John Kirby

Colorado western 112. Město supů

Vulture City se podobalo soudku s prachem. A když se tam objevil starý válečník Yuma Madigan, bylo to, jako by do toho soudku spadla jiskra. Yumova přítelkyně Maria byla v ohrožení života. Yuma jí chtěl za každou cenu pomoci. Sám ovšem proti nebezpečným soupeřům neměl sebemenší šanci. Pak se však k němu přidal digger Henry, který chtěl zákeřným banditům splatit dávný dluh. Yuma, děvče a digger se postarali o drama, jaké Vulture City ještě nezažilo.

Ve Vulture City se děly věci.

Na Main Street byl před hotelem Commercial shromážděn dav lidí, kteří křičeli jeden přes druhého, takže ničemu nebylo rozumět. Padly výstřely a muži se na sebe vrhli a začali se rvát.

Náhle tento zmatek přehlušil divoký výkřik. Lítacími dveřmi hotelu Commercial doslova proletěli muži, kteří narazili do lidí na verandě. Mnoho lidí takto bylo sraženo z chodníku na ulici. Ze saloonu se ozývalo praskání dřeva a tlumené rány. Do toho znělo pronikavé řehtání mezka.

„Já té mrše provrtám hlavu kulkou!“ zařval jeden muž na verandě.

V saloonu hotelu Commercial bylo ještě víc lidí než venku. Dokonce i na stolech stáli muži a několik dívek ze saloonu a všichni hleděli na běsnícího mezka, který se snažil si kopyty sjednat respekt. Padl mu již za oběť jeden stůl. Dva muži táhli pryč třetího, jemuž mezek zlomil nohu.

„Drž toho ksindla pevně, Henry!“ křičel Eagan Rawlings, majitel saloonu a mával brokovnicí se zkrácenou hlavní. „Nebo to zmáčknu a nadělám z něho sekanou!“

Muž u pultu, k němuž mluvil, náhle vytáhl těžký kolt a vrazil mu ho do břicha.

„Jestli se Emily jenom dotkneš, tak ti udělám díru do panděra, Eagane!“ zvolal. „Uhni a udělej Emily místo, pak vám nic neudělá.“

To se snadno řeklo, ale hůře provedlo, protože muži, kteří tomu jankovitému mezkovi stáli nejblíže, neměli kam uhnout. Hned za nimi totiž stáli další.

Emily se podařilo kopy zadními kopyty udělat si místo. Pak s rachotem vypustila vzduch ze střev, jako by těm mužům zlomyslně chtěla ukázat, co si o nich myslí.

„Kde je má whisky a pivo?“ ptal se hlasitě muž, který držel uzdu mezka.

Eagan Rawlings schoval brokovnici pod pult a rychle splnil jeho přání. Ze všeho nejdřív nalil nejméně tři litry piva do mísy, kterou mu z kuchyně přinesla malá Mexičanka Consuela.

Mezek pronikavě zařehtal. Prodral se k pultu, a ještě než Rawlings posunul mísu muži s velkým koltem, vrazil do něj mezek hlavou a odstrčil ho o yard dál.

Emily strčila hlavu do mísy s pivem a za necelou minutu ji vypila. Náhle byla krotká jako ovečka.

Také onen muž, kterého majitel saloonu oslovil jako Henryho, vypil sklenku whisky.

V saloonu se rozhostilo ticho. Jen na Main Street ještě křičeli lidé, protože chtěli vědět, jestli Henry Wickenburg už ukázal to, co přivezl.

Eagan Rawlings a ostatní na něj s napětím hleděli.

„Ještě jednu, Eagane,“ řekl a posunul skleničku přes pult. Bylo slyšet, jak mu majitel saloonu znovu nalévá. Mezek začal frkat a Rawlings rychle dolil mísu pivem. I tentokrát ji Emily vypila za necelou minutu. Spokojeně si říhla a trhla hlavou.

„Jen klid, Emily,“ zabručel Rawlings.

Několik mužů vedle mezka ohmatávalo vak, který byl přivázán k hřbetu Emily. Všichni věděli, co v něm je. Skoro každý rok Henry Wickenburg jezdil na své Emily do Vulture City a pokaždé město doufalo, že měl konečně zase štěstí jako tehdy, když objevil důl Hassayampa, díky němuž se Vulture City stalo bohatým městem.

Vulture Mining Corporation za posledních šestnáct let vytěžila v dole Hassayampa zlato za sedmnáct milionů dolarů. Henry Wickenburg za tu dobu mohl zbohatnout. Byl však příliš hloupý a nechal se podvést. Prodal důl společnosti z New Yorku za osmdesát pět tisíc dolarů a patnáct dolarů z každé vytěžené tuny rudy. Jenže jediný podpis, který byl při této transakci učiněn, byl jeho. Henry Wickenburg se spolehl na počestnost obchodníků z New Yorku.

Potom se začal domáhat svých peněz a ukázalo se, že nemá v ruce žádný dokument. A už na prvním soudním jednání tvrdě narazil a mladý advokát, který ho zastupoval, mu poradil, aby celou věc považoval za zlý sen a zapomněl na ni.

Henry Wickenburg na ni nezapomněl.

Kdyby potkal toho muže, který ho podvedl, vyřídil by to s ním koltem. Jenže opravdoví strůjci té špinavosti seděli v New Yorku na Wall Streetu. Mohl plukovníka Franka Reece, který s ním prodej tenkrát prováděl, zabít. Ale byl si vědom toho, že to by znamenalo i jeho vlastní konec. A ti darebáci z New Yorku by pak prostě a jednoduše poslali dalšího muže.

Už tři roky to s Vulture City šlo z kopce. Důl Hassayampa nevynášel.

Plukovník Frank Reece se nějakou dobu pokoušel vysvětlit svým bossům v New Yorku nízký výtěžek potížemi s těžbou. Jenže pak jim, kteří nebyli zainteresováni na ničem jiném než na rychle vydělaných penězích, došla trpělivost.

Důl Hassayampa byl před dvěma měsíci uzavřen a bossové v New Yorku propustili plukovníka Franka Reece i jeho obchodního ředitele Mika Hatfielda.

Každý ve Vulture City věděl, co uzavření dolu pro město znamená. Počet obyvatel města se v posledních měsících snížil z šesti tisíc na polovinu. Došlo k hromadnému odchodu lidí. Většinou sice šlo o horníky a jejich rodiny, ale tito lidé znamenali zdroj příjmů pro ostatní obyvatele.

Veškeré naděje Vulture City se upínaly k Henrymu Wickenburgovi.

Právě díky němu město zažilo rozkvět. A nyní tvrdil, že důl byl uzavřen jen kvůli plukovníkově neschopnosti. Inženýr a obchodní ředitel Mike Hatfield byl podle něj nýmand, který nechával kopat v jalových štolách. Podle Henryho Wickenburga jev dole ještě hodně rudy.

Plukovník Frank Reece ve Vulture Courier Henryho Wickenburga vyzval, aby svá tvrzení dokázal a dovolil mu volný přistup do dolu.

Toho dne Henry Wickenburg přijel na svém mezkovi do Vulture City. Mezek na hřbetě vezl vak, v němž se bezpochyby nalézaly kousky rudy.

Že by měl Henry Wickenburg zase jednou pravdu? Že by v dole byla přece jen ještě nějaká ruda?

Muži v saloonu hleděli na starého muže, který klidně vypil svou druhou whisky a olízl si rty.

Otevřely se lítací dveře a ozval se silný hlas, který vyzval dav, aby se rozestoupil, aby tam mohli přijít plukovník Frank Reece a Mike Hatfield.

Lidé tak mlčky učinili.

Ne proto, že by uznávali plukovníkovu autoritu, ale proto, že mohutný chlap, který kráčel před oběma muži, již svými obrovitými pěstmi zmrzačil nejednoho muže. Tvrdilo se, že Fatty McGee má mozek v pěstích.

Henry Wickenburg si lusknutím prstů objednal další whisky. Věděl, kdo k němu míří. V jeho modrých očích se chladně zajiskřilo. Měl žízeň, ale ruka se mu nezachvěla, když si sklenici přiložil ke rtům.

Vedle Henryho Wickenburga se náhle uvolnilo místo. Koutkem oka pozoroval tři muže, kteří tam kráčeli mezi ostatními a zastavili se u pultu vedle něj.

Plukovník Frank Reece se za těch šestnáct let, co ho Henry Wickenburg znal, skoro nezměnil. To nebylo dáno jen tím, že od konce občanské války nosil uniformu, která sice neměla hodnostní označení, ale dodávala mu ráznost. Ne, Reece zůstal stejný i jinak. Měl hladkou tvář a štíhlé, pěstěné ruce, které nyní položil na barový pult.

Peníze možná udržují mládí, pomyslel si Henry Wickenburg. Nebyl ani o rok starší než Reece, ale když na sebe pohlédl v zrcadle, musel si přiznat, že Reece vypadá jako jeho syn.

Plukovník byl malý, měřil sotva víc než šest stop.

Henry ve svém životě už poznal více takových skrčků. Většina z nich trpěla komplexem méněcennosti.

Za plukovníkem Reecem stál Mike Hatfield.

Tomu nebylo ani třicet. Jeho blond vlasy mu sahaly skoro až po ramena. Henry neznal mnoho lépe vypadajících mužů. Takového syna by si přála mít každá matka - kdyby nebylo těch světlých, chladných očí, jejichž pohled naháněl lidem husí kůži.

Mike Hatfield byl oblečen jako hráč. Oproti plukovníku Reeceovi na sobě neměl sako s dlouhými šosy, ale mexické bolero. Z pouzdra mu trčela slonovinová pažba remingtonu. Tvrdilo se, že jej mistrovsky ovládá. Střílel s ním málokdy, ale když k tomu došlo, jeho protivník na to pokaždé doplatil životem.

Na třetího muže Henry Wickenburg pohlédl jen krátce.

Fatty McGee byl hromotluk, který sám nepřemýšlel. Dělal to, co mu přikázali plukovník Frank Reece a Mike Hatfield. Kudrnaté zrzavé vlasy, křivý, několikrát zlomený nos a malé, narudlé oči prozrazovaly irský původ.

