John Kirby

Colorado western 089. Waco Železná pěst

Byla krásná, ale také chladnokrevná, nemilosrdná, brutální. Se svou bandou nelítostně terorizovala pohraničí a nezastavila se při tom před ničím. Jamie Lou Vaughn měla neustále navrch nad muži, kteří ji honili. Tato žena se zdála být nepřemožitelná. To se však mělo změnit, když se po její stopě vydal federální marshal Tyler McCail, muž, jemuž přezdívali Waco Železná pěst. A ten už věděl, jak se s tou rafinovanou královnou banditů vypořádat…

Jezdec neustále vstával v sedle, obracel se a díval se za sebe, ačkoliv kůň divoce cválal. Věděl, že má jen malou šanci uniknout pronásledovatelům - pokud má vůbec nějakou.

Monty Bowman už nebyl nejmladší. Již více než deset let jezdil pro ranč Hackknife, jehož pastviny se táhly na jihu až k mexické hranici, na východě k Southern Pacific Railroad a na západě až k Potrillo Mountains.

„K sakru!“ zaklel, když viděl, že ti čtyři pronásledovatelé stahují jeho náskok. „Běž, Sonny!“ Předklonil se a položil koni ruku mezi uši.

Nemělo to smysl a on to věděl. Jel na prvotřídním zvířeti, ale i ono už bylo v podstatě na konci se silami. Bylo naprosto vyčerpané. Ti čtyři ho nemilosrdně štvali. A on štval své zvíře. Šlo mu o život.

Rozhodl se však, že to nebudou mít tak jednoduché. Vytáhl revolver z pouzdra, znovu se otočil a začal pálit. Jeho třetí kulka zasáhla. Jeden z koní pronásledovatelů se zhroutil a pohřbil svého jezdce pod sebou. Čtvrtou ranou kovboj trefil dalšího pronásledovatele. Vítr k jeho uším donesl ječivý výkřik. Muž se skácel ze sedla a kůň běžel dál.

Potom to však přišlo. Třeskl výstřel z pušky, hned následovaný dalším. Monty Bowman byl zasažen do hlavy. Před očima se mu roztančily červené kruhy, jeho pravá ruka pustila revolver, levá uzdu. V plném cvalu se zřítil ze sedla, několikrát se převalil a zůstal ležet na zádech.

Oba zbylí pronásledovatelé zastavili své koně vedle nehybně ležícího kovboje, jehož zvíře odběhlo dál.

„Ted už se smaží v pekle,“ podotkl jeden z nich.

„Nic jiného si nezasloužil,“ prohodil druhý. „Měli jsme s ním co dělat. Navíc to byl tak trochu blázen. Jezdil do roztrhání těla za pár dolarů jen proto, aby pomohl svému rančerovi. Dělej, podíváme se, co má u sebe!“

Prohledali ho, ale neuspěli. Bowman u sebe neměl to, co hledali. „Sakra!“ zaklel vyšší z těch dvou. „Určitě jsme pronásledovali špatného člověka! Ti parchanti z Hackknife jsou zatraceně mazaní. Asi vyslali ještě dalšího jezdce. A možná dokonce dva. Tento,“ řekl a kopl Bowmana do boku, „u sebe každopádně žádný dopis nebo nic takového nemá!“

Menší muž se zachechtal. „Už vidím Jamie Lou! Hergot, ta bude zuřit.“

„Jenom se nepodělej. Já za to nemůžu. Vymyslela si to Jamie Lou.“

„O.K., chlape! Mně je to jedno. Jamie Lou nám to ale určitě zavaří. Už jenom kvůli tomuto chlapovi.“

„Drž už konečně zobák! Nikdo nemohl vědět, že ten dědek je tak drsný.“ Opět kopl do Montyho Bowmana, aby pak dodal: „Jedeme zpátky!“

+ + + + +

Uplynula dlouhá doba. Oba střelci již zmizeli. Své mrtvé kumpány vzali s sebou. Opodál ležel kůň, kterého Monty Bowman zastřelil.

Sonny, kovbojův kůň, přiklusal blíž. Když se Bowman skácel ze sedla, odcválal pryč a zastavil se až v jedné úžlabině.

Vypadalo to, jako by to zvíře přemýšlelo, co má dělat, ale potom několikrát do kovboje strčilo hlavou. Nejdřív mírně, potom mocněji a dělalo to tak dlouho, dokud Monty Bowman tiše nezasténal a neotevřel oči.

Uplynulo několik minut. Pak starý kovboj konečně pochopil, že se nesmaží v pekle, ale že žije. Dunělo mu v hlavě, jako by tři dny a tři noci pil bez ustání whisky.

„Dobrá, dobrá,“ bránil se chraplavým hlasem, když do něj Sonny znovu strčil, vycenil zuby a zařehtal. „Rozumím ti! Sakra, co to mám s hlavou? Ti psi snad museli střílet nějakým dělem…“ Ohmatal si hlavu, ucítil zaschlou krev na levém spánku a pochopil, že měl neuvěřitelné štěstí. Kulka ho jen škrábla, zanechala však po sobě hluboký šrám. Pokusil se zasmát, ale vyšla mu z toho jen bolestivá grimasa.

„Ale co,“ zamumlal. „Vlasy už stejně skoro nemám a na těch několika už nezáleží.“

Pak si vzpomněl, proč se vlastně vydal na cestu a proč ho ti pistolníci pronásledovali. „Sakra! Ten telegram!“

Ztěžka se zapřel rukama a vytáhl se po třmeni nahoru. Unaveně oddechoval, opřel se o koně. Několikrát zavrtěl hlavou, protože se mu před očima začala točit červená kola. Pak se levou rukou chytil třmene, přikrčil se, vytáhl si nohavici na levé noze a strčil ukazováček a prostředníček pravé ruky do boty.

„O.K., vy ničemové, nenašli jste ho, protože jste příliš hloupí. Jsem sice trošku pošramocený, ale do Lanarku to ještě zvládnu!“

Několikrát se mu zatmělo před očima. Byl však velmi houževnatý, a tak se mu povedlo dostat se do sedla.

„Jedeme, Sonny,“ řekl a poplácal koně po krku.

Jeho cílem byl Lanark, malé městečko na trati. Byla tam telegrafní stanice Western Union.

+ + + + +

Luc Keenan stál s kuchařem před kuchyní ranče Hackknife.

„Sakra, kuchtíku, už dávno měl být zpátky,“ zavrčel mladý rančer.

Než mohl kuchař něco odpovědět, přistoupila k nim Carol, rančerova sestra. „Ty myslíš, že…“

„Nesmysl,“ skočil jí do řeči Luc. „Monty jezdí pro Hackknife odjakživa. Ne, já mu důvěřuju. Ale mohlo se mu něco stát.“

Namísto Carol nyní odpověděl kuchař. Pop Cooley přišel do kraje Dona Ana spolu s otcem obou sourozenců, takže byl na ranči tak dlouho jako Monty Bowman.

„Nedělejte si starosti,“ řekl svým nakřáplým hlasem. „Monty je houževnatý jako býk. Toho jen tak něco nezastaví. Možná jen spláchl prach z cesty v Lanarku. No ano, nikdo z nás nemládne a příliš mnoho whisky může skolit i silného muže.“

3

„Doufám, že máš pravdu, Pope,“ zamumlal rančer. „Monty je v pořádku, o něm jsem nikdy nezapochyboval.“

„A ostatní?“ otázala se Carol. Byla vysoká, štíhlá a měla tmavé, skoro černé oči. Vypadala opravdu dobře s dlouhýma nohama a pohlednou postavou. Pod blůzou se rýsovala velká pevná ňadra.

„A ostatní?“ Luc Keenan pokrčil rameny. „Jsou to skvělí hoši. Máme dobré mužstvo. No ano, je mezi nimi pár drsňáků. Takoví jsou všude. Ale jsou to dobří kovbojové. Vím, co si o tom myslíš. Ne, Carol, z mých kovbojů k té bandě nikdo nepatří.“

„To si ani já nemyslím,“ prohodil kuchař. „Ach, co jsem vám říkal? Náš býk našel cestu zpátky k Hackknife.“ Nato ukázal přes dvůr ranče.

Otevřenou branou dovnitř přijel Monty Bowman. Vlastně spíš visel než seděl v sedle. Keenan a jeho sestra přispěchali k němu. Rančer byl u starého kovboje právě v čas, aby ho chytil, jinak by spadl ze sedla.

„Všechno v pořádku,“ hlesl Monty. „Byla to hrozná jízda, Lucu! Pronásledovalo mě několik pistolníků. Ale zvládl jsem to! Tvůj telegram do Las Cruces byl odeslán!“

Pop Cooley, který tam mezitím přišel, se rozesmál. „Tak co, ty starý skunku! Ze by tě v pekle nechtěli? Vždycky jsem říkal, že tebe jen tak něco nezastaví. Možná tak ještě rotační kulomet.“

Monty Bowman, podpírán Lucem Keenanem a jeho sestrou, odsekl: „Mě nezastaví ani dělo. Jedině ty s těmi tvými flákotami.“ 4

Pak se zhroutil a ztratil vědomí. Kuchař si odplivl. „Odneste ho do noclehárny. Já se o něj postarám. Zítra bude čilý jako rybička.“

Oba Keenanové jen přikývli. Znali kuchaře a věděli, že ošetřování rozumí. Pop Cooley a Monty Bowman se neustále pošťuchovali a škorpili, ale v podstatě byli z jednoho těsta, a když přišlo na věc, táhli za jeden provaz.

+ + + + +

Údolí leželo uprostřed masivu East Potrillo Mountains. Přístup k němu vedl širokou úžlabinou, jejíž hrdlo bylo zarostlé houštím a trním, takže bylo snadné je přehlédnout.

Rozsedlina vedla více než padesát yardů mezi strmými skalními stěnami a ústila na jedné mese, jež tam stála nějakým nedopatřením osudu. Byla porostlá trávou a posetá kamením a pramenil na ní potok, jenž mizel kdesi mezi skalami. Na jejím zadním okraji se tyčila kolmá skalní stěna. V dáli za ní k azurové obloze čněl skoro šest tisíc stop vysoký vrchol Mount Riley.

Vlastně to bylo spíš údolí než mesa. Těch sedm srubů přilepených k jedné ze skal bylo starých více než třicet let a vypadalo poměrně zachovale. Kdysi je postavila armáda, jež zde potřebovala opěrný bod proti Apačům. Rudokožci se však už dávno usadili na severu a snažili se bílému muži pokud možno jít z cesty.

Kromě těchto chat zde byly i dvě ohrady. V jedné stály více než dva tucty koní, v druhé o trochu méně dobytka, různě cejchovaného.

Před jedním ze srubů stál kamenný krb. Z ohně stoupal hustý dým a šířila se z něj vůně smůly. Vedle stál stůl sbitý z hrubých prken, na němž leželo několik nožů.

„K čertu!“ ozval se hrubý chraplavý hlas. „Vyjdi z té tvé špeluňky, Hanku!“

„Proč tak křičíš?“ Ze srubu vyšel podsaditý muž s širokými rameny. Měl vyhrnuté rukávy, na břiše se mu skvěla špinavá zástěra, kterou si ušil z pytle na mouku.

„Neptej se tak hloupě, Hanku! Kazíš nám tady vzduch! Můžeš…“ dobíral si ho jeden z jeho kumpánů.

„Tak obstarej jiné dřevo, ty chytráku! Toto je prostě příliš mokré. Nebo jeď do Lanarku a přivez z nádraží uhlí.“

Muž s širokými rameny chtěl ještě něco říct, ale tu kdesi v horách padly dva výstřely. Podle zvuku to vypadalo na střelbu z pušky.

„To je Cliff a ten druhý. Postarej se, abys měl hotové jídlo, Hanku!“

Tento hlas pro změnu patřil ženě. Vyšla z předního srubu a zůstala stát u dveří. Byla vysoká a štíhlá, měla dlouhé nohy a blond vlasy.

V těsných manšestrových kalhotách její nohy vypadaly ještě delší, než byly doopravdy. Navíc se v nich dobře rýsovala její plná stehna. Na nohou měl boty barvy kůže, do nichž měla zastrčeny konce kalhot. Svou sepranou modrou džínovou blůzu měla rozepnutou tak, že byla zřejmá její plná ňadra.

Její tvář byla úzká a snědá. Dominoval jí nos a modré oči. Když otevřela ústa, mezí plnými rty se ukázaly pěkné bílé zuby.

Kolem úzkých boků nosila revolverový opasek z měkké dobytčí kůže. Byl vyzdoben ornamenty stejně tak jako pouzdro, v němž nosila jeden Smith & Wesson American. V levé ruce svírala jezdecký bičík - takový, jaký nosili britští armádní důstojníci.

„Chlapci hlady neumřou,“ odvětil Hank.

Její modré oči se zúžily. „Potřebuješ snad povzbudit?“ zeptala se ledovým hlasem. „Stačí říct!“ Přistoupila k němu a zvedla levou ruku s jezdeckým bičíkem.

„No dobrá, dobrá!“ Hank poslušně zmizel v kuchyni. Také ostatní se rozešli.

Uplynulo několik minut. Žena se posadila na jednu z dřevěných židlí, dala si nohu přes nohu a levou začala pohupovat.

Konečně se objevili oba jezdci, kteří svůj příjezd oznámili dvěma výstřely z pušky. Patřili k těm čtyřem pronásledovatelům Montyho Bowmana.

Na ženě nic neprozrazovalo, že uvnitř vře vzteky. Vyslala čtyři muže - a vrátili se jen dva, s třetím koněm, jehož sedlo bylo prázdné.

„No, Cliffe?“ zeptala se chladným hlasem. „Ráda bych věděla, co to má znamenat.“ Nato ukázala bičíkem na koně bez jezdce.

„Smůla,“ odvětil Cliff a sklouzl ze sedla. Nejistým krokem přišel k ženě, zastavil se, posunul si svůj pokrčený, zaprášený stetson do zátylku a promnul si bradu. Zdálo se, že se jí bojí. A to bylo zvláštní. Vůbec totiž nevypadal jako slaboch nebo zbabělec.

„Nemluv v hádankách,“ řekla. „Takže…?“

Tak jako všichni členové bandy i on se jí kdysi podřídil. Ne hned a bez námitek. Ale pak poznal, že má srdce z kusu ledu. Chladnokrevně zastřelila Torna Evanse, když se chtěl stát vůdcem. To se stalo krátce po smrti kapitána Vaughna.

Vaughn byl britský důstojník. Opustil Anglii a armádu kvůli dluhům z karet a odplul do Ameriky. U modrokabátníků se stal kapitánem. Potom dezertoval, protože zastřelil jednoho poručíka kvůli ženě. Byla to právě tato blondýna, kterou si pak vzal.

Během čtvrt roku oba založili bandu a začali řádit na hranici Mexika a Texasu. Při přepadení jednoho dostavníku část bandy padla do léčky, kterou na ně nastražili texaští rangeři ve Franklin Mountains severně od El Pasa. Richard Vaughn byl při tom postřelen dvěma kulkami, oba zásahy byly smrtelné. Z šesti mužů, s kterými vyjel přes hranici do Texasu, se vrátili jen dva. Jedním z nich byl Tom Evans.

Evans věřil, že to bude mít snadné. Na jedné straně měl zálusk na blondýnku, na straně druhé se chtěl po mrtvém Vaughnovi stát bossem.

„Jsou tři důvody, proč tě poslat k čertu,“ řekla blondýna s kamennou tváří a chladným pohledem tak nahlas, že okolo stojící bandité mohli zřetelně slyšet každé slovo. „Za prvé se ujímám vůdcovství po svém muži. Za druhé je pro mě urážkou, že mě chceš. A za třetí měls zabránit Richardově smrti, Tome Evansi. Byls jeho zástupcem a měls ho chránit.“

Pak tasila. Do té doby žádný z banditů nevěděl, jak je rychlá. Byla rychlejší než každý z nich a Tom Evans rozhodně nepatřil k nejpomalejším.

Povedlo se mu sice tasit revolver, ale ke střele už se nedostal.

Dva další bandité, Evansovi přátelé, dopadli stejně, když přišli na sebevražedný nápad pomstít se.

„Varuju každého z vás,“ zněla její slova. „Ten, kdo se mi nechce podřídit, zemře. A abychom si rozuměli! Nejsem rychlá jen s revolverem, ale i s nožem. A mám oči všude, vpředu i vzadu! Menší neposlušnost trestám tímto!“ Nato ukázala na jezdecký bičík svého mrtvého muže.

Pak se ukázalo, že ta žena má doopravdy vůdcovské kvality a že je nebezpečně inteligentní. Zdálo se, že nemá srdce. Když to nešlo jinak, když neviděla jiné východisko, vraždila s chladnokrevností lovce bizonů.

Podařilo se jí dosáhnout toho, že všichni členové bandy bez námitek vykonávali její rozkazy.

Cliff Cotter při jejích slovech instinktivně odstoupil. Zřejmě pomyslel na Sama Greena, kterého práskla bičem do obličeje a který v něm nyní měl červenou jizvu.

„Dostali jsme ho,“ řekl zajíkavým hlasem. „Ten křivonohý parchant byl houževnatější, než jsme si mysleli. Teď je mrtvý. Nechali jsme ho ležet. Ano, a…“

„Oddělal při tom Grega a Lewa,“ chladně mu skočila do řeči. „Dál!“

„Ano, oddělal je. Potom jsme ho dostali. Ale nic u sebe neměl. Žádný dopis, žádný papír - nic.“

Pomalu vstala a šlehla po Cliffu Cotterovi pohledem: „Tak! Nic u sebe neměl. Vy tupí idioti! To jste si mysleli, že rančer, kterému ukradli jeho nejcennější zvířata, pošle jednoho ze svých nejlepších chlapů do města jen tak? Co by tak asi v Lanarku dělal? Kupoval whisky?“

Zvedla bičík a chladně se usmála: „Máš plné kalhoty, co, Cliffe?“ Pohrdavě se zasmála. „Přemýšlej! Co bys udělal na Keenanově místě?“

„Asi bych poslal dva nebo tři jezdce. Pokud to tak bylo, sakra, ano - pak jsme se minuli. Ale ty druhé jsme neviděli.“

Opět se rozesmála, znělo to přímo ďábelsky. „No dobrá! Věděli jste, že starý Keenan býval mužem zákona. Jeho syn není padlý na hlavu. Nějak se mu určitě podařilo poslat telegram z Lanarku. Komu, to vám nemusím říkat. Takže budeme teď mít spoustu starostí, Cliffe! Krucinál, já se federálních marshalů nebojím, ale ti chlapi, to je trochu jiná káva než nějaký bezvýznamný šerif. Navíc rozvíří prach. Kde jste nechali Grega a Lewa?“

„Greg zůstal pod svým mrtvým koněm. Lewa jsme hodili do jedné jeskyně v horách a zaházeli ho kamením.“

Přikývla. „Dobrá. Teď zmizte. Musím přemýšlet.“

Cliff Cotter a jeho kumpán hleděli za ní. Odešla do svého srubu.

„Sakra, to je ale megera! Jen se podívej, jaký má zadek, Cliffe!“ prohodil bandita. „Rád bych věděl, jaká je v posteli.“

„Tak se jí zeptej, ty idiote,“ zavrčel Cliff Cotter. „To bys rovnou mohl ležet v posteli s kusem ledu.“ Přitom velice dobře věděl, že ta blonďatá saň dokáže být i jiná než chladná a bezcitná. Vždyť s ní jednou strávil noc. A tehdy se ukázalo, že umí být horká jako láva. Ráno ovšem nasadila opět svou ledovou masku.

„Jen si nemysli, že teď budeš mít nějaké výhody,“ varovala ho. „Čas od času to potřebuju! To je všechno.“

Cliff Cotter nebyl žádný velký myslitel, ale tomu rozuměl. A neměl chuť zaplatit za noc životem. Příliš dobře věděl, jak umí být rychlá s koltem. A jak nevypočitatelná dokáže být - v jistých situacích.

„Pojď, zmizíme,“ prohodil Cotter ke svému kumpánovi. „Potřeboval bych se napít!“

+ + + + +

Noc byla horká jako rozpálená pec. Embalsamador nebral ohled na hranice. Když přišel jeho čas, vanul vítr smrti z Chihuahuy přes hranici a Rio Grande do Texasu a Nového Mexika. A přinášel s sebou vedro, jež se podobalo dechu smrti.

Až v La Tuně byl embalsamador cítit, i když ne tak silně jako dále na jih v El Pasu. Ted, krátce před půlnocí, panoval v malém městečku na úpatí Franklin Mountains klid. Ze tří saloonů byl otevřen pouze jediný. Děvčata to už dávno zabalila, barman mohl být rád za jediné dva hosty -kovboje z jednoho ranče od východu.

U dvou domů svítily kerosinové lucerny. Jinak byla Main Street zahalena tmou. Nikde ani noha. Jen několik psů s vyplazenými jazyky vyčerpaně polehávalo na chodnících. Trpěli vedrem tak jako lidé.

Jezdec přijel z jihu. Jel podél Rio Grande a zdálo se, že má za sebou dlouhou cestu. Těsně před městem přejel trať South Pacific Railroad a pak odbočil na Main Street. Ačkoli dusot jeho koně byl slyšet hodně daleko, nikdo se neukázal. Vedro v lidech ubilo jakoukoli aktivitu a zvítězilo i nad zvědavostí.

Jezdec zastavil svého vraníka před šerifovou úřadovnou. Přestože byla tma, byl černý nápis na bílém štítu dobře vidět.

„Tak, koníčku,“ zamumlal muž a slezl ze sedla. „To by pro dnešek stačilo. Zítra se jede dál.“

Omotal uzdu kolem zábradlí, vyšel na chodník, vytáhl revolver a několikrát zabušil pažbou na dveře.

Uplynuly tři minuty, načež se ozval bručivý hlas: „Hrome! Kdo to dělá takový hluk? Co se děje?“

Dveře šerifovy kanceláře se otevřely a stanul v nich muž střední postavy s rozcuchanými šedivými vlasy a rozčilením se chvějícím knírkem. Měl na sobě potrhaný župan a v levé ruce držel petrolejovou lampu.

„Chlape, to jsem moc zvědavý, proč mě taháte z postele!?“

„Nevzrušujte se, šerife,“ pobaveně odvětil jezdec. „V tom vedru se stejně nedá spát.“

„Hm, tak vám je ještě do smíchu! No, poslouchám!“

„Uvažujte trochu, šerife. Přijíždím z El Pasa. Copak vám kapitán Morgan od rangerů neposlal telegram, že přijedu?“

„ Ah! Tak to jste vy? O.K., marshale. Měl jste hned říct, kdo jste…“

„No dobrá,“ skočil mu muž do řeči. „Vaše město neznám. A protože chci zítra dál, rád bych věděl, kde…“

„Nemějte obavy,“ prohodil šerif. „Koně můžete nechat ve stáji. Stájník už o vás ví. Bude se o vaše zvíře starat, jako by bylo jeho vlastní. Pak přijďte sem. Můžete spát u mě doma. Je tu jen jediný hotel a ten bych vám touto dobou a v tomto vedru nedoporučoval.“

„No dobře, takže o mého koně by bylo postaráno. A já? Mám i já žrát oves a chlemtat vodu ze žlabu, šerife?“

Muž v županu se rozesmál. „O to nemějte strach, má sestra vám něco uvaří. Jenom si v klidu odveďte koně. Stáj je třicet yardů odtud.“

„O.K. Takže zatím.“

O čtvrt hodiny později přivítal šerif Handy svého nočního návštěvníka v kuchyni. Tentokrát mu otevřela šerifova sestra Liza.

„Nejdřív se napijte,“ pozdravil Handy marshala a ukázal na stůl, na němž stála láhev Jacka Danielse a dvě sklenice. „Potom se můžete umýt. Mezitím má sestra připraví jídlo.“

„Vy si ale vůbec nežijete špatně,“ podotkl marshal. „Jack Daniels! Tím nepohrdnu. Sakra, šerife, to vedro mě zničí.“

Šerif nalil obě sklenice. „To je embalsamador, marshale. Víte, co říkají Mexičani? Když zavane vítr smrti, nemusí se pohřbívat mrtví. Embalsamador je vysuší a udělá z nich mumie. Myslím, že za den za dva bude pršet. A pak to skončí. Když musíte žít dvanáct let s embalsamadorem, tak to už poznáte.“

Napili se, načež marshal odešel do koupelny. Když se vrátil, bylo již jídlo na stole. Liza Mooreová, ovdovělá šerifova sestra, uměla vařit výborně. Přinesla mu smažená vejce, opékané brambory se špekem, studené maso a kávu.

„Má sestra šla spát,“ komentoval šerif to, že odešla. „Ještě jednu whisky?“

„Hm, ano. Díky.“

Po dalším doušku kořalky se marshal pustil do jídla, což mu ovšem nebránilo v konverzaci s šerifem.

