John Kirby

Colorado western 083. Silver City

Chet Hogan věděl, že ho v tom divokém městě čeká peklo. V Silver City se už jednou setkal se samotným ďáblem. Volání o pomoc však nemohl ignorovat. Byl pro Kathy, kterou kdysi nade vše miloval, poslední nadějí. Proto jel do Silver City, aby tam zkrotil hordu dravců v lidské podobě. Teprve tam ovšem poznal, že se stal obětí rafinované intriky…

Z východu přicházel soumrak, když Chet Hogan dorazil na nízké návrší a zastavil svého koně. Pod vrstvou červeného prachu se nedala rozpoznat barva jeho kůže.

Chet Hogan hleděl na nízké domy mexického pohraničního zapadákova, který měl název Nogales, tak jako jeho dvojče na americké straně.

Mezi zděnými budovami se ještě černaly stíny noci.

Hogan si oddechl.

Konečně dorazil na hranici.

Za půl hodiny bude v Arizoně a mexičtí bandité, kteří ho štvali až z Duranga, budou mít smůlu.

Pinto nevrle zafrkal, když ho Hogan pobodl ostruhami do slabin. Kůň jen pozvedl hlavu, tak byl vyřízený. Jeho jezdec ho hnal po dva dny takřka bez zastávky.

„Už jenom pár mil, starouši,“ zamumlal Hogan, „pak můžeš několik dnů odpočívat.“

Ještě jednou se otočil a přivřel své rozpraskané, úzké rty, protože uviděl mračno prachu vznášející se nad hřebenem vzdáleným nanejvýš tři míle od něj.

Hogan pobídl pinta ještě víc a hřebec začal klopýtavě cválat.

Chet seděl zpříma, ačkoli měl za sebou velmi únavnou cestu. Byl to vysoký, štíhlý muž se snědou pletí, ostrými rysy ve tváři a šedýma očima, které byly chladné jako dva ledovce. Zpod stetsonu zdobeného stříbrnými conchy, který nesl stopy slunce, větru a deště, vylézaly černé vlasy.

Hogan na sobě měl dlouhý plášť nažloutlé barvy, jehož šosy vlály ve větru nad hřbetem koně. Černé, úzké a prachem pokryté nohavice měl strčené v polovysokých holínkách.

Z pouzdra na pravém boku mu trčela zažloutlá slonovinová pažba Navy koltu. Vedle něj se skvěla rukojeť dlouhého nože.byl to bowie-knife, který měl v pochvě z telecí kůže. U pravého kolena mu trčela ze sedlového pouzdra pažba winchestrovky.

Chet vyřídil v Mexiku jednu věc pro svého přítele, který byl poloviční Mescalero.

Sice mu to nevyneslo žádné peníze, ale Hogan to neodmítl, protože muž, proti kterému šel, patřil k těm, které z celého srdce nenáviděl.

Kromě toho neznal onen míšenec nikoho jiného, komu by ten džob mohl svěřit. Jen Chet Hogan byl dost rychlý s koltem na to, aby si to mohl rozdat s nejnebezpečnějším lovcem skalpů ze Sonory, s Luisem Barcedou.

Hogan Barcedu vytáhl z jeho doupěte v Durangu za velkou Sonorskou pouští, načež ho zabil.

Předpokládal, že mexičtí bandité bez svého bosse nic nepodniknou, ale to se mýlil.

Vydali se za ním a pronásledovali ho i přes poušť. Jen díky výdrži jeho pinta jej dosud nedostihli.

Také bandité poslední noc strávili v sedlech. To dokazovaly oblaky prachu vznášející se nad hřebenem.

Chet doufal, že jejich koně jsou ještě vyčerpanější než jeho pinto.

Slunce se vyhouplo nad východní obzor. Jeho první paprsky zalily

střechy nízkých cihlových domků svým zlatým svitem.

Hogan byl již pouze sto yardů od prvních domků mexického pohraničního zapadákova.

Ticho, které tam panovalo a které dosud považoval za přirozené, se mu však přestávalo líbit.

Instinktivně přitáhl uzdu svého pinta. Hřebec okamžitě zastavil a otočil hlavu. Tiše zafrkal.

A pak zaregistroval krátké zablesknutí kovu na jedné ploché střeše. V tomtéž okamžiku se Hogan vrhl ze sedla.

Ranní ticho znásilnil výstřel.

Kulka se zavrtala do země těsně vedle pinta a ze země vytryskla fontána prachu a písku.

Hogan vytrhl winchestrovku ze sedlového pouzdra.

Třikrát vypálil na střechu, na níž se zaleskl kov. Chtěl střelce přimět, aby se kryl.

Ze střech cihlových domků byl naprosto ideální výhled na okolí vesničky. Pouze za kopcem, z něhož Hogan sjel, se mohl krýt.

Jenže právě tam měl nyní odřízlou cestu. Nemohl tam, protože by se dostal na mušku svým pronásledovatelům z Duranga.

Neměl na vybranou. Musel dorazit k domům.

Ty mu mohly poskytnout ochranu před kulkami. A odtud také mohl vyřadit toho zákeřného střelce dřív, než Barcedovi bandité dorazí do vesnice.

Opět třeskly výstřely.

Hogan podle sluchu poznal, že je ostřelován z více zbraní.

Takže tam na něho číhalo víc střelců.

V duchu zaklel. Několika banditům se patrně podařilo projet kolem něho a počkat si tu na něj.

S divokým výkřikem se vrhl na svého pinta a udeřil jej pažbou winchestrovky na zadek.

Hřebec vyděšeně zaržál.

Tu však Hogan uslyšel tleskavý zvuk, když koně zasáhla kulka.

Vystříkla krev.

Hogan už si říkal, že se pod ním pinto zhroutí, ale potom si všiml, že mu ta kulka způsobila pouze šrám.

Hřebec prudce vyrazil.

Chet měl co dělat, aby se levou rukou chytil hrušky sedla. Nohy však do třmenů strčit nestačil. Byl tak napůl vlečen.

Jeho levou rukou projela ostrá bolest, ale vydržel a nepustil se. Za žádnou cenu nechtěl pustit winchestrovku, kterou držel v pravé ruce.

Pinto chtěl běžet pryč od domů, z nichž se střílelo. Ale Hogan jej přiměl, aby cválal právě tam.

Neustále mu kolem uší létaly kulky.

Tu Chet uslyšel hrdelní zvolání jednoho muže.

Pak střelba náhle utichla.

Hogan dorazil k prvním domům. Pustil se hrušky sedla, dopadl do prachu ulice, několikrát se převalil a přikrčil se za cihlovou zeď.

Pinto cválal dál po ulici. Němými svědky tohoto dramatu byly domy kolem.

Náhle na střeše jednoho z nich vstal jeden muž. Očividně si myslel, že Hogan ještě visí na pintově boku.

Zalícil a namířil na pinta.

Než však stačil zmáčknout spoušť, koupil kulku z Hoganovy winchestrovky.

Střelec na střeše vykřikl a pustil svou pušku. Klobouk mu spadl z hlavy, načež se muž zhroutil a zůstal bezvládně ležet na zábradlí ploché střechy.

Hogan se vrhl pod stříšku verandy, načež vyhlédl, aby našel dalšího střelce.

Uslyšel hrdelní hlas jednoho Mexičana, který se španělsky ptal svého kumpána, kam se mohl ten svinský gringo skrýt.

Chet se orientoval podle těchto hlasů.

Koutkem oka uviděl, že pinto se na konci ulice zastavil a začal chodit dokola, přičemž se snažil pysky dosáhnout ke krvavému šrámu na zadku.

Potom Hogan pohlédl na kopec.

Oblak prachu zatím nad hřebenem vidět nebyl, ale bandité jistě slyšeli výstřely a spěchali, aby muže, který zabil jejich bosse Luise Barcedu, sevřeli do kleští.

Chetovi nezbývalo mnoho času.

Věděl, že musí zariskovat. Nemohl nečinně čekat, až se některý z těch zákeřných střelců ukáže.

Oni měli času dost, jemu hořela půda pod nohama.

Od sousedního domku jej oddělovala úzká ulička.

Za jedním z oken se pohnul závěs.

Hogan spatřil snědý obličej, který okamžitě zmizel.

Chvíli čekal, protože si řekl, že i na druhé straně ulice bude někdo číhat na střeše. Bandité jistě počítali s tím, že Hogan jejich prvním kulkám unikne.

Seskočil z verandy s winchestrovkou u boku a hlavní zvednutou nahoru.

Málem se dopustil rozhodující chyby.

Až v posledním momentě si všiml pohybu ve dveřích budovy na protilehlé straně ulice.

Z temnoty vyšlehl plamen.

Hogan pocítil zasvištění kolem levého ucha.

Okamžitě na záblesk vypálil.

Na udusanou půdu chodníku na druhé straně dopadl revolver. Pak se ze stínu ve dveřích vyklonila vrávorající postava, která se vzápětí toporně skácela do prachu.

Hogan se nezdržoval. Obrátil se a zvedl winchestrovku.

Počítal s tím, že muž nad ním na střeše se vykloní přes zábradlí, aby na něj zamířil.

To se však mýlil.

Náhle se ozval ženský výkřik. Vedle mrtvého se objevila štíhlá postava. S pláčem se na něj vrhla.

Chet běžel přikrčen dál. Zůstal na této straně ulice, aby jej nemohl trefit třetí střelec.

Neustále se ohlížel na hřeben.

A pak je spatřil.

Čtyři jezdci s velkými sombrery hnali své vyčerpané koně k vesnici.

V rukou drželi pušky a v širokých opascích, které se jim křížily na hrudích, se jim matně leskly náboje pokryté prachem.

Hogan viděl jen jedinou možnost. Musel se dostat ke svému pintovi a pokusit se v dešti střel překročit hranici a dorazit na americkou stranu.

Jeho naděje zmizely rychle.

Těsně před ním totiž třeskly výstřely.

Vrhl se k zemi, ale pak si všiml, že kulky nebyly mířeny na něho. Zavrtávaly se totiž do země těsně před kopyty jeho pinta.

Hřebec vyděšeně zaržál a vyrazil pryč. Nezastavil ho ani Hoganův hvizd.

Asi deset yardů před ním se na chodníku náhle objevil stín.

Spatřil mihnutí hlavně pušky a záblesk výstřelu. Střelec však pálil příliš rychle. Vystřelil, když na Hogana ještě ani nemířil.

Hogan reagoval bleskově.

Nemohl si v této situaci dovolit střílet tak, aby toho muže jen zranil.

Ten mexický bandita ho chtěl zabít. A kdyby jim padl rukou, jistě by mu připravili krutou smrt. Proto musel být připraven zabíjet.

Zvedl winchestrovku a vypálil.

Olovo banditu odhodilo na zeď domu. Pušku však přesto držel křečovitě v rukou. Pomalu zvedal její hlaveň.

Hogan vypálil podruhé.

Mexičan si povzdechl. Nyní již svou pušku neudržel. Vypadla mu z rukou. Bandita se zhroutil a zůstal bezvládně ležet.

Chet znovu pronikavě zahvízdal, chtějíc tak přivolat pinta. Hřebec se při svém úprku zastavil zhruba dvě sta yardů od něj.

Hogan viděl, jak trhl hlavou a nastražil uši. Už to vypadalo, že se chce rozběhnout k Chetovi, ale v tom znovu třeskly výstřely.

Hogan se otočil.

Čtyři pronásledovatelé s jekotem hnali své prachem pokryté koně ze svahu.

Pak dorazili k prvním domům ve vesnici. Jeden z koní se zhroutil vyčerpáním.

Chet viděl, že jeho jezdec se rybičkou dostal z dosahu kopyt zvířete.

Ostatní cválali přímo k němu, k Hoganovi.

Zvedl winchestrovku a zamířil. Prvního z jezdců zasáhl doprostřed

hrudi. Bandita spadl na hrušku sedla. Jeho puška odletěla někam pryč.

Chvíli to vypadalo, že se udrží v sedle, ale pak se nahnul na stranu a zřítil se ze hřbetu svého cválajícího koně. Pravou nohou zůstal viset ve třmeni, takže kůň jej vlekl pryč.

Druhého muže Hogan minul, protože se vrhl ze sedla.

O pár vteřin později se před Hoganem vynořil mohutný stín koně. Měl co dělat, aby se uklidil do bezpečí.

V následujícím okamžiku mu při ohlušujícím výstřelu málem praskl bubínek.

Třetí bandita mu musel vystřelit těsně vedle hlavy.

Přesto necítil bolest. Bleskurychle se převalil a spatřil široká záda jednoho Mexičana, který odjížděl pryč. Namířil na něj a vypálil.

Nemohl minout.

Viděl, že se na okamžik strnule vzepjal, aby se potom zhroutil na hrušku sedla. Nato Hoganovi zmizel z očí.

Bandita, který se vrhl z koně, se po čtyřech plazil po chodníku. Byl mrštný jako ještěrka. Chtěl se dostat ke dveřím domu.

Chetova kulka však byla rychlejší.

Trefila ho do boku, právě když chtěl zmizet v domě.

Jeho tělo bylo nárazem kulky odhozeno do dveří, kde zůstal bezvládně ležet. Puška mu vypadla z rukou.

Kde však byl ten čtvrtý desperát, jehož kůň se zhroutil na kraji vesnice?

Hogan vstal a přitiskl se ke zdi domu, na jehož střeše podle jeho soudu číhal další zákeřný střelec.

Byl tam snad ještě nějaký bandita, který tam na něj čekal?

A jak se zachovají obyvatelé vesnice, až přestřelka skončí? Nechají jej, gringa, odjet jen tak pryč?

Na tyto otázky neznal odpověď.

Na konci ulice se onen vyčerpaný kůň pokoušel dostat na nohy. Neustále se mu podlamovaly přední nohy.

Chet odběhl kousek zpátky podél zdi. Věděl, že běžet k pintovi by bylo příliš riskantní. Poslední pronásledovatel ho mohl puškou snadno vyřídit.

Musel vyřídit i jej. Teprve potom si mohl být jist, že se do Arizony dostane živý.

Náhle se zarazil, protože uslyšel zachřestění korálků.

Ohlédl se a na druhé straně ulice uviděl pod přístřeškem domu s červeným nápisem Cantina jednoho muže.

Hogan už chtěl střílet, když tu poznal, že to je gringo.

Muž byl o hlavu menší než on, nosil dva revolvery a ruce měl zkřížené na hrudi. Ačkoli mu do tváře stínil plochý klobouk, Hogan jej hned poznal.

Jmenoval se Mitch Wheeler a Chet věřil, že tento malý pistolník je jeho přítel, jelikož mu kdysi v jedné prekérní situaci pomohl a prakticky zachránil život.

Hogan na něj upřeně hleděl.

To se mu málem stalo osudným.

Šikmo za sebou uslyšel cvaknutí natahovaného kohoutku revolveru.

Otočil se a vypálil.

Víc toho Mexičana tušil, než viděl. Bleskově nabil winchestrovku a pálil, dokud měl náboje v zásobníku.

Bandita nedokázal vystřelit ani ránu. Hoganovy kulky jej okamžitě zabily. Klesl na kolena, načež se svalil do písku.

Chet koutkem oka pohlédl ke kantýně.

Mexičan se nehýbal. Na jeho úzkých rtech, jež byly vidět pod stínem klobouku, se objevil lehký úsměv.

Hogan přišel k Mexičanovi a přesvědčil se, že je mrtev.

Potom sešel na ulici a hvízdl na svého koně.

Hřebec několik vteřin váhal, ale když už se další výstřely neozývaly, začal pomalu klusat zpátky do vesnice. Neustále se pokoušel dosáhnout pysky šrámu na zadku.

Chet hleděl na hřebce, ale všiml si také, že Wheeler vyšel na ulici.

„Ahoj, Chete,“ řekl pistolník.

„Ahoj.“ Hogan se ani nesnažil být přátelský. V uplynulých minutách musel bojovat o život. Čekal, že Wheeler ho aspoň bude varovat. Skoro se mu zdálo, že ten pistolník čekal, že ho ti mexičtí bandité oddělají.

Pinto zůstal stát vedle Cheta.

Ten si prohlížel skoro dvě stopy dlouhý šrám, který se mu táhl na zadku.

„Nenapijeme se na šťastné shledání?“ zeptal se Mitch.

Hogan se na něj ani neotočil, když odpověděl.

„Jedu hned dál. Nechci ti dát další příležitost k tomu, abys mohl přihlížet, jak mě pár banditů chce oddělat.“

Wheeler se zasmál. Znělo to ovšem poněkud nuceně.

„Nebuď tak nedůtklivý, Chete,“ řekl. „Kdybys nezvládl těch pár Mexikánů, tak bys nestačil na džob, který pro tebe mám.“

Hogan se otočil a vrhl na malého pistolníka ostrý pohled.