„Dvě whisky,“objednal si plukovník Reece u Eagana Rawlingse a Fatty McGee se zašklebil, protože pochopil, že na něho se nedostane.

Rawlings plukovníka a Mika Hatfielda mlčky obsloužil.

Napili se, načež Reece postavil sklenicí na pult a prudce se otočil k Henrymu Wickenburgovi, který posunul svou sklenici k Rawlingsovi a řekl: „Ještě jednu, Eagane. Ale ne z té láhve, z kterés naléval tomu starému podvodníkovi.“

V plukovníkových černých očích se zajiskřilo.

Na Hatfieldově úzkém obličeji se objevil chladný úsměv. Rawlings poněkud zbledl a Fatty McGee zavrčel: „Mám mu jednu vrazit, plukovníku?“

„Dávej si pozor na jazyk, Wickenburgu,“ zasyčel Reece. „Dřív jsem s tebou míval trpělivost, ale teď jsem nervózní, pro což máš jistě pochopení.“

Teprve nyní se Henry Wickenburg otočil k plukovníkovi. Usmál se a přikývl. „Každý den není posvícení, co? Tos zatím neznal, že, plukovníku?“

Reece lehce přikývl. „Je to tak, Wickenburgu. Ale nesnaž se mi namluvit, žes v Hassayampě zase našel zlato.“

„Ano, a můžu to snadno dokázat,“ opáčil Henry a kývl přes rameno na mezka. „Podívej se na ty vzorky, které jsem nakopal v dole.“

Plukovníkova oholená tvář se sevřela v úšklebku. Kývl na světlovlasého Mika Hatfielda. „Podívej se na to, Miku!“

„Co je, Eagane?“ obrátil se Henry na majitele saloonu. „Dostanu svou whisky?“

Rawlingsovi se chvěla ruka. Trochu Henryho whisky rozlil. To kvůli tomu, že se díval na Mika Hatfielda.

Jediní dva hosté saloonu, kteří nepřihlíželi tomu, jak blondýn rozvazuje vak na mezkově hřbetě, byli Henry Wickenburg a jeho mezek Emily. Emily si říhla a Henry zabručel: „Už máš dost, děvče. Jinak bys zase v noci poplivala celou stáj.“

Mike Hatfield se vrátil k pultu. V pravé ruce držel kousky rudy. Jasně byla vidět zlatě se lesknoucí zrna. Mike vytáhl kladívko a flakónek s jakousi bezbarvou tekutinou a začal úlomky zkoumat. Z jednoho z nich odsekl pár kousků a podíval se na ně pod světlem.

V jeho chladných očích se náhle objevily podivné jiskry. Úkosem pohlédl na Henryho Wickenburga, načež kousek rudy položil na barový pult. Otevřel flakónek a nakapal na něj tekutinu.

Potom Mike Hatfield a plukovník na vzorek upřeně hleděli.

Reece byl bledý jako stěna, když zvedl hlavu a otočil se k Henrymu Wickenburgovi.

„To v žádném případě není z Hassayampy!“ vyhrkl.

Emily si říhla.

„Odveď už konečně tu smradlavou obludu pryč!“ vykřikl plukovník chvějícím se hlasem. Všichni, co byli v saloonu i venku na verandě, viděli, že plukovník začíná ztrácet nervy.

Nikdo se ani nepohnul.

Henry klidně vypil svou whisky, načež ukázal na Hatfielda. „Zeptej se Hatfielda, plukovníku. Ten musí vědět, jestli je to ta samá ruda, kterou jste šestnáct let těžili z Hassayampy.“

Plukovník se ohlédl a z Hatfieldova bledého obličeje vyčetl, že Henry Wickenburg nelhal.

Mike Hatfield trochu nejistým hlasem řekl: „Je to jasné, plukovníku. Jde o rudu z dolu Hassayampa.“

Mezi přítomnými to zašumělo. Zpráva o Wickenburgově nálezu se šířila rychlostí blesku. Zvenčí se ozvaly oslavné výkřiky.

V saloonu naopak panovalo ticho.

Všichni viděli, záchvěvy v plukovníkově obličeji. V jeho černých očích to jiskřilo, neklidně svíral dlaně, jako by chtěl něco rozmačkat.

„Fatty, vezmi ten vak do mé kanceláře! „poručil po chvíli.

Henrymu Wickenburgovi se náhle v ruce objevil revolver walker. Tu velkou zbraň, kterou nosil od doby, co přijel na západ, mu upravil puškař. Její hlaveň nyní mířila na plukovníka Franka Reece.

„Říkals, že si můžu nechat všechno zlato, které si v Hassayampě nakopu, plukovníku,“ řekl tiše, avšak ostře. „Podruhé se podvést nenechám!“

Plukovník zrudl. Zavrtěl hlavou, když viděl, jak Fatty McGee udělal krok k Wickenburgovi a Mike Hatfield položil pravou dlaň na slonovinovou pažbu svého remingtonu. Se sevřenými rty vytáhl peněženku a vzal z ní sto dolarů. „Bude to stačit?“ zeptal se.

Henry Wickenburg s úsměvem přikývl. Posunul bankovky k Eaganu Rawlingsovi a veselým tónem řekl: „Nalévej lidem. Nalévej, dokud na to budou ty plukovníkovy špinavé peníze stačit.“

Plukovník Frank Reece nakvašené odešel. Mike Hatfield jej následoval. Urostlý Fatty McGee odvázal vak s rudou ze sedla mezka a přehodil si jej přes rameno.

„Hej, Fatty,“ zvolal za ním Henry Wickenburg, když se muž vydal k lítacím dveřím.

McGee se otočil a zabručel: „Co je?“

„Až bude má Emily příliš stará na to, aby nosila mé vaky, a plukovník tě už nebude moct zaplatit, tak tě najmu jako osla,“ řekl Henry s úsměškem.

Fatty McGee se také usmál.

Teprve když se muži v saloonu nahlas rozesmáli, pochopil, že Henry Wickenburg si z něj vystřelil. Chtěl pytel pustit na zem a rozběhnout se k Henrymu, ale v tom okamžiku na něj zavolal jeho pán.

Fatty vrhl nevrlý pohled na Henryho a vydal se skrz shromážděný dav, který se před ním okamžitě rozestoupil.

+ + + + +

Henry byl namol. Věděl, že to tentokrát s kořalkou přehnal. Měl zavčas odepřít Emily třetí mísu piva a sobě whisky.

Věděl, že jeho život je v nebezpečí.

Plukovník Frank Reece a Mike Hatfield v těch chvílích zkoumali, zda kousky rudy, kterou Henry přivezl, skutečně pocházejí z dolu Hassayampa. Ano, byly z tohoto dolu. Nebyly ovšem vykopány v posledních dnech, ale před šestnácti lety, před tím, než ho o důl Hassayampa oloupila společnost z New Yorku.

Henry Wickenburg musel dlouho čekat. Plukovník vypadal neohrozitelně. Ale potom, když se zdálo, že důl je již vytěžen, nabyl Henry Wickenburg odvahy. A napadlo ho, že by mohl provést trik s rudou, kterou vykopal kdysi, když tam objevil zlato. Tenkrát ji odvezl do vzdáleného kaňonu.

Byla to hra o život. To bylo Henrymu Wickenburgovi jasné od začátku. Byl však ochoten riskovat, jen aby se mohl revanšovat za všechno, co mu plukovník Frank Reece udělal.

Věděl sice, že mu to šestnáct let života nevrátí, ale přesto se chtěl plukovníku Reeceovi pomstít.

Někdo mu poklepal na rameno.

„Člověče, Henry!“ řekl ten muž. „Jestli se v dole začne znovu těžit, tak ti to nikdy nezapomeneme.“

Henry pohlédl na starostu Selvyna Murrayho skelnýma očima.

Ty starý pokrytče! pomyslel si Henry. Dokud město profitovalo z peněz Vulture Mining Corporation, nikdo pro něj nepohnul ani prstem. Vždycky ho považovali za troubu, který se nechal podvést mazanou korporací.

Henry měl dost. Bylo mu špatně - a nejen kvůli whisky.

Musím na čerstvý vzduch! pomyslel si. Tady se udusím!

Pak se vydal skrze dav ke dveřím.

„Kam jdeš, Henry?“ otázal se marshal Clint Arbuckle, jehož hvězda s kaligrafickým V - znakem Vulture Mining Corporation - jasně ukazovala, čí zákon zastupuje.

„Musím na záchod,“ zamumlal Henry.

„Pospěš si,“ odvětil Arbuckle. „Těch tvých sto dolarů se brzy propije. Všichni pijí jako žíznivý dobytek.“

Henry přikývl a vydal se k zadním dveřím.

Venku zněl hluk ze saloonu jako hučení v úle. Dunělo mu v hlavě. Chladný noční vzduch na něj měl účinek úderu kladiva. Cítil mrákoty a musel se opřít o zeď, aby nespadl na zem.

Pomalu se vzpamatoval. Chtěl o posledních událostech přemýšlet, ale potom to nechal být. S mozkem omámeným alkoholem se mu uvažovalo špatně. Odstoupil od stěny, počkal, až přestane vrávorat, a vydal se ke svému domku na kraji města.

Domek byl poměrně zanedbaný. Spával tam jen málokdy, protože do města jezdil zřídka. Lidé ne neprávem tvrdili, že stáj pro Emily udržuje v lepším stavu než domek.

Henry se o to nestaral. Byl zvyklý na to, že ho lidé pomlouvají. Každý ve Vulture City znal jeho příběh. Patřil k tomuto městu a jednou kdosi dokonce navrhl postavit objeviteli dolu Hassayampa pomník.

Henrymu to všechno bylo jedno.

Pro něj bylo důležité jen jedno: že ho okradli. Nějací gauneři v New Yorku zbohatli na jeho zlatě.

Spíš klopýtal, než šel. Byl to zázrak, že se dostal na správnou ulici. Zatáhlo se, a tak musel tápat kolem stěn domů. Občas se mu všechno motalo před očima.

Měl štěstí jako všichni opilci a vyhnul se všem překážkám, takže se nakonec dostal ke svému domku.

