenkou. I na tu vzdálenost bylo vidět, že jde o skalpy, které Yuba ukořistil.

Bojovník s čelenkou pobídl koně. Zdálo se, jakoby chtěl pronásledovat oba prchající jezdce. Jeho kůň však šel krokem a potom se dokonce náhle zastavil.

Maynardovi to připadalo jako věčnost, než Čejen znovu otočil svého poníka a vrátil se ke svým pokrevním bratrům.

„Co to mělo znamenat?“ zašeptala Madeline.

Lee odpověděl pohnutým hlasem: „Mají vraha svých bratrů, Madeline. Jelikož jsem zabil ty muže, vědí, že jsme k nim nepatřili. Nemusíme už mít strach, že nás budou honit.“

Madeline rázem vhrkly slzy do očí.

Lee přijel k ní a položil jí ruku na rameno.

„Všechno bude zase dobré, lásko,“ řekl.

„Pak se tedy můžeme vrátit do Fort Pierre?“

„Ano. Pohřbíme tvého otce, Madeline. Ale potom pojedu do Deadwoodu a ke všemu se přiznám.“

Vrhla na něj upřímný pohled a přikývla.

„Pojedu tam s tebou, Lee. Je mi jedno, co se stane, hlavně že už budu pořád s tebou.“

EPILOG

Lee Maynard se přiznal. Soudce v Deadwoodu vyslechl jeho příběh. Už dlouho se vědělo, že kořist někdo poslal zpět do města, protože rodinní příslušníci obětí se rozhodli vrátit ty peníze zpátky bance.

Soudce odsoudil Lee Maynarda ke dvěma rokům vězení, které si měl odsedět v Leavenworthu, v Kansasu.

Madeline Stewartova si Lee Maynarda vzala ještě v Deadwoodu.

Jela za ním do Leavenworthu a tam si pronajala malý domek, aby mohla čekat v jeho blízkosti, dokud si Lee neodpyká trest.

Oba nevěděli, že soudce v Deadwoodu poslal vedení věznice v Leavenworthu dopis.

Lee a Madeline tak byli dokonale překvapeni, když Lee byl po půlroce propuštěn.

Odjeli na Západ, osvobozeni od tlaku minulosti, a vybudovali si ranč ve wyomingských horách, který existuje ještě dnes a který vedou prapravnuci Lee a Madeline Maynardových.