„Takže vy jste federální marshal McCall,“ řekl Handy. „Už jsem o vás slyšel. Jste Texasan, hm?“

Marshal přikývl. „Správně. Z Waca.“

„A sakra,“ zaklel Handy. „Nejste náhodou Železná pěst Waco?“

Na opálené marshalově tváři s výraznými rysy se objevil zvláštní úsměv.

„Přezdívá se mi tak, to je pravda, šerife. Ale nechme toho! Měl bych jednu otázku: Jsme tu sice ještě v Texasu, ale Keenany určitě znáte, ne?“

Handy přikývl. „Jak pak by ne, marshale. Než jsem přišel do La Tuny, byl jsem zástupcem jejich otce, který byl tenkrát šerifem v La Union. Ale jak to, že jedete z El Pasa? Vy jste přece z úřadovny federálních marshalů v Las Cruces, ne?“

Tyler McCall přikývl. Odložil vidličku a zapil poslední sousto kávou. „Vám nic neunikne, šerife. U Orogrande jsem dostal Vica Liona. Zastřelil dva rangery u Yslety a potom pláchl do Nového Mexika.“

„Prach a broky,“ zabručel Handy. „Vic Lion! Jednou řádil i tady. Před půl rokem. Nemohl jsem nic dělat, byla to sebeobrana. Musel jsem ho nechat běžet. Ale vůbec se mi to nelíbilo. Ještě jsem nikoho neviděl rychleji střílet než toho parchanta. Kdo se mu postaví, je mrtvý. Hm, tak to potom budete muset být ještě rychlejší než on.“

Na marshalově tváři se opět objevil zvláštní úsměv. „Možná jsem jenom měl štěstí. Každopádně jsem ho polapil a odvezl do rangerské úřadovny v El Pasu. A teď ke Keenanům, šerife. V El Pasu jsem dostal telegram z Las Cruces. S pokynem, že s vámi mám mluvit. Jedná se o Vaughnovu bandu.“

„Hm.“ Šerif Handy si zapálil cigarillo. „Cosi vám říct můžu. Ta banda uloupila Keenanům jejich chovné stádo. Mimochodem už podruhé. Váš boss marshal Gage byl přítelem starého Keenana. Proto se Luc obrátil na vás.“

Tyler McCall si vytáhl doutník a zapálil si ho. „Hm, jen kvůli tomu stádu mě sem Gage neposlal.“

„Také se mi zdá,“ přitakal šerif. „Jak dlouho jste byl pryč, marshale? Myslím tím kvůli Vicu Lionovi.“

Minutu panovalo mlčení, načež McCall řekl: „Více než tři měsíce. Měl jsem za úkol toho pistolníka dostat. Mrtvého či živého. Byla to dlouhá štvanice.“

„Pak toho moc nevíte. Tu bandu totiž vede žena. Od té doby, co rangeři zastřelili jejího muže.“

„Počkat,“ zarazil se federální marshal. „Kapitán Vaughn, to mi něco říká. Rangeři v El Pasu si myslí, že v jeho bandě jezdí několik dezertérů. O.K., šerife, postarám se o tu bandu. Po svém.“

Handy na něj vrhl užaslý pohled. „Sám? Proti těm dvounohým dravcům, které vede ta čarodějnice? Člověče, vás asi přestal bavit život. Víte, kde má ta banda doupě? Někde v Potrillos. Tam můžete hledat celé dny. Je tam spousta roklí a údolí - je to tam hodně nepřehledné. Banda se jednou objeví tam, podruhé onde. Nám se zatím vyhýbala. Ale na druhé straně za hranicí v Anthony před několika týdny přepadli banku a zastřelili bankovního úředníka a šerifa. A ranče v oblasti Dona Ana už se také několikrát staly terčem přepadení.“

Federální marshal se poškrábal na bradě. „Ranče? Myslel jsem si, že tu je jen ranč Hackknife Keenanů.“

„Co? Vy to tu neznáte? Tomu nerozumím, marshale. Jste sice Texasan, ale pracujete přece pro guvernéra Nového Mexika.“

„To je pravda. Ale ne tak daleko na jihu. Můj revír je na severu. Oblasti San Juan a Rio Arriba. Takže jaké jsou to ještě ranče?“

„No ano, ranč Keenanů. Krom toho je tu Býčí hlava plukovníka Darrowa. Ten válečník je ještě ve službě. Ranč spravuje jeho bratranec. Co chcete dělat?“

Marshal pokrčil rameny. „Vlastně jsem chtěl ke Keenanům, ale rozmyslel jsem si to. Podívám se po Potrillo Mountains.“

„Amen,“ poznamenal Handy. „Kde chcete být pohřben? Náš hřbitov je na hezkém místě. Ve stínu Franklin Mountains. Nebo chcete být sežrán supy?“

McCall se pousmál. „Možná se nechám mumifikovat embalsamadorem, šerife. To by byla věc. Ale teď si lehnu.“

„O.K., potom přijďte, marshale. Ještě pár slov k té ženě. Jestli ji někdy potkáte, tak se mějte na pozoru. Buďte opatrný, jako byste potkal samotného satana. Vždycky když ta banda udeří, nosí ta ženská přes tvář šátek. Kdysi jsem slyšel, že má bratra.“

„Zajímavé, šerife. Asi je i hezká. Ale to mě nezajímá. Já se v lidech vyznám, v ženách obzvlášť.“

+ + + + +

Dvě hodiny po východu slunce federální marshal Tyler McCall projel pahorky mezi Rio Grande a železnicí, ke které dorazil v poledne na jih od Lanarku.

Úmyslu odpočinout si v tomto městečku se vzdal. Sestra šerifa Handyho, šedovlasá čtyřicátnice, mu dala na cestu dostatek jídla.

Teprve odpoledne, když se zatáhlo a vypadalo to na déšť, si odpočinul v jednom zeleném údolí. Hřebec, jehož McCall pokřtil na Jacka, dostal svou porci ovsa a klobouk vody.

Marshal si vystačil s kouskem jablkového koláče a několika hlty z plechové láhve.

Dvě hodiny po tomto odpočinku dorazili do dlouhého údolí v ,East Potrillo Mountains. Zatím ještě nepršelo, ale mraků bylo stále víc a jindy modrá obloha získala olověnou barvu. Šerif Handy měl se svou předpovědí pravdu. Čas embalsamadoru skončil. Vítr se otočil, již nefoukal z jihu, ale z východu a přinesl ochlazení.

Opustili údolí a dorazili do úzkého, podlouhlého kaňonu. Marshal se čas od času rozhlížel a studoval okolí.

Také s tím, že Potrillos jsou divoké a drsné, měl šerif z La Tuny pravdu. Hory byly občas rozeklané a rozbrázděné mnoha rozsedlinami a žleby. Bylo v nich mnoho jeskyní.

A k marshalovu překvapení také spousta vegetace. Dokonce se zde dal zahlédnout i les.

Rozmar přírody, pomyslel si McCall. Jak se sem ty stromy jen dostaly? Smíšený les v Novém Mexiku? Smrky, jedle, buky, borovice, všechno dohromady.

McCall poklepal koni po krku. „Co myslíš, co kdybychom přenocovali pod stromy, Jacku?“

Hřebec tiše zařehtal, jako by dobře rozuměl. Po krátkém uvažování si McCall rozepnul černou koženou vestu, z košile si odepnul vyleštěný odznak s hvězdou a strčil si jej do levé kapsy kalhot. „Člověk nikdy neví,“ zamumlal, načež nechal hřebce cválat.

Vítr zesílil. Po slunci ani památky. Schovalo se za obrovský, takřka černý mrak.

Kůň a jezdec zmizeli v lese. Dusot kopyt byl tlumen listím a jehličím, jímž byla pokryta půda.

Jack zavrtěl hlavou a tiše zafrkal.

„O.K., koníčku,“ nahlas se zasmál marshal. „Jestli se nepletu, tak to je nějaká mýtina. Tady zůstaneme.“

Nic neprozrazovalo, že McCall tomu trhnutí hlavou a odfrknutí dobře rozuměl. Jezdili spolu už tři roky a byli sehraní.

Poblíž byli lidé. Proto hovořil McCall tak nahlas.

Odhodlaně jel dál k mýtině, jež ležela před ním. Sotva co tam dorazil, vyšli zpoza stromů tři muži. Jeden z nich, chlapík s širokými rameny a buldočím obličejem, zůstal široce rozkročen stát před koněm a jezdcem a namířil na Tylera McCalla winchestrovku.

„Osamělý pocestný v horách, to je něco pro nás,“ řekl a zašklebil se. „Pověz nám, kam máš namířeno! A kdo jsi!“

„Nemám nic proti otázkám, hombre,“ řekl federální marshal. „Ale to ještě neznamená, že jsem ochotný na ně odpovědět.“

„Hohó, vtipálek!“ zasmál se onen širokoplecí muž.

„Možná. A možná také ne. Přijde na to. Jestli chceš vědět, kdo jsem a kam chci jet, tak musíš dát pryč tu flintu.“

Cliff Cotter pohlédl na Sama Greena, jehož obličej byl zohyzděn rudou jizvou, načež se otočil ke svému druhému kumpánovi. „Milostivý má pěkně velkou hubu,“ poznamenal. „Ale dobře, nejsme nezdvořilí.“ Sklonil pušku a dodal: „Vidíš.“ Nato se zase obrátil k Tylerovi. „Splnil jsem ti tvé přání. Teď nám pověz svůj příběh.“

Na marshalově tváři se objevil lehký úsměv. To však byla jen maska. Ačkoli se usmíval, byl ve skutečnosti chladný a napjatý jako apačský luk.

„Zapomněls ještě na jednu otázku, hombre,“ řekl. „Totiž, odkud jedu.“

„No dobře, ty vtipálku,“ zabručel Cliff Cotter. „O.K., můžeš odpovědět i na ni. Asi si chceš být jistý, že budeme spokojení, co?“

Nyní se McCall rozesmál nahlas. „Ty jsi mi ale veselá kopa, hombre! To, jestli budete spokojení nebo ne, mě nezajímá. Ale když to chcete za každou cenu vědět, budiž: Jedu z El Pasa a chci do Demings v kraji Luna. A možná také do Lordsburgu. To se ještě uvidí. Máte něco proti?“

„Ale ne, proč bychom měli,“ odtušil Cotter. Marshal ho znejistil, hlavně ten jeho sebevědomý úsměv. Zatím bylo dost světlo na to, aby mu viděl do tváře. „A teď sesedat! Chceme se podívat, co si to vezeš s sebou. A žádné hlouposti! Vidím, že nosíš dva kolty. Zapomeň na ně. Jestli se k nim přiblížíš rukama, tak jsi mrtvý.“

Marshal ho poslechl, slezl ze sedla a okamžitě dal ruce vzhůru.

„Holá,“ zasmál se Cotter. „Ví, co se sluší a patří.“

„A teď pravdu, hombre,“ poznamenal marshal. „Co chcete? Víc než pár dolarů nemám.“

„Pro nás je důležitý každý dolar,“ s úsměvem poznamenal Cotter. „Ty nejsi důležitý pro nikoho. Nikomu nebudeš chybět, jestli skončíš pod drnem. Dávej pozor, teď si pro tebe přijde satan!“

McCall toho banditu nespustil ani na vteřinu z očí. Viděl, jak Cotter zkroutil ukazováček.

Tu se federální marshal vrhl stranou. Levým ramenem dopadl na zem, jeho šlachovité tělo odpružilo náraz a pak se marshal ocitl na břiše. Během této akce McCall vytáhl z pouzdra pravý revolver a stiskl spoušť dřív, než to stačil udělat Cotter.

Kulka banditu zasáhla do hlavy. Cotter vykřikl, rozhodil rukama a pustil pušku. S dlaněmi na tváři odvrávoral pryč, pak se otočil a skácel se na zem. Jeho ostruhy se zaryly do měkké půdy, několikrát sebou trhl a potom jeho tělo strnulo.

Cotterovi kumpáni zkameněli šokem. „Ani hnout, amigos,“ řekl McCall chladným hlasem. „Vůbec mi nebude vadit, když provrtám i vás.“

„Sakra, tys ho - je po něm!“

„Tak ty sis toho už všiml?“ McCallovi zmizel úsměv ze tváře. Hovořil ledovým hlasem. „Když budete rozumní, tak se vám nic nestane! Rozumní - to znamená, že hodíte zbraně na zem. Špičkami prstů a bez postranních úmyslů. Jinak je s vámi veta!“

Sam Green zaklel. Nebyl hloupý a nepodceňoval tohoto muže. Viděl, jak rychle a jistě marshal reagoval. Jeho blesková reakce mu umožnila předejít Cotterovu výstřelu. Přitom měl bandita již prst na spoušti winchestrovky.

Chlápky, jako byl McCall, Sam Green a jeho kumpán potkávali hodně často. Jednou na té, podruhé na oné straně barikády. Právě viděli, jak Cotter nepřežil olověné líbánky. A neměli nejmenší chuť ho napodobit.

Jen jedinou vteřinu myslel Sam Green na jejich blonďatou vůdkyni. Pohled na federálního marshala ho přinutil rychle zapomenout. McCall nevypadal tak, že by byl ochoten čekat ještě dlouho.

S neuvěřitelnou opatrností si rozepnul revolverový opasek a pustil ho na zem. Jeho kumpán udělal to samé. Pak zvedli ruce.

„Nezapomněli jste na něco, amigos?“ vyzvídal McCall mírným, takřka přátelským hlasem. „Nebo pušky nejsou zbraně?“

O chvíli později již na zemi ležely i winchestrovky.

„Dolů z koní!“ zvolal McCall.

Bandité ho bez odmlouvání poslechli. Marshal se však nenechal zmýlit. Neunikly mu jejich nenávistné pohledy.

„A teď se rozdělíte, amigos. Šest kroků od sebe. Stát, ne tam, kde leží vaše kolty! Doprava.“ Hlavní revolveru těkal mezi Greenem a tím druhým.

„Chlape, kdybys jen věděl,“ poznamenal Sam Green. „Tak by ses choval jinak. Ty ještě neznáš našeho bosse.“

„No, však možná ho ještě poznám,“ tiše se zasmál McCall. „Pověz mi, kde ho najdu, pak ho poctím návštěvou.“

Přikrčil se nespouštěje ty dva z očí, naráz zvedl jejich pušky a podržel jim je před očima.

„Ale podívejme,“ řekl. „Co to tady vidím? Cejch modrokabátníků na pažbě! Že jste přepadli nějakou patrolu! Anebo stanici pohraniční kavalerie? Hm, nebo jste možná dezertéři!“ Potom si hrál tak dlouho s pákovým nabíjením, až vyprázdnil zásobník. To pak udělal i s dalšími zbraněmi, nezapomněl ani na pušku a kolt mrtvého Cottera. Při této činnosti neustále dával pozor na bandity a držel je v šachu koltem.

„Jsi zatraceně zvědavý, chlape,“ prohodil Sam Green. „Není ti jedno, odkud jsou ty pušky? A jestli jsme byli u modrokabátníků?“ Pošilhával na pušku v McCallově levé ruce. Její zásobník byl prázdný. Peacemaker marshal strčil zpátky do pouzdra. Sam Green věřil, že má šanci. Hlavně ve chvíli, kdy se marshal obrátil, protože poblíž se ozval nějaký šramot.

Desperado se vrhl na McCalla. O vteřinu později za svou lehkomyslnost zaplatil. Ostřílený federální marshal, jenž měl velmi bohaté zkušenosti, se nedal tak snadno zaskočit. Už jen proto, že měl neuvěřitelně rychlou a precizní reakci. A dobré oči. O sluchu ani nemluvě.

Greenův skok dopadl pro banditu bolestivě. Marshal zvedl pušku, desperado to sice viděl, ale reagoval příliš pozdě, a tak se s pažbou pušky, kterou marshal držel oběma rukama, seznámila jeho tvář.

Pro jeho kumpána to vypadalo tak, jako by Green narazil do neviditelné zdi. Protože do něj McCall v pravou chvíli puškou udeřil, byl bandita katapultován zpět. Zavrávoral, klopýtl a padl na záda. Ležel tam se zlomeným nosem a zakrváceným obličejem a sténal bolestí.

„Ten parchant!“ zasyčel jeho kumpán. Potom se na marshala vrhl on.

McCall odhodil winchestrovku, zvedl předloktí a zablokoval první ránu. K druhé se chlap už nedostal. Marshal mu uštědřil ránu do hrudi a desperado zalapal po dechu. Následoval úder do boku a direkt na bradu. Potom už bandita viděl hvězdičky. Vykřikl bolestí a skácel se k zemi, přímo vedle sténajícího Sama Greena.

„Za blbost se platí,“ řekl marshal. V tom samém okamžiku si vzpomněl na šramot, který uslyšel před Greenovým útokem.

Nebyla to šalba. Za jeho zády se ozvalo: „Tak abys věděl, hombre, stojím za tebou! Když uděláš sebemenší chybu, koupíš kulku do zad. A nemysli si, že bych toho nebyla schopná.“

To si tedy marshal rozhodně nemyslel. Ten hlas patřil ženě. Lehce se chvěl, byl poněkud zastřený a prozrazoval, že ta žena nežertuje. Marshal McCall měl dobrý sluch a poznal, že je nebezpečná.

„O.K., amigo! Dej ruce pryč od toho koltu a pomalu se otoč! A nepokoušej se hrát si na hrdinu.“

Tyler McCall věděl, že v té chvíli nemá šanci. A už vůbec ne tváří v tvář té ženě, před kterou ho varoval šerif Handy. Ale to se může změnit, pomyslel si a pomalu se otočil, přičemž zvedl ruce.

+ + + + +

Žena se tiše zasmála. Znělo to pobaveně.

„Jste rozumnější než tam ti tři,“ řekla. „Máte mou úctu, pane. Jste pekelně rychlý. Celou dobu jsem vás pozorovala. Vypadáte jako drsný muž. Jste z Texasu?“

Ačkoli se marshal velmi podivoval tónu, jakým s ním mluvila, nedal na sobě nic znát.

Proti své vůli jí byl fascinován. Neměla zakrytou tvář. A to mohlo znamenat jediné: jeho smrt.

Jeho pohled ulpěl na revolveru, kterým byla ozbrojena. To, že se jednalo o Smith & Wesson American, poznal hned. Jeho pažba byla ze slonoviny. Pod levou paží měla jezdecký bičík. McCall podle něj poznal, že mrtvý kapitán Vaughn byl před svým připlutím do Ameriky britským důstojníkem.

„Jsem Texasan,“ odvětil. „Abych byl přesný - Texasan.“

„Ach,“ zasmála se. O své kumpány se nestarala, bavila se s McCallem, jako by byli na nějakém večírku. „Rozumím. Takže mezi vašimi předky byl někdo, kdo bojoval u Alama a Jacinta! Jenže to vám moc nepomůže, pane. Je mi líto, hrdý Texasane, ale já pocházím ze Severu. Ale to přece není žádný zločin.“

Bandita, kterého McCall srazil pěstí, vrávoravě vstal. Jmenoval se Chippy Robinson, jak se marshal později dozvěděl.

„Hej,“ zavrčel, „slyšel jsem dobře?“ Rozzuřeně pohlédl na blondýnu a dodal: „Ty ses na to dívala? Cliff je mrtvý! A ty…“

„Drž hubu!“ obořila se na něj. „Ani tři jste ho nezvládli! Cliff si za to může sám! Ten Texasan je zkrátka lepší, ty ňoumo. Radši dělej a podívej se do jeho sedlových kapes. Možná je to plechová hvězda. U takových musí člověk počítat se vším. Hlavně s překvapeními.“

„Madam!“ McCall se uklonil a smekl svůj plochý, černý stetson. „To, že mě považujete za muže zákona, se mě dotklo!“

Marshal si uvědomil, že má v jedné sedlové kapse svůj vlastní zatykač. Kdysi si ho vytiskl, když na Severu honil jednu tříčlennou bandu. S pomocí falešného zatykače se mu podařilo stát se jejím čtvrtým členem. O dva dny později udeřil a zneškodnil tu povedenou trojici. Jeden z nich skončil na hřbitově, další v šerifově vězení v San Marcial.

„Uvidíme, Texasane,“ řekla blondýna. „Jestli chcete, můžete mě oslovovat jako Jamie Lou.“

„Jak?“ užasl a pohlédl na ni. „Jamie Lou?“

„Správně.“ Usmála se. „Jamie Lou. Stačí?“

„Myslím, že ano,“ odvětil. „Ale i tak je to nezvyklé jméno.“

„Jmenuju se tak kvůli tomu, že jsem se podle vůle svého otce měla narodit jako kluk. A protože už mi určil jméno, tak ho jen takto lehce změnil. Tak co, Chippy, našels něco?“

„Ten chlápek s sebou veze náboje pro půl švadrony. Ale tady…“ Zamával tím rozloženým a ne již úplně čistým zatykačem a dodal: „Z Albuquerque.“

„Nemluv tolik a přines to sem!“ přikázala mu.

S chladnou tváří přečetla text zatykače a prohlédla si i podobiznu na něm. Náhle se nahlas zasmála.

„Pane, teď už je mi pár věcí jasných! Vy máte hodnotu tisíce dolarů. Klobouk dolů! Zastřelil jste jednoho federálního marshala. Takže jsem vás odhadla správně! Ne, jako muž zákona jste mi nepřipadal. Kolik hrobů jste nechal za sebou?“

McCall se usmál: „Nerad bych to vytruboval, madam! Mrtví už nemluví, takže vám ani neprozradí, kdo je šoupnul do pekel.“

„Ach, to tedy znamená, že máte na kontě mrtvé, o kterých se neví, kdo je zabil. No dobrá. Mimochodem už mi neříkejte madam. Řekla jsem vám, jak se jmenuju, Blakeu Olsone.“ Elegantním pohybem strčila revolver do pouzdra, načež se chopila bičíku a několikrát jím máchla marshalovi kolem obličeje.

„Takže - mohla bych vás potřebovat, Blakeu. Ale jedno musíte vědět. Já jsem tu boss. Mé slovo platí. Ještě zjistíte, že jsem rázná a ostrá, když mě někdo neposlouchá. Vidíte tamtoho?“ Mínila tím Sama Greena. „Tu jizvu mu udělala tady tato věcička!“ Rukojetí bičíku potom marshalovi poklepala na čelo. „Byl to jen takový malý, neškodný trest. Jde to i takto!“ Nato s ohromující rychlostí tasila revolver a marshal náhle hleděl do jeho ústí.

„Úžasné,“ poznamenal a dal svému hlasu lhostejný tón. „A teď bych rád věděl, proč jste nezasáhla, když jsem…“

Skočila mu do řeči: „Cliff byl nula. Nic jiného si nezasloužil. Za blbost se platí. A ti dva? Ti jsou stejní jako on. Nechci po svých lidech víc, než žádám od sebe. Ten, kdo neumí používat mozek, musí za to zaplatit. Co s těmi hlupáky, kteří nejsou schopni zneškodnit jediného člověka? Nebo ho poslat do pekla? Tak co? Jak se rozhodnete?“

Tyler McCall se chladně usmál. „Co je to za otázku, Jamie Lou? Jsou přece jen dvě možnosti: Buďto se k vám přidám, nebo skončím pod drnem. Je to přece tak, ne?“

„Pochopil jste to naprosto přesně, Blakeu. Takže, přidáte se ke mně, protože jako někdo, kdo by chtěl zemřít, nevypadáte. O.K., Same, Chippy! Posbírejte zbraně. Jedeme.“

Propánakrále, to je lapálie, pomyslel si Tyler. Jde ti o krk, starouši! Jedna malá chyba a je s tebou veta!

To, jestli setkání s těmi bandity byla náhoda, byla otázka. Jamie Lou Vaughn považoval za ještě chladnější a bezcitnější, než jak mu ji popsal šerif Handy. A měl pravdu.

Blondýna se otočila a zmizela mezi stromy. Pravděpodobně tam někde měla přivázaného koně.

Chippy Robinson přišel k McCallovi a jedovatě na něj zasyčel: „Jen se moc netěš, ty skunku! My nezapomeneme! Jednou si tě podáme a naděláme z tebe fašírku!“

„Cítíš to i ty, opičáku?“ ušklíbl se federální marshal. „Už mám plné kalhoty.“

„Bude to trvat ještě dlouho?“ zvolala Jamie Lou hlasem ostrým jako břitva.

„Už to bude,“ ozval se Sam Green. Nemluvilo se mu lehce.

Federální marshal McCall se zálibou pohlédl na vzpřímeně v sedle sedící Jamie Lou. Její ňadra se vzdouvala a zase klesala v rytmu jejího dechu. Džínovou blůzu měla rozepnutou, mezi její sepranou modří se bělala světlá kůže jejího výstřihu.