Ze stáje se ozývalo řehtání Emily. Pravděpodobně si stěžovala, že ji odvedl z hospody a sám tam zůstal.

„Drž hubu!“ zařval Henry a vrávoravě se vydal ke dveřím.

Nebyly zavřené. Neměly žádný zámek, protože Henry Wickenburg nevlastnil nic, co by se mu dalo ukrást.

Lampu ani nerozsvěcoval. Zamířil přímo k posteli. Chtěl jen spát.

Tu se však za ním ozvalo škrtnutí a temnotu osvětlil malý plamínek.

Henry se ohlédl a s otevřenými ústy pohlédl na dva muže, kteří stáli u stolu. Nebo byli čtyři?

Přivřel oči. Jeden z těch nečekaných návštěvníků přidržel sirku u svíčky, načež místnost zalilo světlo.

„Dobrý večer, Henry,“ zazněl tichý, pohrdavý hlas.

Henrymu Wickenburgovi chvíli trvalo, než pochopil, že ten hlas patří Miku Hatfieldovi. Zároveň spatřil mohutnou postavu Fattyho McGee.

„A sakra,“ zamumlal a chtěl z pouzdra vytáhnout kolt.

Mike Hatfield nemusel nic dělat. Henrymu se nepovedlo těžký revolver udržet v ruce. Zbraň mu vyklouzla z prstů a dopadla na podlahu.

Fatty McGee se zašklebil. Pak na něj kývl Mike Hatfield, rváč přikročil k diggerovi a chytil ho za límec. Potom ho zvedl a začal jím třást.

+ + + + +

Hluk ze saloonu Commercial pomalu utichal. Od chvíle, kdy bylo Henryho sto dolarů propito, tam skoro nikdo nepil.

Majitel saloonu, jenž s jednou plnoštíhlou Mexičankou stál za barovým pultem, ani v nejmenším nevybízel své hosty, aby si objednávali další pití. Spíš to vypadalo tak, že je chce dostat pryč. Jinak si Yuma Madigan, který seděl u jednoho stolu v zadní části místnosti, jeho zachmuřenou tvář nedokázal vysvětlit.

Yuma Madigan se opíral opěradlem židle o stěnu a zpod okraje svého pomačkaného sombrera, jež měl posunuté do čela, pozoroval, co se děje v saloonu.

Největší dojem na něho udělal mezek, který pil pivo. Něco takového ještě neviděl, a to už měl šedesát. Ten digger, kterého všichni oslovovali jako Henryho Wickenburga, ho zaujal z čistě praktických důvodů. Sám se kdysi celý rok pachtil za zlatým pokladem a také on neuspěl, ačkoli z jiných důvodů než Henry Wickenburg.

Potom se objevili dva muži, kteří jak se zdálo, měli prsty v té špinavé hře, a Yuma Madigan zpozorněl, když uslyšel jméno Mike Hatfield.

V oblasti na sever od Gila River byl poprvé a nebyl tam náhodou.

Chtěl navštívit svou starou přítelkyni Mariu Gomezovou. To děvče ho kdysi zachránilo před děsivou smrtí v rukou Apačů z kmene Nedhniů. V Tucsonu zjistil, že prodala veškerý svůj majetek, provdala se a pak i se svým mužem odjela do Vulture City na Hassayampa River, jižně od Prescottu. Když Yumovi popsali, jak vypadá její muž, zamyslel se.

V tom kraji bylo poměrně neobvyklé, aby si Američan vzal Mexičanku - a to ještě takovou, které v žilách koluje polovina apačské krve. Maria Gomezová totiž byla neteří Juha, náčelníka Nedhniů. Její otec si vzal za ženu Junovu sestru.

Mike Hatfield prý byl pohledný mládenec se světlými vlasy, modrýma očima a úsměvem, který okouzlil každou ženu.

Yuma Madigan přál Marie Gomezové jen to nejlepší. To, co se dozvěděl v Tucsonu, mu však mnoho radosti neudělalo.

Rozhodl se, že na několik týdnů opustí Santa Rita Mountains, kde žil už celá desetiletí, a vydá se na sever. Slyšel, že ve Vulture City je rušno. A když už tam bude, tak vyhledá Mariu Gomezovou.

Yuma Madigan předtím viděl Mika Hatfielda v saloonu. A rozhodně nemohl říct, že by ho pohled toho blondýna uklidnil. Právě naopak. Pohled jeho chladných světlých očí mu dělal obavy.

Tak do tohoto muže se Maria Gomezová zamilovala? Pochopit se to dalo. Ale je s ním opravdu šťastná?

Yuma byl rozhodnut se jí na to zeptat.

Lidé mu v saloonu koupili několik skleniček whisky. Byli v ráži. Viděli svou budoucnost v růžových barvách po tom, co digger prokázal, že důl Hassayampa ještě není vytěžen.

Yuma, kterého to nezajímalo, přemýšlel poněkud střízlivěji než občané města. Plukovník Frank Reece a Mike Hatfield nevypadali jako břídilové. Pokud tvrdili, že důl je již vytěžen, pak to buďto byla pravda, nebo šlo o nějaký podvod, když důl prohlásili za bezcenný, přičemž v něm sami chtěli těžit.

Pokud to tak bylo, pak jim tento digger udělal škrt přes rozpočet.

Většina hostů již saloon opustila. Malá obtloustlá Mexičanka právě uklízela a čistila stoly. Yumovu stolu se vyhnula, nechtěla ho rušit.

Mrkl a mávl na ni.

„Seňore?“ otázala se tiše, když uklízela sousední stůl.

„Jsem starý přítel paní Hatfieldové,“ odvětil Yuma. „Vy určitě víte, kde Hatfieldovi bydlí.“

Mexičanka se zarazila a pohlédla na Yumu svýma velkýma černýma očima.

„Proč se na to ptáte, seňore?“

Yuma se usmál. „Vždyť to víte sama. Protože jste krajankou paní Hatfieldové.“

Zdálo se, že je na rozpacích. Pohlédla k výčepnímu pultu, ale majitel saloonu si jejího rozhovoru s Yumou nevšímal, protože se staral o poslední zákazníky, kteří tam nahlas zpívali.

Tiše mu popsala cestu k Hatfieldové vile, načež se chtěla otočit. Yuma ji však chytil za ruku.

„Jak se Marie vede?“ otázal se. „Je s Hatfieldem šťastná?“

Zrudla a v očích se jí objevil uštvaný výraz. Kousla se do spodního rtu a pohlédla na šedovlasého muže před sebou. Potom však svůj strach překonala a pomalu zavrtěla hlavou.

„Je zajatkyní, seňore,“ zašeptala. „Nesmí opustit dům. Pan Hatfield je brutální člověk. Bije ji. A navštěvuje podnik slečny Tiptonové. Kdybych byla Mariou, už bych se dávno zabila.“

Yumova větrem ošlehaná vrásčitá tvář zbledla. Nevěřícně hleděl na Mexičanku.

„Odkud to víte?“ otázal se.

Opatrně se ohlédla.

„Jsem jediná, koho k ní pouští, seňore. Pomáhám jí při toaletě a vařím pro ni. Ona - ona totiž nesmí s panem Hatfieldem a ostatními lidmi v domě ani jíst…“

Majitel saloonu vyšel zpoza barového pultu a odvedl tři opilé muže k lítacím dveřím.

„Consuelo!“ zvolal. „Řekni tomu pánovi, že zavíráme. Chci do postele, sakra! Jestli nemá dost, tak ať si vezme láhev do pokoje!“

Yuma Madigan odsunul židli a vstal. To snad mohl říct přímo jemu. Majitel saloonu zjevně neměl moc taktu.

„Díky,“ řekl Mexičance, která začala chvatně utírat stoly.

Yuma přistoupil k pultu a z kapsy kalhot vytáhl několik mincí. Majitel saloonu se vrátil od dveří a zavrtěl hlavou.

„Nemusíte platit. Dneska bylo všechno zadarmo,“ řekl.

Yuma se usmál.

„Teď na tom Vulture City asi bude dobře, co říkáte?“

Majitel saloonu si to podle všeho nemyslel. Pohlédl na Yumu svýma malýma černýma očima a pročísl si své řídké vlasy. Přemýšlel, zda se tomu starému muži, který přijel do města teprve večer a ubytoval se v hotelu Commercial, má svěřit s tím, co ho tíží.

Tiše zaklel a sáhl po jedné z láhví za sebou.

„Hrome, jednu bych ještě snesl,“ řekl. „Napijete se se mnou, pane?“

Yuma s úsměvem přikývl. Toho večera vypil tři sklenice a vzhledem k tomu, že už byl naježený, by další whisky zvládl.

„Chápu ty lidi, že se chytají každého záblesku naděje,“ řekl majitel saloonu. „Jenže jestli vám to trochu myslí, tak si musíte všimnout, že to vše nějak smrdí. Dokonce ani kdyby Henry objevil další žílu, by to nestačilo na to, aby to Vulture City zachránilo. To, co Henry tvrdí, je nesmysl. Mně je jedno, jestli se chce pomstít plukovníkovi, ale neměl by si pohrávat s nadějemi lidí.“

Yuma do sebe hodil další whisky. Tato byla lepší než kořalka, kterou pil předtím zdarma. Yuma si olízl rty.

„Každé město má své problémy,“ zamumlal.

Majitel saloonu přikývl. „Některým nezbude než odjet pryč. Těch pár rančů v okolí nemá dost lidí na to, aby mohlo uživit město. Vulture Mining Corporation možná brzy prodá důl Hassayampa někomu jinému. Nevěřím, že bossové v New Yorku by do toho dolu vložili jediný dolar.“

Pak láhev schoval a tím dal jasně najevo, že zavírá.

Yuma se dotkl okraje svého pomačkaného sombrera a odešel. Na verandě se zastavil. Za ním majitel saloonu zamkl dveře. Chvíli bylo slyšet rachocení, když stavěl židle na stoly.

Vzduch se již poněkud ochladil. Všude byla tma, pouze před hotelem a u sousední restaurace ještě svítily lucerny.

Yuma Madigan přišel k hotelu. Chtěl se ještě jednou podívat do stáje na svého šedáka a pak chtěl jít spát.