„Zabíjení pro mě není hra, Mitchi,“ zavrčel. „Mohls tomu masakru zabránit.“

Wheeler se znovu zasmál.

„Zapomeň na to, Chete. Pojď se mnou do cantiny. Už tu nejsou žádní banditi a místní jsou podělaní, když vidí kolt.“

Hogan váhal.

Nedůvěřoval tomuto pistolníkovi.

Má pro něj džob? Proč ho nevyřídí sám? Zeptal se ho na to, ale odpovědi se nedočkal.

„Tak pojď se mnou, sakra, do té cantiny,“ řekl Wheeler.

Chytil Hogana za ruku a odtáhl ho ke vchodu cantiny.

„Mají tu dokonce jeden poměrně snesitelný bourbon. Říkal jsem si, že pro tebe bude jen jedna cesta zpět: přes Nogales.“

Přišel k pultu, na němž stála láhev a dvě sklenice.

Chet pomyslel na to, že už dva dny nic nejedl, ale přesto teď pocítil chuť na whisky.

Věděl, že v jeho stavu bude možná stačit jeden drink na to, aby přestal kontrolovat svůj vztek, ale koneckonců si za to Wheeler bude moct sám, jestli na něj vyjede.

Pistolník mu podal sklenici a přiťukl si s ním.

„Na tvůj nový džob, Chete!“

„Ještě jsi mi neodpověděl na mou otázku,“ řekl Hogan a napil se whisky.

„Víš,“ prohodil Mitch Wheeler, „rád bych to udělal sám, ale Kathy chce bezpodmínečně tebe. Proč, to mi neřekla. Prostě tě považuje za nejlepšího pistolníka, jakého je možné si koupit.“

„Kdo je Kathy?“

„Kathy Morrowová,“ řekl Wheeler, „nejkrásnější žena v celé Arizoně. Měl bys ji vidět, Chete. Má tvář anděla.“

Vrhl na Hogana zasněný pohled, do něhož však hned vzápětí vstoupila závist.

Chet o Kathy Morrowové ještě nikdy neslyšel.

„Co bych pro ni měl udělat?“

„To ti řekne mezi čtyřma očima ve Phoenixu,“ odvětil Wheeler. „Jestli se ti nebudou zamlouvat její podmínky, můžeš jí říct, že ten džob vyřídím já. I když nemám tvou pověst, zatím jsem se vypořádal s každým.“

Aby ses nemýlil, pomyslel si Hogan.

„O.K.,“ řekl. „Jeďme do Phoenixu.“

Mitch Wheeler chtěl hned ten večer, co přijeli do Phoenixu, ke Katherine Morrowové. Hogan však chtěl nejdřív smýt prach a pot z dlouhé jízdy, než předstoupí před ženu, o níž Wheeler tolik básnil.

Před hotelem Mogollon na Gila Street se chtěl Chet s Wheelerem rozloučit, ale pistolník zavrtěl hlavou.

„Ty nevíš, kde paní Morrowová bydlí,“ řekl.

„Můžeš mi to říct, Mitchi.“

Wheeler se usmál.

„Odvedu tě tam. Kdy budeš připravený?“

„Budu potřebovat dvě hodiny na to, abych znovu vypadal jako člověk.“

„Dobrá. Počkám na tebe v hotelovém baru.“

„I ty by ses měl vykoupat, Mitchi.“

Pistolník pokrčil rameny.

„Na to bude dost času, až si promluvíme s paní Morrowovou.“

Chet mlčel.

Chlapec ze stáje se ujal jeho pinta a odvedl jej průjezdem do dvora hotelu Mogollon, kde se nacházela stáj.

Hogan si pronajal pokoj a kromě horké lázně si objednal i holiče, který mu měl ostříhat vlasy a oholit ho. Jedna dívka si vzala na starost jeho zaprášené a zpocené šaty.

Chet nespěchal. Užíval si horké vany, kouřil doutník a popíjel whisky.

Přepadla jej únava a málem usnul.

Trvalo skoro tři hodiny, než v čistých šatech přišel do hotelového baru.

Podle Wheelerovy grimasy poznal, že pistolník je naštvaný.

Wheeler přivřel oči a změřil si jej pohledem. Vypadalo to, že to, co vidí, se mu moc nelíbí.

Možná má strach, že udělám na paní Morrowovou dojem, pomyslel si Hogan.

„Sakra, říkals dvě hodiny!“ vztekle zavrčel Wheeler. V jeho očích se zajiskřilo. Měl popito.

Hogan se pousmál.

„Paní Morrowová ještě ani neví, že už jsme ve Phoenixu,“ řekl. „Tak proč ten spěch?“

„Už je skoro jedenáct! Touto dobou se dámy nenavštěvují!“

„My k ní jdeme v obchodní záležitosti, Mitchi, a ne kvůli milostným hrátkám. Jestli je to pro tebe pozdě, tak ji můžeme navštívit i zítra ráno.“

„Ne, sakra! Chtěla tě vidět hned, jak se objevíš ve Phoenixu.“

„Tak na co potom tedy ještě čekáš?“

Wheeler zaklel, zaplatil za své drinky a nasupeně odešel pryč, aniž by se staral o Hogana.

Nemuseli jít daleko.

V druhé příční ulici se Wheeler zastavil před jedním velkým domem.

Nad jeho čelní stěnou se rozprostíral široký balkon podepřený bíle natřenými sloupy. Kolem verandy se táhlo zdobené zábradlí.

Vedle dvojkřídlých vstupních dveří hořely dvě lucerny. V přízemí se nesvítilo.

Wheeler vyšel na verandu a zaklepal na dveře. Hogan se vydal za ním.

Trvalo skoro minutu, než se dveře otevřely. Objevila se v nich kudrnatá černá dívka s čepečkem, která na ně pohlédla svýma velkýma očima a řekl: „Och - pan Wheeler!“

Wheeler ji odstrčil a vešel dovnitř.

Hogan se na ni usmál.

Sklonila hlavu a pustila ho dovnitř, načež za ním zavřela dveře.

Wheeler stál uprostřed vysoké haly. Nad ním visel velký lustr.

Na galerii s mnoha dveřmi vedla dvě schodiště stoupající u stěn.

„Paní Morrowová!“ zvolala černoška. „Pan Wheeler se vrátil!“

Prošla kolem Wheelera a rychle přicupitala k přivřeným dveřím pod galerií.

Nahoře, na galerii se otevřely jedny dveře. Za nimi se svítilo.

Ve dveřích stála útlá postava v dlouhém, splývavém šatu.

Hogan spatřil její dlouhé vlasy, načež postavu osvítila zář lustru. Hoganovi ten pohled vyrazil dech.

„Ahoj, Mitchi,“ řekla ta žena.

Chetovi proběhl mráz po zádech. Nedokázal se pohnout, ani když Wheeler přišel k levému schodišti a počkal tam, až ta žena sejde dolů.

Její hedvábné negližé více odhalovalo než skrývalo.

Hogan ani nemusel napínat svou představivost. Znal to úchvatné tělo do všech podrobností, její sametovou pleť, vzpínající se prsa s velkými, růžovými bradavkami, mateřské znaménko ve tvaru trojlístku a měkká stehna.

Zastavila se čtyři schody nad ním a usmála se na něj přes Wheelerovu hlavu.

„Našel jsem Hogana, paní Morrowová,“ řekl Wheeler hrdelním hlasem.

Chet viděl, že má rudý krk. Pohled na takto rafinovaně oblečenou ženu pistolníka vzrušoval.

„Díky, Mitchi,“ řekla. „Můžete mě a pana Hogana nechat o samotě. Náš rozhovor bude delšího rázu.“

„Hogan se ještě nerozhodl, že pro vás bude pracovat, paní Morrowová,“ honem dodal Wheeler, „možná by bylo lepší, kdybych…“

Žena mávla rukou.

„Já už to zvládnu, Mitchi. Jen běžte. Zítra se dozvíte, že pan Hogan pro mě bude pracovat rád.“

Wheeler se nakvašeně otočil. I v obličeji se červenal. Tmavýma očima šlehl po Hoganovi. V těch očích se zračila vražda.

Hogan si v té chvíli uvědomil, že Wheeler se do té ženy zamiloval. Asi si namlouval, že ji získá, a zdálo se, že je ochoten zabít toho, kdo by mu stál v cestě.

Wheeler prošel kolem něj. Hogan nehnul ani brvou. A žena také ne. Wheelera si vůbec nevšímala. Naopak si se zájmem prohlížela Cheta.

Pohnula se, až když za sebou Wheeler zavřel dveře.

Sešla po posledních schodech a přistoupila k němu. Usmívala se. Její vlhké rty byly pootevřené.

„Nikdy bych si nebyla pomyslela, že jednoho dne budu potřebovat pistolníka na to, abych tě dostala zpátky, Chete,“ řekla svým hrdelním hlasem.

+ + + + +

Kromě pozdravů zatím nepromluvili ani slovo.

Vzala ho za ruku a po schodech ho odvedla do patra, kde měla v ložnici velkou postel s nebesy ze světle modrého hedvábí.

Chet nedokázal vzdorovat jejímu kouzlu.

To by nedokázal žádný normální muž.

Myslel na doby v Silver City, kdy byli spolu, a tyto vzpomínky v něm probudily chtíč, o kterém si myslel, že už je dávno zapomenut.

Pomilovali se, jako by je spaloval žár, který potřebovali uhasit. Ke konci se to podobalo boji, který nechtěl nikdo prohrát.

Nakonec to byla žena, která se vyčerpána svalila na bok a usnula.

Chet si zapálil doutník. S chutí natahoval jeho kouř do úst.

Díval se na ženu, kterou poznal před čtyřmi roky v Silver City v Novém Mexiku. Tenkrát si říkala Kathy Caldwellová.

Ve spánku Kathy vypadala jako anděl.

Hogan však věděl, že ve skutečnosti je to trochu jinak.

Pro Kathy Caldwellovou totiž byla důležitá jen jedna věc: ona sama.

Tenkrát v Silver City Hogan ještě věřil, že bude po jejím boku šťastný a že bude moci začít nový život. Jenže po tom, co za ni tahal horké kaštany z ohně a svým revolverem jí zajistil, že se stala majitelkou velkého stříbrného dolu, jej přestala potřebovat.

Zklamán tehdy odmítl džob správce dolu, který mu Kathy nabídla, a odjel.

Nyní ho znovu potřebovala. Ne tedy jeho, ale jeho revolver.

Pousmál se.

Byl rád, že se dokázal ovládnout. Neovládla ho. Ani poslední hodiny na tom nic nezměnily.

Kathy se protáhla jak kočka. Část jejího hezkého obličeje zakrývaly vlasy.

Hogan opatrně vytáhl nohy přes okraj postele, postavil se a přikročil k oknu.

Byl překvapený, když nad střechami domů spatřil šedou oblohu. Svítalo.

Vydechl obláček kouře a otočil se, protože z postele se ozvalo zašustění.

Kathy se probrala.

Levou rukou si podepřela hlavu a s úsměvem na něj pohlédla.

„Usnula jsem, že ano?“ zeptala se. Její hlas už zase obsahoval žádostivý, smyslný podtón.

Posadila se a napřáhla k němu ruce.

„Pojď sem, Chete,“ zamumlala.

Hogan přišel k nočnímu stolku a zadusil doutník v popelníku. Zavrtěl hlavou.

„Měla bys jít k věci, Kathy.“

škytavě se zasmála.

„Copak jsem v noci nešla k věci, brouku?“

„Nepoštvalas na mě přece Wheelera proto, že jsi měla chuť se se mnou vyspat, Kathy.“

Úsměv jí zmizel ze rtů.

Ačkoli dovnitř pronikalo okny jen šeré světlo, spatřil náhle kolem koutků jejích úst i kolem očí malé vrásky, které dodaly její andělské tváři cosi chladného a tvrdého, cosi, co měla dřív jen ve svých zelených očích, když něco chtěla za každou cenu.

Odhodila tenké prostěradlo, jimiž měla přikryté své štíhlé nohy a břicho, a vylezla z postele. Z opěradla židle si vzala své negližé a přehodila si je přes ramena.

Potom přistoupila k Hoganovi, který ještě stále nebyl oblečený.

Vyšpulila rty.

„Proč jsi tak zlý, Chete?“ zamumlala. „To se ti to nelíbilo tolik jako tenkrát?“

Hogan pocítil její ruce na svých bedrech a otočil se.

„Buďme k sobě upřímní, Kathy,“ řekl pohnutým hlasem. „Něco ode mě chceš, to je mi jasné. Vím také, že se ti líbilo se mnou spát. Tak jako mně. Ale to s tím nemá nic společného. Můj džob je pomáhat lidem, kteří jsou v trablech. Znáš mou jedinou podmínku: nic, co by bylo proti zákonu.“

Pomalu přikývla.

„Dobrá, Chete. Promluvme si o té záležitosti. I když víc než pistolníka potřebuju dobrého přítele.“

„Wheeler je do tebe blázen. Proč si nevystačíš s ním?“

„Sám dobře víš, že Wheeler ti nesahá ani po kotníky, Chete.“ Její hlas zněl pohrdavě.

Hogan na ni pohlédl.

Uhnula mu.

V tom okamžiku Chet poznal, že se miliskuje i s Mitchem Wheelerem. A ten hlupák si myslel, že ho opravdu miluje.

Hogan se chopil svého oděvu a začal se oblékat.

Kathy na něj s rukama na prsou zkoumavě hleděla.

„Proč nezačneš, Kathy?“

Povzdechla si.

„Pomůžeš mi jako tenkrát, nebo ne?“

„Včera není dnes, Kathy. Oba jsme zestárli. Tenkrát jsem si myslel, že mě miluješ a potřebuješ. Tenkrát jsem bojoval za naši společnou budoucnost. Ty jsi chtěla jen důl Caldwell. Když jsi ho získala, přestal jsem pro tebe být důležitý.“

„Ty jsi zatrpkl, Chete.“

Hogan zavrtěl hlavou.

„Ne, Kathy. Možná jsem kdysi byl zatrpklý. Ale to už je minulost. Jinak bych tu nebyl. Musela se z tebe stát bohatá žena. Jak to, že jsi nezůstala v Silver City? A kdo je ten pan Morrow, kterého sis vzala?“

Viděl, jak se její krásná tvář zkřivila.

„Ty už neznáš Stevena Morrowa?“ otázala se. „Ten zatracený bastard se přece tenkrát kolem mě ochomýtal.“

„Ten dandy, co jeho otec vlastnil ten velký ranč na sever od Silver City?“

„Ano, zatraceně! Když jsi odjel, ani jsem nevěděla, co dělám. A tak jsem přijala jeho nabídku. A to byla největší chyba mého života.“

„Proč?“

„Steven Morrow mě připravil o řízení dolu Caldwell. Zkusila jsem náš sňatek anulovat, ale on se bránil. A protože jsem se nevzdala, pokusil se mě zabít!“

+ + + + +

Chet na ni nevěřícně hleděl.

„On tě chtěl nechat zabít?“ zeptal se jí chraplavým hlasem. „Kvůli tvému majetku? Připadá mi, že ranč jeho otce měl desetkrát větší hodnotu než důl Caldwell. Steven Morrow byl navíc jeho jediný syn. Jednoho dne by zdědil celý ranč.“

Pokrčila rameny.

„Bohatí lidé většinou nevědí, kdy mají dost. Pravděpodobně si mě vzal jen kvůli tomu dolu, Chete. Co myslíš, co mě stálo námahy, abych ho u svatby přesvědčila o tom, že je lepší, když se dohodneme na předmanželské smlouvě a oddělení majetku. Jak jsem dneska ráda, že jsem to tehdy prosadila! Jinak by důl Caldwell zůstal jemu.“

„Jak jsi přišla na to, že tě chce zabít?“

„Už dvakrát jsem byla napadena. V Silver City mě shodil můj kůň a já později zjistila, že podbřišník byl nařezaný. Mohla jsem si při tom pádu zlomit vaz. Podruhé na mě někdo vystřelil. Kulka mě minula jen o chlup.“

„No a? Mluvila jsi o tom se svým mužem?“

„Ne. Proč také? Stejně by všechno zapřel. Vím, že za tím stojí on. Kdybych zemřela, zmocnil by se dolu Caldwell a mohl by si s ním dělat, co by chtěl.“

„Proč jsi odjela ze Silver City?“

Pohlédla na něj. „Ty se ještě ptáš? Měla jsem se snad nechat oddělat Stevenovými zabijáky?“

„Jak k tomu všemu vlastně došlo?“ protáhle se zeptal Chet.

Nevěděl proč, ale něco se mu na jejím vyprávění nelíbilo.

„Musela jsi ho milovat, jinak by sis ho přece nebrala. Nebo ti šlo o jeho peníze?“

Vyprskla jako divoká kočka.