Vlastně je to škoda, pomyslel si McCall, když sklouzl pohledem k jejím pevným, v kalhotách se dobře rýsujícím stehnům. Mohla by každého muže učinit šťastným.

+ + + + +

Jeli lesem, který končil u suťového pole. Po deseti minutách jej překonali a ocitli se v úzké rokli, nad níž se tyčily vysoké skalní stěny. Jamie Lou se náhle otočila v sedle: „Chippy, dej signál!“

Krátce nato třeskly dva výstřely z pušky. Jamie Lou se obrátila k Tylerovi, chvíli na něj hleděla a pak si olízla rty. „Máme tu hlídku, kvůli bezpečnosti,“ poznamenala na vysvětlenou.

McCall zdánlivě lhostejně hleděl na její ňadra. Blondýna nyní oddechovala rychleji a její chladné modré oči měly zastřený výraz.

Pak se něco v jejím obličeji změnilo. Jako by ztvrdla a byla duchem nepřítomná. „Dál!“ sykla.

Pravděpodobně od McCalla očekávala víc zájmu a ne lhostejnost, kterou předstíral. Jenom v ní nevzbuď nedůvěru, říkal si marshal, je to a zůstane žena.

Ale jaká! Jamie Lou Vaughn se vyznala v mužích. A k Tyleru McCallovi, na něhož její ženské vnady očividně neudělaly dojem, pocítila nedůvěru. Už dvakrát měla pocit, jako by hleděl skrze ni, jako by ji ani nevnímal. Ne. Tyler McCall byl jiný než muži, se kterými dosud měla co do činění.

S někým, jako byl McCall, nemohla jednat jako s Cliffem Cotterem a ostatními bandity. Měla pocit, že v ní vidí jen bosse a ne ženu. Byl přesně ten typ muže, který nedobývá ženy, ale chce sám být dobyt. Musela si přiznat, že ho chce. Líbil se jí. Věděla však, že na něj musí opatrně.

Kdo ví, blesklo jí náhle hlavou, třeba to byla chyba ho hned nezastřelit! Ale co! Pokud stál na špatné straně barikády, tak na to byl čas vždycky. Ještě to klidně mohla udělat.

Doupě bandy McCalla nepřekvapilo. Zato však jejich sruby. Jamie Lou mu to vysvětlila a poznamenala přitom: „Můj muž byl u modrokabátníků. Našel staré mapy tohoto údolí.“

„Váš muž?“ Marshal předstíral, že o něm neví.

Na jejím úzkém obličeji se objevil stín. „Je mrtvý. Jednou vám to všechno povyprávím. Byl kapitánem. Pak v armádě skončil a odešel se mnou sem.“

Zastavila svého koně před prvním srubem a slezla ze sedla. Objevilo se několik mužů. Ukázala na ně. „Nenechte se mýlit. To v žádném případě nejsou všichni. Část chlapců je na cestě. Ach, Duggie, pojď sem!“ Mávla na jednoho hromotluka, který k ní okamžitě přišel a vrhl na McCalla nedůvěřivý pohled.

„Kdo je to?“ otázal se.

Marshal přivřel oči. Hned poznal, že s tímto chlapem si není možné zahrávat. V jeho šedých očích viděl falešnost.

„Jeden dobrý chlap, Duggie. Jmenuje se Blake Olson a odkrouhl federálního marshala. Stačí se jen podívat, jak nosí kolty, a pak už víš všechno.“

„V pořádku, Jamie Lou,“ lhostejným tónem odvětil chlap. „Zabiják. Takové potřebujeme vždycky. O.K.,

Blakeu!“ Nato podal McCallovi, který mezitím sesedl z koně, pravici.

Marshal se v duchu usmál. Ten muž mu nepodával ruku jen tak pro nic za nic. Byla to jakási zkouška. Stiskl mu ji a ukázal tak banditovi svou sílu. Duggie zatajil dech, načež se zasyknutím vydechl. Chtěl marshalovi rozdrtit ruku a teď to zažil sám. Tyler McCall mu ji sevřel tak pevně, že Duggiemu se zdálo, jako by ji strčil do svěráku, který někdo začal utahovat.

„Sakra,“ zaklel bandita. „Pusť mě!“

„Co je?“ ušklíbl se McCall.

„Ty to víš velice dobře,“ vyštěkl Duggie. „Chceš mi rozdrtit ruku?“

„Já?“ Marshal nasadil nevinný výraz. „Proč bych měl? Podals mi ruku a já jsem ti ji stiskl, jak je to mezi muži zvykem.“

Jamie Lou se tiše zasmála. „Kosa padla na kámen, Duggie.“ Pak pohlédla na McCalla. „Duggie byl seržantem pod mým mužem. Považuje se za nejsilnějšího muže na světě a rád to předvádí.“ Otočila se. „Chlapci, zmizte! Promluvíme si, až se vrátí Burt A vy, Blakeu, pojďte ke mně. Hanku, máme hlad.“

Kuchař bandy přikývl. „Všechno už je hotovo. Hned to přinesu.“

„Moment, Jamie Lou,“ prohodil Tyler k blondýně. „Musím se postarat o Jacka.“

Obrátila se k němu a vrhla na něj zaražený pohled. „Jacka? Kdo to je?“

S úsměvem ukázal na vraníka. „Můj kůň.“

„O to se nestarej, Blakeu!“ Nyní mu opět začala zničehonic tykat. Zdálo se, jako by ji něco rozzlobilo. „O to zvíře bude postaráno. Zvykej si na to, jak to tu chodí. Máme dva muže, kteří se starají jen o koně. Koneckonců, zvířata jsou pro nás velmi důležitá.“

„O.K. Většinou se o Jacka starám sám, ale když jinak nedáš.“

Ve srubu byly čtyři místnosti oddělené hrubými prkny. Nábytek chyběl. Postel, stůl a stoličky byly sbity ze silných větví a z neopracovaného dřeva. Namísto skříní zde byly primitivně sbité police zakryté naolejovaným papírem.

„Luxusní hotel to není,“ podotkla Jamie Lou. „Ale zvyknout se na to dá. Jestli chceš whisky, tak tam stojí láhev.“

Odešla do vedlejší místnosti a Tyler sáhl po láhvi stojící na polici.

Zatímco si naléval do sklenice, ozval se z vedlejší místnosti šustot. Krátce nato se objevila Jamie Lou - nahoře bez. Zvláštně se usmála, když si všimla, jak visí očima na jejích pozoruhodných ňadrech. Potom však McCallův zájem vyhasl a marshal se začal tvářit lhostejně a nezúčastněně.

Také její oči náhle zchladly. „Zdá se, že se ti nelíbím, Blakeu!“ sykla a otočila se.

„Jaks na to přišla, Jamie Lou?“ opáčil. „Samozřejmě že se mi líbíš.Vždyť jsem jen muž a nejsem slepý. A jestli si myslíš, že mám srdce z ledu, tak to se mýlíš!“

Výraz jejích očí se změnil. Opět se usmála. „To jsem si ani nikdy nemyslela, Blakeu.“

Než mohl něco říct, znovu zmizela. McCall vypil sklenici a čekal. Po několika minutách se zase objevila. Namísto džínové blůzy měla nyní jen černou košili a kolem krku žlutý šátek.

„Zítra můžeš ukázat, co v tobě je,“ řekla a posadila se vedle něj. „Pak budeme vědět, jestli stojíš za to.“

„A jak má vypadat ta zkouška?“

„Dobře poslouchej, Blakeu!“ Vstala, přišla k polici a vrátila se s mapou. „Je po mém muži,“ poznamenala. „Je to armádní mapa. Takže: jednou za měsíc jezdí dostavník z Aftonu do Columbusu v oblasti Luna. Zastavíme ho. A ty při tom budeš moct ukázat, co v tobě vězí!“

Tyler se usmál. „ Co ve mě vězí, vím nejlépe já sám, Jamie Lou. Dostavník! Pch!“

„Jen pomalu! Neveze žádné pasažéry, ale peníze. Z banky v Aftonu do Columbusu. Dozvěděli jsme se to před několika dny. Něco takového si nesmíme nechat ujít.“

Marshal zavrtěl hlavou. „Tomu nerozumím,“ prohodil. Ve skutečnosti o tom dobře věděl. Šerif Handy se mu o tom jen tak mimochodem zmínil. „Jak to, že dostavníkem?“

Zasmála se. „Je vidět, že jsi z Texasu, Blakeu. Columbus leží na mexické hranici a nedá se tam přijet jinudy. V oblasti Luna je několik velkých rančerů, kteří občas potřebují hotovost. First National Bank tedy jednou za měsíc posílá padesát tisíc dolarů do pobočky v Columbusu. Dostavník jezdí po staré vozové cestě. A ta vede přes západní Potrillos. Tam si na ně počkáme.“

„A ostraha? Určitě nenechají vůz jet samotný. S tolika penězi.“

„Samozřejmě že ne. Transport budou hlídat čtyři muži. To není problém. Nebo jsi jiného názoru?“

McCall zavrtěl hlavou. „Ne. S těmi už se vypořádáme. Já…“

Odmlčel se, protože do srubu přišel Duggie. „Tady,“ řekl a položil na stůl McCallovy sedlové kapsy. „O tvého koně je postaráno. Odkud máš ten dynamit, hombre?“

„To je od vás milé.“ McCall přivřel oči. „Jak decentní metody. Kolikrát ještě budete šmejdit v mých věcech?“ Při posledních slovech pohlédl na blondýnu.

Pokrčila rameny. „To Duggie dělá u každého, kdo je nový. Odpověz na jeho otázku. Odkud to je?“

„Z Texasu,“ lhostejně odvětil marshal. „Můžete si to tam koupit v každém obchodě. Dá se s tím třeba vyhodit do vzduchu trezor v bance. Nebo pařezy. Nebo…“

Jamie Lou a Duggie na sebe pohlédli. Pak žena zavrtěla hlavou. „To není nic pro mě, podle mě to je nebezpečné.“

„Nesmysl. Když se s tím zachází správně, tak se nemůže nic stát.“ McCall mávl rukou. „Už jsem s tím pracoval mnohokrát.“ To byla pravda, ovšem s tím rozdílem, že tak zničil jeden kontraband zbraní. A v Tularosa Mountains jeden most přes Negrita Creek, po kterém vedla cesta k doupěti jedné bandy.

„Hm, něco mě napadlo,“ řekl Duggie.

„A to?“ Jamie Lou na něj tázavě pohlédla.

„No, že by se s tím dal zastavit ten dostavník,“ odvětil. „Stačí to jen hodit pod kopyta koní.“

„O tom si promluvíme později,“ odtušila blondýna. „Podívej se po Hankovi, kde je s tím jídlem, Duggie.“

Duggie, který byl podle všeho jejím důvěrníkem, odešel. O něco později přišel kuchař s jídlem. Tyler McCall byl překvapen. To, co kuchař přinesl, nebyly žádné flákoty. Čerstvý kvašený chleba byl prvotřídní, maso skvěle kořeněné. K tomu byly fazole na chilli a silná káva.

Při jídle marshal i blondýna mlčeli. Jen jednou promluvila, když řekla: „Po jídle si všichni promluvíme o tom zítřejším přepadení, Blakeu.“

Tyler se pak setkal s více než dvěma tucty banditů. Šlo bez výjimky o velmi divoké lotry, střelce a rabiáty. Někteří z nich na něj nenávistně pohlíželi, to byli přátelé Cliffa Cottera. Jiní si ho vůbec nevšímali.

Poznámka, kterou udělala Jamie Lou na závěr, byla pro marshala záhadou. Řekla totiž, že za pár dnů by se znovu měla konat výměna. „Čtyři z vás si budou moct odpočinout na ranči, odtud sem přijedou čtyři čerství muži.“

McCall se nejdřív chtěl zeptat, co tím myslela, ale pak se rozhodl, že to neudělá. Však mu to někdy řekne. A jestli ne, tak už tu hádanku rozluští. Tak nebo tak.

Připadalo mu, že je pro ni náhle vzduch. Vůbec si ho nevšímala, nejednala s ním jinak než s ostatními. A když na něj náhle pohlédla, protože mu zdůrazňovala, co má zítra vyřídit, zůstala její tvář chladná. Vůbec nevypadala jako člověk z masa a kostí, ale jako socha z kamene či ze sádry.

Nakonec dodala: „Duggie ti přinese tvé sedlové kapsy a potom ti ukáže místo ve srubu.“ To tedy znamenalo, že nebude spát u ní, jak se více či méně obával.

Duggie ho odvedl ke čtvrtému srubu. Bylo tam šest postelí, z nichž tři byly obsazené. McCall se o ostatní nestaral, vyzul si boty a svlékl si vestu a natáhl se na postel, jež měla místo matrace velký, senem vycpaný jutový pytel.

Tři bandité hráli karty a jeho si nevšímali. Tyler zavřel oči a začal přemýšlet nad svou situací.

Tomu přepadení musel samozřejmě zabránit. Jako federální marshal se ho samozřejmě nemohl zúčastnit. A nemohl ani zůstat nečinný. Jamie Lou a bandité se ještě budou divit.

Když jel do hor, neměl žádný pevný plán, avšak doufal, že se nějakým způsobem dostane s tou bandou do kontaktu. Napomohla mu v tom náhoda. A to dokonce hodně, protože tak nalezl doupě bandy. Lépe řečeno ho tam přivedla sama vůdkyně.

Ani vteřinu nepochyboval o tom, že mu nedůvěřuje. Věděl, že ho následujícího dne nespustí z očí, že budou pozorovat každý jeho pohyb. Přesto byl pevně rozhodnut udělat jim škrt přes rozpočet. Věděl již také, co bude muset učinit: zmocnit se Jamie Lou. Až zneškodní hlavu bandy, ostatní se rozprchnou. Tomu pevně věřil.

+ + + + +

Vyrazili časně ráno, hned po východu slunce. Tyler schválně vyprovokoval incident. Napadlo ho to přes noc. Jak daleko Jamie Lou zajde? ptal se. Udeří mě bičíkem, když ji nějakým způsobem rozzlobím? Nebo mě zastřelí? Zkusím ji vydráždit, abych jí ukázal, že se jí nebojím a že se mnou nebude moct zacházet jako s ostatními.

A tak Jamie Lou zažila jeho tvrdost, když mu nařídila, že přepadení dostavníku má začít on.

Ušklíbl se a zavrčel: „Já? Proč já?“

Z jejích modrých očí začaly sršet blesky. „Asis zapomněl, co jsem ti řekla. Já jsem tady boss! A když ti něco přikážu, tak to i uděláš, nebo…“

„Nebo?“ odtušil. „Vpálíš mi kulku do hlavy, když řeknu ne? Dobře mě poslouchej: až do včerejška jsem byl svým vlastním pánem. O.K., teď jsem tady a ty jsi boss. Jsem ochotný provádět tvé příkazy, ale chci zdůvodnění. Proč já?“

Nehnula ani brvou. Pouze si ho prohlížela. Očima, v nichž byla smrt. Jamie Lou zkřivila rty, jako by se zhluboka nadechla. Marshal netušil, co má v úmyslu, a z očí jí to nevyčetl.

Náhle trhla pravou rukou k břichu a vytrhla zpoza opasku jezdecký bičík. V tom samém okamžiku již však McCall měl revolver v pravé ruce. Ozvala se rána a z hlavně vyšlehl výstřel. Jamie Lou zaraženě hleděla na svůj bičík. Byl o polovinu kratší. Kromě lehkého úderu do dlaně nic necítila. Kulka jí jen zkrátila bičík.

Duggie a ostatní bandité vydechli úžasem. Byli z toho dočista ohromení. Něčeho takového by se nikdo z nich neopovážil. Byli si jisti, že Jamie Lou teď tasí a provrtá tomu Texasanovi hlavu olovem.

K všeobecnému překvapení se to však nestalo. McCall strčil svůj kolt do pouzdra stejně rychle, jako ho vytáhl.

„To bylo jen malé dobře míněné varování,“ řekl federální marshal. „Takové špásy můžeš dělat s ostatními, ale ne se mnou. Kdybys nebyla žena, bylo by teď po tobě. Doufám, že ti to je jasné, Jamie Lou. Příště ti ustřelím tu tvou hezounkou hlavičku.“

Jamie Lou byla bílá jako stěna. Měla pootevřené rty a v jejích chladných modrých očích se nezračilo jen zděšení, ale i hněv.

„Vím, na co myslíš, Jamie Lou,“ dodal federální marshal. „Ale nezkoušej to. Než bys stačila vytáhnout kolt z pouzdra, bylo by po tobě. Rychlejší než já nejsi. A jedno si zapiš za uši: s takovou věcí bych já neudeřil ani koně.“ Při tom ukázal pravou rukou přes rameno za sebe. „S nimi si můžeš dělat, co chceš. Když si to nechají líbit, prosím, to je jejich věc. Jsi tvrdá, to vím. Ale nezapomeň, že já jsem ještě tvrdší. Až překonáš šok, pojedeme. Já střílet nezačnu, ale budu krýt ty, kteří dostavník přepadnou. Rozuměli jsme si?“

Jak vzrušením zrychleně dýchala, chvělo se jí chřípí a ňadra se jí vzdouvala tak, až se marshal začínal bát, že jí odletí knoflíky z blůzy.

Bylo mu jasné, že ji ponížil před celým mužstvem. A to ona nemohla nechat jen tak. Byla však inteligentní, jak si již všiml, a určitě se nyní ovládne, aby v příhodném okamžiku dala průchod své touze po pomstě. Ta žena byla navýsost nebezpečná. Snoubila se v ní inteligence, brutalita, absence svědomí a bezcitnost. A to byla vpravdě ďábelská směsice.

„Bravo!“ řekla a dokonce se usmála, i když velmi chladně. „Hezké představení. Jak efektní! Jsem uchvácena, Blakeu Olsone! Podívej se na ně!“ Pak ukázala na ostatní. „Jsou v šoku z té mistrovské rány. Ale nebojte se, pánové. Ve vhodnou chvíli mu to vrátím.“

McCall přikývl. „O.K., potom mě ale budeš muset střelit do zad, Jamie Lou. Nepojedeme? Když tu budeme ještě déle diskutovat, tak ten dostavník přijede do Columbusu. Mimochodem nebudu mít nic proti, když si o tomto malém intermezzu obšírněji promluvíme později.“

„Dobrá,“ prohodila, otočila se k ostatním a výsměšným tónem řekla: „To je muž, co? Vezměte si z něho příklad. Je neohrožený a odvážný. Pravý Texasan.“ Opět pohlédla na Tylera a dodala: „Ještě jedno ti ale musím říct, Blakeu Olsone: nemysli si, že jsi výjimka. Potrestám tě přesně tak jako ostatní, kteří se mi postaví nebo kteří nesplní můj příkaz. Jedeme!“

Aniž by se dál starala o marshala, vyšvihla se do sedla své ryzky a vyjela.

McCall pokrčil rameny, přišel ke svému vraníkovi a vylezl na něj.

Duggie se k němu naklonil a řekl: „Chlape, tys přišel o rozum? Je ti jasné, cos udělal? Ztratila tvář a to ti nikdy nezapomene. Kdyby ten výstřel a tvá slova nechala jen tak a nepotrestala je, musela by počítat s tím, že se chlapci při nejbližší příležitosti vzbouří!“

„Jejich věc. Připadá mi, že ji dobře znáš, Duggie. Dej jí tedy dobrou radu, ať to nezkouší. Byla by to totiž její smrt.“

Duggie zůstal vzadu, zatímco Tyler přijel k Jamie Lou. Zasloužila si tu lekci, pomyslel si, až na to, že to nijak nepomůže. Ta ženská už se nezmění.

Jamie Lou ho ignorovala. Ačkoli se uměla ovládat, neušlo McCallovu pozornému pohledu, že to v ní vře.

I když si nad tím neustále lámal hlavu, stále nevěděl, jak tu blonďatou dračici vyřadit a jak překazit přepadení. Nezbývalo mu než čekat na nějakou vhodnou příležitost. To pro něj nebylo nic nového. Už několikrát se musel rozhodnout ve zlomku vteřiny, protože to nešlo jinak.

Na příkaz Jamie Lou s sebou vzal dynamitové patrony. Ty ovšem nemínil použít proti dostavníku, ale proti bandě. A s Jamie Lou nebude jednat jako s ženou, ale jako s banditou. Na nějaké ohledy musel v jejím případě zapomenout. Sice se mu to příčilo, ale v tomto případě by jakékoli zaváhání mohlo znamenat konec.

Přirozeně věděl, co ho čeká. Až se postaví proti bandě, a to bude muset, bude mít proti sobě všechny. Přesto byl pevně odhodlaný. Kdyby to nešlo jinak, našel by nějaký úkryt v horách a zůstal tam i s Jamie Lou. Potom už by přišel na způsob, jak s ní zmizet a doručit ji šerifovi v Lanarku.

„Kdy dorazíme do rokle?“ zeptal se vůdkyně bandy, která jela vedle něj.

„Uvidíš, Blakeu Olsone,“ odtušila, aniž na něj pohlédla.

„Ty ale umíš podat přesné informace,“ zasmál se.

+ + + + +

V podstatě to ani nebyla rokle, ale spíš údolí. Právě tam chtěli dostavník přepadnout. Však se také jmenovalo Eagle Valley. Před lety se na jeho konci na skalní stěně uhnízdili orli. Tu a tam působilo Eagle Valley až idylickým dojmem. Na severu se táhly West Potrillo Mountains. Na některých místech se zelenala tráva, nebo dokonce smíšený les, zurčel tam potok. Bylo tam mnoho míst, kde se bandité mohli ukrýt. Nalevo a napravo od cesty rostly stromy.

McCall si v duchu musel přiznat, že místo je zvoleno dobře. Pro vozku bylo nemožné sjet z úzké cesty ve středu údolí, protože by hrozilo převržení dostavníku. Navíc napravo od cesty tekl potok. A mezi stromy na druhé straně údolí by neprojel, protože les byl příliš hustý.

Zatímco bandité zaujali postavení po obou stranách cesty, jela Jamie Lou o něco hlouběji do údolí. McCall ji následoval.

Tam, kde se terén začal svažovat, se marshal a vůdkyně bandy setkali.

„Víš, kdy přesně přijede dostavník?“ otázal se.

Otočila se k němu. „Samozřejmě. Proto jsem poslala Burta do Lanarku. Na minutu přesně se to samozřejmě říct nedá.“ Náhle se k němu přitočila a stanula těsně před ním. „Udělals velkou chybu, Blakeu,“ tiše řekla. Její velké modré oči byly zastřené.

„Myslíš tu ránu? A to kázáníčko?“

„Ty dobře víš, co mám na mysli.“ Byla mu tak blízko, že se ňadry dotýkala jeho ruky. „Užs přemýšlel nad tím, proč jsem na tebe hned nevystřelila? Věř mi, mohla jsem to udělat. Neudělala jsem to proto, že se mi líbíš, Blakeu!“

„Nedostala by ses ke střele, Jamie Lou,“ odtušil. „Jsem na tebe příliš rychlý, to mi věř. Byla to od tebe chyba, žes mě chtěla udeřit. Navíc před ostatními.“

Přikývla. „Možná máš pravdu. Nechala jsem se strhnout. Něco takového se mi často nestává. Ale byla to tvoje vina, Blakeu. Jsem do tebe zamilovaná až po uši. Přiznej si to, hodili bychom se k sobě. V každém ohledu. Sakra, teď už je ale po všem!“

„Kvůli ostatním? Ty máš strach, že se ti budou smát?“

Opět přikývla. „Ano. Nebudou už přede mnou mít žádný respekt, Blakeu. A ještě něco. Cosi mě před tebou varuje.“

„Zajímavé.“

„Sakra, netvař se pořád tak povýšeně, Blakeu,“ sykla. „O.K, zastřelils federálního marshala, jsi zabiják. Nebo se za něho vydáváš. Ale jsi jím doopravdy? Já tomu nevěřím.

Vzpomeň si! Cliff Cotter, Sam Green a Chippy! Pozorovala jsem vás. U Cliff a jsi měl důvod proč zabít. To bylo profesionální. Jako pravý zabiják. Ale kdybys byl skutečný zabiják, tak bys sejmul i ty dva. A tys jim jen dal výprask. S tak rychlou rukou jsi mohl odkrouhnout i mě. A v mém srubu? Tams předstíral nezájem, jenom ses mi díval na prsa a jinak jsi nic nepodnikl. Víš, co by udělal skutečný zabiják?“

Tyler zavrtěl hlavou.