Stále myslel na Mariu Gomezovou.

Pořád mu v uších zněla slova Mexičanky ze saloonu. Naháněla mu husí kůži. Připadalo mu, že na něj z temnoty hledí chladné oči světlovlasého Mika Hatfielda.

Ve Vulture City vládnou dva supové, Hatfield a Reece. Je to město supů.

Sevřel rty a tiše zaklel.

Nikdo mu nemůže zabránit v tom, aby navštívil Mariu. A pokud už u Hatfielda nechce zůstat, pak ho nic na světě nemůže odradit od toho, aby ji vzal pryč.

Yuma dorazil do tmavého průjezdu mezi hotelem a restaurací. Právě v něm chtěl zmizet, když spatřil postavu na druhé straně ulice. Zůstal stát ve stínu.

Okamžitě poznal uniformu. A ačkoli měl ten muž do čela posunutý černý stetson, byla jasně vidět hladce oholená pleť jeho obličeje a jeho úzké rty.

Plukovník Frank Reece.

Ten muž nechtěl být viděn, to bylo Yumovi Madiganovi jasné. Neustále se rozhlížel, načež zmizel v jedné úzké uličce.

Yuma váhal.

Má se starat o něco, do čeho mu nic není?

Viděl jeho tvář, když opouštěl saloon. V plukovníkových černých, žhnoucích očích se zračila nenávist. Nenávist, kterou pociťoval vůči Henrymu Wickenburgovi.

Yuma pomyslel na Mika Hatfielda, plukovníkova společníka. A pak se rozhodl. Přešel ulici a sáhl po svém koltu. Sevřel rty, neměl ho u sebe. Také jeho zkrácená brokovnice nabitá sekaným olovem leží se sedlovými brašnami v hotelovém pokoji.

Yuma polkl, ale přece šel dál. Koneckonců se jenom chce podívat, kam se plukovník Frank Reece v tak pozdní hodinu plíží. Nechce střílet.

Reece uličku rychle prošel, vůbec se neotáčel. Yuma měl co dělat, aby se mu neztratil.

Tato část města vypadala uboze. Nízké zděné domky se střídaly se zchátralými prkennými boudami. V mnoha domech byla vybitá okna. Podle všeho tam bydleli horníci, kteří mezitím odtáhli, protože důl byl zavřen.

Yuma se již divil, protože se téměř dostali za město. Potom se však plukovník Frank Reece zastavil před posledním domkem v úzké uličce a otevřel dveře. Na okamžik bylo vidět světlo, potom se dveře zase zavřely.

Yuma hleděl na nízký špinavý domek, který už roky nikdo nenalíčil. Vedle něj stála stáj sbitá z prken, ze které se ozývalo odfrkávání mezka.

Yuma sebou trhl. Náhle mu došlo, koho to plukovník šel navštívit v tak pozdní hodinu.

Připlížil se k domku. Mezek zneklidněl a několikrát kopl do stěny stáje.

Yuma hledal nějaké okno, kterým by mohl nahlédnout dovnitř. Musel dávat pozor, aby nezakopl o harampádí, kterého se tam povalovalo dost a dost. Potom spatřil úzký pruh světla v dřevěné okenici. Zamířil tam.

+ + + + +

„Pusťme, ty parchante!“ sípal Henry Wickenburg a pokusil se udeřit Fattyho McGeeho do zjizvené tváře.

McGee mu dal ránu pěstí a pustil ho.

Henry se svalil na podlahu. V hlavě mu dunělo, jako by v ní někdo neustále bušil do gongu. Necítil bolest, jen svíravý pocit v oblasti žaludku, který nedokázal potlačit.

Fatty McGee vztekle vykřikl, když se starý digger pozvracel - přímo na jeho boty. Uskočil a tasil kolt, který v jeho pracce vypadal jako dětská hračka.

„Já to prase oddělám!“ vztekal se.

Mike Hatfield mu ruku s koltem srazil.

„Zbláznil ses?“ sykl.

Fatty McGee ukázal na své boty.

„Podívej na to, Miku! Moje nádherné boty!“

„To si utřeš. To ti do toho díry nevyžere,“ chladně odvětil Hatfield.

Potom krok ustoupil. V místnosti byl silný zápach, z něhož se dělalo špatně i jemu. Počkal, dokud se Henry Wickenburg znovu neprobral a nepohlédl na něj se slzami v očích.

„Co ode mě chceš, Hatfielde?“ ozval se digger. Už mluvil zřetelně. Zdálo se, jako by při zvracení vystřízlivěl.

„Kdes vzal tu rudu?“ vyhrkl Mike Hatfield se sevřenou tváří. Už nevypadal jako pohledný mladík. Jeho jindy tak rozzářená tvář nyní měla chladné a nemilosrdné rysy.

Henry Wickenburg v té chvíli pochopil, že plukovníka a Mika Hatfielda podcenil. Není tak snadné je podvést.

„V dole!“ řekl a promnul si levou tvář, která mu po McGeeho ráně začala opuchat.

„Fatty!“ Hatfieldův obličej se sevřel ještě víc, když pokynul svému osobnímu strážci, aby si vzal diggera do parády.

Hromotluk Henryho obešel a zvedl ho za límec kabátu. Odvlekl ho několik yardů od místa, kde se pozvracel, potom ho postavil na nohy a nastrčil mu pěst pod nos.

„Mám z něho nadělat fašírku?“ otázal se s pohledem upřeným na Mika Hatfielda.

Ten zaklel.

„Dej mu do zubů, ať už konečně kápne božskou,“ řekl. „Ale ne tak, aby zhebl. Ten bastard nás má za idioty, cítím to. Chce proti nám poštvat lidi a svalit na nás vinu za to, že důl Hassayampa je zavřený. Sakra, Wickenburgu, ten důl je vytěžený, na tom už žádný tvůj trik nic nezmění!“

Henry na něj pohlédl. Ten mladík si rozhodně není jistý. Ty kousky rudy jej notně zneklidnily.

„Takže ještě jednou! Kdes vzal tu rudu?“

„V Hassayam…“

„Fatty!“ zvolal Hatfield a hromotluk udeřil.

Henrymu málem uletěla hlava, jak ta rána byla silná. Měl rozbité rty a cítil krev v ústech. Opět mu bušilo v hlavě. Zdálo se mu, že má zlomenou spodní čelist.

„Kdes to vzal, Wickenburgu?“ ozval se Hatfieldův chladný hlas.

„Sakra, v dole! Kde jinde, Hatfielde!“ sípal Henry. „To přece musíš nejlépe vědět ty. Tys to kamení zkoumal. Jinde je možná podobné zlato, ale to kamení je jedinečné ve svém složení. Jestli rozumíš své práci, pak víš, že to může pocházet jen z dolu Hassayampa!“

Fatty McGee chtěl dát Henrymu další ránu, avšak Mike Hatfield ho chytil za ruku. Odstrčil ho a posadil Henryho Wickenburga na židli, která zaskřípala, když na ni dosedl.

„Tak dobrá, starouši!“ zavrčel Hatfield. „Předpokládejme, žes tu rudu opravdu v posledních dnech vykopal v dole. Ale teď mi řekni, ve které štole!“

Henry zvedl hlavu a pohlédl do blondýnovy zarudlé tváře. Uviděl krůpěje potu na čele toho krutého muže a náhle si uvědomil, že Hatfield se nezastaví před ničím.

Přesto zavrtěl hlavou.

„Nedá se nic dělat, Hatfielde,“ zamumlal. „Už jednou jste mě podvedli. Teď se raději nechám umlátit, než bych vám znovu dal šanci zbohatnout na můj účet. Tak dělej, ty hromotluku!“ vykřikl na Fattyho McGeeho „Dělej, umlať mě!“

McGeemu to nemusel říkat dvakrát. Překvapeně se však zarazil, když před ním náhle stanul Mike Hatfield.

„Tak dost, Fatty,“ řekl. „Radši neposlouchej, když tě bude provokovat. Jinak se postavíš do kouta a budeš čekat, než ti řeknu, co máš dělat.“

Chlap nechápavě přikývl a stáhl se. Nerozuměl, proč by se měl tím dědkem nechat beztrestně urážet. Zavrtěl hlavou a pohlédl na Mika Hatfielda, který si přitáhl blíž další židli a posadil se na ni.

Digger nežasl o nic méně než Fatty McGee. Pociťoval jistý triumf. Že by se přece jen nepřepočítal? Že by mu jeho plán vyšel?

Ztěžka oddechoval. Bolela ho spodní čelist a pálila ho levá tvář. To mu ale nevadilo. Počítal s tím, že ho skřípnou.

„Dobře mě poslouchej, Wickenburgu!“ chladně procedil Mike Hatfield mezi zuby. „Možná si myslíš, že mě a plukovníka dokážeš obalamutit. Myslel sis, že jsme skončili, když nás korporace propustila. Ale to se mýlíš! Plukovník a já jsme příliš chytří na to, abychom se spoléhali na šéfy kdesi na východě. Dokázali jsme se o sebe postarat. Bohužel toho pro nás dva není dost, protože jak plukovník, tak já potřebujeme spoustu dolarů, abychom mohli uskutečnit nové plány. O nárok na důl Hassaympa jsi lehkomyslně přišel před šestnácti lety. Dobrá, to je tvoje věc. Jestli si ale myslíš, že nás teď můžeš podvést jen proto, že cítíš nenávist k Vulture Mining Corporation, pak se mýlíš. Možná se ti podaří mě a plukovníka ošálit, Wickenburgu. Ale slibuju ti jedno: Jestli se ti to povede, pak jsi hned následujícího dne mrtvý!“

Henry polkl.

V chladných, světlých očích toho muže viděl, že to myslí vážně. Vždycky věděl, že jeho záměry jsou životu nebezpečné. Muži jako plukovník Frank Reece a Mike Hatfield jsou nebezpeční. Ti okamžitě zaútočí jako chřestýš, kterého někdo vydráždil.

„Chci se jen domoci svého práva!“ vyhrkl. „Tenkrát jste mě podvedli o můj podíl. Teď chci z toho nového nálezu aspoň tolik, abych z něho mohl žít až do konce života bez obav, že bych se musel toulat po těch zatracených horách!“

Mike Hatfield chtěl něco odpovědět, když tu se ozval šramot od dveří.