„Pak bych netrvala na předmanželské smlouvě, sakra! Ani nevím, jak to všechno přišlo. Každopádně se teď tady ve Phoenixu cítím bezpečněji než v Silver City, kde jdou Stevenu Morrowovi všichni na ruku, počínaje šerifem.“

„Na co sis najala Wheelera?“

„Na svou ochranu, samozřejmě!“

„A co čekáš ode mě?“

„Že se mnou pojedeš zpátky do Silver City a ochráníš mě před Stevenem Morrowem. Krom toho chci znovu sama řídit důl Caldwell. Steven ho vede od deseti k pěti.“

„Wheeler není nadšený z toho, že chceš právě mě. Myslí si, že by to zvládl sám.“

„Oba víme, že na to nemá.“

„Proč mu to neřekneš?“

Kathy Morrowová pokrčila rameny.

„Však ty už se s ním nějak vypořádáš, Chete. Je mi jedno, jestli ho vezmeš jako společníka do Silver City, nebo ho vyhodíš.“

+ + + + +

Hogan se necítil dobře, když vyšel na chladný ranní vzduch a rozhlédl se kolem sebe. Ulice před ním zela prázdnotou. Kdesi kokrhal kohout.

Hogan pomyslel na Wheelera. Ten pistolník se nenechá jen tak vyšachovat, to mu bylo jasné.

Také jako společník nebyl příliš použitelný, protože by mu vůbec nebylo proti srsti, kdyby Hogan klopýtl. Pro něj byl totiž Chet nebezpečným konkurentem v boji o přízeň Kathy Morrowové.

Chet se vrátil k hotelu Mogollon na Gila Street.

Domluvil se s Kathy, že odjedou poledním vlakem do Lordsburgu. Jelikož jeho pinto nesnášel vlak a posledně si ve vagonu málem zlomil vaz, chtěl ho Hogan nechat ve Phoenixu.

Když vešel do stáje, přišel mu naproti jeden zhruba třináctiletý chlapec. Změřil si Cheta pohledem a jeho zrak potom ulpěl na slonovinové pažbě jeho Navy koltu.

„Vy musíte být majitel toho pinta,“ řekl.

Chet se pousmál.

„Proč si to myslíš, chlapče?“

„Pan Wheeler mi vás popsal, pane. Mám pro vás osedlat toho hřebce?“

Hogan byl překvapený. Co Wheeler pohledával ve stáji hotelu Mogollon? Ze by tam po něčem slídil?

„Takže jste to vy?“ zeptal se chlapec.

„Ano, jsem to já. Ale měl by ses od toho hřebce držet zpátky. Malé kluky kouše.“

Hoch se usmál.

„Mě má rád. Táta mi dovolil, abych ho hřebelcoval a krmil.“

Otočil se a odešel k boxu, v němž stál pinto.

Hřebec tiše zafrkal a když chlapec zvedl dlaň, aby ho pohladil po nozdrách, vystřelila k němu Hoganova ruka, aby jej zadržela. Jenže chlapec se s koněm skutečně spřátelil. Klidně ho vzal za postroj a hřebec mu to dovolil.

Hogan na něj chtěl zvolat ostrý pokyn. K jeho překvapení to však nebylo nutné. Pinto jen zafrkal a dal si líbit laskání chlapce, jako by to byl jeho starý přítel.

Hogan si uznale zahvízdl.

„Ty tedy umíš zacházet s koňmi, hochu,“ řekl. „Ještě dneska musím vlakem do Lordsburgu. Toho hřebce nechám tady. Potřeboval bych někoho, kdo by se o něho pár dnů staral.“

„Vy… vy myslíte, že já bych mohl…“ rozrušeně koktal chlapec.

„Uvidíš, jestli tě nechá na sobě jezdit,“ řekl Hogan.

„Pak - dovolil byste mi, abych ho na tu dobu, co budete pryč, vzal na naši malou farmu u Gila River?“ vyhrkl vzrušený hoch.

Chet s úsměvem přikývl.

Ten kluk ho potěšil, protože několik dnů ve stáji by pro tak temperamentního hřebce, jako byl jeho pinto, znamenalo trápení.

„Jestli s tím tvůj otec souhlasí, tak je to v pořádku, chlapče. Zaplatím ti dolar na den.“

Na pihovatém obličeji toho kluka se objevil úsměv. Potom se ohlédl a úsměv mu ze tváře zase zmizel.

„Takže jsi ten džob u paní Morrowové vzal,“ ozval se od vrat stáje hluboký hlas Mitche Wheelera.

Hogan se otočil.

Wheeler stál ve vratech. Jeho tvář byla nepřirozeně bledá. Palce měl zaháknuté za opaskem revolveru.

Chet kývl na kluka a tiše řekl: „Ještě si o tom promluvíme později.“

Pak mávl rukou.

Hoch porozuměl a stáhl se do hloubi stáje.

Hogan pomalu kráčel k Wheelerovi.

„Tak brzo a už jsi na nohou, Mitchi?“ otázal se.

Wheelerovi trhlo ve tváři.

Hogan si v ten moment uvědomil, že Wheeler tu noc nespal. Pravděpodobně čekal poblíž domu Kathy Morrowové, až jej Hogan opustí.

„Neodpověděl jsi mi na mou otázku, Chete,“ řekl chraplavým hlasem. „Přijal jsi ten džob?“

Hogan přikývl. Chytil Wheelera za ruku a řekl: „Co kdybychom se podívali, jestli třeba už nemají otevřeno v nějakém saloonu?“

V tu časnou ranní hodinu rozhodně neměl chuť na whisky, ale chtěl Wheelera dostat ze stáje.

Bylo mu jasné, že až se Wheeler dozví, že Kathy Morrowová a on chtějí v poledne odjet do Silver City, popadne ho amok.

Chet byl odhodlán ještě pevněji než předtím tam Wheelera nevzít. Neměl chuť mít celou dobu na krku toho žárlivého hlupáka.

Přešli přes Gila Street a dostali se do jedné tiché uličky.

„Mluvili jste o mně?“ zašeptal Wheeler.

Hogan takřka tělesně cítil, že ten muž je až po uši zamilovaný do Kathy Morrowové. Vlastně toho chudáka litoval, ale na to nemohl brát ohledy. Mitch Wheeler pro něj znamenal nebezpečí a pokud nechápal, že si s muži jako on jen hraje, pak mu musel dát lekci.

„Nezmínila se o tobě ani slovem,“ řekl Chet ledovým hlasem. „Měl jsem pocit, že tě jenom využívá jako poslíčka. Víš, že potřebuju hodně peněz, Mitchi. Kathy mi nabídla dva tisíce dolarů. To jsem nemohl odmítnout. Pojede se mnou do Silver City…“ Hogan na chvíli zaváhal, aby se potom usmál. „Nudit se s ní nebudu. Už dneska v noci mi dala závdavek…“

Ani to nedořekl, když si všiml změny ve tváři Mitche Wheelera.

Ten malý pistolník neuvěřitelně zbledl.

„To není pravda!“ zašeptal. „Ani se jí nedotkneš, ty prase! Může mít každého, koho chce, a nebude se tahat s nějakým přivandrovalým bastardem, jako jsi ty!“

Hogan mu v ten okamžik tato slova neměl za zlé.

„Vzala by si do postele kohokoliv, kdyby neměla po ruce lepšího,“ chladně odvětil. „Nenapadlo tě někdy, že je jako fena, která se běhá?“

Pistolník vztekle vykřikl.

Chet počítal s jeho reakcí, ale Wheeler byl zatraceně rychlý.

Jeho rozum byl vyřazen - pravděpodobně již od okamžiku, kdy poznal Kathy Morrowovou. Wheeler musel vědět, jak rychlý je Hogan s koltem, ale ani to ho nezadrželo od toho, aby tasil revolver a namířil jej na Cheta.

Ten se bleskově vrhl stranou. Výšleh z hlavně jej o dlaň minul a kulka se zavrtala do dřevěné stěny jedné kůlny.

Hogan vytáhl svůj Navy kolt a udeřil jeho pažbou Wheelera do ramene.

Pistolníka ta rána odhodila, načež bokem narazil do dřevěné stěny.

Zvedl revolver a nedal Chetovi na vybranou.

Oba výstřely se slily v jeden. Hogan viděl, jak sebou Wheeler trhl a pak se po stěně svezl na zem. Revolver mu z prstů vypadl do prachu.

Chet pohlédl na dírku ve svém kabátě, kterou tam způsobila Wheelerova kulka. Měl velké štěstí. Kulka mu proletěla mezi bokem a levou rukou, aniž by ho byť jen škrábla.

Rychle se ohlédl. Vypadalo to, že výstřely nikoho nezajímají.

Odvlekl mrtvého Mitche Wheelera do jedné kůlny a potom tam zavřel dveře.

Nemohl si dovolit mít před odjezdem opletačky se šerifem…

+ + + + +

Zastavil svého šedého valacha, kterého koupil v Lordsburgu.

Instinktivně stáhl hlavu mezi ramena.

Nevěděl, co ho varovalo, ale šestý smysl mu řekl, že tam na něj číhá smrtelné nebezpečí.

Jeho pohled sklouzl k haldě kamení vedle úpravny rudy. Ozývalo se odtud ječeni.

Ačkoli již byla noc, v zaprášených budovách se ještě stále pracovalo.

Svit luceren nedosahoval až k Hoganovi, který hleděl dolů, ha světla v údolí, v němž se rozprostíralo Silver City.

Seskočil ze sedla a zůstal stát vedle šedáka.

Pomyslel na Kathy Morrowovou, kterou nechal v Lordsburgu. Trval na tom, protože chtěl jet na výzvědy bez ní.

Pomalým krokem se vydal dál.

Valach za ním kráčel se skloněnou hlavou.

Pocit hrozícího nebezpečí byl stále silnější.

Chet přemýšlel, kdo může vědět o tom, že pracuje pro Kathy Morrowovou a že přijel do Silver City proto, aby zjistil, kdo je odpovědný za útoky na ni.

Přestože úpravna rudy bez ustání rachotila, zaznamenal kovové cvaknutí ve stínu jedné haldy.

Přikrčil se a odkradl se od valacha.

Před ním se mihl pohyb. Nebylo to ani dvacet yardů.

Cítil, jak mu po zádech přeběhl mráz.

V temnotě tu na něj číhali nejméně dva muži.

Opravdu tam čekají na něj?

Přišel k balvanu na kraji cesty, přikrčil se a splynul s ním.

Naslouchal.

Rachot úpravny pohltil jakýkoli jiný zvuk.

V tom okamžiku se nalevo od něho zablesklo. Třesk výstřelu přehlušil hluk úpravny.

Valach zaržál.

Hogan viděl, jak sebou trhl a skácel se na bok.

Z cesty se zvedl prach.

Okovaná kopyta postřeleného valacha bila do země. Zvíře ještě jednou zmučeně zaržálo a pak zůstalo bezvládně ležet.

Tam, kde Hogan ještě před několika vteřinami zachytil pohyb, se vynořila temná postava.

„Dostal jsi ho, Gusi?“ otázal se ‘ chraplavý hlas

Muž, který vystřelil, byl obezřetný. Neodpověděl.

Chet se nehýbal. Věděl, že v temnotě bude mít větší výhodu ten, kdo bude mít víc trpělivosti.

Minuty plynuly. Ani druhý muž se nehýbal.

Hogan viděl jeho nezřetelné obrysy. V ruce držel Navy kolt a mířil do středu toho stínu.

Jeho rozrušení ustoupilo chladnokrevnému uvažování.

Byli ti dva sami? Nebo tam někde, třeba za haldou kamení, číhal ještě jeden jejich kumpán?

Byl rád, že padlo jméno jednoho z nich. Byl odhodlán chlápka, co zastřelil jeho koně, dostat. Chet se vyznal. Věděl, jak někoho přinutit mluvit.

Jeho naděje, že se ti muži stáhnou, se nesplnila. Měli neuvěřitelnou trpělivost. Skoro se zdálo, jako by je něco varovalo.

Náhle se stín před Hoganem pohnul a opatrně se začal blížit k zastřelenému koni.

Byl to velký stín. Muž musel měřit přes šest stop. A ramena měl jako profesionální boxer.

„Sakra, Gusi, kde jsi?“ zavrčel.

„Kryj se, ty hlupáku!“ sykl druhý hlas.

Obr sebou trhl.

Zdálo se, že neví, co má dělat. Potom se přikrčil a vydal se pryč. Kráčel přímo k Chetovi.

Ten zvedl svůj Navy kolt.

V ten okamžik ho obr spatřil. Vyděšeně vykřikl.

Chet spíš tušil, než viděl, pohyb jeho pravé pěsti. Věděl, že teď mu jde o život.

Vyskočil a vrhl se na něj.

V posledním momentě zahlédl blížící se hlaveň pušky, ale už bylo pozdě. Podařilo se mu jen zvednout levou ruku a zabránit tak tomu, aby ho ocelová hlaveň zasáhla do hlavy.

Od předloktí až po rameno mu projela bodavá bolest. Nedokázal potlačit výkřik bolesti.

Zlomil mi ruku! rozrušeně si pomyslel a ukazováčkem zmáčkl spoušť Navy koltu. Přestože ho ochromovala bolest, namířil tomu obrovi na rameno, protože ho nechtěl zabít.

S třesknutím výstřelu se vrhl stranou, protože obr se napřahoval k druhému úderu. Pažba mu prosvištěla těsně kolem hlavy.

Hogan dopadl na zem. Převalil se a okamžitě byl zase na nohou. Věděl, že jeho kulka obra minula, protože ten si nyní opřel pažbu pušky o bok a namířil na něj.

Chet neváhal a vrhl se na něj. Ramenem vrazil do hlavně pušky a odstrčil ji stranou.

Oslepil ho záblesk výstřelu a těsně vedle ucha mu zaduněla rána.

Potom už Hogan nic neslyšel. Zmocnila se ho panika a tak na obra vystřelil.

Tentokrát trefil.

Obr zavrávoral zpět. Jeho pohyby působily nekoordinovaně. Puška mu vypadla z rukou, pak se skácel na zem a zůstal ležet na zádech.

Tu Chetovi kolem ucha proletělo něco horkého. Třesk výstřelu neslyšel.

Okamžitě se obrátil a dvakrát vypálil z Navy koltu na místo, kde se v temnotě opět zablesklo.

Široce otevřel ústa a pak se mu zase vrátil sluch.

K uším mu dorazila ozvěna ječivého výkřiku.

Přikrčen proběhl kolem mrtvého valacha na místo, kde odhadoval druhého střelce.

Každou chvíli očekával, že ten muž na něj vystřelí, ale nic se nestalo.

Zadýchán se zastavil. Na cestě před ním ležela postava.

Klekl si, vzal tomu muži z ruky revolver a odhodil jej pryč. Potom bezvládnou postavu obrátil na záda.

Pak mu rozepnul tmavý kabát. V temnotě zazářila bílá košile, na níž byla rozeznatelná temná skvrna, která se pomalu rozšiřovala.

Hogan věděl, že od tohoto muže už mu nebezpečí nehrozí.

Tu se poblíž ozvaly kroky.

Ohlédl se a spatřil přikrčený stín prchající pryč.

Hogan zvedl Navy kolt.

Už chtěl začít střílet, když tu se ozval výkřik.

U úpravny se zamihotala světla, která se potom začala rychle blížit.

Chet chvíli přemýšlel o tom, jestli by se neměl vypařit.

Potom si však vzpomněl na to, že v sedlových brašnách jeho mrtvého valacha jsou jeho věci.

Krom toho byly okolnosti přestřelky jasné. Ti tři muži si tam na něho počíhali a on jednal v sebeobraně. Nikdo mu nemohl nic vyčíst.

Zůstal stát u muže ležícího na zemi a čekal na muže s lucernami, kteří se k němu nyní blížili velmi obezřetně.

Překvapilo jej, když na vestě prvního z nich spatřil hvězdu.

+ + + + +

Na Cheta Hogana bylo namířeno půl tuctu revolverů.

Muž s hvězdou, kníratý hubeňour s těkavým pohledem, mu vzal jeho Navy kolt. Potom pohlédl na chlapíka, který lucernou osvítil tvář mrtvého.

„To je Russell,“ řekl. „Můj Bože, Gus Russell byl nejmírumilovnější muž v Silver City.“

Hogan se trpce zasmál.

„Ke mně tak mírumilovný nebyl,“ řekl. „Zastřelil mého koně a potom chtěl odkrouhnout i mě.“

Muž s hvězdou dloubl Hogana ústím hlavně Navy koltu do boku.

„Drž hubu!“ vyštěkl.

Dva muži přivlekli obra.

„Trefil Bucka Foresta přímo do srdce, Muldoone,“ řekl jeden z nich.

Muldoon byl ten muž s hvězdou. Olízl si své úzké rty a v jeho očích se zajiskřilo. Hoganovi připomínaly oči krysy.