„To slovo zabiják slyším nerad,“ řekl. „Zatím jsem zabíjel jenom tehdy, když mi protivník nedal na vybranou. Proč bych, k čertu, měl oddělat i Sama a Chippyho? Vždyť na mě nezaútočili. A ty? Jamie Lou, ty jsi žena. A já nemám právo se tě zmocnit proti tvé vůli. Jedno bys ale měla vědět: kdybys opravdu ohrozila můj život, tak bych se s tebou nemazlil. A ještě něco: zabiják nemusí být za každou cenu proutník! Mimochodem myslím, že bych tě k tomu vůbec nemusel nutit. Vidíš, a to já nemám rád. Ženy, které se samy nabízejí, mě nezajímají.“

„Ty bastarde!“ vyštěkla. „Jsi první muž, který mnou pohrdl! Jednou tě zabiju! Už jenom kvůli tomu.“

Nakvašeně se otočila, nechala ho tam a poodešla o několik kroků dál. Federální marshal se na ni díval a usmíval se. Svým způsobem se těšil na okamžik, kdy jí bude moct odhalit, kým je doopravdy. To pro ni bude ještě větší šok než rozstřelený bičík.

Už delší dobu byl rozhodnut se jí tam zmocnit. Bylo to ideální místo, do té doliny nebylo odjinud vidět. Ale zatím chtěl počkat.

Kdesi třikrát vykřikl jestřáb. To bylo smluvené znamení. Jamie Lou poslala jednoho z banditů do kopců, aby tam hlídal. Tři jestřábí výkřiky měly oznámit, že dostavník se blíží.

„Jen si nemysli, že jsem na všechno zapomněla, Blakeu Olsone,“ poznamenala Jamie Lou. „Ještě si promluvíme. Ale teď je důležitější ten dostavník.“

Pohlédli na sebe. Oba v tom okamžiku byli chladní jako kus ledu. Přesto v té ženě žhnul vulkán zlosti. Tyler sice byl napjatý, ale zcela klidný.

Přišel ke svému vraníkovi a vytáhl ze sedlové kapsy dvě dynamitové patrony. V modrých očích Jamie Lou se okamžitě objevily jiskry nedůvěry. „Hej, co chceš dělat?“

„Opatrnosti není nikdy nazbyt,“ odvětil. „Může se stát, že Sam Green to nezvládne a hodí tu trhavinu příliš blízko nebo daleko.“ Podíval se na ni. Jamie Lou viděla, že se jeho tmavé oči usmívají, ale přesto měla pocit, jako by před ní stála zubatá.

„No dobrá,“ zamumlala. „Jenom jsem se zeptala.“

Jamie Lou Vaughn se otočila a sundala si z hlavy stetson. Své blonďaté vlasy, které měla dlouhé až po ramena, si předtím načesala a svázala. Utřela si pot z čela, znovu si nasadila klobouk a vytáhla si žlutý šátek až pod oči.

Marshal se tiše zasmál. „Můžeš mi říct, proč to děláš?“

„Ty ale máš komické otázky! Nechci, aby mě někdo viděl.“

„Nechtělas spíš říct „poznal“, Jamie Lou?“ provokoval.

„Mysli si, co chceš, Blakeu. A uvažuj ! Čas od času musím do města. Do Lanarku nebo do Aftonu. Co kdyby mě tam někdo poznal? Náhodou?“

„To by byla smůla,“ zazubil se. „Myslel jsem si, že nikdy nikoho nenecháte přežít.“

„Nech mě na pokoji,“ zavrčela a otočila se. „Za pár minut je tu dostavník. Radši mysli na něj.“

To také marshal dělal. Ovšem z jiného důvodu. A uvažoval také ještě nad další věcí. Večer Jamie Lou mluvila o nějakém ranči a o výměně banditů. Předpokládal, že její maskování s tím má něco společného.

Jeho myšlenky přerušil rachot vozu a řehtání koní. Dostavník se blížil. McCallovi nepřipadalo divné, že Wells Fargo přepravuje peníze právě dostavníkem. Dostavník byl nenápadnější než jakýkoli jiný vůz. Byl rád, že First National Bank nechává své peníze transportovat právě touto přepravní společností. Wells Fargo měla mimořádně drsné a zkušené mužstvo.

McCall opatrně vyhlédl přes okraj doliny. Na kozlíku seděl vozka a spolujezdec, který pod pravou paží držel winchestrovku. Druhý spolujezdec zřejmě jel uvnitř s penězi.

Jestli chtěl zneškodnit Jamie Lou, tak nyní k tomu byla ta nejlepší příležitost. Zábrany kvůli tomu, že to byla žena, rozhodně neměl.

„K čertu, co ten Sam dělá?“ zaklela Jamie Lou. „Proč - ach, tam je!“

Ještě to ani nedořekla, když McCall udeřil. Hranou pravé ruky. Jamie Lou sice registrovala pohyb vedle sebe, ale už nestačila zareagovat. Marshal ji zasáhl hranou ruky z boku do krku. Ani nehlesla a zůstala ležet.

Tyler vytáhl z kapsy dynamit. Čekal. V tom okamžiku před dostavníkem explodovala trhavina, kterou před něj hodil Sam Green.

Spřežení se splašilo a hrozilo, že vyrazí někam pryč i s vozem. Zvířata vyděšeně trhala ojí, ale vozka se zapřel nohama o podlážku kozlíku, trhl opratěmi a zaklonil se. S vypětím všech sil se mu podařilo splašené koně zastavit.

Bandité zaútočili ze tří stran. Po několika minutách přišli o tři muže, kteří byli sraženi kulkami ze sedel. Lidé z Wells Fargo se ukázali jako tvrdí, nekompromisní bojovníci. Nenechali se zastrašit a neohroženě na bandity stříleli.

Tyler McCall zapálil doutnák dynamitové patrony. Rozmáchl se a hodil ji. Přistála mezi bandity. Sam Green a dva další banditi vyletěli ze sedel.

Mezitím marshal vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku a zasáhl do boje. První kulkou trefil Chippyho Robinsona, druhou jeho kumpána.

Náhle se vozka zřítil z kozlíku. Marshal opět vypálil a odnesli to dva bandité.

„Sakra,“ zavrčel McCall, když viděl, že k dostavníku chvátají čtyři bandité. Pustil pušku, chopil se druhé dynamitové patrony, zapálil sirku, chvíli počkal a potom trhavinu hodil.

Trefil se přesně. Dva z útočníků zahynuli, další dva se odplazili několik yardů pryč a potom zůstali ležet.

K dolině přijel Duggie. „Co se děje?“ vykřikl. „Zbláznil ses, Olsone? Vždyť…“

„Stůj!“ vykřikl marshal. A aby ukázal, na čí straně stojí, vypálil Duggiemu koni pod kopyta. „Zmiz, nebo Jamie Lou pošlu k čertu!“

„K sakru, já jsem to věděl!“ zabručel Duggie. „Ty proklatý bastarde! Hned ses mi nezdál! Ty…“

„Provrtám ti hlavu kulkou, jestli hned nezmizíš a nevezmeš ty ostatní dravce s sebou - pokud ještě žijí.“

„Ksindle!“ Duggie obrátil koně a odjel.

Marshal hleděl za ním. Svrběly ho prsty a měl sto chutí toho chlapa vyprovodit kulkou. Ale jednak byl přesvědčen, že už proteklo příliš mnoho krve, jednak měl Duggie svým kumpánům vysvětlit, že nemají šanci.

Duggie náhle zastavil koně a otočil ho: „Hej, ty lotře, co s ní chceš dělat?“

„Vezmu ji s sebou, co jiného?“

„O.K., teď máš navrch, ty bastarde ! K čertu s tím dostavníkem a s penězi! Ale po tobě půjdeme! Dokud tě nedostaneme! A potom budeš proklínat den, kdy ses narodil!“

Pak vyrazil dál. Tyler slyšel, jak řve příkazy. Bandité se stáhli. Spolujezdec na kozlíku dostavníku ještě jednou vystřelil - na Duggieho. A trefil. Bandita zavrávoral, ale udržel se v sedle.

„Ten idiot!“ zaklel federální marshal. „Přestaňte střílet!“ Chtěl, aby boj skončil. Pokud by pokračoval, mohlo to být nebezpečné. A na tom on neměl zájem. To, že se dostali mezi dva ohně, bandity šokovalo, ale nemuselo je to zastavit. Mohli se vrátit.

Po krátkém uvažování se ukázal a zařval směrem k dostavníku: „Jeďte dál!“

Spolujezdec na kozlíku zvolal: „Hej, chlape, kdo jsi? A…“

„Není čas na dlouhé řeči! Zmiz i s dostavníkem! Banda se může vrátit!“

„O.K., O.K.!“

McCall pozoroval, jak ten muž slezl z kozlíku, zvedl zraněného vozku a přivlekl ho k dvířkám vozu, kde se ho ujali další muži. Pak se dostavník znovu rozjel.

„Tak,“ zamumlal federální marshal, „a teď ty, Jamie Lou!“

Blondýna ještě byla v bezvědomí a McCall se bál, že ji uhodil až příliš silně. Dýchala však. Věděl ovšem, že to nebude dlouho trvat a probere se. Její víčka s dlouhými světlými řasami se již lehce chvěla. McCall se chopil svého z žíní upleteného lasa a svázal jím Jamie Lou. Potom ji zvedl, vysadil na její ryzku a ruce jí tenkým koženým řemínkem přivázal k hrušce sedla.

V klidu si potom vytáhl doutník a zapálil si jej. Po prvním potáhnutí si všiml, že už je znovu při vědomí - ačkoli byla hodně zmatená. Nechápavě na něj hleděla. Teprve po chvíli se jí vrátila paměť.

„Ty parchante!“ zasyčela. „Proč jsem tě, ty ksindle, hned neoddělala? Pročs mě omráčil a svázal? Ty nejsi zabiják, Blakeu Olsone. Nebo se tak snad ani nejmenuješ? Chceš mě dostat pod zem? Nebo mě chceš vydat nějaké plechové hvězdě?“

McCall se tiše zasmál. „Příliš mnoho otázek, Jamie Lou. Možná ti na ně jednou odpovím. Teď je ale čas odjet.“

Její nenávistí zkřivená tvář ho jistým způsobem pobavila. Vyskočil do sedla a řekl: „Ted už nechci nic slyšet, Jamie Lou. Hlavně si nemysli, že tě neumlčím, když to bude muset být. Mimochodem jsem Duggiemu řekl, že s tebou udělám krátký proces, kdyby tě náhodou chtěl osvobodit. Vzpomínáš si? Řekl jsem ti, že jsem tvrdší než ty. Svázal jsem tě, aby tě nenapadla nějaká hloupost.“

Pokud si myslel, že bude prskat zlostí a dávat průchod své zlobě, tak se mýlil. Odmlčela se a čekala na svou šanci.

Vyjeli. Dostavník Wells Fargo už zmizel. Rachot a vrzání vozu stejně tak jako křik spolujezdce a frkání koní odezněly kdesi v dálce.

Tyler McCall přijel k jakési horské jeskyni.

Protože Potrillo Mountains neznal, nevěděl, kam se dostal. V té chvíli mu to ale bylo jedno.

„Hej, ty bastarde!“ zvolala Jamie Lou, která jela nalevo za ním. „Nechceš mi konečně prozradit, co to všechno má znamenat? A co se mnou chceš dělat? To se se mnou chceš trmácet přes hory?“

„Nebuď tak zvědavá, budeš brzo stará! Ale všechny ženské jsou zvědavé. Nic ti na to neřeknu.“

„Jenže já to chci vědět!“ Vztekle trhla pouty. „Rozvaž mě, sakra!“

Posměšně se zasmál. „To by se ti tak líbilo! Zamítá se!“

„Ty mě chceš oddělat, ty lumpe?“ Její tvář se zkřivila. V té chvíli již nevypadala půvabně a hezky, ale ďábelsky a děsivě.

„Ty si sice zasloužíš smrt, Jamie Lou, ale já nejsem kat.“

„Aha?“ Trochu se vzpamatovala. „Je ti vůbec jasné, kam jsme to přijeli?“

„Ne, ale ty mi to určitě řekneš. A když ne - nu, pak to uvidím sám.“

Rozesmála se. „Člověče, vidím na tobě, že se tu nevyznáš. Dál to nejde! Cesta je tak úzká, že tudy skoro neprojede kůň. A po obou stranách zeje propast. Jestli koni uklouzne jediné kopyto, skončíš v pekle, přímo v satanově chřtánu!“

Tyler McCall nehnul ani brvou. To však Jamie Lou neviděla.

„O.K., Jamie Lou! Řeklas to a já jsem to slyšel. Když budeme mít smůlu, tak oba spolu navštívíme ďábla.“

Jamie Lou Vaughn mu neodpověděla. Rozhodla se mlčet. Toho muže před ní stejně nic nemohlo odvrátit od úmyslu překonat „stezku smrti“.

Tak tomu skalnímu mostu říkali indiáni.

+ + + + +

Blížili se ke konci jeskyně. Před nimi již bylo vidět světlo. Pak stanuli na kamenné plošině, z níž vedl skalní most nad propastí. Všechno bylo zalito září slunce, které stálo nad štíty a hřebeny Potrillo Mountains.

Jamie Lou na své ryzce přijela vedle marshalova vraníka.

„No tak co, už máš plné kalhoty, ty bastarde? Je to proklatě úzké.“ O jeden coul zvedla své svázané ruce. Víc jí kožený řemínek nedovolil. Podle způsobu, jakým byla svázaná, poznala, že McCall tomu rozumí. „Když mě nerozvážeš, tak se určitě zřítím do propasti. I s tebou.“

Toho se McCall bál. Ale nedal to najevo, Museli se dostat na druhou stranu, s tím se nedalo nic dělat. Tyler byl přesvědčen o tom, že Duggie shromáždil zbytek bandy a jal se ho pronásledovat.

„Všechno jde, když se chce,“ poznamenal.

„Blázne.“ To bylo vše, co řekla.

Skutečně to byla sebevražedná stezka. Skalní most nebyl moc široký. Tyler však byl sehraný se svým koněm a vypadalo to, že pokud zvíře neznervózní, mohlo by se to podařit. Jeden chybný krok by ovšem znamenal smrt. Tyler to věděl. Byl ale odhodlán to zkusit. Jack, jeho vraník, byl velmi klidný a inteligentní kůň. U toho se ničeho neobával. Jinak to ovšem bylo u ryzky Jamie Lou. Byla nervózní a měla sklon k tančení. Zvažoval i možnost jít pěšky a vést zvířata za sebou, ale zavrhl to. Koně mohli znejistět. To se nedalo vyloučit ani u Jacka. Pokud by však zvířata ucítila jezdce na svých hřbetech, přenesl by se jejich klid na ně.

„O.K.,“ řekl odhodlaným tónem, „na druhou stranu zkrátka musíme. Takže, já ti teď sundám pouta. Potom pojedeš na druhou stranu. Pěkně opatrně. Chovej se klidně, tvůj kůň je pěkně nervózní. A žádné hlouposti, děvče! Nic ti to nepomůže. Mám rychlý kolt, jak sama víš, a ty jsi beze zbraně. Tvá puška leží v Eagle Valley, tvůj revolver mám já. A ještě něco: strhnu tě s sebou, kdybych se měl zřítit. To si zapiš za uši!“

„Nemůžu se ubránit slzám,“ posměšně se zasmála. „Ne, ty bastarde, já dokonce zabráním tomu, abys sletěl dolů. Jaká by to byla škoda, kdybys zhebnul tak rychle! Přeju ti pomalou smrt. Měl bys zemřít tisíckrát, ty sviňáku! Moji lidé už tě dostanou. A potom pro tebe vymyslím něco hodně extra. Kromě toho chci vědět, kdo vlastně jsi.“

„To ještě zjistíš,“ odvětil. Dokázal si představit, co by s ním udělala, kdyby ho dostala živého do rukou. Bylo by to něco hodně sadistického…

O několik minut později jí uvolnil pouta. Laso pověsil na hrušku sedla, kožený řemínek strčil do kapsy. Věděl, že obojí ještě bude potřebovat.

„A teď běž, Jamie Lou,“ pobídl ji, protože se nemínila vydat přes propast a jenom si mnula zápěstí.

„Ty parchante!“ vyštěkla a vrhla na něj nenávistný pohled. „Jen počkej ! Já tě dostanu! A potom s tebou zatočím!“

„Tak dělej,“ zavrčel Tyler a tasil revolver. „Nebo ti budu muset udělat kulkou novou pěšinku?“

Tato výhružka jí stačila. Poplácala klisnu po krku a řekla: „Nedělej mi problémy, děvče. A zůstaň klidná! To by přece bylo směšné, kdybychom to nezvládly!“

Marshal zamyšleně pozoroval nervózně tančící zvíře. Jamie Lou se však povedlo ji uklidnit. Ryzka potom poslušně vykročila vedena stiskem jejích stehen. Opatrně kopyty ohmatávala skalní most a pomalu postupovala vpřed.

McCall si oddechl, když viděl, jak klisna kráčí, jak opatrně klade kopyto před kopyto, jak skalní most před sebou zkoumá jakoby pod lupou. Jednou se jí svezlo pravé kopyto, ale zvíře zůstalo klidné a neochvějně kráčelo dál.

Jack tiše zafrkal. „Jen klid, koníčku,“ zašeptal marshal hřebci do ucha. „Jdeme na to. Jen se dobře drž a pak si budeš moct zašpásovat s tou klisničkou vepředu.“

Mezitím už se Jamie Lou dostala s ryzkou poměrně daleko, zhruba do poloviny. Protože byl Jack příliš rychlý, musel ho Tyler zpomalit. Nesměli se příliš přiblížit k Jamie Lou, to by mohlo být nebezpečné.

A pak se to stalo.

Nepříliš široký a navíc ještě málo schůdný skalní most přenášel chvění způsobené McCallovým koněm, což ryzku znervóznělo. Náhle se vyděsila a postavila se na zadní.

Jamie Lou vykřikla. Marshal sáhl po lase a instinktivně vytáhl nohy ze třmenů. Klisna se pokoušela udržet, ale přední kopyta jí sklouzávala.

Vyděšeně řehtala. Nad McCallovou hlavou zasvištělo laso. Bylo mu jasné, že klisně už nepomůže, ale chtěl aspoň zachránit Jamie Lou. Nemínil ji přenechat osudu. Nebyl jejím katem. A navíc pro ni měl několik otázek.

Jamie Lou opět vykřikla. Klisna znovu vyděšeně řehtala a divoce bila kopyty. Ta však sklouzávala a sklouzávala… A pak zvíře zmizelo McCallovi z očí.

Skoro v tom samém okamžiku se blondýna vrhla z jeho hřbetu - o zlomek vteřiny dříve, než se klisna zřítila do propasti. Byla to podvědomá, instinktivní reakce, která hraničila s šílenstvím. Šance na úspěch při tomto skoku se totiž rovnala nule.

Vtom se tam však objevil federální marshal Tyler McCall.

Byl celý zpocený, košile se mu lepila k tělu a oči mu hořely. Vraník kráčel opatrně dál a McCall stále kroužil lasem. Byla to jediná možnost, jak zachránit Jamie Lou. A bylo pro ni štěstí, že marshal byl mistrem v házení lasa upleteného z koňských žíní. V tomto případě ovšem kromě umu potřeboval i notnou dávku štěstí.

Čas na přemýšlení neměl. Tyler laso musel hodit a také to udělal. Pokud by se mu vrh nepovedl, tak by se o druhý již ani nemusel pokoušet. Pak by Jamie Lou Vaughn byla ztracená.

Ryzka se zřítila na levou stranu. Jamie Lou se vrhla na pravou a nyní se oběma rukama držela zvětralého kamení, jež se pod její vahou drolilo.

Marshalovi vyvstal pot na čele. Tekl mu do očí. Pomyslel na Jacka, vraníka, který bude muset vyrovnat trhnutí, až se Jamie Lou pověsí na laso. Pokud to vyjde. Tyler však neměl na vybranou. Musel se spolehnout na to zvíře.

Smyčka dopadla přímo na blondýnu. Tylerovo mistrovství jí dalo šanci. Potřeboval však k tomu i hodně štěstí. Laso totiž dopadlo přesně tam, kam mělo.

McCall jej oběma rukama napjal. Udělal to instinktivně, protože to nebylo nutné. Jamie Lou připažila ruce a to bylo to nejlepší, co mohla udělat. Beztak se neměla za co držet.

Jack lehce zavrávoral a mrzutě odfrkl, když přišlo trhnutí a Jamie Lou se začala houpat na laně. Vraník zůstal stát, jeho svaly a šlachy se napjaly, jeho kůže se leskla potem. V nozdrách měl pěnu.

„All right, amigo,“ řekl McCall a poklepal mu po krku. „Jak se cítíš, Jamie Lou?“ zvolal dolů. „To je, co? Takto mezi nebem a peklem.“

Předklonil se a pohlédl dolů. Svítilo na ni slunce. Nevypadala dobře. Její obličej měl barvu popela, byl zpocený a zkřivený strachem.

„Chceš mě tu nechat viset?“ hlesla. „Vytáhni mě!“

„Nejde to tak snadno,“ odvětil. „Za prvé musím zůstat v sedle. Za druhé nemůžu táhnout. Za třetí pojedu pomalu dál. Odrážej se nohama od kamení, jinak budeš vypadat jak nastrouhaná řepa.“

Mírný tlak stehen stačil na to, aby hřebec kráčel dál. Tu a tam tiše zafrkal. Pravděpodobně se mu nelíbilo, že musel vynakládat více sil -kvůli té nečekané zátěži.

Jamie Lou se snažila odrážet se od skály. Visela na lase a houpala se. Několikrát nedala pozor, neodrazila se nohama a udeřila se o skálu.

Dorazili až k protilehlé plošině. Zde marshal sesedl a vytáhl Jamie Lou nahoru. Víc mrtvá než živá mu padla do náruče.

Tyler McCall se nenechal zmýlit. Ta žena byla záludnější a jedovatější než had. Přirozeně, byla vyčerpaná, ale rozhodně ne tak, že by nebyla schopna nějaké ničemnosti. Na to měla vždy.

Jeho ostražitost neklesla.

+ + + + +

Jamie Lou pomalu strčila levou nohu mezi jeho nohy, přiblížila rty k jeho tváři, jako by ho chtěla políbit, položila mu levou ruku kolem ramen a myslela si, že mu bude moct vytáhnout revolver z pouzdra. To se však přepočítala.

„Tak ty toho nenecháš?“ zavrčel marshal. Ještě ani nedořekl poslední slovo a znovu ji udeřil. Udělal to tak rychle, že nestačila zareagovat. Vůbec s tím nepočítala.

Jeho pěst ji zasáhla do brady a Jamie Lou musela překousnout již druhou porážku toho dne. McCall ji chytil, vzal ji pod paži a odvlekl ji z plošiny. Potom přivedl vraníka.

V okamžiku, kdy sáhl po uzdě, třeskl výstřel. Kulka narazila do skály. McCall rychlým pohybem vytáhl winchestrovku ze sedlového pouzdra, plácl hřebce přes zadek, otočil se a pohlédl směrem, kde rána padla.

Jednalo se o dva bandity. Jeden právě nabíjel pušku. Marshal ho však už nepustil ke střele.

Jeho kulka ho zasáhla do ramene a odhodila ho stranou.

„Co chcete?“ zvolal. „Jízdenku na onen svět? Zmizte!“ Nato podruhé vystřelil. Tentokrát mířil poněkud

výše, takže banditům proletěly kolem uší prach a úlomky skály. Zmizeli.

„Tupci,“ prohodil McCall a pokrčil rameny.

Blondýna ještě stále nepřišla k sobě. Tyler ji zvedl a šel s ní dál. Jack kráčel za ním, aniž ho k tomu marshal musel nějak vyzývat. Skalní most vedl do prostorné jeskyně.

Zde marshal položil svou zajatkyni na zem a svázal ji. Věděl, že tak rychle se z bezvědomí neprobere, ale chtěl se tam porozhlédnout a zjistit, jestli ta jeskyně nemá druhý východ. Pokud by tomu tak bylo, chtěl skalní most vyhodit dynamitem do vzduchu. Tak by se zabezpečil před nevítanou návštěvou.

Jeho průzkum vedl k překvapivým výsledkům. Jeskyně se vzadu zužovala a vedla z ní další chodba. Nebyla příliš vysoká, ale dost široká na to, aby jí prošel i kůň. Bylo ovšem potřeba vzít do úvahy zhruba jednoyardové stoupání. Kam tato chodba vedla, byla otázka.

McCall si mnul bradu. Byla tam tma jako v pytli, ale přesto kráčel dál.

Konečně chodba zabočila a Tyler na jejím konci spatřil světlo. Stanul na skalní plošině, jakémsi přírodním balkonu, který trčel nad údolím a musel zespodu vypadat jako převis. Z něj vedla v serpentinách cesta do údolí. Asi tu dřív pramenil potok, pomyslel si marshal, když je kamení tak omleté. Nebo to udělala eroze. S dobrým koněm se mohl dostat do údolí, aniž by ho odtud někdo viděl, kdyby se přitiskl k jeho hřbetu. Cesta totiž byla z jedné strany ohraničena vysokým valem z nahnědlého kamení.