Digger vytřeštil oči. Vůbec neviděl, jak Hatfield vytáhl svůj remington. Prostě a jednoduše ho náhle měl v pravé ruce a mířil jím na dveře, které se otevřely.

Tak rychle, jak jej tasil, ho zase strčil do pouzdra.

Henry viděl, že dovnitř vstoupil plukovník. Nepřekvapovalo ho to. Divil se, že tam nepřišel hned s Fattym a Hatfieldem. Chvíli hleděl na slonovinovou pažbu revolveru, který Hatfieldovi opět trčel z pouzdra.

Henry za tu dlouhou dobu, co žil na západě, viděl několik rychlých pistolníků, ale nikdo z nich nebyl tak rychlý jako Mike Hatfield.

Frank Reece se zhnuseně ušklíbl, když uviděl zvratky na podlaze, odstoupil stranou a chytil si nos mezi ukazováček a palec.

„Prozradil to?“ otázal se ostře.

Hatfield zavrtěl hlavou.

„Trvá na tom, že vzorky pocházejí z dolu. A asi má pravdu, protože si nedokážu představit, že by někde jinde mělo kamení přesně takové složení jako v Hassayampě.“

V plukovníkových černých očích se začalo jiskřit. Vyměnil si rychlý pohled s Hatfieldem a zdálo se, že vycítil, že celá věc má háček.

„Wickenburg nechce prozradit, ze které štoly ruda pochází,“ řekl Mike Hatfield do ticha, jež se tam rozhostilo.

V Reeceových černých očích se zajiskřilo. Nic neřekl a teprve po chvíli se ohlédl a řekl: „Nemělo by to pro tebe být těžké to zjistit, Miku.“

Mike Hatfield pomalu zavrtěl hlavou.

„Kdyby to bylo lehké, tak bychom to už našli, Franku,“ odvětil. „Mohlo by to trvat měsíce a museli bychom mít štěstí, kdybychom chtěli to místo najít bez Wickenburga.“

Plukovník zaklel.

„Musím mít jistotu, Miku!“ zasyčel. „Víš, že jde o všechno! Jestli nás ten dědek podvede, tak jsme nahraní!“

Mike Hatfield si olízl rty a pohlédl na Henryho Wickenburga svýma světlýma, chladnýma očima. Zablesklo se snad v nich, nebo se to jen odrazil svit mihotavého plamene svíčky?

Vstal a zvedl starého diggera za límec.

„O.K., Wickenburgu!“ zavrčel. „Co chceš za to, že nám prozradíš tu štolu?“

Sedli mi na lep! Henry zapomněl na bolesti. Několikrát polkl a řekl: „Třetinu z toho, co vy dva vytěžíte z Hassayampy!“

+ + + + +

Yuma Madigan se stáhl, když slyšel, jak se ke dveřím blíží kroky. Škvírou v okenici toho moc vidět nemohl, zato však rozuměl každému slovu, které v domku padlo.

Přikrčil se ve stínu vedle stojícího sudu a zatajil dech. Opodál ve stáji dupal mezek, který očividně větřil cizí lidi a cítil, že jeho pán je v nebezpečí.

Zavrzaly dveře.

Z místa u sudu Yuma Madigan viděl velký stín mohutného muže, který pustil plukovníka Reece a Mika Hatfielda ven a potom dveře zavřel. Jako pes pak Fatty McGee běžel za svými bossi.

Yuma ještě chvíli počkal. Slyšel, jak se Henry Wickenburg tiše chichotá, jako by se zbláznil. Digger si něco bručel pod fousy. Nebylo tomu ale rozumět. Pak vystrčil hlavu ze dveří a rozhlédl se, zda už Reece s Hatfieldem zmizeli.

„Buď už zticha a konečně spi, Emily! „ zavolal ke stáji. Potom zase dveře zavřel a zhasl světlo v domku. Ještě se několikrát zachechtal a po chvíli se začalo ozývat tiché chrápání.

Yuma Madigan se stejnou cestou, jakou tam přišel, vydal pryč. Těsně před Main Street dostihl Reece, Hatfielda a jejich gorilu.

Plukovník a Mike Hatfield se o čemsi rozčileně bavili. Tentokrát to nevypadalo, jako by se plukovník musel před někým skrývat. Jejich kroky duněly na prázdném chodníku.

1 v saloonu Commercial už byla tma.

Nikdo z těch tří mužů se ani jednou neohlédl.

Yuma věděl, že by to pro něj bylo příliš nebezpečné, kdyby ho Reece nebo Hatfield uviděli na ulici. Kromě nich tam totiž nikdo jiný nebyl.

Na dalším rohu Reece, Hatfield a jejich pohunek odbočili.

Yuma věděl, že v té ulici stojí Hatfieldova vila.

Připlížil se až k rohu ulice a tu se vyděsil, protože poměrně blízko se ozval plukovníkův hlas. Zůstal stát u stěny domu.

„To nebylo správné, Miku, žes Henrymu tak rychle ustoupil. Já tomu dědkovi nevěřím. Po zkušenostech, které má, je opatrný jako rys.“

Mike Hatfield se tiše zasmál.

„Neměj obavy, Franku. Může být opatrný, jak chce. My to s ním přece myslíme poctivě. Ze všeho dostane třetinu - dokud bude naživu. Je to starý muž, Franku. Nevěřím, že přežije to vzrušení, které se ho zmocní, až bude mít v rukou naši smlouvu.“

Yuma Madigan bezděky stáhl hlavu mezi ramena, když slyšel Hatfieldova cynická slova. Musel pomyslet na to, co mu řekla Mexičanka, a zmocnil se jej chladný hněv.

„Takže zítra, Miku,“ řekl plukovník.

Yuma se stáni do stínu verandy. Jen naprázdno polkl, když viděl, jak Frank Reece a McGee jdou zpátky na Main Street, aby pak odbočili na další ulici.

Neodvážil pohnout, dokud nezmizeli. Potom vyhlédl za roh. Mike Hatfield tam již nebyl.

Yuma s úlevou zaklel.

Po celý život se lidem, jako byl Mike Hatfield, vyhýbal. O takových si nemyslel nic dobrého. Zároveň nikdy nestrkal nos do záležitostí jiných. Na západě se každý musí starat sám o sebe.

Jenže u Marie Gomezové šlo o něco jiného. Od chvíle, kdy byl její dědeček chladnokrevně zabit v jeho přítomnosti, se za to děvče cítil zodpovědný. Měl teď kvůli němu špatné svědomí. Řekla mu, že ho potřebuje, ale on to v Tucsonu mezi těmi přihlouplými, bigotními a samolibými lidmi nemohl vydržet a vrátil se do Santa Rita Mountains. Vzhledem k tomu, že kavalerie vypudila Juha a jeho bojovníky za Santa Cruz River do Sierrita Mountains, měl od Apačů pokoj.

Yuma Madigan už dlouho uvažoval o tom, zda se nemá vrátit do kaňonu, v němž spolu s Mariou Gomezovou a zabijákem Jarboem nalezl zlatého mnicha. Určitě bude možno zlatem pokryté tělo mnicha Fraye Fernanda Rodrigueze vytáhnout z hluboké jámy, do které spadlo. Nemohl se však odhodlat o tomto bájném pokladu někomu říct.

Yuma pochopil, že ve svém životě už nebude bohatství potřebovat. Ve městech se necítil dobře. A v horách nepotřeboval nic víc než trochu nábojů, tabáku a kávy. A to si mohl lehce koupit z peněz utržených za kožešiny.

Přesto se jednoho dne vrátil do Tucsonu.

Pochopil, že ani on nedokáže žít životem poustevníka. Vzpomněl si na Gillian Carpenterovou, svou dávnou lásku, kterou opět nalezl v Tucsonu. Osud jim dopřál jednu noc, v níž si už začali plánovat šťastnou budoucnost. Potom však osud nemilosrdně udeřil. Gillian byla zavražděna zabijákem Jarboem, který chtěl za každou cenu nalézt poklad mrtvého mnicha.

V Tucsonu Yuma uvažoval o tom, zda se nemá vrátit do Santa Ritas, když tam už Maria Gomezová není. Několik dnů a nocí strávil s Lilly v podniku Gilianes Paradise. Už Lilly v něm zasela semeno nedůvěry, když pohrdavě hovořila o hezounovi Miku Hatfieldovi, který si přece mohl vzít onačejší ženy, než byla nějaká míšenka z Mexika.

Tehdy si Yuma Madigan uvědomil, že musí udělat něco důležitého. Už následujícího dne odjel z Tucsonu do Vulture City, kam Maria odcestovala se svým mužem potom, co prodala svůj majetek v Tucsonu. Musela za něj dostat spoustu peněz, protože starému Gomezovi patřil poměrně velký ranč u Santa Cruz River a k tomu i domy v Tucsonu a vozový park přepravní společnosti.

A teď má Maria Gomezová žít ve svém vlastním domě jako zajatkyně?

Yuma věděl, že tady něco nehraje. A od chvíle, kdy uviděl Mika Hatfielda, mu bylo jasné proč.

„Co tak pozdě děláte na ulici?“ ozval se náhle za ním čísi ostrý hlas.

Yuma uslyšel cvaknutí kohoutku revolveru a pomalu se ohlédl. V bledém svitu měsíce spatřil hvězdu s kaligrafickým V na hrudi toho muže.

Marshal Clint Arbuckle se usmál, když poznal starého muže, který přijel do města odpoledne a pak se zúčastnil té pitky v saloonu Commercial.

„Když je člověk příliš starý, nemusí moc spát, marshale,“ zamumlal Yuma. „Chtěl jsem jenom na vzduch, než půjdu do postele. To je snad ve Vulture City zakázáno?“

Arbuckle zavrtěl hlavou.