„Za ty vraždy budete viset, Hogane,“ řekl.

Chet pozvedl obočí.

„Neřekl jsem vám své jméno. Odkud mě znáte?“

Muldoon polkl. Jeho ostrý ohryzek poskakoval sem a tam.

Než mohl na jeho otázku odpovědět, vystoupil před ostatní muž, kterého si Chet zatím nevšiml.

Okamžitě ho poznal. Jmenoval se Jesse Stark.

Před třemi lety Stark bojoval na straně nepřátel Kathy Caldwellové. Než mohlo dojít k rozhodujícímu boji, vyřadila ho Hoganova kulka.

„Ahoj, Starku,“ řekl Chet. „Ještě pořád jsi v Silver City? Myslel jsem, že ta kulka ti tenkrát vrátila rozum.“

Stark si odplivl.

Jeho malá postava byla osvětlena září z luceren.

Teprve nyní si Chet všiml, že Starkova pravá ruka je nějak podivně vyvrácená. A pak si to uvědomil. Stark byl pravák. Přesto teď nosil revolver nalevo. To mohlo mít jenom jeden důvod: Jeho kulka mu tenkrát ochromila pravou ruku.

Pistolník nic neřekl, ale Chet na něm viděl, že na to nezapomněl. Pravděpodobně tři roky snil o tom, jak to Hoganovi splatí.

„Stark vás zná, Hogane,“ řekl Muldoon. „Kam přijdete, teče krev. Zmizte odtud. A to co nejrychleji!“

Chet se pousmál.

„Ještě před chvílí jste mě chtěl pověsit, Muldoone.“ Jeho hlas byl rázem ostřejší. „Každý tady ví, že jsem střílel v sebeobraně. Radši byste měli hledat toho, kdo na mě ty dva ,mírumilovné’ hochy poštval. Jsem unavený po dlouhé jízdě, Muldoone.

Dejte mi zpátky můj revolver. Nikdo se mě nemusí bát, pokud na mě nezaútočí.“

Při tom Chet vrhl ledový pohled na Jesse Starka.

Pistolník se nakvašeně otočil a topornými kroky odešel.

„Chceme mít ve městě klid a pořádek, Hogane,“ zavrčel Muldoon. „Dávejte pozor, abyste neoddělal ještě další lidi, jinak by pro vás mohlo být Silver City poslední štací.“

Hogan na to neodpověděl.

Chytil Navy kolt, který mu hodil Muldoon, a vyměnil prázdné nábojnice za nové.

Muži vzali oba mrtvé a odvlekli je pryč.

Světla se mihotavě vzdalovala a Hogan zůstal sám se svým mrtvým koněm. Úpravna stále rachotila.

Chet toužil po drinku a po koupeli.

Strčil svůj Navy kolt do pouzdra a začal z mršiny šedého valacha odepínat sedlo.

Byl celý zpocený, když si sedlo konečně hodil přes rameno a vydal se pěšky do Silver City, jehož světla se mihotala v temnotě noci.

+ + + + +

Sehnal si pokoj v hotelu Silver Bell. Horká lázeň mu z kostí vyhnala únavu a on se rozhodl dát si ještě jednu whisky v saloonu.

Bylo to krátce před půlnocí a když vyšel na verandu hotelu, vycítil napětí panující na Main Street.

Jelo po ní jen málo jezdců, ale zato na chodnících lelkovalo ve stínech přístřešků mnoho mužů.

Šikmo naproti saloonu Apache byl k zábradlí přivázán tucet kovbojských koní.

Hogan přešel ulici a vkročil do saloonu Apache.

Nedalo se tam hnout a Chet potřeboval více než pět minut na to, aby dorazil k pultu a objednal si whisky.

Nikdo si ho nevšímal a to se mu hodilo.

Nechtěl s nikým mluvit, pouze naslouchat.

Právě si objednal druhou whisky, když ucítil měkký dotek na levé ruce.

Ohlédl se a spatřil pár světle modrých očí. Byly tím jediným hezkým na té tváři.

„Objednáte mi whisky?“ zeptala se ho ta žena chraplavým hlasem.

Chet se nenápadně ohlédl, jestli někomu nepoleze do zelí, když té ženě splní její přání. Ale ačkoli to podle všeho byla jediná žena v saloonu, nikdo se o ni nestaral. Vypadalo to, že pro Silver City je příliš ošklivá na to, aby se o ni někdo zajímal.

Vůbec nebyla stará. Hogan odhadoval, že nemá víc než pětadvacet. Tvář však měla znetvořenou ohněm a nad rty se jí táhla šikmá rudá jizva.

Její úsměv Cheta vyděsil, ale nedal to najevo.

Opětoval úsměv a kývl na ni.

Barman přinesl další whisky a pohlédl při tom na Hogana, jakoby neměl všech pět pohromadě.

Chet jej ignoroval a podal ženě sklenici s whisky.

Usmála se na něj očima. Naráz tu whisky vypila a tiše řekla: „Díky.“

„Chcete ještě jednu?“ otázal se.

Přikývla a vypadala, jakoby potkala Ježíška. Při druhé whisky se skoro zakuckala.

„Vy v Silver City nejste dlouho, že?“ zeptala se a Hogan z jejího napjatého hlasu poznal, že to není řečnická otázka. Nastražil uši.

„Vy jste o mně ještě neslyšela?“ zeptal se s úsměvem. „Myslel jsem si, že mě tu už zná každý.“

Zvážněla.

„Zabil jste Guse Russella a Bucka Foresta,“ řekla. „Proč?“

Chet zavrtěl hlavou.

„Ta otázka by měla znít obráceně,“ řekl. „Oba mě napadli ze zálohy.“

„Jen ti dva?“

„Proč to chcete vědět?“

„Možná vám mohu pomoci,“ tiše řekla.

Hogan se nenápadně rozhlédl. Nezdálo se, že by jejich rozhovoru někdo naslouchal.

Opět pohlédl na tu znetvořenou ženu.

„Proč mi chcete pomoct?“

Její oči se opět usmály.

„Jenom si vzájemně klademe otázky a nedáváme si odpovědi,“ řekla.

„Důvěřuji vám. Jste člověk, který dodrží, co slíbí. Vycítila jsem to, už když jste vešel do saloonu.“

Chet se usmál.

„Odkud víte, že já jsem ten, kdo zastřelil Russella a Foresta?“

„Byla jsem tenkrát v Silver City, když jste bojoval za Kathy Caldwellovou a zabránil jste tomu, aby jí ukradli důl Caldwell.“

Chet svraštil čelo.

„Víte, co se v Silver City děje?“ otázal se.

„Jenom jsem náhodou slyšela rozhovor, který mezi sebou vedli Russell, Forest a Dean McLain.“

„McLain?“

„Ano. Copak nebyl při tom přepadení?“

Hogan si vzpomněl na stín, který tenkrát uprchl.

„Kde můžu toho McLaina najít?“ zněla jeho další otázka.

„Poblíž dolu Caldwell. Bydlí v jednom domku s indiánkou. Nemůžete ho minout. Je to jediná chata, před kterou stojí totem.“

„Tady v Silver City?“ užasl Hogan.

„Ti indiáni pocházejí z Oregonu,“ řekla ta žena.

Chet na ni kývl a vypil svou sklenici.

„Jste milé děvče,“ řekl, „a máte krásné oči.“

Sklonila hlavu a když ji zase zvedla, byl už Hogan pryč.

V její ošklivé tváři se objevil úsměv, který zmizel hned, když jí kdosi vrazil loktem do boku a zavrčel: „Zmiz, Elsie, taková šereda, jako jsi ty, tu nikoho nenajde.“

+ + + + +

Důl Caldwell ležel na severu města.

Hogan věděl, že to tam je jen půl hodiny.

Na cestě se neustále ohlížel, ale nikdo ho nepronásledoval.

V dolu Caldwell a v jeho úpravně rudy se nepracovalo jako v těch dolech, které byly jižně od Silver City.

Byla tam tma. Podlouhlá budova úpravny postavená na svahu jednoho kopce potmě vypadala jako obrovské, číhající zvíře.

Hogan kráčel k chatám, v nichž přebývali horníci. Ve většině z nich se nesvítilo. Jen z několika komínů stoupal kouř.

McLainovo obydlí bylo opravdu snadné najít. Totem byl vysoký přes deset stop a byl pestře pomalovaný.

Chet vklouzl do výklenku mezi dva domy a chvíli chatu pozoroval. Někdo v ní byl, protože z otvoru ve střeše stoupal dým.

Z hor vanul chladný vítr, takže Chet si vytáhl límec svého kabátu.

Sáhl po Navy koltu, ale zaváhal, protože si nebyl jist, jestli by nebylo lepší jít zpátky do hotelu a vzít si winchestrovku.

Jenže potom si uvědomil, že s McLainem se vypořádá i bez pušky.

Čekal ještě půl hodiny, v níž promrzl na kost. Když se nic nehýbalo, odhodlal se poctít McLaina svou návštěvou.

Vykročil z výklenku, rozhlédl se na všechny strany, a když neuviděl nic podezřelého, přešel ulici.

Vchodové dveře domu byly obráceny k malému prostranství, jež zelo prázdnotou.

Hogan zaklepal a pravou ruku položil na pažbu Navy koltu.

Chvíli trvalo, než za dveřmi uslyšel šramot.

„Ustrašený ženský hlas se otázal: „Kdo je tam?“

„Obchodní přítel,“ odvětil Chet. „Rád bych mluvil s vaším mužem, madam.“

Chvíli panovalo ticho.

Indiánka pravděpodobně nebyla zvyklá, že k ní někdo mluví tak zdvořile, a to vzbudilo její nedůvěru.

Potom však Chet uslyšel, jak zvedá závoru za dveřmi.

Dveře se pomalu otevřely. Objevila se v nich hlava indiánky.

Hogan spatřil její plochý, ne příliš hezký obličej a mastné, lesklé černé vlasy. Z chaty se linul nepříjemný puch.

Indiánka na něj krátce pohlédla, načež ho pustila dovnitř.

Zápach, který vyvanul zevnitř, byl nesnesitelný.

To Cheta udivilo. Většina indiánů, které znal, byla čistotnější než většina bílých. Zdálo se však, že tato indiánka přijala zvyklosti svého bílého muže.

„Dean tu není,“ řekla. „Můžete na něho počkat vevnitř.“

Hogan už chtěl odmítnout, ale pak si řekl, že pár minut ten smrad vydrží. Snad se od té indiánky dozví něco o člověku, který na něj poštval Russella, Foresta a McLaina.

Zastavil se a zadržel dech. Když žena zavřela dveře domku, myslel si, že se udusí.

V chatě to vypadalo, jako by se tam dennodenně provozovala jatka, přičemž nikdo se ani nenamáhal tam uklidit.

Uprostřed stolu ležela převržená láhev od whisky a děravé ponožky. Jediná židle byla okupována špinavými košilemi.

Lůžko u stěny, o které se McLain pravděpodobně s indiánkou dělil, bylo neustlané. Hoganovi se zdálo, že puch v chatě vychází právě odtud.

Žena přistoupila k němu a usmála se, což ji učinilo ještě ošklivější. Vycenila při tom své hnědé, prořídlé zuby.

Hogan teprve nyní ucítil kořalku, která z ní táhla. Měl co dělat, aby se mu neudělalo špatně.

„Dean přijde až později,“ řekla indiánka. „Předtím tu byl a pověděl mi, že se vrátí za hodinu.“

Pak k němu přistoupila blíž. Chet si ji však s napřaženýma rukama držel od těla.

„Řekl ti, proč šel pryč?“ zeptal se jí.

Vypadalo to, že mu nerozumí. Když si všimla, že ji nepustí k sobě, ucouvla a odhrnula si blůzu neurčitelné barvy.

Hogan spatřil její těžká, svěšená ňadra a zavrtěl hlavou.

„Můžeš mě mít,“ chvatně dodala. „Znám věci, které ti bílá žena nemůže nabídnout.“

Hogan o tom nepochyboval, ale neměl sebemenší chuť to zkusit.

„Nejdřív musím vědět, kde je Dean,“ odtušil a předstíral strach z toho, že se McLain vrátí dřív a najde ho v choulostivé situaci.

„Jel do města,“ řekla indiánka.

„Teď, touto dobou?“ podivil se Hogan. „Co tam chce?“

„To mi neřekl.“ Svlékla si blůzu a začala si rozvazovat sukni.

Chet s hrůzou přiskočil ke dveřím, zvedl závoru a otevřel je.

Vzteklý jekot indiánky ignoroval. Myslel na to, že možná bylo štěstí, že se nevrátil do hotelu. McLain tam na něj očividně čekal a chtěl dodělat to, co se nepovedlo jeho kumpánům.

Několika temnými postranními uličkami se vrátil do města. Teprve těsně před hotelem Silver Bell se znovu dostal na Main Street.

Okamžitě spatřil mihotavé rudé světlo na boční stěně hotelu.

„Hoří!“ vykřikl ze všech sil.

Rozběhl se k průjezdu do dvora hotelu a stále při tom křičel.

Hned se tam objevili lidé, kteří rovněž začali křičet.

Hogan proběhl průjezdem.

Instinktivně tasil Navy kolt.

Když dorazil na dvůr, vyděsil se.

Z oken v patře na zadní straně hotelu, právě tam, kde byl jeho pokoj, šlehaly plameny.

Přeběhl přes dvůr a tu pocítil, jak mu cosi horkého přeletělo kolem hlavy.

Teprve o zlomek vteřiny později uslyšel třesk výstřelu.

Pootočil se a dvakrát vypálil z Navy koltu na místo, kde koutkem oka spatřil záblesk. Potom běžel dál k zadním dveřím hotelu.

Do dřevěné stěny vedle něj se zavrtala kulka. Strčil klíč do zámku, otočil jím a otevřel dveře.

Ze dveří se vyvalil hustý dým.

Do stěny se zaryla další kulka. Tentokrát jej minula jen těsně.

Otočil se a spatřil stín, který běžel přes dvůr k průjezdu.

Vypálil na něj bez míření.

Viděl, jak sebou trhl a na okamžik se mu podlomila kolena. Než však mohl vystřelit podruhé, stín zmizel. Zákeřný střelec se zoufalým skokem dostal do bezpečí.

Hogan se obrátil a vyrazil po schodech do patra.

Nic nebylo vidět, protože i zde již řádil červený kohout. Zmocnil se ho záchvat kašle, který potlačil jen s vypětím všech sil.

Dovrávoral ke svému pokoji, v němž měl své věci.

Tady kouř nebyl tak hustý a Hogan se tak mohl trochu nadechnout.

Otočil se a spatřil loket dlouhé plameny. Přesto neztrácel rozvahu.

McLain rozdělal oheň očividně ve špatném pokoji.

Náhle se vedle něj objevily stíny. Zvedl Navy kolt, ale potom si všiml, že to jsou muži, kteří mu chtějí pomoct.

Nadechl se, vyrazil dveře svého pokoje, chopil se sedlových brašen a winchestrovky a pak se po schodech vydal dolů.

Vyběhl na dvůr, na němž již byl množství lidí. Ti si v řetězu předávali všechny možné nádoby s vodou a ti nejbližší ohně hasili plameny.

Trvalo to půl hodiny, pak již oheň dostali pod kontrolu.

Hogan si všiml, jak na něj ostatní pohlížejí, a když bylo nebezpečí zažehnáno, shlukli se kolem něj.

Hogan viděl zamračené tváře, ale to ho nezneklidňovalo. Vždyť to nebyl on, kdo hotel podpálil.

Přistoupil k němu jeden malý muž. Hogan ho poznal. Stál vedle Muldoona, když ho chtěli vyhnat z města.

„Už zase vy!“ vyštěkl ten chlapík. Vědomí, že má za zády dav, mu dodávalo odvahu.

„Co tím chcete říct?“ klidně odvětil Hogan.

„Přitahujete problémy, Hogane,“ jedovatě poznamenal onen muž. „I kdybyste ten hotel nezapálil vy, tak je to zřejmě vaše vina. Nebo to snad chcete popřít?“

„Já jsem oběť, ne viník,“ opáčil Chet.

„Vy tedy víte, kdo ten hotel zapálil?“ zeptal se jeden muž z davu.

Chet pokrčil rameny.

„Nevím skoro nic,“ odvětil. „Od té doby, co jsem přijel do Silver City, na mě někdo má políčeno. Možná mi někdo z vás řekne, kdo za tím stojí.“

Rozhlédl se a uviděl samé sveřepé tváře.

Odpovědi se nedočkal.

Někteří muži se otočili a odešli.

Chet uviděl tu znetvořenou ženu. Chvíli na něj hleděla, ale nic neřekla. Když se obrátila a vydala se pryč, všiml si, že kulhá. Bylo to vskutku politováníhodné stvoření.