To není špatné, řekl si McCall, uvidíme, jaká tu ještě čekají překvapení…

Dočkal se. Jeskyně totiž měla ještě třetí východ. Skoro by ho přehlédl, protože byl v koutě, do něhož nepronikl ani sebemenší odlesk světla. I zde musel McCall prolézt chodbou, jež končila na plošině.

„To je hotový labyrint!“ zamumlal. „Buďto ta jeskyně kdysi byla přírodním rezervoárem vody a ty chodby sloužily jako odtok, nebo ji tu vyhloubili rudokožci!“

Z plošiny vedl široký skalní most přes propast. Vypadal přesně tak jako ten na druhé straně, jen byl poněkud širší a bezpečnější.

I zde chtěl marshal použít dynamit a vyhodit most do vzduchu. Předpokládal totiž, že bandité Potrillos Mountains znají, a tak se obával, že by ho odtud mohli překvapit.

Vrátil se zpátky. Jamie Lou přišla k sobě. A byla v ráži.

„Ksindle! Skunku!“ křikla, jakmile ho jen spatřila. „Jsi horší než ďábel!“

„To mi říkáš ty?“ McCall se ironicky zasmál. „Nepočítal jsem s tím, že mi poděkuješ, Jamie Lou. To spíš s nějakou podlostí. Ale ty hlouposti se odnauč. Přinesou ti jen nepříjemnosti. A nedoufej, že ti tvoji lidé pomůžou.“

„Idiote! Myslíš, že tu jeskyni neznají? Přijdou. Dneska. Zítra. Někdy. Jsi tu v pasti. A chytil ses do ní sám.“

„To si jenom myslíš.“ Zavrtěl hlavou. „Asi mě máš za úplného pitomce, Jamie Lou. Ty dva skalní mosty odstřelím dynamitem.“

„A potom,“ zachechtala se, „to teprve bude past. Jak se odtud chceš dostat?“

Pokrčil rameny. „Uvidíme. Ale ani ty se nedostaneš pryč, Jamie Lou. A pokud se objeví tvoji lidé, tak tě ohrozí.“

„Ty odporný parchante,“ zasyčela. „Jdi mi z očí! Je mi špatně, když tě vidím!“ Náhle přitáhla nohy k tělu a chtěla marshala kopnout do břicha.

McCall, který ji ze zvyku nespouštěl z očí, včas uhnul stranou, takže kopla do prázdna. Její úmysl mu prozradil výraz očí i celého obličeje.

„Jenom mrháš silami,“ poznamenal. „Radši zůstaň ležet. Jdu vyhodit do vzduchu ty mosty. Na nějaké návštěvě přece nemáme zájem, ne?“

Její odpověď sestávala z několika divokých nadávek. Tyler se o ni dál nestaral, vzal si jednu nálož dynamitu a odešel k plošině.

O pět minut později se ozval výbuch a zhruba pět yardů dlouhý kus skalního mostu se zřítil do propasti.

Jamie Lou na federálního marshala vrhla jedovatý pohled. „To ti nepomůže, ty hajzle! Přijdou i tak.“

„Drž už konečně zobák,“ odsekl McCall. „Nebo ti ho něčím zacpu!“

Jack přišel k němu a strčil do něj hlavou. Marshal se otočil. „O.K., koníčku, rozumím.“

Potom mu dal oves a vodu, odvázal přikrývky a přistoupil k blondýně.

„To ležení asi není příliš pohodlné,“ poznamenal a chladně se zasmál. „Pojď sem!“ Chytil ji, zvedl a dal jí pod záda deku.

„Jak velkorysé,“ prohodila. „Opravdový gentleman! Radši mě rozvaž! Co bych ti mohla udělat?“

„Rozvázat tě?“ usmál se McCall. „Ani náhodou! To bych mohl rovnou skočit do hnízda chřestýšů. Rád riskuju, ale odtud potud. A s tebou bych riskoval příliš. Hm, teď ti povím, proč jsem tě zatkl.“

Překvapením otevřela ústa a vyvalila oči. Chvíli jí trvalo, než se vzpamatovala.

„Zatkl? Mě? Ty? Člověče, ty ses asi hodně praštil do hlavy? Nebo co se ti stalo? Zatkl - já se snad usměju k smrti!“ Pak náhle zvážněla a pohlédla na něj. „Má to snad znamenat, že jsi - nesmysl, to nemůže být pravda ! Nikdy jsem ti sice úplně nedůvěřovala, ale to - ne…!“

„Bylas příliš lehkomyslná. Vlastně mě to trochu zklamalo. No dobrá !“ Sáhl si do kapsy kalhot a vytáhl odtud v kapesníku zabalený odznak s pěticípou hvězdou. „Asi ti nemusím říkat, co to je.“

Jamie Lou vytřeštěnýma očima hleděla na plechový odznak. „Muž zákona! Ty jsi federální marshal, ty prase! Sakra! To potom znamená, že se nejmenuješ Blake Olson!“

„Samozřejmě že ne,“ zasmál se federální marshal. „Žádný Olson neexistuje.“ V krátkosti jí potom povyprávěl o svém zatykači. „ Jmenuju se Tyler McCall. Jsou lidé, kteří mi přezdívají Železná pěst Waco. Možnás…“

Přestože tam panovalo přítmí, viděl, jak zbledla. „Waco!“ vyštěkla. „Ten ksindl! Ano, ty lumpe, už jsem

o tobě slyšela! K čertu, proč jsem musela padnout zrovna na tebe? A to jsem ještě po tobě tak jela. Kdo tě poslal? A proč? Dosud…“

Skočil jí do řeči. „Jeden rančer se obrátil na kancelář federálních marshalů v Las Cruces. Už dvakrát mu někdo uloupil stádo chovných koní. A potom přišly další věci. Až se jednou ucho utrhlo, Jamie Lou.“

„Keenan,“ zašeptala. „Ten mizera Cliff! Sakra, kdyby toho kovboje - kruci, vždyť ho přece oddělali! Jak to, že Keenan - proklatě, to už je jedno! Ať už zhebnu nebo ne, plechová hvězdo, banda bude existovat dál. Založil ji můj muž a já jsem ji vedla v jeho duchu. Na mé místo nastoupí Duggie. A ten tě pošle k čertu. Na to se spolehni. Duggie je dobrý chlap. I když máš momentálně navrch, tak se karta může obrátit. A to dokonce velmi rychle. Tvá plechová hvězda ti moc nepomůže. Položí ti ji do hrobu, Waco!“

Tyler si zase strčil odznak do kapsy. Chopil se další dynamitové nálože a řekl: „Teď vyhodím do vzduchu ten druhý most, Jamie Lou. Varuju tě! Víš teď, s kým máš co do činění. S těmi bandity se mazlit nebudu. A nesázej na to, že jsi žena. Nedělej si iluze. Zatím jsem vždycky dosáhl svého cíle. Ať tak či onak.“ Pak odešel.

+ + + + +

Když se setmělo, rozhodl se sejít do údolí. Doufal, že tam najde trochu dřeva. Bez ohně by v jeskyni byla zima a kromě toho by se rád napil horké kávy.

V údolí skutečně nalezl dostatek suchého proutí i tlustých větví. Cesta dolů a zase nahoru byla namáhavá, i když šel po stezce. Jamie Lou na něj udiveně hleděla, když se vrátil se dřevem a rozdělal oheň.

„Čert ví,“ řekla a v jejím hlase zaznělo podvědomé uznání, „jak se ti to povedlo. Kdes vzal ty větve?“

„Ani ty nevíš všechno,“ opáčil. „Myslel jsem si, že znáš Potrillos jako své boty. Za chvíli bude káva a něco na zub. Rozvážu tě, ale budu před tebou sedět s koltem v ruce. Nezkoušej žádné hlouposti. Hned bych střílel.“

„Tomu věřím, ty parchante,“ zasyčela.

„To je dobře. Nohy ti nechám svázané. Pro jistotu. Jen kdybys musela na záchod, tak bych ti je rozvázal. Jen si běž na plošinu. Můžeš odtud nanejvýš skočit do propasti.“

Jamie Lou se chvěla vztekem, ale neodvážila se proti němu něco podniknout. Pohrozil jí, že pokud se dostane příliš blízko k němu, udeří ji pažbou koltu do hlavy. „Nebo ti střelím do nohy,“ dodal. Jeho varování brala vážně. To ovšem neznamenalo, že by rezignovala nebo se vzdala. Rozhodla se počkat do noci. Musel jí rozvázat ruce i nohy. Sama si je rozvázat nemohla. McCall je svázal indiánským způsobem a navíc uzly pojistil dřevěnými kolíky.

Okolo čtvrté hodiny, tedy půl hodiny před svítáním, polohlasně zvolala jeho jméno: „Hej, Waco!“

Federální marshal měl lehký spánek a hned se probudil.

„Co se děje?“

„Proč bych tě asi budila, plechová hvězdo? Musím na záchod. Vypila jsem příliš mnoho kávy. Už to nevydržím.“

„Sakra, s tebou jeden není ušetřen ničeho! O.K. Rozvážu tě. Ale mysli na to, že je tma. Jeden špatný krok a letíš do propasti.“

„Neměj obavy, já ti neuteču.“

Jamie Lou rozehrála nebezpečnou hru. To jí nijak nevadilo, v posledních letech tak žila pořád. To, že marshal přinesl dřevo, dokazovalo, že z jeskyně vede další východ. Neuniklo jí, kam McCall zmizel a kudy se zase vrátil.

Toho večera už jednou venku byla. Nikoli ovšem kvůli lidské potřebě. Chtěla se tam porozhlédnout a najít nějaký kámen, což se jí také podařilo. Dvě hodiny potom přemýšlela nad tím, jak by mohla marshala vyřadit. Dospěla k závěru, že ji musí rozvázat.

Teď to udělal.

Jinak tolik nedůvěřivý McCall nyní neměl obavy. Zatím ještě byla tma, Jamie Lou nikam nemohla uprchnout. A tak ji nechal a čekal v chodbě, až se vrátí.

Proklouzla kolem něho, náhle se otočila a pohlédla do jeho tváře nejasně se rýsující v temnotě, zvedla ruku a udeřila ho kamenem, jenž držela v ruce, do hlavy.

Tyler, který ten pohyb spíš tušil než viděl, reagoval o zlomek vteřiny později, než bylo třeba. Zdálo se mu, jako by mu na hlavu spadl tunový balvan. Všechno se kolem něj točilo.

Před očima měl ohnivá kola, v temnotě se blýskalo. A pak měl pocit, jako by padal do propasti.

Jamie Lou se ďábelsky usmála. Chvíli přemýšlela. To, co potom udělala, později McCalla velmi překvapilo. Nechala ho tam totiž ležet a vzala si pouze jeden z jeho dvou revolverů.

Za nějakou dobu marshal přišel na to, co to mělo znamenat. Jenom to dokazovalo, jak zlotřilá to byla žena. Nenechala ho naživu náhodou. Chtěla ho ukolébat a pak na něj uspořádat štvanici. To si dobře uvědomoval. Chtěla na něj poštvat své lidi. Odhadla marshala správně: on nebyl muž, který by se vzdal. To, že ho takto zaskočila, ho jen vzpružilo. Rozehrála s ním nebezpečnou hru, protože s ním měla nevyrovnané účty. Měla takové riskantní hry ráda, vzrušovaly ji.

Vydala se z jeskyně. Věděla, že McCall je tvrdý a že se brzy probere - pak už bude muset být za horami - obrazně i doslova.

Zmizela v chodbě, která vedla ke skalnímu balkonu. Cesta vedoucí do údolí ji překvapila. Se svými lidmi už v té jeskyni několikrát byla a nikdy si té chodby ani stezky nevšimli kvůli špatné viditelnosti v podzemí.

Začalo svítat. Rychle běžela po cestě do údolí, několikrát upadla, ale vždy se zvedla. Kdyby tu cestu znala, vzala by si McCallova koně. Každopádně by to aspoň zkusila. Netušila ovšem, jak nebezpečné by to bylo. Vraník by ji totiž shodil a ukopal. Jack na svém hřbetě nesnesl nikoho kromě McCalla.

Blondýna dorazila do údolí a zmizela za jedním balvanem. Odtud

chvíli pozorovala stezku. Marshal nikde.

„Sakra, co je s tebou, ty parchante?“ rozhořčeně zamumlala. „Už musíš být vzhůru! Proč nejdeš, ty bastarde?“

Tyler to však neměl v úmyslu.

Jamie Lou zaklela a pokračovala v cestě. Brzy se jí ozvaly nohy. V jezdeckých holínkách se jí šlo špatně. Po hodině se dostala na konec údolí. Slunce se vyhouplo nad hory a vzduch se začal tetelit. Panovalo vedro.

„Jamie Lou!“ ozval se náhle chraplavý hlas. Zpoza jedné mohutné opuncie vyšel muž a strčil si do pouzdra revolver.

„Roddy!“ vzdychla blondýna. Roddy Jennings se usmál.

„Kde se tu tak naráz bereš?“ zeptal se. „Duggie a ostatní táboří míli odtud. V sousedním údolí. Čekáme na ostatní chlapce. Hal Chimmings pro ně jel do Eagle Valley. Pak jsme chtěli…“

„O.K., Roddy. Měli bychom zmizet. Unikla jsem tomu ničemovi. Možná se tu objeví.“

„Jak to? Pročs ho nechala naživu?“

„Co myslíš?“ zasmála se. Jízlivě se zasmála. „Chci ho štvát jak králíka. Chtěla bych mu poděkovat za jeho pohostinnost.“

Roddy Jennings se v duchu zachvěl. Nebyl to žádný svatoušek, měl na svědomí mnoho lidských životů a nezacházel s nepřáteli v rukavičkách. Jamie Lou však dobře znal. A její sadismus daleko překonával jeho krutost.

+ + + + +

Federální marshal McCall nespěchal. Probudila ho bolest hlavy. Proklínal sebe a svou lehkomyslnost. Počkal až do světla, připravil si studenou snídani, vypil dva hrnky silné horké kávy a uhasil oheň.

Opustil jeskyni a sjel do údolí s vědomím, že v každém okamžiku se může objevit Jamie Lou a její bandité. Nic se však nestalo. Blondýna odjela s Roddym na jeho koni k Duggiemu a ostatním.

McCall opustil údolí opačným směrem. Chtěl do Eagle Valley. Tam ho určitě čekat nebudou, jak se domníval. Možná se mu dokonce podaří vytížit okamžiku překvapení. Netušil, že banda je na cestě ke svému doupěti. Když se znovu setkali s Jamie Lou, trochu si zajeli. Duggie měl štěstí, kulka, která ho zasáhla při přepadení dostavníku, ho jen škrábla a zanechala po sobě krvavou stopu na rameni.

„Ty si vážně myslíš, že ten bastard přijede do Eagle Valley?“ otázal se Jamie Lou, když vyslovila tuto domněnku.

Přikývla. „Ano. Znám toho ksindla. Udělá přesně to, na co by jeho protivník nikdy nepřišel. Ale my nepojedeme do Eagle Valley, nýbrž si na něho počkáme v kaňonu Wildwater u Hell‘s Angel Comb.“

To byla jedna část Potrillos. Byly pro ni typické šedé, zvětralé skály. Tato část hor připomínala obrovský hřeben. Kde vzala takové jméno, bylo záhadou.

Jamie Lou odhadla marshalovy myšlenky správně. McCall nevěřil, že se jí povede rychle se spojit se svými lidmi. Tento omyl pro něho mohl mít zásadní následky.

Většina bandy se vrátila do svého doupěte. Duggie, Jamie Lou a pět dalších banditů čekali na federálního marshala u Hell’s Angel Comb.

Čtyři hodiny po svítání - bylo již nesnesitelné vedro - se Tyler McCall vynořil. To, že jel k Hell‘s Angel Comb, byla víceméně náhoda. McCall se řídil podle nejvyššího štítu Potrillo Mountains - Mount Riley. Jeho stín se táhl až do Eagle Valley.

Na kamenité půdě marshal neobjevil žádné stopy, beztak by jim však nepřikládal velký význam. Stáří stop, jež po sobě zanechala kopyta, se totiž dalo zjistit jen velmi těžce.

„Mělas pravdu,“ řekl Duggie Jamie Lou. „Tam je ten ksindl!“

„Já jsem to tušila! Ten bastard je schopný všeho. Rozmyslela jsem si to, Duggie! Pojedeme dál! Až k ústí údolí. Proč bychom se tam s ním odtud tahali? Dělej, mizíme!“

„Jak myslíš,“ odvětil Duggie a mávl na ostatní.

Protože se v horách vyznali, použili zkratek, po kterých se dostali k suťovému poli na začátku údolí. Poněvadž ušetřili čtyři míle, ocitli se v ústí Eagle Valley dostatečně brzo na to, aby se v klidu připravili na příjezd federálního marshala, který byl podle jejich odhadu ještě daleko.

Tyler chtěl nejdřív zůstat v blízkosti vstupu do údolí. Úkrytů tam bylo dost. Domníval se, že Jamie Lou se tam jednou musí ukázat.

Ta zatím klidně čekala, až vjede do léčky. Potom zvedla pravou ruku a vyskočila zpoza křoví. S rukou nad hlavou zůstala stát před marshalem.

McCall, který chtěl sáhnout po koltu, nechal pravou ruku nad jeho pažbou. „Ahoj!“ řekl. „Ty ale umíš člověka překvapit, Jamie Lou?“

„To bych řekla. Doporučovala bych ti neudělat nějaký pohyb, kterému by moji přátelé mohli špatně rozumět, plechová hvězdo. Mají tě totiž na mušce.“

„Ach, tak?“ poznamenal.

„Tak ty myslíš, že blufujeme? Chlapci, dělejte! Ukažte se mu!!“

Marshal nepochyboval o tom, že mluví pravdu.

Objevili se Duggie a ostatní. McCall se chladně zasmál. „Ty jsi opravdu jedinečná, Jamie Lou! V každém ohledu. Jsi záludná jak had.“

„Ano,“ zasmála se. „A ty jsi hloupý jak los. Nechal ses přelstít. Ode mě.“

„No dobře,“ odvětil. „Každý jednou udělá chybu. Připouštím, že jsem tě podcenil.“

„Je hezké, že to přiznáš, plechová hvězdo! Sesedni! A mysli na to, že tě mají na mušce. Jeden špatný pohyb a je z tebe řešeto. Nemáš šanci, Železná pěsti Waco! Ti tam,“ řekla a ukázala na Duggieho a ostatní bandity, „o tobě neslyšeli nic pěkného. Smůla, že tě nikdo neznal, potom by všechno dopadlo jinak.“

„No dobrá, i vy jste mě podcenili. A tys byla příliš lehkomyslná.“

„Příliš ti to mluví. Sesedni! A vrať mi můj kolt.“

„Proč sis ho nevzala v jeskyni?“

„Neměls ho u sebe. Tak jsem si půjčila jeden z tvých peacemakerů.“

„Ležel pod mým sedlem,“ poznamenal, vytáhl špičkami prstů Smith & Wesson z opasku a hodil jí ho. Šikovně jej chytila.

Tentokrát musel karty míchat sám ďábel, pomyslel si McCall, a mě rozdal ty nejhorší. Vůbec to pro něj nevypadalo dobře. Zdálo se, že se nedožije dalšího dne. Pokud si však bandité mysleli, že se vzdá a rezignuje, pak se mýlili. Situace, jako byla tato, pro něj nebyly neznámé, zažil už dokonce i horší. Karta se totiž vždycky může obrátit.

Velmi pomalu slezl z koně. Duggie přiskočil k němu a vrazil mu hlaveň revolveru do boku. Další bandita marshala odzbrojil. Kromě střelných zbraní měl i dva mexické vrhací nože, které nosil v holínkách, a bowie knife za opaskem. Bandité ovšem jednu zbraň přehlédli. Měl totiž ještě třetí nůž - o něco menší než ty dva další. Nosil ho ukrytý v levé holínce. Zde ho nenašli.

Ze sedlových kapes, které prohledali, vytáhli poslední dvě dynamitové patrony. A potom k němu přišla Jamie Lou. Její tvář byla zkřivená do nenávistného výrazu.

„To je jenom malý předkrm, ty hajzle,“ zavrčela a kopla ho levým kolenem do břicha.

McCall měl chvíli pocit, že mu někdo vrazil do břicha oštěp. Zalila ho bolest, před očima se mu zatmělo, okolí přestal vnímat. Z jeho rtů se však nevydrala ani hláska.

Jako by z dálky slyšel hlas Jamie Lou: „Podívejte se na něj! Tak vypadá opravdový muž!“ Rozesmála se.

V tom okamžiku začal znovu vidět. A viděl, že Jamie Lou ho chce udeřit pažbou revolveru. Sebral své poslední síly.

Poněvadž s jeho reakcí vůbec nepočítala, byla naprosto překvapená a nebránila se. McCall lehce zvedl pravou nohu a dupl Jamie Lou mezi nárt a prsty. Zároveň jí zasadil úder do břicha, který jí vehnal slzy do očí. Vykřikla bolestí a vztekem.

Jeden z banditů zvedl pušku a uhodil její pažbou marshala do hlavy. Tentokrát to stačilo na to, aby se Tyler odebral do říše snů. Svalil se Jamie Lou přímo k nohám. Nenávistně do něj kopla.

+ + + + +

Tyler měl pocit, že plave v moři z vaty, když přišel k sobě. Trvalo mu nějakou dobu, než se mu vrátila paměť. Měl vyschlé hrdlo a hořkou pachuť v ústech. Už chtěl otevřít oči, když tu uslyšel hlas Jamie Lou. Raději je nechal zavřené.

„Znáte přece tu hru, chlapci,“ řekla. „Svažte ho.“

To jim stačilo. Ti brutální lumpové dobře věděli, co po nich chce. McCall nebyl první, koho mučili. Vyžívala se v mučení. Cítila se tak silná a mocná a neuvažovala nad tím, že by jí to někdy někdo mohl splatit.

Zvedli marshala, rozvázali mu ruce a strhli mu šaty. Mezi sruby stály dva kůly a na nich příčný trám. Marshalovi bylo jasné, co chtějí dělat. Znal tuto metodu, kterou mučili své zajatce lipanští Apači. Tomu, že rudoši se to naučili od modrokabátníků, nechtěl žádný běloch věřit. Výška toho trámu se dala upravit podle libosti, to na tom bylo to ďábelské. „Vytáhněte ho nahoru, ať visí!“ Jamie Lou se jedovatě zasmála.

„No nevypadá snad komicky?“ poznamenal jeden z banditů. „Jestli tak bude viset do zítřka, bude vysušený jako mumie.“

„Jen aby ses nepřepočítal,“ řekl McCall. Jeho hlas mu připadal cize. Blondýna, ač nerada, musela jeho statečnost obdivovat.

„Škoda že stojíš na opačném břehu, plechová hvězdo,“ řekla. „Vím, že jsi tvrdý. A hrdý. Ale také hloupý. Ty a já - sakra, my bychom ale byli dvojka! O.K., trošku ho poškádlete, chlapci. Ale pomalu, ještě ho potřebuju!“

Pak se otočila a zmizela ve svém srubu. K Tylerovi přišel Duggie.

„No, plechová hvězdo? Bojíš se? Jamie Lou si myslí, že toho sneseš hodně. Vyzkoušíme to, hombre. Neměj strach, neumlátíme tě, Jamie Lou tě ještě potřebuje. Jistě si pro tebe vymyslela něco extra.“

„Zmiz,“ zavrčel marshal. „Smrdíš jako žumpa!“

Duggie zaskřípal zuby. „O.K., jdeme na to!“ Kývl na jednoho mohutného banditu a řekl: „Big Nose, ukaž mu, co v tobě je!“

Chlap s opičí tváří a velkým tlustým nosem se zašklebil, což mu na kráse zrovna nepřidalo. „Už jsem se nemohl dočkat, Duggie!“ Pak vrazil marshalovi pěst do břicha.

Ačkoli McCalla ochromila bolest, nevydal ani hlásku. Zavřel oči a čekal na další úder. Druhý bandita mu dal ránu do žeber, další ho kopl do kostrče.

Tyler už neviděl modrou oblohu. Měl zavřené oči a viděl jen rudou tmu. A v ní v divokém reji tančily žluté obrazce: pásky, body, trojúhelníky a kruhy. Jeho tělo jako by nyní bylo jedním velkým chuchvalcem bolesti.