„Dřív tu bývalo rušno, pane. Ještě před třemi měsíci jsem musel zaměstnávat dva noční marshaly. Horníci se tu prali skoro každý den. Od té doby, co je důl Hassayampa zavřený, tu ale panuje klid. Proto mě udivilo, že v tak pozdní hodinu je ještě někdo na ulici. Nic ve zlém.“

Yuma kývl na muže s hvězdou a přešel ulici. Ohlédl se až u hotelu. Marshal Arbuckle ještě pořád stál na tom místě a hleděl na něj. Skoro to vypadalo, jako by kontroloval, zda šedovlasý cizinec jde skutečně do svého hotelu.

+ + + + +

Yuma Madigan spal dlouho. Měkká postel v hotelu Commercial se mu líbila. Nasnídat se šel až v deset. Objednal si volská oka se slaninou a placky.

Okamžitě si všiml, že rozruch z předešlého večera ještě neutichl. Přes záclony viděl skupinky debatujících lidí na chodnících na Main Street.

Také v restauraci lidé rozčileně probírali události včerejšího dne.

Neustále padala jména Henryho Wickenburga, plukovníka Reece a Mika Hatfielda.

Yuma přemýšlel, zda už starý digger podepsal smlouvu s plukovníkem. Než šel večer spát, uvažoval o tom, zda zlatokopovi má říct o rozhovoru Mika Hatfielda s plukovníkem. Potom to však zavrhl. Henry Wickenburg musí sám vědět, co může od Reece a Hatfielda čekat. On se musí postarat o Mariu. Věděl již, že to nebude snadné.

Mike Hatfield pro něj bude možná příliš velké sousto.

Dveře restaurace se náhle otevřely a Yuma, který hleděl na ulici, se ohlédl.

Do jídelny vešel Fatty McGee a široce rozkročen tam zůstal stát. Svýma narudlýma očima se rozhlížel po hostech.

„Viděl někdo z vás Henryho Wickenburga?“ otázal se nahlas.

O tři stoly dál seděli dva kovbojové, které Yuma večer viděl v saloonu Commercial. Jeden z nich se usmál a řekl: „Já!“

Ir přistoupil k jeho stolu. „Kde je?“

„Kdo?“ zeptal se usmívající se kovboj.

Vypadalo to, že Fatty přemýšlí. Pak odvětil: „Henry Wickenburg, samozřejmě.“

„To nevím, Fatty,“ odpověděl kovboj.

Yuma viděl ve rváčově zjizvené tváři trhavé posunky. Kovboj si očividně nevšiml, že si hraje s ohněm.

„Říkala přece, žes Henryho viděl,“ mumlal Fatty McGee.

„To je pravda, Fatty.“

„A nevíš, kde je?“

„Ne.“

„Kdes ho viděl?“

„No, včera večer v saloonu, když popíjel s Emily.“ Kovboj se opět usmál.

Fattymu McGee to myslelo pomalu. Když se však po takovém dlouhém přemýšlení k něčemu rozhodl, reagoval s rychlostí útočící kočkovité šelmy.

Kovboj se ještě stále usmíval, když ho Fattyho mohutná pěst srazila ze židle. Kovboj dopadl na sousední stůl a srazil při tom k zemi další čtyři židle.

„I tys Henryho viděl?“ obrátil se Fatty na dalšího kovboje.

Ten už držel v ruce kolt.

McGee jako by ho neviděl. Chytil toho muže za košili a hlubokým hlasem řekl: „Na něco jsem se tě ptal, kovboji!“

„Pusť mě, nebo tě provrtám kulkou!“ zavřeštěl kovboj.

Fattyho se zmocnil vztek. Teprve teď pochopil, že si kovbojové z něho utahují, a rozmáchl se druhou rukou.

Yuma viděl, jak kovboj natahuje kohoutek svého koltu.

Yuma bleskově vytáhl svůj armádní kolt z pouzdra, a než mohl kovboj z bezprostřední blízkosti vystřelit na Fattyho, zmáčkl spoušť.

Kulka kovbojovi vyrazila kolt z ruky. Muž vykřikl a překvapený Fatty McGee ho pustil. Ohlédl se a vytřeštěnýma očima pohlédl na Yumu Madigana, který sfoukl kouř z ústí hlavně svého armádního koltu a klidným pohybem jej zasunul zpátky do pouzdra.

Potom Fatty pohlédl na kovboje, který se držel za pravou ruku. Nad palcem se mu táhl krvavý šrám.

„Tys na mě chtěl opravdu vystřelit, Lucky?“ zeptal se Ir, jako by tomu nechtěl věřit.

„Myslíš, že bych se nechal umlátit k smrti?“ opáčil kovboj, který se klidil do bezpečí.

Fatty McGee chtěl jít za ním, ale Yuma ho zadržel.

„Nech ho na pokoji, Fatty. Jenom si s tebou chtěli zašprýmovat.“

Obr přišel k jeho stolu, zůstal stát yard před ním a pohlédl na Yumu přivřenýma očima.

„Viděls Henryho Wickenburga, dědo?“ otázal se bručivým hlasem.

Yuma Madigan se ušklíbl. Nesnášel, když mu někdo říkal dědo. V té chvíli však neměl zájem na sporu s tím hromotlukem.

„Ne, Fatty,“ odvětil. „Ale proč ho vlastně hledáš?“

„Má u plukovníka podepsat smlouvu…“ Fatty se odmlčel a vrhl rozhořčený pohled na svého zachránce. „Co je ti vlastně do toho, dědo? Kdo vůbec jsi?“

„Jsem člověk, který ti právě zachránil život, Fatty,“ odvětil Yuma s úsměvem.

Fatty pomalu přikývl. Pak to pochopil. Spatřil totiž strach v Luckyho očích a uvědomil si, že kovboj by to zmáčkl.

„Hm, děkuju, dědo,“ zamumlal obr. „Opravdu nevíš, kde je Henry Wickenburg?“

Yuma zavrtěl hlavou. „Copak není ve svém domku?“

„Ne,“ rozzlobeně odsekl Fatty McGee. „I ten ožralý mezek je pryč. Nechápu to. Plukovník s ním přece chtěl uzavřít tak výhodný obchod.“

Yuma to naopak chápal. Starému diggerovi včas došlo, že podpis smlouvy s Reecem a Hatfieldem by nemusel přežít. Podle všeho vzal nohy na ramena.

„Nemůžu ti pomoct, Fatty,“ řekl Yuma. „Už ses ptal marshala Arbucklea?“

Neptal. Dalo se to poznat z překvapeného výrazu jeho obličeje. Ir se prudce otočil a odešel ven. Teprve teď se oba kovbojové zvedli z podlahy a pomohli číšnicím narovnat židle.

Lucky na Yumu pohlédl úkosem. Vypadalo to, že chápe, že šedovlasý muž mu svým zásahem zachránil život. I kdyby se mu podařilo Fattyho oddělat, sám by dozajista skončil na šibenici. O to už by se plukovník Reece postaral.

Kovboje rychle přešla chuť na cokoliv. Chvatně z restaurace odešli a pak dokonce odjeli z města. Yuma je pozoroval, když mu obsluhující dívka přinesla volská oka se slaninou a placky.

U jídla se rozhodl, že na Henryho Wickenburga zapomene. Sám má dost svých problémů. Když pomyslel na chladné světlé oči Mika Hatfielda, přeběhlo mu po zádech lehké zamrazení.

Yuma se po celý den pokoušel nějakým způsobem dostat k vile Mika Hatfielda, ale nepodařilo se mu to. V bíle natřeném dřevěném domě na Congress Street byla také Hatfieldova kancelář, v níž bylo toho dne velmi rušno.

Plukovník Frank Reece dům toho dne navštívil nejméně šestkrát. Mike Hatfield jej neopouštěl.

Zmizení Henryho Wickenburga těm dvěma udělalo škrt přes rozpočet. Do města přijížděli jezdci, jejichž cílem byl právě dům Mika Hatfielda.

Yuma slyšel, že důl Hassayampa se nachází míli od řeky směrem k Vulture Mountains a že v něm plukovník Reece zaměstnává tucet mužů, které Vulture Mining Company propustila. Plukovník dosud nepotvrdil, že chce na vlastní pěst dolovat dál.

Yuma Madigan viděl, že do Hatfieldovy kanceláře zamířili i starosta, marshal Arbuckle a několik místních obchodníků. Od lidí ve městě věděl, že chtějí zjistit, jestli po Wickenburgově nálezu může dojít k opětovnému rozkvětu Vulture City.

Plukovník měl vše objasnit okolo půlnoci v saloonu Commercial.

Yuma Madigan napjatě čekal. Ne že by ho zajímalo, co tam plukovník řekne, ale doufal, že v Hatfieldově domě konečně nastane klid a on bude moct nepozorovaně dovnitř.

Jeho naděje však byly i tentokrát zklamány. Mike Hatfield zůstal ve své vile. Jen Fatty McGee doprovázel plukovníka, když se z Hatfieldova domu vydal k saloonu Commercial, aby tam promluvil k obyvatelům Vulture City. A půl tuctu koní před bílým Hatfieldovým domem Yumovi naznačilo, že toho dne bude čekat marně.

Vrátil se k saloonu Commercial, u něhož se již shromáždilo množství lidí.

Yuma měl co dělat, aby se prodral davem před saloonem. Uvnitř tolik lidí nebylo, protože plukovník Frank Reece chtěl promluvit na verandě.

Majitel saloonu Eagan Rawlings se k němu otočil, když přistoupil k barovému pultu.

„Dnes musíte zaplatit, Madigane,“ řekl. „Jedině že by se tu zase objevil starý Henry s dalším pytlem zlata.“

Yuma vytáhl dolar a poručil si pivo.

„Myslíte, že se starý digger vrátil do dolu?“

Majitel saloonu pokrčil rameny.

„Plukovník něco takového naznačoval.“

Yuma se rozhlížel kolem, když mu Rawlings točil pivo. Hluk na Main Street utichal. Yuma pohlédl na dveře za pultem. Slyšel tiché cinkání nádobí z kuchyně.

„Consuela je tady?“ otázal se.

Rawlings mu posunul sklenici piva.

„Snad si na ni nemyslíte?“ zeptal se ho. „Jen mi ji nepoblázněte. Tak dobrou zaměstnankyni jsem ještě neměl.“

Yuma se usmál.