Ostatní muži se znovu začali starat o nyní již jen doutnající požár a nechali Hogana o samotě.

Přemýšlel, co dál. Byl si jist, že v jiných hotelech pravděpodobně nebudou mít volné pokoje.

Rozhlédl se.

Byl přesvědčen o tom, že tím zákeřným střelcem nemůže být nikdo jiný než McLain. A že ho trefil. Zřejmě si teď někde lízal rány.

+ + + + +

Zaklel.

Poprvé od chvíle, co přijel do Phoenixu zalitoval toho, že ten džob vzal. A to ještě ani pořádně nezačal.

Seděl na převrácené bedně v polorozpadlé kůlně na kraji dolu Caldwell a vybitým oknem hleděl ven.

Díval se na McLainův domek. Totem se vypínal k nebi jako prst nějakého obra.

Z otvoru ve střeše stoupal kouř.

Hogan nevěděl, jestli se McLain ukryl domů, a nechtěl opustit kůlnu, dokud si tím nebude jistý. Neměl chuť chytit se do další léčky.

Zvedl winchestrovku, kterou měl položenou na kolenou. S ní proti tomu zákeřnému střelci měl větší šanci než s koltem.

Čas se táhl nekonečně pomalu. Hogan neustále pohlížel na své hodinky.

V pět hodin u McLainovy chaty zachytil kradmý pohyb.

Nemohl to být nikdo jiný než McLain.

Chet přemýšlel, kde ten chlápek mohl tak dlouho být.

Stín zůstal zhruba deset minut za hromadou beden, než se znovu pohnul.

Hogan viděl, jak několika dlouhými kroky přichvátal ke dveřím chaty a několikrát zaklepal na dveře. Neustále se ohlížel.

Dveře se otevřely a McLain vklouzl dovnitř.

Chet uslyšel indiánčin hlas, načež následovalo tlesknutí, jako by McLainovi dala facku. Pak se rozhostilo ticho.

Chet přemýšlel.

McLain se přes noc někde skrýval. To, že by spal někde venku, bylo nepravděpodobné. Jistě počítal s tím, že ho Hogan hledá. Proto zřejmě zůstal vzhůru a teď byl unavený - tak jako Hogan.

Chet vstal a protáhl se.

Měl ztuhlé svaly. Cítil, jak se mu znovu prokrvují.

Přistoupil k rozbitému oknu a opět pohlédl k McLainově chatě. Chtěl tomu muži dát čas. Chtěl jej ukolébat.

Za půl hodiny se Hogan vyplížil z polorozpadlé kůlny a oklikou, aby nebyl viděn, dorazil k McLainovu domku.

Mezi chatami se pomalu probouzel den, ačkoli ještě byla tma a na východě ještě nezačala šednout obloha.

Chet se vyhnul mužům, kteří odcházeli do práce.

Zalitoval těch lidí, kteří den co den vstávali ve stejnou hodinu a dřeli jak koně.

Otřásl se při představě, že by tak někdy musel žít i on. K tomu ho nikdo nepřinutí. To by ho rovnou mohli strčit do vězení.

Dostal se k zadní stěně McLainovy chaty.

Slyšel tlumené zvuky a ječivý hlas indiánky.

Něco tupě udeřilo do stěny. Pravděpodobně se tam odehrávala každodenní bitva, to se mu hodilo.

Vzhlédl na stěnu. Věděl, že jeho jedinou šancí, jak se dostat do McLainova domku, aniž by koupil kulku, je otvor ve střeše, který sloužil místo komína. Závora za dveřmi byla tak pevná, že k jejímu proražení by bylo zapotřebí beranidlo.

Chet se rozhlédl.

O něco dál stála hromada beden, za nimiž se McLain schovával, než zmizel v chatě.

Chet tam přišel a prozkoumal její stabilitu. Byly na sebe naházené, takže je musel přeskládat.

Na to potřeboval skoro deset minut. Většina beden byla napůl shnilá a rozpadala se, když se jich jen dotkl.

Potom na ně vylezl. Sice pod jeho vahou skřípaly, ale vydržely.

Naštěstí byla McLainova chata postavená ze silných klád. Nahoře na střeše byly škvíry vycpané mechem a lišejníkem, takže se tam mohl pohybovat neslyšně.

Otvorem ve střeše mohl vidět všechno, co se v chatě dělo.

McLain honil svou ženu a házel po ní vším, co mu přišlo pod ruku.

Indiánka na něj sprostě řvala, což ho ještě víc popuzovalo.

„Zůstaň stát, ty zatracená svině!“ vykřikl. „Jsem raněný! Potřebuju nový obvaz!“

„Pro mě za mě si třeba zhebni!“ zaječela.

Hogan prozkoumal otvor ve střeše. Byl sice dost velký na to, aby jím prolezl, ale musel to udělat rychle. Kdyby jej McLain spatřil v okamžiku, až bude viset mezi střechou a podlahou, byl by ztracen.

Odhodlal se chvíli počkat a kontrolovat situaci shora.

Místnost byla osvětlena houpající se petrolejovou lampou. Stůl byl převržený a indiánka se za ním schovávala před dalším útokem rozzuřeného McLaina, který po ní hodil prázdnou lahví.

Hogan se musel čas od času stáhnout od otvoru dál, protože puch stoupající z chaty, ačkoli už poněkud slabší, byl stále naprosto nesnesitelný.

Tu uslyšel další ránu. Zvědavost mu nedala. Pohlédl dolů.

McLain se konečně dostal k indiánce. Narazili do police a nyní se váleli zaklesnuti do sebe po podlaze.

To byla jeho šance.

Bleskurychle prolezl otvorem a spustil se dolů. Okamžitě namířil hlaveň winchestrovky na McLaina ležícího na zemi, ale ani on, ani indiánka si ho nevšimli.

Chet nespěchal. Kromě toho si musel zvyknout na zápach, který ho dusil.

Opřel se o převržený stůl.

Teprve pak ho si ho McLain všiml.

Strnul, dostal facku od indiánky, která ležela napůl pod ním, ale když se nebránil, zvedla i ona hlavu a pohlédla na Hogana.

Vzpamatovala se dřív než McLain.

Odstrčila ho od sebe a sebrala se ze země. Její špinavá blůza byla vepředu rozepnutá a její velká, svěšená ňadra se houpala sem a tam. Ani se nesnažila je před Hoganem ukrýt.

Postavila se vedle lůžka a zkoumavě na toho vysokého muže pohlédla. Vypadalo to skoro, jakoby byla zvědavá, co provede s jejím manželem.

McLain se nehýbal. Vytřeštěnýma očima hleděl na Hogana.

Ten mávl hlavní winchestrovky.

„Vstaň, McLaine,“ řekl chladným hlasem.

McLain poslechl.

Stál poněkud nakřivo a Hogan viděl, že kabát, který měl na sobě, byl na pravém boku roztrhlý a zakrvácený.

„Tak jsem tě přece jen dostal,“ řekl Chet.

Dean McLain se pomalu vzpamatovával. Plačtivým hlasem řekl: „Co ode mě chcete?“

„Chci vědět, kdo tebe a ty ostatní najal, aby mě oddělali,“ řekl Hogan.

Koutkem oka přitom pozoroval indiánku. Ta však nehnula ani brvou.

McLain zbledl. Jeho vodnaté oči těkaly sem a tam. Na čele mu stály krůpěje potu.

Otevřel ústa, ale nic neřekl.

Namísto toho vykřikl. Natáhl ruku k Hoganovi a vrávoravě k němu vykročil.

Hogan zvedl winchestrovku, ale to na McLaina neudělalo sebemenší dojem. Zdálo se, že si jí vůbec nevšiml.

„Já tě oddělám!“ zašeptal. „Zatraceně, já tě oddělám!“

Nato se vrhl na Cheta, který v posledním okamžiku uhnul a udeřil pažbou winchestrovky McLaina do krku. Nechtěl v sebeobraně zabít dalšího člověka.

Kromě toho McLaina potřeboval. Byla to jeho jediná stopa, která ho mohla přivést k muži v pozadí.

McLain zasténal a skácel se na zem.

Několikrát se pokusil zvednout, ale nepodařilo se mu to. Pak si lehl na záda a zůstal tak.

Skelným zrakem hleděl na Hogana.

Ten nespouštěl z očí indiánku. Té se však to, co viděla, pravděpodobně líbilo.

Hlavní pušky kývl z lůžka ke dveřím, kde by ji měl víc na očích, až se bude bavit s McLainem.

Ten se však s ním bavit nechtěl.

Chet mu vyhrožoval, že ho zastřelí, když nepromluví, ale to nepomohlo. Hogan poznal, že McLain bude mlčet, i kdyby to pro něho znamenalo smrt.

To ho rozzuřilo.

Byl tak těsně svého cíle. Možná si mohl ušetřit spoustu starostí a problémů, kdyby teď McLain promluvil.

Takto se ale nikam nedostal. Věděl jen, že celá ta věc, která zprvu vypadala tak jednoduše, má háček - háček, na němž visely životy několika lidí - i jeho samého.

Odehnal indiánku od dveří a zvedl závoru.

Než vyšel ven, vrhl ještě krátký pohled na McLaina, který, jak se zdálo, nebyl schopen pohybu. Potom za sebou zavřel prkenné dveře a poprvé po dlouhé době se zhluboka nadechl.

Nebe na východě bylo zbarveno do šeda.

Ten den měla Kathy Morrowová přijet dostavníkem z Lordsburgu.

A on nezjistil nic, co by mu ulehčilo práci.

Vrátil se zpátky do opuštěné kůlny, kde nechal své sedlové brašny.

Zrovna je zvedal, když tu se z prostranství před McLainovou chatou ozval vřískot.

Hogan se ohlédl.

Dveře McLainovy chaty byly vyražené a indiánka s jekotem běžela k několika mužům, kteří nakládali jednu káru. V ruce držela zakrvácený nůž.

Hogan vstal.

Přivřel oči.

Dokázal si představit, co se stalo. Doufal jen, že se nedostane do problémů.

Počkal, až ti muži indiánce vzali nůž a šli s ní zpátky do její chaty. Potom se vykradl z kůlny a vydal se k domku.

Indiánka jej spatřila. Její velké, tmavé oči se na něj na několik vteřin upřely. Hogan z nich vyčetl tichou prosbu a lehce přikývl.

Jeden z mužů zmizel v chatě a o chvíli později se vrátil bledý jak stěna.

Chet nevěděl, jestli ho tak zdrtil pohled na mrtvolu nebo puch.

„Je mrtvý,“ řekl ten muž prázdným hlasem. „Probodla ho.“

Indiánka začala nahlas plakat.

„Pořád mě jenom bil,“ ječela, „a dneska mě chtěl zabít!“

Muži přikývli.

Podle všeho věděli, že McLain indiánku pravidelně mlátí.

„Nikdo ti nic nevyčítá,“ řekl jeden z mužů. „Přesto bys ale odtud měla zmizet. Někoho by mohlo napadnout tě pověsit, protože jsi indiánka.“

Žena přestala plakat.

Chvatně přikývla.

„Odjedu ze Silver City pryč,“ řekla. „Hned si sbalím věci.“

Pak zmizela v chatě.

Muži čekali.

Nikdo si Hogana, který se po výměně pohledů s indiánkou držel v pozadí, nevšiml.

Měl ten největší zájem na tom, aby ho nikdo nespojoval s McLainovou smrtí.

Ta žena jen využila příležitosti a osvobodila se od muže, který ji už dlouho tyranizoval a dělal jí ze života peklo.

Z prázdné kůlny Hogan pozoroval, jak žena opouští kůlnu s rancem přes rameno a mizí mezi domy, aniž by se starala o ostatní.

Potom do chaty přišli muži a vynesli odtud McLainovo tělo.

Dva další chlápci jim pomohli ho přinést k totemu.

Potom se ti muži začali radit. Někteří byli toho mínění, že by bylo nejlepší tu chatu zapálit.

Nakonec se shodli na tom, že ji zatlučou.

Hogan se vydal zpátky do města. Chtěl se pokusit najít ubytování v jiném hotelu.

Měl štěstí. Našel volné místo v malém hotelu v jedné postranní ulici.

Byl neuvěřitelně unavený.

Když si lehl do postele, nedokázal usnout.

Pronásledovalo ho příliš mnoho otázek, na které neměl odpovědi.

+ + + + +

Silver City se topilo v prachu. Bylo nesnesitelné vedro.

Chet Hogan cítil, jak se potí.

Silver City bylo rozpálenou pecí a kouř z komínů úpraven a tavíren ovzduší moc neprospíval.

Bylo něco před dvanáctou hodinou.

Stál ve stínu stříšky z prken. Ležérně se opíral o stěnu a v koutku úst měl cigarillo. Pod okrajem svého černého klobouku pozoroval protější dům.

„Well, Fargo & Co,“ stálo tam napsáno na stěně.

Na jeho verandě se tísnilo mnoho lidí. Tak jako Chet čekali na příjezd dostavníku z Lordsburgu.

Ve městě panovala podivná stísněná nálada. Toho si Chet všiml už včera.

Hornická města bývala jinak hlučná a divoká.

Tady v Silver City se však lidé šourali po ulici se zachmuřenými tvářemi a nedůvěřivými pohledy.

Hogan spal jen čtyři hodiny.

Pak konečně vstal, protože v jeho malém pokoji bylo příliš vedro, a šel se projít po městě.

Ke svému překvapení se v dole Caldwell ještě stále nepracovalo, kdežto z komínů na jih od města již stoupal k nebi hustý dým.

Hogan se na to zeptal jednoho lelkujícího horníka. Ten však na něj jen nedůvěřivě pohlédl a zahvízdal.

Chet se raději stáhl, protože ze všech stran se k němu začali blížit horníci s nepřátelskými výrazy v očích.

S dolem Caldwell něco nebylo v pořádku a zdálo se, že mu to nikdo nemíní vysvětlit.

Tu se ohlédl, protože viděl, že muži a ženy před domem Wells & Fargo pohlédli na jih.

Tam se totiž právě objevil dostavník, za nímž se táhlo mračno prachu. Teprve, když dorazil k prvním domům, vozka zvolnil tempo. Koně přešli do lehkého klusu.

Main Street zahalil dým.

Zaskřípaly brzdy, dostavník prudce zastavil a zakryl Hoganovi výhled na verandu domu Wells & Fargo.

Odlepil se od stěny a přešel chodník i ulici.

Z dostavníku vystoupili čtyři muži a jedna žena. Nebyla to Kathy Morrowová.

Hogan přivřel oči.

Ještě chvíli počkal, ale potom si uvědomil, že Kathy v tom voze zkrátka nepřijela.

Tiše zaklel. Co to má znamenat? přemýšlel.

Že by Kathy zůstala v Lordsburgu? Nebo Steven Morrow zosnoval další úder a tentokrát pro změnu úspěšně?

Hogan sevřel rty.

Bylo chyba nechat Kathy samotnou v Lordsburgu.

Pokus o jeho likvidaci včera stejně dokazoval, že nepřátelé Kathy jsou tak jako tak informováni o tom, že Hogan pro ni pracuje.

Počkal, až se lidé stojící před stanicí Wells & Fargo rozejdou.

Přišel s k vozkovi a promluvil s ním.

„Vaším dostavníkem měla do Silver City přijet paní Morrowová,“ řekl.

Vozka pokrčil rameny.

„O tom nic nevím.“

„Neslyšeli jste o ní v Lordsburgu něco?“

„Ne.“ V šedých očích toho muže se zračila nedůvěra.

Hogan se otočil a vrátil se zpátky do saloonu Apache, který stál zhruba sto yardů jižně odtud na Main Street.

Když se ohlédl, všiml si, jak vozka mluví s vysokým, štíhlým mužem, který byl oblečen podle nejnovější módy. Dívali se na něj.

Chet se necítil ve své kůži.

Nenáviděl takovou nejistotu.

Jeho nedůvěra vůči Kathy rostla. Neřekla mu všechno, co věděla.

Když pomyslel na to, že včera mohl při tom přepadení přijít o život, hnulo mu to žlučí. Přemýšlel, jestli by si neměl sbalit své saky paky a odjet pryč.

Saloon Apache byl již otevřený.

Jeden černoch před ním zametal kukuřičným koštětem.

Hogan vešel dovnitř. Musel se napít, aby spláchl svůj hněv.

Obsloužil ho nevrlý a nevyspalý barman.

Hogan, který si myslel, že v saloonu nikdo není, za sebou uslyšel vrznutí židle.

Otočil se a vyděsil se, protože spatřil znetvořenou tvář té ošklivé coury, která k němu nyní kulhala. Přidržovala se opěradel židlí a stolů.

Chet viděl, že je notně opilá.

Barman vyšel zpoza pultu a přiskočil k té ženě. Hrubě ji chytil za ruku a vyvedl ji k východu.

„Okamžik,“ řekl Hogan.