Jamie Lou vyšla ze svého srubu. Převlékla se, měla teď na sobě bílou košili, černou vestu a džíny. „Dost!“ zvolala a přišla blíž. „Nechte ho, ať se vzpamatuje. Nebavilo by mě to, kdyby už nevnímal. Duggie, odnes ho do mého sklepa!“

Nikdo se neodvážil něco namítnout. Na tvářích banditů však bylo vidět, že by rádi pokračovali. McCall byl odvázán a dostal při tom ještě několik záludných úderů. Pokud to Jamie Lou viděla, nedala na sobě nic znát.

Uvidíme, pomyslel si federální marshal, který slyšel každé slovo. Na několik minut zapomněl na bolest. Ještě žiju, pomyslel si, a dokud žiju, děvče, tak se mě musíš bát!“

Odvlekli ho do jejího srubu. Duggie zvedl poklop v podlaze. „Mám ho svázat?“ zeptal se blondýny. „Tam dole by mohl…“

„Svaž ho!“ skočila mu do řeči. „Ten je schopný nemožného!“

O deset minut později Tyler seděl ve sklepě. Po pravdě řečeno bylo slovo sklep přehnané. Dřív to bývalo skladiště - tenkrát, když tam sídlili modrokabátníci. Jedna stěna byla zděná, druhou tvořila již samotná

skála. Podlaha byla nerovná a posetá drobným kamením.

Marshal nemusel dlouho přemýšlet, aby věděl, co má dělat. Posadil se do kouta, zavřel oči a o několik minut později usnul. Ještě nevěděl, co s ním chce Jamie Lou provést. Spánek byl nejlepší lék. A především potřeboval, aby se mu vrátily síly.

+ + + + +

Probudily ho hlasy a kroky nad ním. Protože dole byla tma jako v pytli a nevěděl, jak dlouho spal, ztratil jakýkoli pojem o čase. Narovnal se a naslouchal. Soudě podle zvuků se banda připravovala na odjezd.

Tu se otevřel poklop. Do hladomorny proniklo světlo. Objevila se Jamie Lou a řekla: „Tak co, plechová hvězdo? Jak se ti vede? Cítíš se skvěle, ne?“

„Díky za optání. Vede se mi dobře. Měl jsem hodně času na přemýšlení, Jamie Lou.“

„Ach tak. A na cos přišel, plechová hvězdo?“

„Na to, že budeš jednoho dne stát před soudem. A protože tu ženy věší jen neradi, tak budeš několik desetiletí zavřená v base. A jestli někdy vyjdeš ven, tak z tebe bude stará ošklivá bába. Nevěř tomu, že na porotu uděláš dojem. Ti už poznají, jaká jsi doopravdy! Vražedkyně, žena bez svědomí.“

Ušklíbla se a plivla na něj. „Drž hubu, ty parchante! Za to nedostaneš žádné jídlo! Jednou se uvidíme v pekle, ty bastarde! Ale dobu, kdy se to stane, určím já. Duggie!“ vykřikla.

Bandita okamžitě přišel. Vypadalo to, že čekal přede dveřmi. „Přines je sem a hoď je dolů!“ vyštěkla.

„O.K. Hned.“ Zasmál se, zmizel a krátce nato se znovu objevil. V rukou držel dřevěnou bednu. Postavil ji k poklopu a slezl po žebříku. Zůstal dvě příčky nad podlahou, chopil se bedny, zvedl její víko a vysypal to, co v ní bylo.

„Příjemnou zábavu,“ řekla Jamie Lou, zatímco Duggie lezl nahoru. „Ta milá zvířátka mají velký hlad, příteli plechová hvězdo!“

Těmi milými zvířátky bylo šest krys, které pištěly a pobíhaly po sklepě. Cítily marshala a hledaly ho.

Jamie Lou ještě viděla, jak Tyler jednu z nich rozdrtil nohama. „Věřím, že se nebudeš nudit, Železná pěsti Waco!“ zasmála se a zavřela poklop.

„Všechno připraveno, Duggie?“ řekla. „Pak vyjedeme! Je načase!“

K McCallovi přiběhla další krysa. Kopl do ní a krysa odletěla k protilehlé zdi, kde zůstala s pištěním ležet.

Nebylo snadné dostat se svázanýma rukama k holínce. Teprve po několika pokusech se marshalovi podařilo vytáhnout ukrytý nožík. To, že se při rozřezávání provazu řízl do levé dlaně, ignoroval.

Shora se ozývaly hlasité výkřiky a dusot kopyt. Banda odjížděla pryč.

Bylo jasné, že tam několik banditů zůstane, ale to Tylerovi nevadilo.

Mnohem důležitější nyní pro něj byly krysy. Aby odvedl jejich pozornost, použil velmi jednoduchou fintu. Krysa, kterou odkopl až ke zdi, tam stále ležela. Očividně se ještě neprobrala.

Marshal vstal, kopl do dalších dvou hlodavců, zvedl pravou ruku a vrhl nůž. Trefil. Musel se spolehnout na svůj sluch, protože nic neviděl. Jenom slyšel pištění. Nyní krysa dvakrát zapištěla a potom se rozhostilo ticho. McCall vytáhl z kapsy sirku - nechali mu je - a škrtl jí o podrážku. Krysa byla mrtvá. Vytáhl z ní nůž, otřel ho o zeď a vydal se k žebříku. Při tom kopl do jedné krysy, jež cupitala ke své mrtvé družce, přilákána pachem krve. Zapištěla a odběhla pryč.

Poklop neměl zástrčku, takže se dal nadzvednout. Srub byl prázdný. V ložnici visel na stěně jeho revolverový opasek s oběma peacemakery. Byly tam i jeho další věci - vesta, košile a spodní košile. Nechyběl ani stetson a winchestrovka.

V klidu, jako by to byla ta nejsamozřejmější věc na světě, se oblékl, překontroloval zbraně a postavil pušku a sedlové kapsy do přední místnosti. Opatrně vyhlédl z okna, jehož sklo bylo na několika místech prasklé, a zjistil, že venku nikdo není.

Už chtěl jít ven, když tu z jiného srubu vyšli dva bandité. Jeden se staral o koně, druhého tam marshal ještě nikdy neviděl.

Ve zlomku vteřiny se rozhodl. Peacemaker jako by mu sám skočil do pravé ruky, pak otevřel dveře a zvolal: „Tak dost, amigos! Toto je moje hra! Takže zvedněte ruce! A žádné hlouposti!“

Oba to chtěli zkusit, i když je zaskočil. Sáhli po koltech. To ovšem neměli dělat, protože vzápětí se ukázalo, jak tvrdý a nekompromisní Tyler McCall je. Nechal je tasit a teprve potom vystřelil. Tato jejich neopatrnost a víra, že budou rychlejší než marshal, je stála život.

Objevil se třetí bandita - kuchař Hank. Vyšel z kuchyně s parkerovkou v pravé ruce.

„Sakra!“ zabručel. „Jak - ach, ty pse…!“

Tyler se otočil, uviděl dvouhlavňovou brokovnici a Hank koupil kulku do hrudi dřív, než stačil vystřelit. Kdyby se mu to povedlo, z marshala by zůstala jen hromádka zkrvaveného masa.

„Chlape…“ zasténal kuchař, „jaks - jaks-to udělal?“

Marshal se k němu sklonil a poznamenal: „To už je jedno, Hanku! Kde jsou? Nepřemýšlej dlouho. Už nemáš moc času.“

V kuchařově tváři se objevily stíny smrti. Chvěla se mu víčka, z úst mu vytékala krev.

„Já vím,“ řekl slábnoucím hlasem. „Ranč Býčí hlava - na Sunland Creeku - ach, je mi zima! Ale raději peklo než Yumu!“ To byla jeho poslední slova.

Tyler McCall se na něj díval se sevřenými rty. Pokrčil rameny a šel do kuchyně, kde si zabalil trochu zásob na cestu. Při tom pomyslel na banditu, který neustále hlídkoval na návrší nad údolím, kde však nebyl vidět. Ty výstřely musel slyšet. Tak rychle

tam ale být nemohl, potřeboval přinejmenším celou hodinu.

V jedné kůlně našel své sedlo. Jack stál v ohradě a přátelsky zařehtal, když k němu marshal přišel, aby ho osedlal.

McCall ho přivedl ke srubu Jamie Lou.

„Počkej tady, koníčku,“ řekl něžně. „Musím ještě něco vyřídit.“

Chopil se pušky a sedlových kapes, vzal zásoby a nalil si do plechové láhve vodu, načež odvlekl mrtvé bandity do posledního srubu, kde je položil do postelí.

V kuchyni předtím viděl několik kerosinových luceren, které nyní přinesl. Postříkal kerosinem všechny sruby kromě posledního, pak je jeden po druhém zapálil. Nyní nasedl na koně a vyrazil. Za jeho zády vzplály sruby jako obrovské pochodně, k nebi stoupal černý dým.

„Jestli se někdy vrátíš s těmi svými lotry, Jamie Lou, tak pukneš zlostí! „ Tiše se zasmál.

Tyler měl dobrou paměť. Jamie Lou mu první večer ukázala mapu. A na ní nebyla zakreslena jen cesta, po které měl jet dostavník, ale i ranče v oblasti Dona Ana. Nebyl tedy pro něj problém najít cestu k ranči Býčí hlava.

+ + + + +

Plukovník Dawson byl velitelem pevnosti Fort Selden ležící u Rio Grande severně od Las Cruces. Vlastně už měl být dávno v penzi, ale protože se mu do ní nechtělo, armáda si ho nechala. Hlavně proto, že to byl zkušený důstojník.

Jeho žena, která zemřela před deseti lety, mu zanechala ranč Býčí hlava. Byl to poměrně velký majetek. Protože plukovník nedůvěřoval bankám, uchovával svou hotovost ve starém, ale velmi bytelném trezoru na ranči. Čas od času strávil dva nebo tři týdny na Býčí hlavě, jejíž správou pověřil svého bratrance Willa Stewarta.

Stewart byl zkušený dobytkář, dvě desetiletí pracoval jako předák pro velkého rančera v Texasu. S plukovníkem ho spojovalo dlouholeté přátelství. A Dawson nelitoval toho, že ho jmenoval správcem. Bylo zřejmé, že Stewart jednou ranč zdědí, protože plukovníkovo manželství bylo bezdětné.

Plukovník Dawson měl jednu zásadu: žít a nechat žít. Kovbojské mužstvo jeho ranče bylo dobře placeno, jeho honáci si vydělali víc než kovbojové na jiných rančích. A dobře s nimi zacházel.

Pro „svůj“ ranč by ti chlapci jeli klidně na kraj světa.

Ukázalo se, že Jamie Lou je o poměrech na Býčí hlavě velmi dobře informována. A pochopitelně ji zajímaly hlavně peníze v plukovníkově trezoru, dobytek jí byl lhostejný.

Na ten den naplánovala přepadení, které by bylo zmařeno, kdyby se jí nepovedlo uniknout Tyleru McCallovi.

Tou dobou pobývalo na ranči jen několik lidí. Předák a kovbojové se nacházeli u stád. Plukovník Dawson chtěl armádě prodat šest set kusů dobytka, který musel být nejdřív vybrán. Proto na několik dnů přijel na ranč. Kromě něho na ranči byl kuchař, tři kovbojové a Will Stewart. To bandité dobře věděli, a přesto nakonec zle pochodili. Možná by to ale dopadlo jinak - kdyby nezasáhl federální marshal McCall.

+ + + + +

Marshalovi ukázala cestu střelba. Čtyři míle od ranče uslyšel divokou přestřelku. Jamie Lou a její bandité se přepočítali. Těch pár lidí na Býčí hlavě se nemínilo jen tak snadno vzdát. Oněch šest mužů se postaralo o to, že bandité utrpěli těžké ztráty. Ti nepočítali s tak zarputilým odporem. Hned při prvním útoku přišli o pět lidí. Přestože byli dobře informovaní, nevěděli, že tři staří kovbojové jsou zkušení muži. Jeden z nich býval texaským rangerem, jeho dva druhové zase po dlouhé roky pracovali jako zástupci šerifa. A rozuměli svému řemeslu - stejně tak jako plukovník. Ani jeho bratranec nebyl v boji zcela nezkušený, v Texasu se nejednou musel vypořádat se zloději dobytka a Mexičany.

Jamie Lou zuřila. Duggie po kulce do hlavy zemřel. Další bandita byl raněn do ramene a naříkal bolestí.

„Co kdybychom rozdělali oheň?“ zeptal se Big Nose.

Pohlédla na něho, přikývla a řekla: „Dobrý nápad. Jako bych ho vymyslela já. Doufám, že ty peníze neshoří. Ale co, to je jedno! Když shoří, nevadí.“

Big Nose a ostatní bandité byli jiného mínění, ale raději mlčeli.

„Dávejte pozor,“ poznamenala. „Kropte je dál olovem, já se zezadu přiblížím k domu a…“

Náhle se odmlčela. Za nimi třeskl výstřel z pušky. „Sakra, co se to…“

Znovu zmlkla. Mezi ranami z pušky se ozývalo práskání revolveru, načež se ozval protáhlý výkřik. Koně splašeně řehtali, duněla kopyta. A pak se objevili. Koně. Cválali přímo k banditům, kteří prchali pryč.

Big Nose odhodil Jamie Lou stranou. Doslova v poslední vteřině. Ještě chvíli a stala by se obětí koní. Bandita s prostřeleným ramenem to už ale nestihl. Jeho křik byl přehlušen bubnováním kopyt.

Znovu třeskly výstřely. Tentokrát nikoli zezadu, ale ze strany. Jamie Lou se domnívala, že to jsou jezdci z ranče, kteří se vraceli z prérie. Ve skutečnosti to ovšem byl jediný muž. Na něj vůbec nepomyslela - věřila, že zhynul ve sklepě jejího srubu v boji s vyhladovělými krysami.

„Dělejte, pryč!“ vykřikla. „Nemá to cenu! Ti parchanti nás rozstřílejí na kusy!“

Desperados přiběhli ke svým koním, vyšvihli se do sedel a hnali se pryč, jako by měli v patách samotného ďábla.

Za jedním pahorkem se objevil Tyler McCall. Na slunci se třpytila hvězda na jeho košili.

„Kdyby mi to někdo předtím řekl, tak bych mu nevěřil,“ zamumlal, „ví Bůh, že bych tomu nevěřil! Sakra. Kdyby jen Jamie věděla, kdo to byl - a že jsem byl sám - tak by zlostí vyletěla z kůže!“

Tiše se zasmál, vyhoupl se do sedla a vydal se po stopách koní, které nahnal proti banditům.

Vrata ranče Býčí hlava byla zavřená. Tyler McCall vystřelil do vzduchu a zvolal: „Jsem federální marshal! Ta banda už zmizela!“

V domě se otevřelo okno. „O.K., marshale! Někdo už pro vás přijde. Byl jste to vy, kdo střílel? A ti koně jsou vaši?“

„Ne. Hned vám to povím, pane!“

Z domu vyšel vysoký muž, jehož tmavé vlasy již byly ozdobeny šedinami. Otevřel vrata a pustil McCalla do dvora.

Marshal slezl ze sedla a ukázal na koně. „Ta zvířata jsem náhodou objevil v jednom úzkém kaňonu. Banda je tam schovala a zřejmě je někdy potom chtěla hnát do Mexika. Koně mají různé cejchy - od armádního až po Hackknife, a určitě jsou tam i zvířata z vašeho ranče.“

„O.K., marshale, pojďte dál. Moji lidé už ty koně přivedou. Jsem Will Stewart. Ranč patří mému bratranci, plukovníku Dawsonovi.“

Mezitím na dvůr přišli i další muži. Plukovník Dawson byl poměrně vysoký muž a jeho prošedivělými vlasy povíval vítr. „Sakra, Wille, musíš to naolejovat!“ Ukázal přitom na větrný mlýn. Pumpoval vodu a jeho lopatkové kolo vrzalo a skřípalo. „A teď k vám, marshale! Bože, tomu říkám odvaha! Armáda by někoho takového, jako jste vy, potřebovala.“

„Obávám se, že byste se mnou moc nepochodil, pane,“ odtušil federální marshal. „Jsem celkem svéhlavý člověk. Mimochodem - vzadu u houští leží několik mrtvých. Je možné, že…“

„Zařídím to,“ zvolal plukovník. „Wille, postaráš se o to? Fajn. A vy, marshale, pojďte dovnitř! Vypadáte, že byste potřeboval pořádnou whisky a něco k snědku. Můj kuchař je skvělý. Hej, Slaughtere, pohni kostrou!“

Podsaditý a již ne úplně mladý muž, na němž bylo vidět, že kdysi býval vojákem, přikývl a zmizel.

Plukovník se zasmál. „Býval rotným. Výtečný střelec. A vařit umí také. Tak pojďte!“

V pokoji pro hosty se Tyler McCall mohl umýt a oholit. Plukovník mu nechal přinést čistou košili a spodní prádlo. Jeden ze dvou bývalých zástupců šerifa to přinesl a poznamenal: „Neodmítněte to, nebo se starý strašlivě dopálí. Čeká na vás dole.“

Dawson a jeho bratranec seděli v obývacím pokoji ranče, který byl velmi útulně zařízen. Na stole stála mísa se studenou pečení, talíř s opékanou slaninou a volskými oky a vedle ošatka s čerstvým chlebem.

„Nejdřív si dáme jednu na zahřátí!“ zabručel plukovník. „Potom se můžete najíst. A pak bych se chtěl dozvědět, co všechno víte. Především, co to bylo za darebáky. Ach ano, jestli vám to jídlo nebude stačit, můžete hned dostat další.“

„Whisky, nebo francouzský koňak?“ otázal se Will Stewart a ukázal mu dvě láhve. McCall si vybral tu hranatou s černou etiketou. „Dal bych si Jacka Danielse!“

Plukovník a jeho bratranec mlčeli, když marshal jedl. Později se posadili do příjemných křesel, zapálili si mexické doutníky a vypili další whisky. Tyler jim vyprávěl o svém úkolu i o bandě.

„Ta Jamie Lou Vaughn snad ani není žena, to je učiněný ďábel,“ řekl nakonec. „Nemá srdce ani svědomí.“

„Hm,“ podotkl plukovník. „O tom Vaughnovi už jsem slyšel. Ten chlap zastřelil poručíka, který ho přistihl při krádeži. Takže Jamie Lou je jeho žena?“

„Ranč, o kterém jste mluvil, marshale,“ řekl Will Stewart, „myslím, že bych vám mohl pomoci. Na severu je Dvojité C. Vlastně to může být jen tam. Jeho majitel se jmenuje Webbers. Mimochodem pěkný ničema. Před nějakým časem jsem s několika našimi lidmi byl v Aftonu. Doplnit zásoby. Panečku, to dopadlo! Chtěli jsme si popít a v saloonu jsme narazili právě na tohoto Webberse, který tam byl s několika lumpy, o kterých se tvrdilo, že jezdí pro jeho ranč. Provokovali a brzy se strhla mela. Jednoho z našich jezdců zastřelili. Potom Webbers a jeho rabiáti zmizeli. Protože se nedalo zjistit, kdo vystřelil - padlo totiž několik výstřelů - šerif odmítl cokoliv podniknout.“

„Hm.“ McCall přemýšlel. „Byl při tom kromě vás ještě někdo z lidí, kteří jsou zde? Jestli ano, tak bychom se měli podívat na ty mrtvé bandity.“

„Souhlasím.“

O pár minut později se ukázalo, že při té přestřelce v Aftonu byl Duggie a ještě jeden mrtvý bandita.

„Tím je to jasné,“ řekl McCall. „Ta banda a lidé z ranče k sobě patří.“

Kuchař Slaughter podotkl: „Někde jsem slyšel, že ten Webbers má sestru.“

„A je to,“ usmál se marshal. „Sním vlastní stetson, jestli se ta jeho sestra neprovdala za kapitána Vaughna. Takže teď se postarám o ranč Dvojité C. Jamie Lou na mě bude dštít síru, až přijede do Eagle Valley.“

„Počkat, marshale!“ Plukovník mu poklepal na rameno. „Nemáte úpal? Člověče, vždyť vy jste právě utekl z pekla a zase chcete pokoušet osud? Pochopitelně vám pomůžeme, to je bez debat. Nechám svolat naše lidi z pastvin. Uvidíte, jak chlapci tu bandu roznesou na kopytech. Jen počkejte. Mohl bych povolat i své modrokabátníky…“

Marshal ho přerušil. „Ne, pane. To je můj džob. Pustil jsem se do toho a také to dovedu do konce. Vaši lidé mají dost práce i tak. A vojáci? Než by sem přijeli z Fort Selden, tak bude po všem.“

Plukovník pokrčil rameny. „Vy jste ale paličák. Nu, rozkazovat vám nemůžu. Bohužel.“

McCall se obrátil k Stewartovi. „Můžete mi říct, jak daleko od sebe leží Hackknife a Dvojité C?“

„Jak se to vezme. Jejich pastviny spolu hraničí. Mezi ranči samotnými je takových, hm, čtyřicet mil, marshale. Viděl jsem vašeho koně. S ním to zvládnete za takových - no, řekněme - osm hodin.“

„O.K. Pak vyjedu za svítání. Postaráte se o koně?“

Stewart přikývl. „Samozřejmě. Rozdělíme je podle cejchů. Dva naši lidé přivedou zvířata z Hackknife ke Keenanům. A co se týče těch ostatních, tak uvidíme. O armádní koně se postaráš ty, ne?“ Pohlédl na plukovníka a ten jen přikývl.

„No, pak je všechno v pořádku,“ prohodil Tyler McCall.

Jeho domněnka, že na Jamie Lou a zbytek bandy narazí na Dvojitém C, byla správná. Banditům ani nezbývalo nic jiného. Všechny sruby v Eagle Valley shořely do základů. Navíc neměli ani žádné zásoby. Jamie Lou Vaughn při odpočinku přísahala marshalovi krvavou pomstu.

„Stáhnu z toho bastarda kůži zaživa!“ vykřikla. Nejdřív by se ho ovšem musela zmocnit.

Pohřbili své tři kumpány a opustili údolí. Muže, který hlídal na kopci a který nyní sešel dolů, by Jamie Lou nejraději zastřelila. Nechala to však být. Jednak teď potřebovala každého člověka, jednak nechtěla pobouřit ostatní.

Netušila, že federální marshal McCall ví, kde ji má hledat. A že už míří na Dvojité C.

Jedno ji ovšem zarazilo. Zmizelé stádo koní. Uvědomila si, že tím tajemným střelcem na Býčí hlavě nebyli plukovníkovi jezdci, ale McCall. Nechala si to však pro sebe. Její nenávist k marshalovi ještě vzrostla.

+ + + + +

Uplynul týden, v němž federální marshal komplikoval bandě život. Hrál si s Jamie Lou a jejími desperados na kočku a na myš. On byl ta kočka. Zčistajasna se vždycky objevil právě tam, kde chtěli udeřit.

Neustále při tom pozoroval Dvojité C. To, že ranč ležel v širokém a dlouhém údolí, se mu hodilo. Svahy údolí byly zalesněné a nabízely skvělé možnosti úkrytu.

Dva dny potom, co banda přijela na ranč, blondýna opustila bandu s půltuctem svých kumpánů. Marshal se vydal po jejich stopách.

Z Adenu, města na železnici z El Pasa do Demingu, jezdil dostavník do Desert Town, což byl Zapadákov na úpatí Florida Mountains v oblasti Luna. Jezdil jednou týdně a další den se vracel. Banda již přepadala i vlaky, vždycky když se v nákladním vagónu převážely peníze. Tentokrát měla ovšem políčeno na dostavník.

Tyler McCall byl včas na místě a zaútočil na bandity z boku. Při loučení s plukovníkem Dawsonem ho poprosil o pušku a dostal zcela novou winchestrovku. Jako dárek a poděkování za pomoc. Na otázku, co chce dělat se dvěma puškami, marshal s úsměvem odpověděl: „Budu tak mít k dispozici čtyřiadvacet výstřelů. K tomu své dva revolvery. Když zaútočím překvapivě, budou si ti lotři a ta bestie v ženské podobě myslet, že mají co do činění přinejmenším se dvěma nepřáteli.“

„Hm, to je chytré,“ odvětil Dawson. „Máte filipa, marshale. V armádě byste se určitě stal dobrým důstojníkem! To, co jste mi tu předestřel, je skvělá strategie.“

McCallův plán vyšel. Vozka a spolujezdec byli ozbrojeni, ale proti banditům by neměli šanci, nebo by aspoň

měli velké problémy, kdyby marshal v pravou chvíli nevpadl bandě do boku. Takto se bandité dostali pod palbu ze dvou stran a vzdali to.

Jamie Lou Tyler nedostal na mušku. A kdyby ji tam měl, střelil by ji jen do ruky. Chtěl ji totiž živou.