„Už jsem příliš starý na to, abych se oženil,“ poznamenal. „To ale neznamená, že bych se rád nepobavil.“

Rawlings neměl náladu na žertování. Pohled jeho černých očí byl všechno, jen ne přátelský.

„Běžte do bordelu slečny Tiptonové, Madigane,“ zavrčel. „Ale Consuelu nechtě na pokoji. Jestli jí zamotáte hlavu, tak budete mít co do činění semnou!“

Yuma byl rád, že v té chvíli začal na chodníku mluvit plukovník Frank Reece. Aspoň nemusel majiteli saloonu odpovídat. Chopil se svého piva a šel k lítacím dveřím. Eagan Rawlings vyšel od barového pultu a vydal se za ním.

„.. .že starý Wickenburg nevzbudil naděje, které se nesplní,“ řekl právě plukovník. „Dal jsem Henrymu opravdu dobrou nabídku, pokud jeho tvrzení odpovídá pravdě. Ale požádal jsem ho, aby mi přinesl další vzorky. Bohužel mi na to neodpověděl. Od dnešního rána není k nalezení. Je mi líto, lidé, že musím mírnit vaše nadšení. Spojil jsem se s Vulture Mining Company, ale ti pánové nemají o pokračování těžby zájem. Důl je na prodej. Rád bych v něm těžil sám, ale Henryho chování naznačuje, že mu šlo zřejmě jen o to, aby mě přede všemi zesměšnil.“

V davu to zašumělo.

„Je to ruda z dolu Hassayampa, nebo ne?“ zvolal kdosi.

Plukovník Reece se otočil. Věděl, že na tu otázku nemůže říct ne. V saloonu Commercial bylo příliš mnoho svědků, kteří slyšeli, co řekl Mike Hatfield.

„Jistě, lidi, ale…“

„Jak to že to zlato nenašli vaši lidé, plukovníku?“ ozval se kdosi další.

„Domnívám se, že Henry Wickenburg s námi nehraje…“

Nenechali ho domluvit. Rozčileně začali křičet jeden přes druhého a předhazovali plukovníkovi, že ve službách korporace Henryho Wickenburga podvedl. A teď že rozehrál takovou nečistou hru znovu.

Yuma, jenž viděl plukovníkovu tvář z profilu, si všiml, jak zrudl. Jako by cítil, že ztrácí půdu pod nohama. Lidé na Main Street byli stále zuřivější. Vypadalo to, že se schyluje k tomu, že ho označí za viníka uzavření dolu Hassayampa.

Rozpřáhl ruce a chvějícím se hlasem zvolal: „Já nechci nic zastírat, lidi! Já vám dokážu, že to Henry Wickenburg s námi nehraje poctivou hru! Tady - přede všemi obyvateli Vulture City - nabízím Henrymu Wickenburgovi sto tisíc dolarů, pokud nám přiveze druhý vzorek rudy z dolu Hassayampa a tím nám dokáže, že důl není vytěžen! Má nabídka platí přesně třicet dnů!“

Na Main Street se rozhostilo ticho. Všichni hleděli na plukovníka Franka Reece, jehož tvář byla poznamenána rozčilením. Jeho černé oči doslova žhnuly. Yumovi to připadalo, že už nyní svých slov lituje.

„Víte, že Henry Wickenburg dnes beze stopy zmizel, lidi!“ zvolal Reece. „Dávám mu třicet dnů! Vyřiďte mu to, jestli ho uvidíte. Doufám za nás všechny, že těžba v dolu Hassayampa bude pokračovat. A teď to pojďme zapít.“

Yuma se vrátil zpátky, když viděl, jak se plukovník otočil a vydal se k lítačkám. Muži z ulice se nahrnuli dovnitř. Fatty McGee měl plné ruce práce, aby plukovníkovi udělal místo u pultu.

Yuma šel za pult a zmizel ve dveřích do kuchyně. Majitel saloonu mu věnoval zamračený pohled, ale v té chvíli neměl čas na to, aby se o něj staral. Muži v saloonu čekali, až jim začne nalévat whisky.

+ + + + +

Consuela v kuchyni nebyla. Místo ní se tam otáčel Číňan s dlouhým copem, který mu visel až po zadek. Hleděl na Yumu svýma šikmýma očima, ale nic neřekl, protože se zřejmě domníval, že majitel saloonu Yumovi dovolil projít kuchyní.

„Kde je Consuela?“ otázal se Yuma.

„Není tady,“ odpověděl Číňan.

„To vidím i já,“ zavrčel Yuma. „Ptal jsem se, kde je! Ještě jedna taková hloupá odpověď a ustřihnu ti tvůj cop.“

Číňan byl neskutečně mrštný. Než se Yuma vzpamatoval, přitiskl mu špičku dlouhého nože k břichu a zavrčel: „Vrazím ti ten nůž do břicha, až vyleze druhou stranou a řekne: Dobré ráno! Vypadni z mé kuchyně, starouši!“

Yuma na něj vrhl hněvivý pohled, ale vzhledem k tomu noži, kterým by se daly stínat hlavy býkům, raději ustoupil. Přišel k lítačkám, které vedly na dvůr, ještě jednou se otočil, než je otevřel, a řekl: „Dávej si pozor na svůj cop, Číňane! Až se příště potkáme, tak ti ho rozpletu!“ Napodobil Číňanovu výslovnost.

Ještě to ani nedořekl, když vzduchem zasvištěl velký nůž, který se s tupým zvukem zarazil do rámu dveří těsně vedle Yumovy tváře. Jeho rukojeť se chvěla.

Yuma jen naprázdno polkl. S tím mužem není radno si zahrávat!

Bleskově zmizel a řekl si, že příště, až půjde do saloonu, si bude dávat zatracený pozor, jestli mu Číňan neotrávil whisky.

Přešel dvůr a úzkým průjezdem se dostal na Main Street.

Ne všichni lidé šli za Frankem Reecem do saloonu. Většina z nich ještě diskutovala o plukovníkových slovech. Yuma slyšel, jak někteří tvrdí, že se dozajista jedná o další svinstvo vůči Henrymu Wickenburgovi. Jeden dokonce tvrdil, že plukovník tak velkoryse mluvil jen proto, že dobře ví, že Henry Wickenburg už není mezi živými.

Yuma dál neposlouchal.

Myslel na Mariu.

Šoural se po chodníku kolem obchodů a saloonů, až se dostal na křižovatku Congress Street.

Koně už před Hatfieldovým domem nestáli. Potom však uviděl, jak na Congress Street odbočují tři zaprášení jezdci, kteří si to namířili přímo k bílému dřevěnému domu.

Sesedli, oklepali si stetsony prach z kalhot a vyšli na širokou verandu vily.

Yuma viděl, že Mike Hatfield vyšel z domu a osobně je pozdravil. Chvíli se bavili, načež jezdci opět odešli ke koním a vyšvihli se na jejich hřbety.

Yuma už chtěl přejít ulici, když tu spatřil malého muže v zelené kšiltovce. Běžel k Hatfieldovu domu a v pravé ruce držel nějaký papír. Yuma se domníval, že to je telegram. Malý muž něco zavolal na Mika Hatfielda, který chtěl právě vejít dovnitř, Hatfield se zarazil a počkal, až k němu ten muž přiběhne. Pak si vzal telegram a dal tomu muži minci. Chvatně se otočil a zmizel v domě.

Yuma viděl, že by nemělo smysl chtít proniknout do domu, dokud je světlo. Otočil se a vrátil se na Main Street.

Náhle v jednom úzkém průchodu mezi domy, který právě chtěl minout, zaregistroval pohyb. Zastavil se a opatrně se ohlédl. Na protější straně ulice nějaká obézní žena zametala chodník a pozorovala jej.

„Seňore!“ zaslechl ženský hlas.

Yuma si zapálil doutník.

„Seňore!“

„Slyšel jsem, Consuelo,“ prohodil koutkem úst, aniž spouštěl oči z ženy na protější straně ulice, která tam zametala chodník a hleděla na něj. Potom na ni někdo zavolal, a když se ohlédla, využil Yuma příležitosti a vklouzl mezi domy.

Usmál se, když viděl, jak se žena s koštětem na druhé straně ulice zaraženě rozhlíží. Očividně jí nebylo jasné, kam tak náhle zmizel ten starý muž.

Yumu chytila čísi ruka za rameno a vtáhla ho do hloubi průchodu. Yuma následoval Consuelu, až se ocitli na dvoře obehnaném vysokou zdí.

Consuela mlčky přešla dvůr a úzkými dvířky vešla do kůlny přistavěné ke zdi. Teprve když za sebou Yuma zavřela, se k němu otočila a zašeptala. „Vy jste opravdu pan Yuma Madigan?“

Yuma přikývl. „Jasně. Kdo jiný bych měl být?“ Dodatečně pochopil význam těch slov. Pohlédl na Consuelu a zašeptal: „Tys mluvila s Mariou? Ona ví, že jsem ve Vulture City?“

Mexičanka energicky přikývla.

„Když jsem zmínila vaše jméno, Maria náhle ožila. Byla celá zoufalá. Pan Hatfield ji totiž zbil. V noci se hrozně pohádali. Když ale slyšela, že jste tady, tak na své zoufalství zapomněla. Řekla, že jí pomůžete uprchnout.“

Yuma Madigan přikývl.

„Jestli to chce udělat, pak jí pomůžu,“ odvětil pohnutým hlasem. „Přiveď mě k ní, Consuelo!“

+ + + + +

Mike Hatfield zamyšleně hleděl na plukovníka a vrtěl hlavou.

„Tos neměl dělat, Franku,“ zamumlal. „Ten slib na veřejnosti nám může přinést spoustu problémů. Henry je prohnaný. Co uděláš, když se zítra objeví s novými vzorky?“

„Pak budeme vědět, že je nemá z Hassayampy!“ odpověděl Reece. „Řekl jsem Stonemanovi, že mi ručí hlavou za to, že se Henry nedostane do dolu!“

„Takže ty si myslíš, že ty vzorky nejsou z Hassayampy?“

Reece zavrtěl hlavou.