Barman se zastavil.

Žena se pokusila vymanit z jeho sevření, ale už nekontrolovala své pohyby.

„Nevěděl jsem, že je ještě tady,“ zavrčel barman. „Museli jsme ji přehlédnout, když jsme zavírali. Omlouvám se, pane…“

„Nechte ji být,“ řekl Chet. „Dejte mi láhev whisky.“

Barman zavrtěl hlavou, načež se mu zablesklo v očích.

„Včera jste jí přece koupil dva drinky!“ řekl. „To by jí stačilo.“

„Když budete držet ten svůj špinavý jazyk za zuby, tak si ušetříte spoustu problémů,“ hrubě odsekl Hogan. „Dejte mi tu láhev.“

Barman polkl.

Se zrudlou hlavou se vrátil k pultu a postavil na něj před Hogana láhev.

„Pět dolarů,“ řekl přidušeným hlasem.

Chet zaplatil. Vzal si láhev a šel k té ženě.

Usmívala se na něj. Červená jizva táhnoucí se jí přes rty vypadala opravdu ošklivě.

Hogan kývl ke dveřím.

„Nechtějí nás tu,“ řekl.

Přikulhala k němu a zahákla se za něj. Hrozně páchla, a to ne jenom alkoholem.

Hogan sešel z chodníku a odtáhl ji do průjezdu jednoho dvora.

Nevěděl, proč jí pomáhá. Bylo mu jí líto, ale možná též doufal, že se od ní něco dozví.

Už jednou mu pomohla. A protože se poflakovala po saloonu, mohla něco pochytit.

„Půjdeš ke mně, dlouháne?“ zeptala se ho ztěžklým jazykem.

Hogan chtěl odmítnout. Jistě od něj něco očekávala něco, co jí nemohl dát. Potom však pochopil, že ji tam nemůže nechat a že by se tam od ní nic nedozvěděl.

„Kde bydlíš?“ zeptal se.

Přitiskla se k němu.

Hogan ji od sebe odstrčil.

„Jdeme,“ řekl.

Ukazovala mu cestu.

Nebylo to daleko.

Přespávala v temném koutě kůlny nějaké těžařské společnosti plné rezavého harampádí.

Hoganovi se udělalo špatně, když uviděl špinavou, děravou armádní deku, která ležela na vrstvě slámy.

Žena si na ni lehla a natáhla k němu ruce.

„Pojď, dlouháne,“ řekla, „byls ke mně hodný. Od tebe nechci žádné peníze.“

Hogan jí podal láhev.

Okamžitě po ní sáhla a po dvou locích jako by zapomněla, co po něm chtěla.

Hogan si k ní dřepl.

„Jsem v Silver City kvůli paní Kathy Morrowové,“ řekl.

„To je krásná žena,“ zamumlala prostitutka. „Dřív jsem i já byla krásná…“

Znovu se chopila láhve a lačně se napila.

„Hledám Stevena Morrowa,“ dodal Hogan. „V dole Caldwell nepracuje. Víš, kde bych ho mohl najít?“

Hřbetem ruky si otřela rty.

„Morrow zmizel,“ řekla.

„Zmizel?“

„Ano.“

„Co to znamená? Opustil Silver City?“

Pokrčila rameny.

„Zmizet je zmizet. Nikdo neví, kde je. Před dvěma dny došlo k výbuchům v úpravně a tavírně dolu Caldwell. Od té doby ho nikdo neviděl.“

„Jak to víš?“

„Elsie vidí a slyší všechno. Tak opilá jsem ani být nemohla, abych to nezaslechla.“

Dívala se na Hogana velkýma očima, v nichž byla soustředěna veškerá její někdejší krása.

„Ty tu jsi kvůli Kathy Morrowové? Ta je opravdu krásná, dlouháne. Ale dávej si na ni pozor. Je jako had.“

„Jak to?“

„Protože si se Stevenem Morrowem jen hraje. Co vím, tak něco má s Leonem Chapmanem. Žena pozná, jestli něco mezi mužem a ženou je, stačí je jen vidět.“

„Kdo je Leon Chapman?“

„Ty ho neznáš?“

„Ne.“

„Hm. To je pravda. Přijel do Silver City teprve před dvěma lety. Koupil důl Big Luck a o rok později i další dva.“

„Víš o těch přepadeních, kterým Kathy Morrowová unikla?“

Přikývla a zachichotala se.

„Je to zmije. Nevěřím, že byla opravdu v ohrožení. Určitě ze Silver City odjela z jiného důvodu.“

„Ty nevěříš, že Steven Morrow chtěl svou ženu zabít?“

Rozesmála se, napila se a vyprskla.

„To bych spíš věřila, že to bylo naopak. Morrow měl nějakou dobu přítelkyni. A to ji muselo dost namíchnout.“

„Přítelkyni? Tady v Silver City?“

„Ano. Candy O’Tooleovou. Je to zpěvačka a vystupuje v Crystal Palace.“

Hoganovi se vybavil plakát, který spatřil.

„Co víš ještě?“ zeptal se jí.

Zavrtěla hlavou.

„Už jsem mluvila dost, Dlouháne,“ zabrblala.

Padla na záda a láhev jí vyklouzla z ruky. V následujícím okamžiku začala chrápat.

Hogan vstal.

Byl rád, že odpadla. Takto aspoň nedělala žádný tyjátr z toho, že s ní nechtěl nic mít.

Vyšel z kůlny ven.

Uvažoval nad slovy ošklivé prostitutky. Tomu, že jej Kathy chce jen využít, by věřil.

Vzpomněl si na to, kde stojí Crystal Palace.

Možná, že se tam dozví, kde by mohl najít Candy O’Tooleovou.

+ + + + +

Saloon Crystal Palace byl otevřený.

Několik chlápků postávalo u mahagonového stolu a vykládalo sprosté vtipy. Hogan už na první pohled poznal, jak si vydělávají.

Kuplíře nesnášel. Pohrdal jimi.

Kromě dvou barmanů za pultem tam nebyl nikdo, kdo by mu mohl něco říct o Candy O’Tooleové, a pasáků se ptát nechtěl.

Už se chtěl obrátit a odejít, když tu začalo hrát piáno a po několika akordech se přidal vysoký hlas.

Hogan prošel kolem pasáků a postavil se k pultu. Jeho pohled sklouzl po létacích dveřích, které byly večer pravděpodobně otevřené. Za nimi se musel nacházet sál, v němž vystupovala Candy O’Tooleová a kde předváděla své umění.

Hogan viděl venku na plakátě její obrázek. Měla na něm krátký, černý korzet s růžovými podvazky a ozdobami. Černé podvazky jen zdůrazňovaly slonovinovou barvu jejích nohou.

Jestli ten plakát odpovídal skutečnosti, musela být Candy O’Tooleová hodně krásná.

Hlas, který Chet slyšel, mohl patřit andělovi, nebýt toho peprného textu.

Hogan si objednal láhev šampaňského a dvě sklenice, když se jej barman zeptal na jeho přání.

„Dvě sklenice?“ To vzbudilo barmanovu nedůvěru.

„To mluvím tak nesrozumitelně?“ opáčil Hogan.

Barman cosi zamumlal, sáhl po pult a vytáhl vychlazenou láhev. Hogan spokojeně přikývl. V Crystal Palace měli vkus.

Barman mu posunul dvě sklenice.

Chet je vzal za stopky mezi prsty a vychlazenou láhev si strčil pod levou paži.

Nyní to barman pochopil.

„Hej, snad nechcete rovnou…“

Chet už byl u létacích dveří. Viděl, jak jeden z pasáků vykročil směrem k němu a sáhl si pod sako.

V následujícím okamžiku však ten bastard hleděl do hlavně Hoganova Navy koltu.

„Dej ty tvé špinavé prsty pryč a pěkně pomalu, hombre,“ chladně řekl Hogan. „Chci si jen pár minut poklábosit se slečnou O’Tooleovou, jestli dovolíte. Můžete se pokusit mi v tom zabránit, ale zaručuju vám, že v takovém případě poteče krev. A ne má.

Pasák zbledl. Stáhl ruku, jako by se popálil, a v jeho očích se objevily jiskry hněvu.

Hogan si předsevzal mít se před tímto chlápkem na pozoru, až ho znovu potká.

Pomalu sklonil revolver a strčil ho zpátky do pouzdra.

Kuplíři se nehýbali. Ani když sáhl na kliku dveří a pootevřel jejich pravé křídlo.

Do Chetových uší pronikl zvučný hlas. Proklouzl škvírou a zase za sebou dveře zavřel.

Když se rozhlédl po sále, byl překvapen.

Na vyvýšeném pódiu hrál nějaký muž na piáno.

Zena se o něj opírala. Měla přiléhavé šaty, které jen zvýrazňovaly její vzrušující tělo. Na načesaných zrzavých vlasech měla malý klobouček.

Chet se vydal mezi stoly k pódiu. Vedlo na něj několik schodů.

Jako první si ho všiml pianista.

Pohlédl na něj, ale nepřestával hrát.

Candy O’Tooleové ochabl hlas. Zdálo se, že cítí Hoganovu přítomnost, ačkoli k němu byla otočena zády.

Tu přestala zpívat a obrátila se.

Chet pohlédl do jejích velkých očí. Byly modré, což vytvářelo zvláštní kontrast s jejími zrzavými vlasy.

Usmál se a lehce se uklonil.

„Dovolíte, abych se vám představil, slečno O’Tooleová?“ řekl. „Jmenuji se Chet Hogan. Rád bych si s vámi promluvil. Přinesl jsem láhev šampaňského.“

Zvážněla.

„Co ode mě chcete?“ otázala se lehce se chvějícím hlasem.

Pianista se zvedl. Byl vyšší a mohutnější, než se zdálo, když seděl. U boku nosil revolver.

„Zmizte, chlape!“ řekl ostrým tónem. „To je ten chlápek, co oddělal Russella a Foresta, Candy.“

Žena zbledla.

Hogan zaregistroval pianistův pohyb a okamžitě na něj namířil Navy kolt.

„Radši se držte zpátky,“ řekl chladným hlasem.

Muž polkl a otočil se. V následujícím okamžiku zmizel za závěsem pódia.

Chet přistoupil k piánu a postavil na něj sklenice a láhev. „Nemusíte ze mě mít strach, slečno O’Tooleová. Opravdu vám chci jen položit pár otázek.“

Opatrně otevřel láhev, aniž by zátka vyletěla. Z láhve vyteklo jen trochu pěny. Nalil šampaňské do sklenic a jednu posunul k ženě.

„Napijte se. Možná vás to uklidní.“

Nehnula ani brvou.

„Co jste udělal se Stevenem?“ řekla náhle.

Hogan svraštil obočí a vrhl na ni překvapený pohled. Zpěvačka tu otázku očividně myslela vážně.

„Přijel jsem do Silver City teprve včera, slečno O’Tooleová,“ protáhle odvětil. „Vůbec nevím, o co tu jde. Russell a Forest na mě číhali. Jejich jména jsem se dozvěděl, až když byli mrtví. Dneska ráno jsem zaslechl, že Steven Morrow zmizel beze stopy po explozích v tavírně a úpravně dolu Caldwell. Jsem tu proto, že doufám, že mi o tom něco řeknete. Vy jste Morrowova přítelkyně, že ano?“

Stále byla křídově bledá.

„Proč vás to zajímá?“

„Přijal jsem džob. Paní Morrowová mě platí, abych…“

Candy O’Tooleová se prudce otočila a Hogan měl co dělat, aby ji chytil dřív, než zmizí za závěsem.

„Zůstaňte tady,“ tiše řekl. „Opravdu se mě nemusíte bát. Zjistil jsem, že Kathy Morrowová mi neřekla celou pravdu. Tvrdila, že na ni někdo dvakrát zaútočil a že za tím stojí Steven Morrow.“

Candy O’Tooleová se trpce zasmála.

Vymanila se z Chetova sevření a vrátila se k piánu.

Chopila se sklenice a naráz ji vypila. Potom pohlédla na Hogana.

„Vy jste nájemný střelec,“ řekla.

Hogan se pousmál.

„To zní hodně drsně. Řekněme, že pomáhám lidem, kteří si neumí pomoct sami. Ale nenávidím, když se mnou někdo hraje nějakou špinavou hru. Paní Morrowová mi neřekla celou pravdu. Proto jsem tady. Chci vědět, kdo v Silver City tahá za nitky.“

Pohlédla na něj a její modré oči se náhle rozšířily.

„Vy jste Hogan!“ vyhrkla.

S úsměvem přikývl. „Zdá se, že se na mě v Silver City ještě nezapomnělo.“

„Tenkrát jste bojoval za Kathy Morrowovou, když jí chtěli vzít důl Caldwell. A odešel jste teprve, když se Kathy rozhodla pro Stevena!“

Chet pokrčil rameny.

„Rychle jsem si všiml, že to nebyla velká láska.“

„Vy nechcete Stevena zabít?“

„Proč bych měl? Jenom bych ho přivedl před soud, pokud je zodpovědný za útoky na Kathy.“

„S tím nemá nic společného!“ zvolala. „Kathy to jen nainscenovala! Jestli tu někdo chce někoho odstranit, tak Kathy Morrowová svého muže!“

„Kvůli vám?“

„Ne. Mezi Stevenem a jeho ženou už dlouho nic nebylo. Jde jen a jen o důl Caldwell. Steven už dva roky se svou ženou bojuje kvůli tavírně. Otravuje totiž vodu v Mescalero Creeku, která je životně důležitá pro Stevenův ranč. Poslední měsíc to bylo tak zlé, že Steven přišel o tři tisíce kusů dobytka.“

„Pak to byl on, kdo stál za těmi explozemi?“

Přikývla. „Neměl na vybranou, Hogane. Ještě jeden incident a Stevenův ranč by se položil.“

„Co je s ostatními doly na jih od města?“

„Svádějí své odpadní vody do jiné řeky, která vtéká do Rio Grande. Kromě toho mají nádrže, kde odpadní vodu ředí, a vypouštějí ji jen v noci.“

„A po tom, co Steven zničil stroje v tavírně a úpravně, zmizel?“

„Ne! Steven nechtěl utéct! Chtěl bojovat. Chtěl s Kathy vyjednávat, aby našel kompromis, který by byl pro oba akceptovatelný. Kathy se jen měla vzdát té tavírny.“

„Vy si myslíte, že Steven Morrow byl zavražděn?“

„Nevím, jestli žije. Vím jen, že ho drží v zajetí.“

„Kdo?“

„Leon Chapman. Steven mi vyprávěl, že Kathy se s ním spojila. Varoval ji před ním, ale ona ho neposlechla.“

„Odkud víte, že Morrowa vyřídil Chapman?“

„Slyšela jsem, jak se Lonnie Mulligan vychloubal tím, že Steven brzy natáhne bačkory. Myslím, že Stevena drží na pozemcích ranče Big Luck - jestli ho už nezabili…“

Chet jí chtěl položit ještě jednu otázku, když tu uslyšel hluk u dveří saloonu.

Vytáhl Navy kolt z pouzdra a chytil Candy O’Tooleovou za ruku.

V tom okamžiku se ozvala rána a létací dveře se rozletěly. Jejich křídla narazila do stěny.

Dovnitř vtrhli dva chlápci s brokovnicemi. Jejich řev přehlušilo až dunění obou pušek…

+ + + + +

Chet prudce strčil do zrzavé zpěvačky.

Její výkřik zanikl v dunění výstřelů.

Ještě v pádu Hogan vytáhl kolt a vystřílel jeho bubínek na dveře.

Viděl, že oba muži s brokovnicemi byli zasaženi a skáceli se na zem.

„Dělejte, ven!“ zvolal Chet, zatímco v podřepu bleskově nabíjel svůj Navy kolt.

Candy O’Tooleová se vytáhla na piáno.

Z jeho tmavého dřeva byly sekaným olovem vyrvány velké třísky. Brokovnice proměnily krásné piáno v ruinu.

Její modré oči byly vytřeštěné hrůzou. Teprve nyní pochopila, že olovo by ji rozsekalo, kdyby ji Hogan nestrhl s sebou.

Chet vstal.

„Musíme pryč!“ naléhal. Bylo mu však jasné, že přes saloon se ven nedostanou.

V otevřených létacích dveřích se objevil elegantně oblečený muž.

Chet jej okamžitě poznal.

Byl to ten dandy, s nímž hovořil vozka před domem Wells & Fargo.

Hogan hned vypálil, když v jeho ruce spatřil kolt.

Dandy však byl rychlejší a proskočil dveřmi ven.

Chetova kulka proletěla saloonem a kdesi roztříštila okenní tabuli.

„To byl Chapman,“ zašeptal Candy O’Tooleová. Byla bledá jak stěna.

Chet ji chytil za rameno a dostrkal ji k závěsu, za nímž zmizel pianista.