Takže vsadil na zdržovací taktiku a nechal pro sebe pracovat čas. Domníval se, že blondýna přesně ví, kdo se to vždycky objeví v rozhodující okamžik a překazí jim plán. Nenávist ji užírala a zvětšovala se den ode dne. Snažila se nalézt nějakou jeho slabinu, ale nepodařilo se jí to. Občas si dokonce myslela, že se umí stát neviditelným.

Třikrát se Tylerovi povedlo zkřížit jí plány. Jamie Lou ztratila šest banditů, které marshal vyřadil, aniž by se vůbec ukázal. Čtyři další desperados byli zraněni a v nejbližší době nebyli použitelní. Bylo jasné, že jeden z nich už nikdy nebude moct držet v ruce kolt.

A pak přišel den, kdy se k marshalovi obrátila štěstěna zády. Jamie Lou potřebovala úspěch, aby neztratila svou autoritu. Proto se rozhodla přepadnout za denního světla vlak jedoucí z El Pasa. Nevěřila, že McCall bude tentokrát mít velkou šanci jim to zhatit.

Tento vlak dorazil kolem poledne do Lanarku, kde doplnil dřevo a vodu. Následující stanicí byl Afton. Po cestě do Aftonu musel vlak zdolat stoupání, jež vedlo úžlabinou v horách. To bylo naprosto ideální místo pro přepadení.

Marshal bandu sledoval v bezpečném odstupu až po Lanark. Potom uviděl, že odbočují na severozápad - tam, kde začínalo stoupám a kde vlak musel nevyhnutelně zpomalit.

Tomu, že bandité porazili několik stromů, které pak položili přes koleje, McCall nemohl zabránit. Vybrali si místo, kde stoupání končilo a kde vlak mohl jet rychleji.

Strojvůdce už nestačil zabrzdit. Lokomotiva vrazila do mocných kmenů a vlak se zastavil.

I tentokrát však měla banda nakonec smůlu. Jamie Lou Vaughn sice věděla, že v trezoru v jednom nákladním voze se nachází padesát tisíc dolarů, ale netušila, že už několik dnů v něm jede sedm železničních detektivů. South Pacific se k tomu odhodlala, když byly její vlaky vícekrát přepadeny a několik cestujících při tom bylo zastřeleno. Docházelo k tomu především mezi Sierra Blanca a El Pasem v oblasti Hudspeth v Texasu. Železniční detektivové byli rozmístěni po celém vlaku. Šlo o sedm drsných chlapíků, kteří rozuměli svému řemeslu.

Začali střílet, už když banda cválala k zastavenému vlaku. Tři desperados byli sraženi kulkami ze sedel, převalili se a zůstali ležet na zemi. Jednoho shodil smrtelně postřelený kůň. Muž se zřítil pod vagón, narazil do osy vozu a zlomil si vaz.

Železniční společnost dala detektivům příkaz jednat nemilosrdně, a to také dělali.

Jamie Lou s šátkem vytaženým až po oči se objevila teprve tehdy, když přestřelka odezněla a jí nehrozilo nebezpečí. V posledních dnech se jí pokaždé podařilo vyváznout se zdravou kůží.

I tentokrát měla štěstí. Jako jediná. S ní tam bylo třináct banditů. Šest z nich zastřelili železniční detektivové, tři byli poraněni. Ti se otočili a zmizeli. Tři bandité objeli lokomotivu - a tak vjeli marshalu McCallovi přímo do náruče. Jednoho zabil, druhého trefil do ramene a třetí dostal kulku do břicha a zůstal ležet.

Potom však McCall udělal chybu. V domnění, že ten chlap je mrtvý, k němu přišel a chtěl ho otočit. Jeho druh s prostřeleným ramenem pláchl.

McCall příliš pozdě zjistil, že se mýlí. Ten bandita nebyl mrtvý. Povedlo se mu otočit a vystřelit na marshala.

Tyler pocítil prudký náraz pod levou paži, peacemaker v jeho pravé ruce vypálil a bandita klesl k zemi. „Sakra, to se mi teda podařilo,“ zaklel marshal. V podstatě však měl velké štěstí. Střela mu proletěla mezi nadloktím a tělem, zanechala po sobě hluboký šrám, narazila mu do žebra a roztrhla mu rukáv.

Protože rána krvácela, odvázal si šátek a provizorně ji ovázal. Potom přijel k vlaku, objel lokomotivu a ukázal se železničním detektivům.

„Hej, marshale,“ zvolal jeden z nich, „takto jste byl vy! Divili jsme se, kdo nám to přišel na pomoc!“

Po Jamie Lou ani vidu ani slechu. Zmizela i se zbytkem bandy. „Byl bych radši, kdybyste je nezahnali,“ odvětil. „Ale co se stalo, stalo se. Vezměte mrtvé s sebou. Šerif v Aftonu se o ně postará.“ Pak vyjel a opustil je.

„To je ale podivín,“ řekl jeden z detektivů.

Z nákladního vagónu vyskočil jeho kolega a poznamenal: „Buď rád, že to neslyšel. Víš ty, kdo to je? Železná pěst Waco!“

„No a? I on je přece jenom člověk.“

„Ale jaký! Chce sám vyřídit zbytek té bandy.“

Měl pravdu. Ačkoli byl zraněn, nemínil se marshal vzdát. Bandité byli již tak zdecimovaní, že nepředpokládal větší těžkosti. Soudil, že Jamie Lou bude nyní v bandě mít velmi vratkou pozici, když jim většina akcí nevyšla a tolik banditů zahynulo.

Uvědomil si, že vlastně musí poslat telegram do Las Cruces. Marshal Gage by mohl požádat ministerstvo války o personální spisy kapitána Vaughna, pomyslel si Tyler. On by zatím mohl jet na ranč Hackknife ke Keenanům. Chtěl se dozvědět víc o té rodině a o tom, jak se bratr Jamie Lou dostal k ranči Dvojité C. Podle jeho názoru v tom musela být nějaká špinavost.

Ze všeho nejvíc však potřeboval pomoc. Zranění pekelně bolelo a muselo být ošetřeno. Do Lanarku to bylo příliš daleko, takže chtěl poprosit o pomoc u Keenanů.

Jeho stav se během půl hodiny zhoršil tak, že se obával, že už na ranč ani nedorazí. Levý bok ho pálil a bolel, na čele mu vyvstal studený pot.

Jak se vlastně dostal na ranč, ani sám nevěděl. Luc Keenan, který se svou sestrou stál na verandě domu, ho spatřil, jak přijíždí. Spíš visel než

seděl v sedle. Jen tak tak ho stačil chytit a snést z koně, jinak by spadl.

„Hackknife?“ hlesl marshal. Jeho tvář měla barvu popela.

„Přesně tak, marshale,“ řekl rančer.

„O.K., to je - to bylo…“

Tyler McCall ztratil vědomí.

+ + + + +

To první, co federální marshal McCall viděl, když přišel k sobě, byl úzký obličej s tmavýma očima, které na něj hleděly.

„Ahoj, anděli,“ řekl. „To musí být omyl. Zatím jsem si vždycky myslel, že skončím v pekle.“ Jeho hlas mu zněl nějak cize. A tiše.

„Mýlíte se, marshale,“ ozval se sametový ženský hlas. „Nejste v nebi ani v pekle, ale na ranči Hackknife v Novém Mexiku.“

„Ech?“

„Nevzpomínáte si?“

„Ale ano,“ řekl. „Už si začínám vzpomínat. Jenom nechápu, že jsem tak odpadl.“

„Sama o sobě ta rána není tak zlá, marshale,“ odvětila Carol Keenanová. „Jenom se velmi rychle zanítila. Prach, pot a vlákna látky. A k tomu ta dlouhá jízda. Jen zůstaňte ležet!“ Vtiskla ho zpátky do polštářů.

Chtěl se posadit, ale palčivá bolest na levém boku mu v tom zabránila.

„Nebuďte tak lehkomyslný,“ řekla s úsměvem.

„Já vím. Kdo mě ovázal? Vy?“

„Přesně tak, marshale. Nemusíte se červenat. Také jsem vás umyla. Vlastně je zázrak, že jste se ještě nerozsypal. S tolika jizvami! Mimochodem jsem Carol Keenanová. Kdo jste vy, už vím. Plukovník Dawson nechal přihnat naše koně. Tak a teď už jsme se namluvili dost, marshale! Přinesu vám něco na zub. A whisky. A jestli chcete vstát, tak na to zapomeňte. Přinejmenším do zítřka musíte zůstat ležet. Pak se uvidí!“

„Takže přece jen anděl,“ prohodil. Nějak se pod pohledem těch tmavých očí cítil na rozpacích. Jeho pohled už poněkolikáté sklouzl k její štíhlé postavě.

„Spokojen?“ zeptala se. Olízla si vlhký horní ret.

„Velmi,“ usmál se. „Jste hezké děvče, Carol.“ To tedy rozhodně nelhal. Ve srovnání s Jamie Lou dopadla Carol Keenanová dobře. Obě to byly krásné ženy, Jamie Lou však připomínala mramorovou sochu, tak byla chladná, zatímco z Carol vyzařovalo teplo.

„Hm, lichotka z úst tak tvrdého muže,“ odvětila s úsměvem.

„Lichotka? Ne. To bylo jen konstatování.“

Začervenala se. Když už chtěla odpovědět, přišel její bratr.

Kývla na marshala a odešla. Luc Keenan se posadil na židli vedle postele.

„Předpokládám, že vás poslal marshal Gage.“

„Správně. Jak dlouho už jsem tady?“

Odpověď ho překvapila. „Přijel jste předevčírem pozdě odpoledne.

Teď je přesně dvanáct. Byl tu předák plukovníka Dawsona, marshale. Tvrdil, že jste chtěl na Dvojité C. Před týdnem.“

„I to je pravda,“ odvětil marshal. Až na bolesti v levém boku, které přišly vždy, když se prudce pohnul, se mu dařilo celkem dobře. V krátkosti vyprávěl o svém boji s bandou a skončil slovy: „Jak se Webbers vlastně dostal k tomu ranči? Víte to?“

Rančer přikývl. „Ano. Patřil jednomu jejich strýci. Před několika lety ho našli na pastvině zastřeleného. Tvrdilo se, že ho zabili lupiči. Nikdy se to neobjasnilo. Můj otec starého Webberse znal. Neměl rád děti svého bratra. Ale protože neměl jiné příbuzné, tak ranč zdědili oni. Jejich rodiče už jsou dávno mrtví. Víc vám neřeknu. Tedy kromě tohoto: Jamie Lou jsem jednou viděl. Tenkrát jí bylo šestnáct. Ted musí mít, hm, no řekl bych, že tak sedmadvacet. Asi z ní bude hezká ženská. Jak jsem řekl, viděl jsem ji jen jednou, a to už je dávno. Nejsem si jistý, jestli bych ji dnes poznal, marshale.“

Carol přinesla jídlo a jejich rozhovor tak skončil.

+ + + + +

Po dvou dnech byl McCallův klid u konce. Zranění už nebolelo, protože hodně spal a dobře se zotavoval.

„Zítra vás opustím,“ řekl navečer druhého dne Carol, s níž seděl na verandě domu.

Její tmavé oči, kterými na něj něžně hleděla, náhle zesmutněly.

„Měl byste si ještě pár dnů odpočinout,“ podotkla a položila mu pravou ruku na stehno. „Mám o vás strach, Tylere.“

Marshal nevěděl, co na to říct. Ačkoli byl na ranči jen krátkou dobu, s Carol se velmi sblížil. Tu a tam se na něj dívala pohledem, který mu připomněl, že je muž. To děvče se mu líbilo. Velmi rychle odložil počáteční rezervovanost. A občas jí věnoval úsměv, v němž byla ukryta tichá výzva.

„Přinesu vám whisky,“ náhle poznamenala a vstala. Než ji mohl zadržet, zmizela v domě. Krátce nato se objevil její bratr.

„Možná to nic neznamená,“ řekl Luc Keenan, „ale jeden z našich jezdců dneska odpoledne viděl několik chlapů, kteří se potloukali kolem našeho domu. Vypadali velmi nedůvěryhodně. Zavolal na ně, ale jeli dál.“

„To může znamenat hodně,“ odvětil marshal. „Víte, kdo to byl? Zaručeně bandité. Vsadím se, že Jamie Lou už delší dobu ví, že jsem tady. Nic si nepředstírejme, Lucu, je docela dobře možné, že ta banda zaútočí na ranč. U té čarodějnice není nic vyloučeno.“

„Jestli je to tak, pak stáhnu chlapce z pastvin sem.“

„A stáda?“

Luc Keenan mávl rukou. „Víte, máme velké a dobré mužstvo. No ano, je v něm i několik drsných chlapů, kteří už párkrát nadělali neplechu. Ale když jde do tuhého, táhnou za jeden provaz.“

Federální marshal přikývl. „Rozumím. Horké hlavy se najdou všude. Svolejte je sem.“

„Udělám to, marshale. Stáhnu sem asi tak dvacet chlapů. To by mohlo stačit.“

Luc Keenan spatřil svou sestru, která se vrátila, a odešel z verandy.

Carol podala marshalovi láhev a sklenici. „Myslím, že si dělá starosti.“

„Hm, též bych řekl. Ta proklatá banda by totiž mohla napadnout váš ranč. Ti parchanti určitě vědí, že mě tu můžou najít. Proto zítra ráno odjedu.“

„A když - když vás budou pronásledovat?“ zeptala se. Její hlas se poněkud chvěl.

Položil jí ruku na rameno, aby ji uklidnil. „Pak už budu vědět, co mám dělat. Nemějte obavy, Carol.“

Ještě hodinu tam seděli, pak marshal odešel do pokoje pro hosty.

„Zítra ráno vás vyprovodím,“ řekla Carol. „Posnídáme společně.“

„Bude to velmi brzy, Carol,“ zamumlal. „Za úsvitu už chci být na cestě.“

„To mi nevadí,“ odvětila.

Tyler za ní hleděl, dokud nezmizela ve svém pokoji, pak zavřel dveře, svlékl se a vklouzl do postele.

Mohlo uplynout tak půl hodiny, když se tiše otevřely dveře, někdo se vkradl do pokoje a zase je tiše zavřel. Tyler se okamžitě probudil. Spal sice tvrdě, ale stačilo, aby zakašlala moucha, a byl vzhůru.

Nyní uslyšel zašustění látky, pak cosi spadlo na podlahu a tu vedle sebe ucítil hebké tělo.

„Tušils to?“ zašeptala Carol. „Že přijdu? Musela jsem, Tylere.“

„Carol, já…“

Položila mu pravou dlaň na ústa, levou se chopila jeho ruky a přivedla ji ke svým ňadrům. „Neříkej to, Tylere! Já vím, že se mnou nemůžeš zůstat. Pojedeš dál, někam hodně daleko, a možná už se nikdy neuvidíme. Teď ale nemluv. Chci být s tebou, protože to chci.“

Přitulila se k němu a Tyler se poddal jejím něžnostem.

Zapomenuta byla Jamie Lou Vaughn a její banda. Aspoň na krátkou dobu. Kolem půlnoci uslyšeli kovboje.

„Tvůj bratr?“ tiše se zeptal McCall. „Nevšimne si, že nejsi ve svém pokoji?“

Tiše se zasmála. „Je mi jednadvacet a už nejsem dítě. Kromě toho by nic neřekl, kdyby to věděl.“

Carol usnula v jeho náručí. Tyler však nespal. Byl neklidný, protože cítil nebezpečí. Jeho šestý smysl mu ho hlásil.

Opatrně opustil Carol, vylezl z postele, tiše, jak to jen šlo, a oblékl se. Dívka dál spala. Do pokoje svítil měsíc a Tyler v jeho svitu viděl, že se dívka usmívá.

Přistoupil k oknu a pohlédl ven. Přemýšlel, kde teď asi může být Jamie Lou, zda již je na cestě k ranči.

Byla. Už několik hodin. Jamie Lou věděla, že federální marshal je na Hackknife - a věděla také, že je zraněný. Už dvakrát vyslala své lidi, aby ranč pozorovali. A ti spatřili marshala u okna. S ovázaným bokem. Na základě toho se Jamie Lou rozhodla - proti vůli svého bratra - zmocnit se federálního marshala, ať to stojí, co to stojí. To, že se v noci na ranč vrátili z pastvin kovbojové, banditům nebylo známo. Neměli tak ani tušení o tom, že Luc Keenan své muže rozdělil kolem ranče. Nikdo nic nenamítal, všichni věděli, o co jde. Na číhané ležel i Monty Bowman.

„Nezapomněl jsem na to, co mi ti ničemové udělali,“ řekl svému rančerovi.

Jamie Lou přijela s deseti muži za ranního kuropění. Tyler se znovu svlékl a lehl si ke Carol. Probudil ho hluk na dvoře a pak uslyšel dusot kopyt. Okamžitě vstal.

Carol se probrala a ospale se ho zeptala: „Co je? Jak to, že…“

„Něco se děje, Carol,“ odvětil. „Měla bys jít do tvého pokoje.“

Vstala a přistoupila k němu. „Mám o tebe strach, Tylere,“ tiše podotkla.

Políbil ji na čelo a pohladil ji po zádech. „Nemusíš se bát, Carol. Jsem přece na vašem ranči.“

„Přesto.“ Vzala si svou noční košili a hodila ji na sebe. „Dobrá, jdu do svého pokoje. Ale dávej na sebe pozor!“

+ + + + +

Banda se se zlou potázala. Jamie Lou si zprvu byla jistá vítězstvím, věřila, že na ranči je jen několik kovbojů.

Monty Bowman, který ležel v jedné dolince se dvěma dalšími jezdci za nyní prázdnou koňskou ohradou, vystřelil jako první.

„Ten, kdo omotá svému koni kopyta hadry, nemůže mít v úmyslu nic dobrého,“ řekl svým druhům. „Necháme je přijet blíž a pak jim vystřelíme několik kulek před kopyta.“

To také potom udělal. Dohodli se tak, že až vystřelí, vypálí své varovné výstřely i všichni ostatní.

Monty Bowman zmáčkl spoušť své winchestrovky a takřka současně začali střílet i ostatní. Před přijíždějícími bandity vytryskly fontány písku. Pak se na několik vteřin rozhostilo ticho, do kterého se potom ozval Montyho hlas.

„Jestli pojedete dál, vy parchanti, tak vás pošlem k čertu! Víme o vás!“

Opět ticho. Až promluvila Jamie Lou. „To je jenom bluf, chlapci! Jsou nanejvýš tři nebo čtyři! S těmi se vypořádáme!“

Pro několik jejích banditů byl ten omyl fatální. Její slova vyvolala olověnou smršť kovbojů. Jamie Lou vřela hněvem, když poznala, že to její lidé vzdávají, když bylo několik z nich sraženo kulkami ze sedel.

„Já tě dostanu, Železná pěsti Waco!“ syčela. „Já nezapomínám! I kdyby ses spojil se samotným ďáblem!“

Když McCall a Luc Keenan vyběhli z domu, bylo už po všem. Jamie Lou se připojila ke svým prchajícím kumpánům. Zanechali za sebou čtyři mrtvé, raněným se podařilo uprchnout.

„To je opravdová harpyje,“ řekl marshal. „Ta zná jen nenávist. Myslím, že její muž na tom jejím hněvu není bez viny. Chci tím říct, že ji žene touha pomstít jeho smrt.“

„To, že vás tak nenávidí, marshale, je celkem pochopitelné,“ poznamenal Keenan. „Teď už chápu vaši ostražitost. Asi to nikdy nebyla hodná žena. Jenom se ze zmije proměnila v dračici.“

„To je hezký vývoj,“ usmál se McCall.

Na dvoře se objevila Carol. V domě se rychle oblékla a nyní byla tady. „Dneska v noci se nedá spát,“ podotkla. „Udělám snídani. Kdy vyjedeš, Tylere?“

„Za hodinu,“ odvětil a kradmo pohlédl na Luca Keenana, který si zkoumavě prohlížel svou sestru. McCall věděl, proč. Carol mu totiž tykala a navíc byla nyní jiná. Uvolněnější a smutnější zároveň.

Po snídani se Luc Keenan rozloučil s Tylerem v obývacím pokojí. „Jsem si jistý, že se brzy uvidíme, marshale,“ řekl. „Nejradši bych vám dal několik svých chlapců, ale ty byste určitě odmítl, jak vás znám.“

„To není potřeba. Ale neměl bych nic proti tomu, kdybyste za tři dny vyslal několik kovbojů na Dvojité C. Možná v tu dobu budu potřebovat pomoc.“

„Máte je mít! Hodně štěstí, marshale!“

Pak odešel k noclehárně mužstva. K McCallovi přistoupila Carol. „Uvidím tě ještě někdy, Tylere?“ tiše se zeptala a přitiskla se k němu.

„Slibuju, Carol. Toto už je poslední část celé mé akce. Přijde čas, kdy…“

„Nemůžeš přece proti té bandě bojovat sám, Tylere,“ skočila mu do řeči.

„Ale ano. Stejně jich už není moc, Carol.“

Povzdechla si. „Beztak nemá cenu tě přemlouvat, abys zůstal. Hodně štěstí. Máš všechno, co jsem ti připravila?“

„Mám.“

Objala ho kolem krku, přitiskla rty k jeho, pak se mu vytrhla a odběhla. Po tvářích se jí kutálely slzy.

+ + + + +

Tyler byl houževnatý a vytrvalý jak rudokožec. A trpělivý. Nikdy se neunáhloval a dával si načas, pokud to bylo možné.

Opět pozoroval Dvojité C. Vybral si pro to vhodné místo na jednom zalesněném svahu. Ležel tam dva dny. Cekání bylo mučivé, ale nepoddal se tomu. Jack, jeho vraník, si užíval klidu. Píce a vody vzal McCall dost. Z Hackknife si vypůjčil čtyři plechové láhve. Už jen kvůli tomu se tam musel vrátit. Na Carol raději nemyslel, nechtěl se rozptylovat myšlenkami na ni. Vadilo mu, že nemůže rozdělat oheň.

Během těch dvou dnů se nic nestalo. Jakmile se někdo objevil na dvoře ranče, chopil se armádního dalekohledu. Několikrát také zahlédl muže, kterého považoval za bratra Jamie Lou.

Potom přišel třetí den. Věděl, že pokud se ani nyní nic nestane, došlo k boji mezi bandou a lidmi z Hackknife. McCall si vzpomněl na to, že Keenan mu slíbil poslat své jezdce.

Náhle sebou trhl. Tak přece. Na dvoře ranče se shromáždilo deset mužů. Oblečeni byli jako kovbojové, ale těmi určitě nebyli. McCall zaostřil dalekohled a prohlédl si některé z těch tváří. Padouši, pomyslel si, střelci, zabijáci, rváči. Hezká sebranka!

Potom se objevila i Jamie Lou. Měla na sobě džíny, černou košili, vestu stejné barvy a stetson. A žlutý šátek. Samozřejmě také opasek s revolverem v pouzdře.

McCall, který byl dobrý střelec, se domníval, že chce vzít bandu s sebou. To znamenalo, že na ranči nebude mnoho mužů. A to byla ideální příležitost pro to, aby si posvítil na jejího bratra. Přesto to bylo riziko, byl však odhodlán ho podstoupit. A měl již také plán.

Pečlivě pozoroval odjezd Jamie Lou a jejích deseti mužů. Na dvoře ranče zůstali tři muži, kteří sledovali ostatní. Jeden z nich byl bezpochyby bratr Jamie Lou, další byl kuchař. McCall tak usuzoval, protože měl zástěru. Toho třetího už jednou viděl - v Eagle Valley. Dokonce si vzpomněl na jeho jméno - byl to Mark Rigby.

Banda pravděpodobně chtěla znovu přepadnout vlak. Bylo těžké to odhadnout. Každopádně odjela směrem na severozápad.

Federální marshal vstal, protáhl se a poplácal vraníka. „Tak, koníčku, odpočinek skončil. Blíží se cílová rovinka. Co na to říkáš?“

Jack přikývl a tiše zařehtal.

Uplynulo půl hodiny. McCall si sbalil své věci a osedlal koně. Potom přezkoušel své revolvery a winchestrovku. V sedlových kapsách měl několik dynamitových patron, které si vzal na ranči Hackknife.

Mohly mu ještě být užitečné. Na Hackknife měli dvě bedny trhavin. Používali je při trhání pařezů a skal.

Tyler si zajel a přicválal k Dvojitému C z jihu. Když vjel na dvůr, vyšel z domu Webbers. Potom kuchař a nakonec Mark Rigby.

„Prach a broky!“ hulákal bandita. „To je ten bastard! Ten federální marshal!“

Sáhl po koltu, ale to bylo také z jeho strany vše. Tyler trhl pravou rukou, jeho peacemaker se zvedl, zazněl výstřel a bandita dostal kulku přímo do hrudi. Náraz střely ho odhodil do otevřených dveří noclehárny mužstva a tím také jeho účinkování v tomto příběhu skončilo.