Za jeho zády se sálem ozval rozrušený mužský hlas.

„Zastavte toho bastarda!“

Hogan před sebou spatřil stín, který po něm vzápětí něco vrhl.

V posledním okamžiku tomu uhnul.

Do závěsu za ním narazil silný, dubový klacek.

Chet slyšel párání látky. Levou rukou udeřil pianistu do tváře. Bolelo to, jako by mu praskly všechny kůstky na ruce.

Pianista se svalil na zem.

Hogan chytil ženu za ruku a odtáhl ji ke dveřím za závěsem.

Muž u létacích dveří zabručel.

Hogan v těch okamžicích proklínal Kathy Morrowovou. Ani jednou nezmínila jména Leona Chapmana, ačkoli hrál rozhodující roli v tomto mocenském boji.

Dorazili do tmavé chodby.

Chet chtěl běžet ke dveřím na jejím konci, ale žena ho zadržela a ukázala na schody vedoucí do patra.

Hogan neváhal.

Na schodech si Candy O’Tooleová chytila šaty a vytáhla si je, protože v nich nemohla dost rychle utíkat.

Když si je rozepnula, Hogan spatřil velká ňadra dmoucí se v korzetu. Musel polknout.

„Převleknu se,“ řekla zadýchaným hlasem, když vyběhli nahoru.

Nečekala na jeho odpověď, otevřela dveře a zmizela v pokoji za nimi. Dveře nechala otevřené.

Chet viděl, jak se chvatně svléká z těsných šatů.

Dole na schodech se něco pohnulo.

V temnotě se zablesklo. Vedle Chetovy hlavy se do stěny zaryla kulka. Pak vystřelil on.

Kdosi vykřikl.

Tlumený náraz těla na podlahu Chetovi dokázal, že trefil.

Okamžitě vyňal prázdné náboje a nahradil je novými.

Ozval se chraplavý hlas.

Hogan znovu vystřelil dolů.

Muž se s kletbou stáhl.

Chet přiběhl k otevřeným dveřím pokoje Candy O’Tooleové.

Zpěvačka si z hlavy strhla klobouček a právě si navlékala blůzu.

Hogan musel obdivovat její dlouhé, útlé nohy. Obrázek na plakátu nepřeháněl.

Viděl, jak na něj pohlédla a zčervenala.

To ho poněkud udivilo. Vždyť své nohy dávala v plen každý večer před davem lačných horníků.

Navlékla si džíny, vklouzla do bot a krátce vyhlédla z okna na Main Street.

Když se otočila, byla bledá jako stěna.

„Chapmanovi střelci obklíčili Crystal Palace!“ vykřikla.

„Pojďte!“

Hogan se obrátil. Na chodbě si všiml otvoru ve stropě. Vyskočil, zavěsil se za jeho víko, zapřel se nohama o stěnu a otevřel jej. Dolů spadl z půdy žebřík.

Chytil ho a otočil se k zrzavé zpěvačce. Nemusel jí nic říkat. Okamžitě k němu přiskočila a vyšplhala po žebříku na půdu.

Hogan ji následoval.

Nahoře vytáhl žebřík, odhodil ho stranou a lehl si na břicho, aby mohl víko zase zavřít.

Candy O’Tooleová mezitím přiběhla k jedněm dveřím a otevřela je. Vedly ven na plochou střechu. Jen její polovina byla kryta sedlovou střechou.

Chet šel za ní.

Zespoda k nim pronikaly hlasy.

Leon Chapman přikázal prohledat dům do posledního koutku a dát pozor, aby z něj neunikla ani myš.

Chat přiběhl k zábradlí a oddechl si.

Střecha sousedního domu byla o něco nižší. Její vzdálenost činila šest stop. Mezi domy totiž vedl průchod.

Těch šest stop pro něj neznamenalo žádný problém.

Ale co žena?

Pohlédl na ni.

„Musíme na druhou stranu,“ řekl. „Dokážete to?“

Přikývla, a než jí mohl pomoci, vylezla na zábradlí, odrazila se od něj a bezpečně přistála na střeše sousedního domu.

Hogan skočil za ní.

Přikrčeni přeběhli střechu až k dřevěné stěně dalšího domu. Ten byl k tomuto přistaven, takže nemuseli přeskakovat průchod mezi nimi.

Hogan se vyšvihl na hranu stěny a vytáhl se nahoru. Nebylo pro něj těžké dostat tam i zpěvačku.

Ze střechy vedlo úzké schodiště do dvora. Rychle po něm seběhli.

Na dvoře se ukryli za hromadu beden.

Již svítilo slunce.

Uvědomili si, že až Chapman zjistí, že Hogan a Candy už nejsou v Crystal Palace, nechá pročesávat město.

Pohlédli na sebe.

„Neznáte místo, kde nás Chapman nenajde?“ zeptal se Chet.

Candy O’Tooleová zavrtěla hlavou.

Hogan si vzpomněl na tu ošklivou prostitutku. Pomohla by jim? Nebo bude mít tak velký strach z Chapmanových zabijáků, že je zradí?

Hogan věděl, že nemá na vybranou.

V Silver City se nevyznal. To město se za poslední tři roky velmi změnilo. Hogan znal jen domy na Main Street.

„Pojďte,“ řekl zpěvačce.

„Kam chcete?“

„Musíme se do večera skrývat a já znám jen jedno místo, kde nás Chapmanovi zabijáci snad nenajdou.“

+ + + + +

Nepozorovaně dorazili ke kůlně, jíž obývala Elsie.

Ošklivá prostitutka ležela s roztaženýma rukama na své špinavé armádní dece a chrápala. Vedle slamníku ležela prázdná láhev od whisky.

Candy O’Tooleová dýchala krátce a ztěžka.

Zápach, který se linul z té nešťastné ženy a jejího lůžka, jí zvedal žaludek.

„To zůstaneme tady?“ rozrušeně zašeptala.

Chet se usmál.

„Na ten smrad neumřeme, slečno O’Tooleová. Což se o kulkách v revolverech Chapmanových zabijáků říct nedá.“

Polkla.

„Jak jenom někdo může žít v takové špíně?“ hlesla.

Chet pokrčil rameny.

„Jednou se rozhodla jít touto cestou. Většina z nich ví, kam vede. Ale nevěří, že se to stane právě jim.“

Candy ztěžka oddechovala.

„Míníte tím i mě?“

Hogan neodpověděl.

I ona chvíli mlčela. Pak řekla: „To se mně určitě nestane, Hogane.“

„Jste mladá a neobyčejně krásná, slečno O’Tooleová. Elsie dřív taky vypadala dobře, než ji znetvořil oheň a ta rána nožem.“

Zavrtěla hlavou.

„To bych se raději zabila, Hogane.“

„Měla byste toho zavčas nechat,“ radil jí Chet. „Míní to s vámi Steven Morrow vážně?“

Neodpověděla, ale on jí viděl na očích, že si to nemyslí. Ne, někdo jako Steven Morrow by se nikdy nezahazoval s takovou ženou.

Oba mlčeli.

Chet našel kout, do něhož se mohli skrýt, kdyby kůlnu někdo prohledával.

Do setmění chybělo ještě víc než osm hodin.

Hogan by si rád zakouřil, ale kouř by je mohl prozradit.

Slyšeli jen chrápání Elsie, ale za hodinu se k němu přidal i jiný zvuk.

Chapmanovi zabijáci po nich začali pátrat.

+ + + + +

Hogan nevěděl, kolik uplynulo času.

Neustále se ozývaly hlasy mužů, kteří procházeli kolem kůlny, ale nikdo nevešel dovnitř.

Elsie pořád chrápala.

Hogan si vzpomněl na to, že byla opilá, už když s ní odcházel ze saloonu Apache. Potom ještě vypila celou láhev whisky.

Soudil, že pravděpodobně bude spát celou noc a probudí se až ráno.

Candy O’Tooleová seděla vedle něj.

Skoro ani nebyla vidět.

Přitáhla si nohy k tělu, ruce položila na kolena a hlavu na ruce.

Chet cítil vůni jejích vlasů obzvlášť se vyjímající v tom zápachu.

Měl tu ženu rád. Nějak cítil, že byla něčím zvláštní. Byla jiná než Kathy. Úplně jiná.

Kathy ho vzrušovala jako žádná jiná, ale zároveň s ní měl neustále pocit, že se musí mít na pozoru.

Candy O’Tooleová naopak vyzařovala klid a bezpečí. Dokonce ani nebezpečí, které na ně číhalo venku, se mu v její přítomnosti nezdálo tak velké, jaké ve skutečnosti bylo.

A pak přišli.

V kůlně se zamihotala žluté světlo. Rezavé harampádí vrhalo děsivé stíny.

Hogan z pouzdra vytáhl kolt a levou ruku položil Candy na rameno.

Cítil, jak strnula strachem.

Cosi zařinčelo.

Nějaký muž zaklel.

Světlo se blížilo.

Hogan viděl škvírou mezi dvěma velkými bednami na lůžko Elsie. Na její vychrtlou postavu padlo světlo. Ještě stále ležela s rozpřaženýma rukama na zádech a chrápala.

Hogan zatajil dech, když poznal šerifa Muldoona a pistolníka Jesse Starka.

„Páchne to tu jak v kozím chlévě,“ přidušeně poznamenal Stark. „Normální člověk by tu nevydržel ani deset vteřin, Muldoone.“

Šerif se sehnul k ošklivé prostitutce a zatřásl jí.

Potom spatřil prázdnou láhev whisky vedle jejího slamníku a zaklel. Zvedl ji a mrštil jí do vyřazeného parního stroje. Rozbila se a střepy letěly až k Hoganovi, který ovšem nehnul ani brvou.

„Kde ten bastard může být?“ vztekle zavrčel Muldoon. „Prohledali jsme každý dům. Nikomu koně neukradli. A Candy O’Tooleovou v Silver City přece zná každý. Ti dva se přece nemohli jen tak vypařit.“

Stark pokrčil rameny.

„Hogan se zase objeví, Muldoone, to si piš. Stačí jen počkat, až se v Silver City objeví Kathy Morrowová.“

„Ty chceš jít za Chapmanem a vyzvonit mu to?“ vyštěkl šerif. „Chapman chce dostat Hogana a tu ženskou! Je těsně před cílem a bude zatraceně nepříjemný, jestli se něco nepovede tak, jak chce.“

„To je tvůj problém, Muldoone,“ řekl Stark. „Já umím čekat. Čekal jsem tři roky, takže na pár dnech už mi nesejde.“

Otočil se a odešel.

Šerif zaklel a vydal se za ním.

Pod střechou se chvíli mihotalo světlo, načež tam zavládla tma. Bylo slyšet jen chrápání Elsie.

Hogan a Candy O‘Tooleová se ještě celou minutu nehýbali. Candy se přitulila k Chetovi.

Ten tak pocítil teplo jejího těla.

„Muldoon,“ zašeptala žena.

„Co je s ním?“

„Steven si myslel, že šerif stojí na jeho straně…“ Zakoktala se, aby pak řekla: „Sakra!“

Chet nevěděl, co ta kletba znamená. Zeptal se jí na to a Candy odpověděla: „Muldoon Stevenovi slíbil, že povolá federálního marshala ze Santa Fé. Jestli ale pracuje pro Chapmana, tak to určitě neudělal.“

„Tak se mi zdá, že Steven Morrow je hodně důvěřivý člověk,“ poznamenal Hogan.

Odstoupila od něj.

„Vy jste Kathy Caldwellové naletěl tak jako on!“ sykla. „Steven je poctivý člověk. Narozdíl od jeho ženy. Tu nezajímá, že jed, který vypouští do Mescalero Creeku, zničí ranč jejího manžela a přírodu kolem.“

„Co je mezi Chapmanem a Kathy Morrowovou?“

„Co by? Dali se do kupy. Kathy chce Stevena zničit.“

„A co chce Chapman?“

Trpce se zasmála.

„Kathy Morrowová se ještě bude divit. Myslí si, že Chapman je do ní zamilovaný a že bude tančit tak, jak ona bude pískat. Jenže to se mýlí. V Chapmanovi narazila na někoho, kdo je ještě podlejší a zákeřnější než ona. Dala se do spolku s ďáblem.“

„Takže podle vás je Steven Morrow zadržován v dole Big Luck.“

„Myslím si to. Některé Mulliganovy narážky na to ukazují. Mulligan je Chapmanův člověk, je to jeden z jeho předáků v dole Big Luck.“

„O.K.,“ řekl Chet. „Měli bychom se pokusit Stevena Morrowa osvobodit. Bez něho bychom to mohli rovnou zabalit. Nikoho by tu nezajímalo, kdyby tu při nějaké náhodné přestřelce sejmuli nějakého přivandrovalého pistolníka a zpěvačku.“

Povzdechla si, ale nic neřekla.

Hogan vstal a zvedl ji.

Při tom se dotkl jejích ňader. Polilo ho horko.

Chraplavým hlasem se zeptal: „Mohlo by to pro nás dopadnout hodně špatně. Nechcete raději zůstat tady a čekat?“

„Ne!“ opáčila. „Musím na vzduch. Už to tu nevydržím!“

Chrápání Elsie náhle ustalo a ozvalo se šelestění slámy.

Chet a Candy se nehýbali. Na okamžik zatajili dech, ale potom se opět ozvalo chrápání.

Hogan zpěvačku provedl kolem prostitutčina slamníku.

Kráčel k úzkým dveřím v zadní stěně kůlny.

V temnotě byly nezřetelně vidět úzké proužky světla. To dovnitř pronikalo škvírami mezi prkny stěny.

Chet naslouchal, než otevřel dveře. Nic však neslyšel.

Dveře vedly do jedné úzké, tmavé uličky. Z Main Street zněl typický pouliční lomoz.

Chet ucítil ve své dlani její ruku.

Pohlédla na něj.

Měla strach. Věděl to, ačkoli se na něj usmívala.

Usmál se taky.

„To zvládneme,“ řekl.

+ + + + +

Hoganovi to připadalo jako zázrak, když nepozorovaně dorazili k dolu Big Luck.

Dřepěl s Candy O’Tooleovou ve stínu malé kůlny na nářadí nedaleko vchodu do dolu.

Nad ním visela lucerna, která jej osvětlovala svou mihotavou září.

Připlížili se tam kryti za dlouhou řadou důlních vozíků. Narozdíl od úpravny a tavírny stojících pod nimi ve svahu, se v dole přes noc nepracovalo.

Chet byl přesvědčen, že Chapmanovi lidé drží Stevena Morrowa v dole - pokud už nebyl mrtvý. A určitě ho neponechají nehlídaného.

Proto byl neklidný.

Neustále se ohlížel k dolu, ale nikoho tam neviděl.

Nakonec mu došla trpělivost. Nechtěl již ztrácet čas.

Nejradši by nechal Candy O’Tooleovou v úkrytu za kůlnou, ale věděl, že by na to nikdy nepřistoupila. A tak jí nic neřekl.

Stačil mu jediný pohled.

Proklouzl kolem vozíků k ústí dolu. Na světle byl jen pár vteřin, pak ho pohltila temnota štoly.

Přitiskl se ke studené skále a počkal, až Candy dorazí k němu.

Těžce oddechovala. Když k němu přiběhla, pokračovali dál.

Tu koutkem oka zachytil mihotavé světlo ve štole a okamžitě poznal, že nemá čas na to, aby varoval Candy.

Přiskočil za jeden vozík s rudou.

Candy přidušeně vykřikla. Zmateně se rozhlížela. Chtěla se vydat dál, ale v tom se štolou ozval ostrý hlas.

„Ani hnout, nebo ti kulkou provrtám hlavu, chlape!“

Z temnoty se vynořil muž s lucernou v levé ruce. Pravou měl nataženou. Světlo lucerny se odráželo od kovu revolveru.

„Hej…,“ řekl ten muž s býčí šíjí. Měl široký obličej a zrzavé vlasy.

Candy O’Tooleová, která byla dosud přikrčená jako štvané zvíře, se narovnala.

Hogan nevěřil svým očím.

Měla rozepnuté horní knoflíky své blůzy a světlo lucerny se lesklo na sametové pleti jejích ňader.

Muž s revolverem se zastavil dva kroky před ní. Hogan spatřil v jeho očích jiskry chtíče.

Muž se hrdelně zasmál.

„To je ale překvapení, slečno O’Tooleová,“ zavrčel a olízl si rty. „Chapman vás všude hledá a vy…“

„Musím s vámi mluvit, Mulligane,“ chvatně dodala Candy O’Tooleová.

Mulligan ji však neposlouchal. Otočil se a namířil revolver k vozíku s rudou.

Pozdě.

Hogan už byl u něj. Pažbou Navy koltu jej udeřil do hlavy. Bolest přiměla Mulligana pustit revolver.

Než se vzpamatoval, pocítil na hrdle špičku Chetova nože bowie-knife.