„Zůstaňte stát!“ zvolal Tyler na Roscoe Webberse, který chtěl běžet k domu. „Já nežertuju, hombre!“

Opět vypálil. Tentokrát na kuchaře, který si chtěl sáhnout pod zástěru. „A máš to, kuchto!“ zvolal marshal. „Rigby je mrtvý a ty máš prostřelenou ruku! Jaks jenom mohl být tak hloupý? Dělej, běž zpátky do domu!“

„Moje ruka! „křičel kuchař. „Já…“

„Sdělej si zástěru a ovaž si ji. Dělej, nebudu ti to říkat dvakrát! Běž do domu!“

Marshal seskočil ze sedla, stanul před kuchařem, sáhl mu pod zástěru. Potom vytáhl Navy kolt. „Jak hezký,“ usmál se, „a nebezpečný! Pro toho, kdo s ním chce střílet, kuchto!“ Pak mu kolt hodil do žlabu u studny. „Půjdeme teď dovnitř, amigos. Tam počkáme, až se vrátí vaši přátelé.“

Roscoe Webbers mlčel, jen nenávistně hleděl na marshala. Musel se v obývacím pokoji posadit na těžkou dubovou židli. „Ty se posaď na tu druhou,“ řekl McCall a ukázal na kuchaře. „Nebojte se, nejsem netvor jako Jamie Lou. Hned se ti podívám na tu ránu a ovážu ti ji.“

Rozhlédl se, spatřil dva závěsy, strhl je, vytáhl z nich šňůru, rozřezal ji a pak oba muže přivázal k židlím.

„Tak, Webbersi, a teď si trochu povykládáme. Jsem totiž moc zvědavý člověk. Kam jela tvoje sestra a ti desperados? Ach ano, jestli chceš mlčet, tak ti trošku pomůžu. Tímto!“ Zasmál se a namířil na něj revolverem. „Nejdřív ti ustřelím levé ucho, potom pravé. A když to nebude stačit, tak i špičku nosu. To jsem se totiž naučil u Jamie Lou. Je to dobrá učitelka, hombre! Nu?“

Marshal to samozřejmě nemínil vážně. Webbers tomu však uvěřil. A tak promluvil.

„Chtějí přepadnout banku v Adenu.“

„Dál.“

„Nic nevím. Zase se sem vrátí. Jamie Lou mě neposlouchá. Navrhoval jsem jí, aby přestala, dokud nezmizíte. Ale nedá si říct. Myslí si, že ji dneska budete pronásledovat. Každopádně s tím počítá. Neměl byste šanci, marshale, kdyby měla pravdu.“

„A co ty, Webbersi? Pěkně od začátku - ještě když byl bossem kapitán Vaughn.“

„Ano. Vaughn znal ty sruby v Eagle Valley. A potom…“

„Kdo zastřelil starého Webberse?“ skočil mu marshal do řeči. „Ty nebo tvá sestra?“

„Já s tím nemám nic společného. Odkud to víte? No, byla to Jamie Lou a její muž.“

„Hm, dobrá. Teď se postarám o tvé zranění, kuchtíku.“

Kuchař měl štěstí. Kdyby se pohnul, když na něj McCall střílel, tak by zřejmě nepřežil. Kulka mu takto jen proletěla nadloktím a ani nenarazila do kosti.

Když ovázal kuchaře, postaral se marshal o svého koně. Přivedl ho za dům, kde stála kůlna. Webbers mu řekl, že jeho sestra a on mívají svá zvířata ve stáji vedle noclehárny. Protože však Jamie Lou znala marshalova vraníka, nemohl ho tam Tyler nechat.

McCall potom odvázal kuchaře, který měl pod jeho dozorem připravit jídlo a uvařit kávu. Také Webbers se směl najíst - ovšem až po kuchaři. Marshal kuchaře zase svázal a pak teprve se mohl najíst Webbers. Zbytek dne až do pozdního odpoledne strávil Tyler u okna nebo v křesle. Oba zajatci mlčeli.

Mrtvého Rigbyho McCall odvlekl do jedné kůlny. Nezapomněl na dynamitové patrony, ty ležely v obývacím pokoji ranče na kamenném krbu.

Tyler čekal na návrat Jamie Lou a jejích banditů.

Dočkal se.

Přijeli ještě před setměním. Marshal stál u okna a všiml si oblaku prachu, který se blížil k bráně ranče. V ložnici Roscoe Webberse našel ručníky, jež oběma mužům vecpal do úst jako roubíky. Neodporovali mu, nemělo by to ani smysl, protože byli příliš dobře svázaní.

Zatímco bandité sesedali ze svých uštvaných koní, postavil se marshal vedle dveří obývacího pokoje. Jamie Lou přišla ráznými kroky na verandu, otevřela dveře a řekla: „Vyplatilo se to, Ros…“

Dál se nedostala.

+ + + + +

Čísi silná paže ji chytila pod krkem. McCall ji zmáčkl zrovna tak, aby nemohla křičet, ale zároveň aby se ani neudusila.

„Buď rozumná, Jamie Lou,“ sykl jí do ucha. „Stačí jen přitáhnout a je po tobě.“

Její tělo strnulo. Zajiskřilo se jí v očích, když pohlédla na oba svázané muže. Její hruď se zvedala a zase klesala. McCall cítil, jak se chvěje vztekem a nenávistí.

„Vzpomínáš si, Jamie Lou?“ zasmál se. „Vzpomínáš si na to, co jsem ti řekl ve tvém srubu v Eagle Valley? Skončíš v yumském vězení! Na dlouho. Na hodně dlouho! Svůj slib jsem dodržel.“

Opatrně uvolnil sevření své paže.

„Ty proklatý bastarde! Ty ksindle!“ zasyčela. „Pusť mě! Budu křičet! A oni…“

„Jenom pípni a je po tobě,“ řekl ocelovým hlasem.

„No a? Pořád lepší, než hnít v Yumě! A ty bys zhebnul se mnou!“

„S tebou ne, možná o něco později,“ opravil ji Tyler. „A to by mi stačilo.“

Bleskurychle ji pustil a zasadil jí direkt na bradu. Už potřetí v historii jejich krátkého vztahu Jamie Lou takto omráčil.

Musel to udělat. Ta žena byla schopna všeho, dokonce i sebevraždy. O několik minut později byla i ona svázaná s roubíkem v ústech. Židli s ní postavil mezi jejího bratra a kuchaře.

Pak přišel ke skříni se zbraněmi. Byla plná. Kromě pěti winchestrovek v ní byla jedna sharpska a dvě parkerovky. Všechny v průběhu dne nabil. Vespodu skříně bylo neuvěřitelné množství nábojů. Kromě svých revolverů a pušek měl i kolt Jamie Lou.

Hlavní pušky rozbil okno a zvolal na dvůr: „Budete se divit, ale jsem to opravdu já: federální marshal McCall! Jamie Lou, její bratr a váš kuchař jsou v mé moci. Dobře si rozmyslete, co uděláte!“

Nejdřív panovalo ticho, pak se ozvaly šťavnaté nadávky. Z noclehárny na dvůr vyšli bandité, s puškami a revolvery v rukou.

Když jeden z nich chtěl vypálit na okno, střelil mu marshal pod nohy.

„Nebaví tě život? Mám vás na mušce. A tady uvnitř je dost zbraní pro celou setninu! Vzdejte to, hombres! Vy mě nezajímáte! Chci Jamie Lou a jejího bratra. Zmizte! Vypadněte! Stejně jednou skončíte na šibenici! Nebo v duelu na kolty, protože nebudete dost rychlí!“

Jamie Lou vztekle trhala provazem, ale poznala, že jen mrhá silami.

Tyler si byl vědom toho, jak nebezpečnou hru rozehrál. Venku bylo deset banditů. A to rozhodně nebyli žádní svatoušci. On byl sám - a oni to věděli.

„Plechová hvězdo!“ vykřikl jeden z nich. „Ty asi musíš být úplně padlý na hlavu! Víš, kolik nás je?“

„Umím počítat, amigo!“ zvolal marshal. „Ale vzpomeňte si na to, kolik vás bylo! Klidně začněte střílet! Podpalte tento dům! Potom tu ti tři zemřou se mnou. A z vás ještě pár vezmu s sebou.“

Na dvoře se na chvíli rozhostilo ticho. To, co potom marshal uslyšel, bylo rajskou hudbou pro jeho uši.

Jeden bandita zvolal: „Amigos, já už toho mám dost! Tady zůstane jen idiot. Ten marshal nám celou tu dobu dělá jen problémy. Klidně ten dům podpalte, pro mě za mě. Ale nezapomeňte na to, že veškerou kořist má Jamie Lou a její bratr. Co byste měli z toho, kdyby to všechno shořelo? Nic! A kdo ví, jestli by ti dva potom jednoho dne nepláchli i s kořistí?“

„Blázníš?“ namítl jiný. „Přece před ním neutečeme. Zůstanu tady a napumpuju do toho bastarda olovo, až mu poteče ušima. Já nezmizím!“

McCall vyhlédl ven. Čtyři bandité se vzdálili od ostatních a odešli do noclehárny. Od těch mám pokoj, pomyslel si. Aspoň o pár protivníků méně!

„Hej, ty bastarde!“

Tyler opatrně pohlédl na dvůr. Vedle studny stál mohutný chlapík s divokým zrzavým vousem. Znal ho z Eagle Valley. Očividně zaujal Duggieho pozici a nyní byl mluvčím banditů.

„Co chceš?“

„Věčně se tam neudržíš, plechová hvězdo! A my už něco vymyslíme!“

„Čekám!“ Federální marshal viděl, že zrzek zvedl pušku a vypálil do okna. Tyler prostrčil rozbitým oknem hlaveň winchestrovky a oplatil mu stejnou mincí.

Lupič vykřikl, zaklel a skácel se na zem. Kulka ho trefila do nohy.

„To bylo moje poslední varování!“ prohodil marshal.

Ozval se další výstřel. Tentokrát pálil jiný bandita. Zasáhl však jen rám okna. Marshal přiskočil k druhému oknu, rozbil je, prostrčil jím hlaveň pušky a vystřelil. Další kletba mu potvrdila, že opět trefil.

„Možná si tu budete moct založit klub invalidů,“ smál se. „Doporučuju vám zmizet. Nebude to dlouho trvat a objeví se tu lidi z Hackknife.“

Zrzek považoval jeho poslední slova za bluf. McCall, o kterém už něco slyšel, byl přece samotář.

Zdálo se, že nezná strach. To koneckonců dokázal už tím, že se sám vydal na Dvojité C. Navíc se elegantně zmocnil Jamie Lou Vaughn, a to už cosi znamenalo.

McCall znovu opatrně vyhlédl ven. Bandité se nevzdávali. Dva z nich se připlazili k verandě. Jejich kumpáni mířili na obě okna. Tyler McCall se usmál. Nemínil se ukazovat u okna, měl za lubem něco jiného. Nikdo z těch venku dozajista nepředpokládal, že by otevřel dveře. A právě to chtěl Tyler udělat. Ne ovšem hned.

Nejdřív si vzal jednu dynamitovou nálož, zapálil její doutnák, chvíli počkal, dokud jeho dostatečná část neshořela, potom otevřel dveře a hodil trhavinu oběma plížícím se lumpům před nohy. Pak zase zavřel dveře.

Zaduněl výbuch, načež se ozvaly ječivé výkřiky. „Chtěli jste to sami,“ zamumlal marshal a pohlédl na Jamie Lou, která ještě pořád zuřila a vztekle trhala provazem.

„Nech toho, Jamie Lou,“ radil jí. „Stejně se neosvobodíš. Nanejvýš se odřeš.“

„Skunku!“ bylo všechno, co mu řekla. Nenávist jí stáhla hrdlo.

Marshal mezitím zajatcům vyjmul roubíky z úst.

„Víte, co mi můžete!“ vykřikl kdosi na dvoře. „Já mizím. Kdo ví, kolik dynamitu ještě ten chlápek s hvězdou má!“

„Zůstaňte!“ vztekal se zrzek, jenž ležel vedle žlabu. Vstát s kulkou v noze nemohl.

„Drž hubu!“ odsekl mu další bandita. Ani ten už tam nechtěl zůstat. „Zůstaň si tu, jestli chceš! Neil má v sedlových kapsách kořist! Kašlu na Jamie Lou! Rozdělíme se a zmizíme! Jestli půjdeš s námi, dostaneš svůj podíl, jestli zůstaneš, neuvidíš z ní ani dolar!“

Jen tak dál, pomyslel si marshal, jenom se hádejte. Já mám navrch.

Bandité se svářili. „Idioti!“ vykřikl zrzek. „Je sám! Když zůstaneme spolu, můžeme ho vyřídit!“

„Ty jsi sám idiot! Dělej, jak myslíš! Možná ho dostaneš! Pak ale ti uvnitř skončí s ním. Když to zvládneš, můžeš všechno shrábnout sám. Na mě je to ale příliš velký risk. Stačí mi, co mám teď!“

Tyler stál vedle jednoho z oken a pozoroval, co se děje na dvoře. Čtyři bandité opustili dvůr a přivedli si své koně. Zrzek u žlabu vedle studny na ně ve vzteku několikrát vystřelil, ale ani jednou je netrefil.

„Zbabělci!“ zuřil. Ti čtyři ho však ignorovali.

+ + + + +

Po krátkém přemýšlení dospěl federální marshal k závěru, že s tím žalostným zbytkem bandy už by se mohl vypořádat sám, a rozhodl se proto zaútočit.

„O.K.,“ řekl a pohlédl na Jamie Lou. „Skoncujeme s tím!“

„Co to znamená?“ Kuchař na něj vyděšeně hleděl. „Chceš nás jenom tak oddělat, plechová hvězdo?“

„Kdybych byl zabiják, tak to určitě udělám,“ odvětil marshal. „Ale myslel jsem to jinak. Ten váš spolek se rozprchl. S těmi, kteří zůstali, teď udělám krátký proces. A ty, Jamie Lou, nás potom můžeš odvézt do Lanarku. Nebojte, na vaši kořist jsem nezapomněl.“

Plivla směrem k němu, ale nic neřekla. Nespouštěla ho však z očí, každý jeho pohyb sledovala nenávistným pohledem.

McCall přistoupil ke skříni s puškami a vytáhl z ní dvě zbraně. Potom odsunul zástrčku, kopnutím otevřel dveře a okamžitě uskočil.

Třeskly výstřely. Zbylí bandité naslepo pálili do otevřených dveří. Byl to zázrak, že nikoho z těch tří na židlích nezranili. Několik kulek se odrazilo od kamenného krbu a s hvízdnutím proletělo místností.

Pak McCall skočil do dveří. Kuchař uznale zahvízdl. Ještě nikdy neviděl někoho tak rychle střílet z winchestrovky. Dokonce i na Jamie Lou, jak se zdálo, to udělalo dojem. Hleděla na Tylera vytřeštěnýma očima, když obsluhoval pákové nabíjení rychlostí, kterou téměř ani nebylo možné zaregistrovat.

Marshal vyřídil dva bandity. Jeden byl tak neprozíravý, že se rozběhl přímo k němu, druhý to dostal ve stáji u otevřeného poklopu půdy.

Zrzek ležel vedle žlabu na břiše. „Je po všem, hombre,“ řekl McCall. „Nemáš šanci!“ dodal a namířil mu winchestrovkou mezi oči.

Náhle třeskl výstřel.

Vypálil ho bandita, který se zřítil z půdy stáje. Přestože byl smrtelně raněn, dokázal ještě vytáhnout revolver, z posledních sil zvednout ruku a zmáčknout spoušť.

Tyler však měl štěstí v neštěstí. Kulka ho zasáhla do levého ramene. Pocítil, jak se dotkla kosti a natrhla mu sval.

Bolestí se mu zatmělo před očima. Proklatě, blesklo mu hlavou, ten zrzek!

Jako by skrze mlhu viděl, že ten chlap sahá po revolveru, který ležel vedle něho.

„Nech to ležet, amigo! Dostal jsem to sice do ramene, ale ještě žiju!“

Bandita ucukl rukou. „Moc se netěš, „ zasyčel. „Ještě ses nedostal pryč.“

„Uvidíme.“ McCall zatnul zuby, sklonil se a zvedl banditův revolver.

Tu se na druhé straně ozval nějaký hluk. Bleskově se otočil a málem vykřikl bolestí. Měl pocit, jako by se mu kulka v rameni posunovala sem a tam.

Winchestrovku držel u boku, prst měl na spoušti. Mířil na noclehárnu. Právě odtud se ozval ten hluk. „Vyjděte ven!“ zvolal přes dvůr.

Dveřmi pomalu prošel jeden muž - se zvednutýma rukama. Marshal ho znal. Byl to nejmladší člen bandy, ještě mu nebylo ani dvacet.

„Asi máš plné kalhoty, Kide,“ poznamenal Tyler.

Za jeho zády se ozval zrzkův smích. „To určitě má. Hej, Jimmy, máme ti vyměnit plenky?“

„Drž zobák!“ obořil se na něj McCall. „Pojď sem, chlapče!“

Mladík k němu pomalu přišel. „Jak se jmenuješ, synku?“ zeptal se ho marshal.

„Jim - Jim Lansing, marshale. Já - tedy…“

„Promluvit si můžeme později!“ McCall do něj dloubl hlavní pušky. „Kdyby ti to nedělalo nějaké problémy, chlapče, tak posbíráš mrtvé a necháš je ležet před noclehárnou. I toho, který leží uvnitř. Kde máš svou zbraň?“

„V noclehárně.“

Zrzek se znovu rozesmál. „To je ale koumák! Ze strachu tam…“

„Jestli nebudeš držet jazyk za zuby, tak zapomenu, že máš kulku v noze, hombre! O.K., synku, nech ji tam, kde je. Už ji nepotřebuješ. Budeš mi pomáhat. Uvidíme, možná pro tebe budu moct něco udělat. Ale nic ti neslibuju, Kide. Nejdřív svaž toho zrzka. A když bude žvanit, tak mu strč do úst roubík. Pak posbíráš mrtvé. Potom uvidíme. Počkat, ještě něco! Nevypadá to sice, že by sis chtěl hrát na hrdinu, ale pro všechny případy si toto zapiš za uši: já nežertuju! „ Winchestrovku hodil do žlabu, načež vytáhl kolt. „A mám dobré oči. Budu na tebe dávat pozor. Rozumíme si?“

Mladý bandita jen několikrát polkl a přikývl.

„Přines laso a svaž toho žvanila!“

Jim Lansing na to potřeboval skoro čtvrt hodiny. McCall ho nespouštěl z očí. Peacemaker neodkládal. Rána ho pekelně bolela, ale překonal tu bolest. Nebylo to poprvé, že mu někde v těle vězela kulka. Doufal jenom, že to vydrží až do Lanarku. Právě tam chtěl totiž přivézt Jamie Lou a ostatní. Pokud bude mít štěstí, přijedou jezdci z Hackknife a problém bude vyřešen.

„Tak,“ řekl mladému banditovi. „To by bylo. Viděl jsem tu povoz. Zapřáhni do něj čtyři koně, Kide, a přijeď před dům.“

„Ano, ale - brzy bude tma, marshale,“ poznamenal Lansing. „Chcete…“

„Chci,“ prohodil McCall. „Tak dělej!“

Tyler děkoval nebi za to, že mu rána v rameni nekrvácela. Počítal s tím, protože byl v těchto záležitostech zkušený. Když kulka vězela v ráně, tak se krvácení většinou celkem rychle zastavilo.

Uplynula další čtvrthodina, načež před verandu dorachotil farmářský povoz.

„O.K.,“ prohodil McCall. „Pojď se mnou.“

Mladík ho mlčky následoval do domu.

„Tady,“ řekl marshal a ukázal na Webberse a kuchaře. „Rozvaž je. Nejdřív jednoho, potom druhého. A aby je nenapadla nějaká hloupost, tak jim zase hned svaž ruce. A ještě jedna rada: svaž je tak, aby se nemohli osvobodit. Jinak by to totiž pro tebe bylo špatné, Kide!“

Lansing na něj vrhl nervózní pohled, ale poslechl ho. Pak oba odvedl ven. McCall vyšel za nimi na verandu.

„Do vozu, pánové,“ řekl. „A ty, Kide, pomůžeš nahoru tomu zrzkovi. Potom ty gentlemany svážeš k sobě. Z bezpečnostních důvodů.“

Bandité kleli, ale marshal na to nereagoval. Když ti tři potom seděli v povoze, pohlédl McCall na mladého banditu.

„Tak, Kide, to by bylo! Posaď se vedle nich. Nebo ne, pojď nejdřív se mnou!“

Vešli do domu. Tyler ukázal na Jamie Lou, jejíž sličná tvář se změnila v nenávistnou masku. „Podívej se na ni, Kide! Teď odvážeš ji. Postav se ale za ni, ať ji mám na očích. Jamie Lou, varuju tě! Jeden špatný pohyb a můj malý přítel,“ řekl a otočil si peacemaker kolem prstu, „ti dá olověné políbení. Až budeš rozvázaná, tak svážeš Lansinga. Ještě jednou: nezkoušej to!“

Pochopitelně to zkusila. Ještě ji Kid ani úplně nerozvázal, když skočila ke skříni s puškami, otevřela dveře a chtěla sáhnout po jedné z pušek. Federální marshal, který do toho okamžiku vyčkával, nyní vystřelil. Kulka jí olízla hřbet ruky.

„Ty si zkrátka nedáš říct,“ poznamenal hlasem se stopou soucitu.

„Pochop už konečně, že je po všem. Ach, tam jedou!“ Rozesmál se a dodal: „Škoda, Jamie, chtěl jsem, abys ten povoz kočírovala sama.“

„Ty skunku!“ sykla.

Opět se rozesmál. „Vymysli si něco nového, Jamie Lou. Už mě začínáš nudit.“

Na dvůr přicválal předák ranče Hackknife s několika tucty jezdců.

„Omotej si kolem té ruky nějaký hadr, Jamie Lou,“ prohodil Tyler.

Možná by to zkusila ještě jednou, jenže už bylo příliš pozdě. Otevřenými dveřmi dovnitř přišli předák a tři kovboji.

„Pane na nebi,“ zvolal předák Hackknife. „A my už jsme si mysleli, že tu budeme muset sbírat vaše kosti, marshale! Kruci, vždyť jste raněný!“

„To nestojí za řeč. Svažte ji!“ Ukázal na Jamie Lou a dodal: „A pak ji naložte do povozu.“

„A co s ním?“ Otázal se předák a kývl na Jima Lansinga.

McCall pokrčil rameny. „To musí rozhodnout soudce. Ale pravděpodobně k němu bude shovívavý. Ach, ještě něco! Někde v domě musí být ukrytá jejich kořist!“

Pohlédl na blondýnu, kterou právě svazovali dva kovboji. „No, nechceš nám to prozradit?“

„Jdi k čertu, bastarde!“

„Ty máš ale slovník,“ zasmál se marshal.

„Jednou jsem zaslechl, že to schovávají ve sklepě,“ podotkl Jim Lansing.

Jamie Lou se na něj vrhla, ale chlapce zachránil předák, který jí nastavil nohu. Žena upadla na podlahu.

„To sis mohla ušetřit, Jamie Lou,“ řekl marshal. Otočil se k předákovi a poznamenal: „Odvezete ji do Lanarku k šerifovi?“

„Ne, nejdřív k nám. Ale zítra ji slavnostně doprovodíme do vězení.“

„Souhlasím. Pojedu s vámi. Musím k doktorovi.“

Předák se usmál. „Nejdřív vás ošetříme my. Nebudeme to dělat poprvé, marshale!“

Zazubil se a dodal: „Mimochodem mám vás pozdravovat od Carol. Byla přesvědčená, že se vrátíte živý a zdravý.“

Tyler se na šedovlasého předáka ranče Hackknife usmál a podotkl: „Vždyť mě zná jen pár dní!“

Možná je ta kulka v rameni znamením osudu, pomyslel si. Aspoň tak budu moct strávit několik dnů s Carol.

Jack, jeho vraník, musel na Hackknife běžet s prázdným sedlem, protože marshal se vezl ve voze. Ze dvou důvodů: jednak kvůli svému zranění, jednak kvůli Jamie Lou, na kterou chtěl dohlédnout. Ta žena byla opravdu schopna za všech okolností všeho.

Osud ranče Dvojité C ho nezajímal. O tom měl rozhodnout soudce. Bylo pravděpodobné, že celý majetek připadne státu Nové Mexiko.

Jeho úkol byl splněn. Banda kapitána Vaughna byla rozprášena. Někteří z jeho kumpánů už s manželem Jamie Lou hráli poker v pekle.