„Ani muk, Mulligane!“ zamumlal Chet.

Candy se sehnula pro Mulliganův revolver a zvedla jej. Zachytila Chetův pohled, zrudla a rychle si zapnula blůzu.

„Můžeš si to ulehčit, nebo také ztížit, Mulligane,“ řekl. „Víme, že držíte Morrowa tady v dole. Buďto nám řekneš rovnou, kde je, nebo ti pomůžu. A můžeš mi věřit, že jsem se od Apačů naučil věci, které ti vženou slzy do očí, jen když o nich uslyšíš.“

Aby svým slovům dodal patřičný výraz, přitlačil špičku nože silněji k Mulliganovu hrdlu.

„Chapman mě oddělá,“ hlesl Mulligan.

„A co myslíš, že s tebou udělám já, když nebudeš mluvit? Chapman je daleko, ale já jsem tady a ty máš nůž na krku!“

Mulligan váhal.

Když však Candy řekla: „Na to se nemůžu dívat, Hogane!“ a otočila se, zbledl a všechno vyklopil.

Zavedl Cheta do boční štoly, která byla ukončena přepážkou ze silných desek. Za ní se nacházel Steven Morrow svázaný v řetězech.

Jeho elegantní oděv byl špinavý a roztrhaný.

Museli ho zmlátit, protože měl opuchlé levé oko a na bradě měl oděrky.

Candy O’Tooleová byla okamžitě u něj. Morrow však hleděl na Cheta, který držel svým nožem v šachu Mulligana.

„Hogan?“ zašeptal.

Mulligan se náhle pohnul.

Chet jej vyřadil pěstí dřív, než mohl uniknout.

Mulligan uklouzl a hlavou narazil do stěny. Zasténal a svalil se na zem.

„ Co to má znamenat, Hogane?“ zasípal Morrow. „Myslel jsem, že vás najala Kathy?“

„Povídala mi historku, která se mi nelíbila, Morrowe. Podle toho, co jsem zjistil, by tuto hru na konci prohrála tak jako vy, pokud by Chapmanovi vyšly jeho plány.“

Chet si klekl k Mulliganovi a prohledal mu kapsy.

Nalezl klíč na okovy, kterými měl Morrow spoutané ruce a nohy.

O pár vteřin později byl Steven Morrow volný.

Candy mu chtěla pomoci, ale Morrow ji odstrčil.

Způsob, jakým jednal se svou přítelkyní, se Chetovi nelíbil, ale nic neřekl.

Morrow k němu přistoupil.

„Neproděláte na tom, když mi pomůžete, Hogane,“ hlesl.

„Co můžeme my dva svést proti Chapmanovi, Muldoonovi a ostatním pistolníkům?“ zeptal se Chet.

„Pomůžete mi? Nebo se budete aspoň držet zpátky?“

Hogan přikývl.

„Jestli to bude mít naději na úspěch.“ „Moji muži se utábořili pár mil za městem,“ chvatně řekl Morrow. „Bohužel jsem nepočítal s tím, že Muldoon se nechá Chapmanem koupit. Proto mě překvapili. Dal jsem svému předákovi Mikeovi Bradymu příkaz, aby bez mého výslovného pokynu nic nepodnikali. Pravděpodobně ještě ani neví, že mě Chapman zajal. Musíme mu nějak dát vědět. A potom můžeme začít čistit Silver City.“

+ + + + +

Steven Morrow měl pravdu.

Nebylo lepšího místa než plochá střecha šerifovy úřadovny.

Jednak bylo zřejmé, že je tam nikdo nebude hledat, jednak odtud měli prvotřídní výhled.

Šerifova úřadovna stála na západní straně Main Street přímo mezi domem Wells & Fargo a správní budovou dolu Big Luck patřícího Leonu Chapmanovi. Mezi nimi se nacházel Crystal Palace, který stál šikmo naproti šerifovy úřadovny. Tyto tři budovy stály na východní straně Main Street.

Pod nimi kolotal pouliční ruch.

Hogan občas spatřil lelkující pistolníky.

Leon Chapman se mezitím dozvěděl, že Steven Morrow byl osvobozen Hoganem a Candy O’Tooleovou.

Lonnie Mulligan přicválal za svítání do města a hned zmizel v domě dolu Big Luck.

Chet a Morrow, kteří se ještě za tmy uchýlili na střechu, byli překvapeni, že se nic neděje. Chapman měl očividně něco za lubem a nechtěl se Morrowovým útěkem dát vyvést z míry.

Hogan pohlédl k domu Wells & Fargo, kde se chystal příjezd dostavníku do Lordsburgu.

Tu do něj strčil Morrow.

Chet se ohlédl.

„Chapman!“ zamumlal Morrow a ukázal ke správní budově dolu Big Luck.

Hogan spatřil vysokou, štíhlou postavu Leona Chapmana. Stál na verandě a hovořil s Lonniem Mulliganem, který byl ozbrojen puškou.

Mulligan přikývl a zmizel v jednom průjezdu.

Chapman sešel z verandy a přešel ulici, takže jej Chet s Morrowem nyní nemohli vidět.

Morrow se posunul ke kraji střechy.

Opatrně zvedl hlavu a hned ji zase sklonil. Věděl, že by to byl jejich konec, kdyby je odhalili.

Připlížil se k Chetovi a sykl: „Sakra, myslím, že jde do šerifovy úřadovny!“

Hogan mlčel. Naslouchal.

Po chvíli se pod nimi otevřely dveře.

Morrow se připlazil k vikýři a chvíli naslouchal. Potom zavrtěl hlavou a vrátil se k Hoganovi.

„Ničemu z toho nerozumím,“ zašeptal. „Ale ať visím, jestli dovolím, aby Muldoon ještě zítra nosil šerifskou hvězdu!“

Chet na to neodpověděl.

Pro něj to nebyl žádný rozdíl, jestli šerifa platí Morrow nebo Chapman.

Pomyslel na Candy O’Tooleovou.

Nejistota, jestli dokázala provést svůj úkol, jej naplňovala neklidem.

Potom co v noci opustili pozemky dolu Big Luck, ji posadili na koně. Měla jet do tábora Morrowových kovbojů a předat předákovi Mikeu Bradymu Morrowův příkaz jet do Silver City a zamést tam s Chapmanovými pistolníky.

Mike Brady pro tento případ dostal přesné pokyny.

Morrowovi kovbojové už pravděpodobně pronikli do města a zaujali své pozice.

Morrow sice nikoho z nich nespatřil, ale byl si jist, že tam jsou.

Chet si jej z boku prohlédl.

Morrow se v posledních letech změnil. Už to nebyl ten dandy, kterého si Hogan pamatoval.

Morrow pocítil jeho pohled a usmál se.

„Litujete snad, že jste se postavil na mou stranu?“

Chet zavrtěl hlavou.

„Ne, Morrowe. Jenom jsem právě myslel na to, že jste se změnil. Je to tím, že s Kathy bojujete na život a na smrt?“

Morrow si olízl rty.

„V poslední době se toho hodně událo, Hogane. Před rokem zemřel můj otec a předal mi břemeno odpovědnosti za ranč.“

„A Kathy otravuje jedem z vaší tavírny váš dobytek.“

„Ano. Ale to by se dalo vyřešit. Většinou jsme se svářili o jinou věc. Chtěl jsem děti a ona ne. Měla strach, že by ztloustla a zošklivěla. Až to tady…,“ řekl a ukázal na Main Street, „…vyřídím, Kathy pozná, že Chapman ji jen využíval. Doufám, že prohlédne a pozná, že jen v rodině může člověk žít šťastně.“

Tato slova Cheta překvapila.

Kathy na něj působila dojmem, jako by mezi ní a Stevenem Morrowem existovala nesmiřitelná nenávist.

„A co Candy O’Tooleová?“ zeptal se Chet chraplavým hlasem.

Morrow na něj pohlédl, jako by jeho otázce nerozuměl. Potom se zašklebil a řekl: „Candy je milé děvče, Hogane. Ale s takovou se člověk nemůže oženit. Vždycky když by se na ni usmál jiný muž, musel bych myslet na to, že už s ní spal.“

Hogan pomyslel na naděje Candy a nejraději by ta slova nacpal Morrowovi zpátky do krku.

V Morrowových očích se zablesklo.

Pohlédl za Hogana.

Chet se ohlédl a spatřil oblaka prachu stoupající k nebi. To musel být dostavník Wells & Fargo z Lordsburgu.

Pod nimi se ozvaly hlasy.

Chet zvedl hlavu.

Leon Chapman a šerif Muldoon vyšli na ulici a vydali se k budově Wells & Fargo.

Chapman byl očividně informován o tom, že tím dostavníkem přijede Kathy Morrowová.

Chet přivřel oči, když pod přístřeškem domu Wells & Fargo spatřil Jesse Starka, který se tam opíral o sloup.

Stark si podle všeho byl jist, že Hogan si nenechá ujít příjezd Kathy Morrowové.

A nechtěl si nechat ujít příležitost se mu pomstít.

+ + + + +

Blonďaté vlasy Kathy Morrowové na slunci svítily jako zlato.

Hogan viděl, jak sevřela své malé pěsti a zrudla hněvem.

Stál před ní Leon Chapman a kolem nich Muldoon a pár dalších chlápků, jejichž jména dozajista stála na Chapmanově výplatní listině.

Morrow se chopil své winchestrovky.

Také Hogan byl ozbrojen puškou. Vzali si je v dole Big Luck.

Morrow kývl na Hogana.

Zvedl winchestrovku k nebi a zmáčkl spoušť.

Chet již byl u vikýře. Otevřel ho a skočil dolů, do tmavé místnosti. Když přiběhl ke dveřím, skočil tam i Morrow.

Hogan slyšel výstřely a ječivé výkřiky.

Ozval se tlumený dusot. Dusot koní.

Morrowovi kovbojové uslyšeli znamení a přicválali na Main Street.

Hogan spíš seskočil, než seběhl, ze schodů.

Dole v šerifově úřadovně se jeden muž bleskově otočil. Na košili se mu leskla plechová hvězda. V ruce držel revolver.

Zvedl jej, ale v tom třeskla Chetova winchestrovka.

Kulka jen těsně minula hlavu zástupce. Muž zákona úlekem pustil revolver.

Chet proběhl kolem něj ke dveřím, jež vedly na Main Street.

Za ním se ozval druhý revolver.

Morrow zabručel: „Kliď se, Clifforde!“

Zástupce přiběhl k jedněm dveřím a zmizel v nich.

Chet vyšel na verandu úřadovny.

Na Main Street vládl chaos.

Po ulici se valila mračna prachu. Protější domy byly vidět jen nezřetelně.

Jezdci jezdili sem a tam. V prachu se blýskalo. Koně řehtali děsem.

Spřežení dostavníku se splašilo a táhlo vůz i se zatáhnutými brzdami napříč ulicí.

Steven Morrow proběhl kolem Hogana a skočil z verandy na ulici.

Jeden z jezdců před ním zastavil.

„Dostali jsme Mulligana a Muldoona, šéfe!“ zvolal.

„Kde je Chapman?“ zabručel Morrow.

„V kanceláři Wells & Fargo! Zabarikádoval se tam se dvěma pistolníky. Mají tam u sebe paní Morrowovou.“

Morrow přikrčen vyrazil.

Střelba neustávala.

Chet se chtěl vydat za Morrowem, ale v tom okamžiku se nalevo od něj mihnul stín. Instinktivně padl na kolena a otočil se.

Proti němu vyšlehl plamen a on pocítil záchvěv vzduchu, jak mu kulka srazila z hlavy stetson. Vzápětí na ten stín vystřílel půl tuctu kulek ze své winchestrovky.

Pak však stín zase z verandy zmizel.

Chet se rozběhl tím směrem.

Na kraji verandy se zastavil. Díval se na muže, který s rozhozenýma rukama ležel v prachu na zádech.

Byl to Jesse Stark.

Několik kulek jej zasáhlo do hrudi.

Musel být na místě mrtev. Měl rozšířené oči a hleděl k nebi.

Chet se obrátil.

Prach se začal rozplývat.

Do výstřelů se ozval ženský výkřik.

Hogan uviděl světlé šaty na verandě domu Wells & Fargo. Rozběhl se tím směrem.

Za ní se ve dveřích objevil muž.

Byl to Chapman. V ruce držel revolver a mířil jím na záda Kathy Morrowové.

Chet zalícil winchestrovku a vypálil.

Trefil.

Kulka Chapmana odhodila zpátky do domu. Ještě stačil zmáčknout spoušť, ale střela se jen neškodně zavrtala do stříšky verandy.

Kathy vykřikla a rozběhla se k Chetovi.

Ten se jí chtěl vyhnout, ale pevně se ho zachytila.

Viděl, jak Steve Morrow přikrčen běží ke dveřím domu Wells & Fargo. Za běhu pálil z winchestrovky.

Hogan na něj zavolal, aby jej varoval. Marně.

Pak od sebe hrubě odstrčil Kathy, aby aspoň mohl střílet.

Tu se však v jednom okně zablesklo.

A Steven Morrow koupil kulku do zad. Podlomila se mu kolena a skácel se na podlahu verandy.

Hogan vystřelil na muže v okně.

Odpovědí mu byl výkřik.

Pak se náhle rozhostilo ticho. Byl slyšet jen tlumený dusot koňských kopyt.

Kathy Morrowová jej chytila za ruku.

Hleděla na bezvládnou postavu svého muže, ale nerozběhla se k němu.

V tom se ozval ženský výkřik.

Hogan se ohlédl a uviděl Candy O’Tooleovou. Běžela k verandě domu Wells & Fargo. Vedle Stevena Morrowa padla na kolena a sténajíc se sklonila k němu.

Chet se vytrhl Kathy a rozběhl se k budově Wells & Fargo.

Vyběhl po schodech na verandu a setkal se s Mikem Bradym, Morrowovým předákem.

Chet pohlédl do dveří.

Leon Chapman ležel na jejich prahu. Jeho bílá košile byla nasáklá krví. V jeho otevřených, prázdných očích se zračila smrt.

Chet se ohlédl, když uslyšel dusot kopyt.

Po Main Street uháněl jezdec.

Hogan poznal Muldoona. Byl sehnutý nad hřívou svého koně a poháněl jej ostruhami.

Mike Brady se mu chtěl postavit do cesty, ale Hogan jej zadržel.

Muldoon projel kolem nich a zmizel v oblaku prachu. Bylo jasné, že už se v Silver City nikdy neukáže.

Brady nerozhodně stál vedle Kathy Morrowové.

Ta mu právě cosi řekla.

Chet se však o ni nestaral. Přistoupil ke Candy O’Tooleové, jež s chvějícími se rameny klečela u mrtvého Stevena Morrowa, a položil jí ruku na rameno.

Zvedla hlavu a pohlédla na něj uslzenýma očima.

„Už je po všem, Candy,“ tiše řekl.

Pomalu přikývla a s jeho pomocí vstala.

Hogan za sebou uslyšel kroky.

Přišla k němu Kathy Morrowová. Pohled, jaký vrhla na mrtvého u Hoganových nohou, byl chladný jako kus ledu.

Potom pohlédla na Candy O’Tooleovou.

„Bylo by pro vás nejlepší, kdybyste ze Silver City zmizela,“ pohrdavě řekla Kathy.

Candy O’Tooleová se chtěla otočit a jít, ale Chet ji chytil za ruku.

V nazelenalých očích Kathy Morrowové se zablesklo.

„Jsem dědičkou Stevena Morrowa, Chete,“ řekla hrdelním hlasem. „Mám teď dost peněz na to, abych koupila i důl Big Luck. Žena to v byznysu nemá jednoduché. Můžeš mi pomáhat a stát se po mém boku bohatým mužem, Chete.“

Hogan se usmál.

„Tak bohatým jako Steven Morrow nebo Leon Chapman?“ zeptal se sarkastickým tónem.

Kathy zbledla.

Pohlédla na Candy O’Tooleovou a hlasem chvějícím se vztekem zasyčela: „Jde ti jen o tu couru!“

Chet jí neodpověděl. Otočil se a s Candy odešel přes Main Street ke Crystal Palace.

Candy se mu podívala do očí a Hogan poznal, že je odhodlána s ním odjet.

„Už se tu nikdy neukazuj!“ zaječela za ním Kathy Morrowová.

Chet se neotočil.

Ve své dlani cítil ruku Candy. Pevně se jej držela.

Pohlédl na ni a řekl: „Pojď se mnou, Candy. Silver City je město chamtivosti a smrti. Tady nemůže být nikdo šťastný.“

Candy pomalu přikývla.

„Půjdu s tebou, Chete,“ tiše odvětila. „Ale musíš mi dát čas.“

Hogan neodpověděl.

V tom okamžiku se rozhodl, že jí nikdy neřekne, že pro Stevena Morrowa nebyla nikdy nic jiného než coura…