„Ne. Určitě si schoval nějakou rudu z Hassayampy kdysi dávno. Copak si nepamatuješ, Henry, jak rafinovaně tenkrát Henry postupoval, aby se nikdo nedozvěděl, kde ten důl leží? Každý si myslel, že už to místo objevil, když ho sledovali do hor. Lidé si vykolíkovali claimy na deseti různých místech, protože odtud Henry odvezl zlatý prach. Jenže on je všechny ošálil. Ne, Miku. I tentokrát hraje Henry s cinknutými kartami. Asi si myslí, že nás dokáže podvést, když Vulture Mining Company ztratila o důl zájem. Ten proklatý digger určitě netuší, že nám tím divadlem natropil spoustu trablů!“

Mike Hatfield přikývl. Ano, to mu bylo jasné. Plukovník ještě nevěděl o telegramu z New Yorku, který dostal odpoledne. Mika Hatfielda se zmocňoval vztek, když pomyslel na to, že bossové z New Yorku mají ve Vulture City svého člověka, který je okamžitě o všem informoval. Špehoval je snad i předtím?

Vytáhl telegram ze zásuvky psacího stolu a podal jej plukovníkovi.

„Co je to?“ otázal se Reece.

„Přišlo to dnes odpoledne, během toho tvého vzletného projevu,“ s úsměškem odvětil Mike Hatfield.

Plukovník zbledl, když četl text telegramu.

„Posíláme experta na ověření Wickenburgova tvrzení,“ zašeptal plukovník. Pak trhl hlavou. „Odkud to vědí?“

„Mají ve městě někoho, kdo pro ně špehuje. Předpokládám, že nás sledoval celou dobu.“

Frank Reece zrudl.

„Jestli toho chlápka dostanu do rukou…“ dodal.

„Na to už je teď pozdě,“ prohodil Hatfield. „Musíme přemýšlet, co teď. Ta ruda ze západní štoly musí zmizet. Korporace nepošle žádného břídila, když si teď myslí, že jsme selhali. Ten chlap hned pozná, že jsme rudu v té štole osolili.“

Ano, Hatfield a Reece do dolu nechali přinést bezcenné kamení, které prošpikovali zlatým prachem.

„Nemohli bychom toho muže koupit?“ uvažoval plukovník Reece.

Mike Hatfield se tiše zasmál.

„Jak, Franku? Vždyť nedáš dohromady ani těch sto tisíc dolarů, jestli ti Henry Wickenburg hodí k nohám další vzorky.“

Reece zaklel.

„Je na Stonemana a jeho lidi spoleh?“

„Budeme jim muset zvýšit prémie,“ chladně odtušil Mike Hatfield. Pak se předklonil a dodal: „Franku, oběma nám jde o krk. Buďto to riskneme a pak zbohatneme, nebo skončíme pod drnem. Anebo to teď hned zabalíme a odjedeme do Kalifornie.“

Frank Reece pohlédl na svého společníka.

Hatfieldovi se to mluvilo. Tomu bída nehrozí, stačí mu jen, aby se nějak dohodl se svou ženou. Ale on sám je na dně. Nemá už chuť někde začínat od začátku. Na to už je starý. Chtěl si svůj život užít a k tomu potřeboval peníze, které jim měl vynést podloudný prodej dolu Hassayampa, když ho předtím od korporace koupili za babku.

„Ne,“ zašeptal. „Nemáme na vybranou, Miku. Nechej západní štolu uklidit. Je dobře, že nás z New Yorku varovali. Takto se aspoň můžeme na návštěvu toho experta připravit.“

Mike Hatfield vstal. Na jeho pohledné tváři se objevil chladný úsměv. Byl spokojený. Plukovník Frank Reece neprohlédl past, v níž se ocitl. Ten muž je vyřízený. Jenom to ještě neví. V posledním roce pro něj plukovník byl jen vývěsním štítem. Každý ve Vulture City si myslel, že Mike Hatfield je plukovníkovou pravou rukou. Ve skutečnosti však měl otěže už delší dobu v rukou on, Hatfield. Při poslední akci měl Reece ještě figurovat - ovšem jinak, než jak si představoval. Podvod, který plánovali, se velmi rychle provalí. A pak se bude muset najít obětní beránek. Mike Hatfield plánoval zůstat v pozadí a svalit veškerou vinu na plukovníka. A o to, že Reece už nebude moct vypovídat, se již postará.

„Dobrá, Franku,“ řekl s úsměvem a podal mu ruku. „Jeď k Buckovi Stonemanovi a pověz mu, co má dělat.“

„Stoneman ale dá víc na tebe, Miku,“ opáčil plukovník.

Mike Hatfield mávl rukou.

„Řekni mu, že to je můj příkaz. Jestli se bude cukat, tak stačí říct jediné slovo: Florence.“

Reece přikývl. Znal příběh Bucka Stonemana a Mika Hatfielda. Stoneman byl před lety obávaným pistolníkem - dokud nenarazil na Mika Hatfielda. Ve Florence mu Mike Hatfield předvedl, co to znamená tasit kolt rychle z pouzdra. Vystřelil Stonemanovi pěšinku ve vlasech a dal pistolníkovi na vybranou, jestli chce žít, nebo zemřít.

Buck Stoneman se rozhodl žít a od toho dne zůstal s Mikem Hatfieldem. Každý mohl vidět strach v jeho temných očích, když byl v Hatfieldově přítomnosti.

Plukovník Frank Reece kývl na Hatfielda a opustil kancelář. Venku už byla tma. Reece se třásl zimou, když kráčel po ulici. Bezděky se ohlédl. V jednom osvětleném okně spatřil stín svého společníka a vůbec poprvé za všechny ty roky, kdy s Hatfieldem spolupracoval, měl pocit, že na něj nemá.

Mike Hatfield se cynicky usmál, když viděl, jak si Frank Reece povytáhl límec svého saka. Reece má strach, spokojeně si pomyslel. To je dobře. Aspoň se bude chovat tak, že lidé si potom řeknou, že měl od začátku špatné svědomí.

Hatfield se otočil a vrátil se ke svému psacímu stolu. Uslyšel tichý šramot a zvedl hlavu.

Jeho tvář se stáhla do grimasy.

Viděl snědou apačskou tvář míšenky, kterou si vzal za ženu. Od začátku mu šlo jen o její majetek. Myslel si, že se jí po nějaké době zbaví. Jenže to se přepočítal.

Ta rafinovaná bestie mu udělala škrt přes rozpočet. Maria Gomezová nebyla tak naivní, jak se domníval. Přestože byla zamilovaná, neztratila hlavu a pojistila se. Většina jejího jmění byla uložena v bance ve Phoenixu. A k jejímu kontu neměl přístup nikdo jiný než ona. V posledních letech se ten majetek musel velmi zúročit, jak mohl vyčíst z výpisů z banky.

Také k těm sto tisícům dolarů, které Maria Gomezová převedla z Phoenix State Bank do Vulture City, měla přístup jen ona sama. Mike Hatfield však už našel způsob, jak se k němu dostat. Bankéř Charles Simpson za nemalý úplatek souhlasil s tím, že se Hatfield bude moct dostat k těm penězům bez vědomí jeho ženy.

Kolikrát se jen Hatfield v uplynulých dvou letech pokoušel svou ženu přinutit, aby na něj převedla dispoziční práva ke svému kontu. Bil ji, hrozil jí smrtí, odřízl ji od vnějšího světa. Maria Gomezová neustoupila. Instinktivně tušila, že jen tento její odpor je důvodem, proč ji Hatfield ještě nezabil.

Mike Hatfield věděl, že jeho malá žena bude brzy na konci se silami. Uvědomoval si však, že mu je schopná zasadit ránu i při své smrti. Bylo mu známo, že existuje její závěť, v níž je bratr jejího otce, který žije ve Phoenixu, ustanoven univerzálním dědicem. Mike Hatfield měl určité plány i v tomto směru. Chtěl se o Mariina strýce postarat, pokud by vyšla ta záležitost s dolem Hassayampa. Možná by to mohl vyřídit Buck Stoneman.

Opět uslyšel nějaké kroky.

Naslouchal. Dokud se však neodvážila na schody, které vedly do přízemí, nehrozilo mu žádné nebezpečí.

Už se několikrát pokusila uprchnout. Ani hrozné výprasky, kterými ji trestal, ji nedokázaly zastrašit.

Mike Hatfield se posadil za psací stůl a zahloubal se do dokumentů.

V následujících týdnech se rozhodne o jeho budoucnosti.

Buďto bude bohatým, svobodným mužem, nebo skončí na místním hřbitově…

+ + + + +

Yuma Madigan ztěžka oddechoval. Nebylo to však ani tak tělesným vypětím, když lezl s žebříkem přes zeď do zahrady Hatfieldova domu jako spíš vzrušením.

Vzhlédl k domu. V horním patře se svítilo ve dvou oknech. Za nimi se občas objevil nějaký pohyb. Yuma stál ve stínu velkého keře a nehýbal se. Potom však ve škvíře mezi záclonami poznal štíhlou Mariinu siluetu.

Yuma sevřel rty.

Pomyslel na to odpoledne, kdy ze stáje hovořil přes zeď s Mariou. Consuela mu ukázala uvolněné prkno ve stěně stáje, které se dalo odsunout.

Maria už na ně čekala v zahradě.

Yuma ještě stále cítil zděšení, které se ho zmocnilo, když ji spatřil. Vybavil se mu její úzký obličej s vystouplými lícními kostmi a snědou pletí. Ještě stále byla hezká, ale útrapy posledních dvou let na ní zanechaly své stopy. Pouze v jejích černých očích se zajiskřilo, když se Yuma objevil ve škvíře za uvolněným prknem ve stěně stáje.

Dala mu znamení, aby se choval tiše a Yuma si všiml muže s winchestrovkou, který stál ve stínu u zdi domu a nespouštěl Mariu z očí.

Natahovala se po jedné růži, zatímco spolu mluvili. Neřekla mu, co všechno si musela vytrpět. Její hlas zněl překvapivě pevně, když ho stručně poprosila, aby jí ještě té noci pomohl k útěku. Pověděla mu, co musí udělat, načež ho varovala. Mike Hatfield by jej bez milosti zabil, kdyby je dostihl. Řekla mu, že je bude štvát se všemi svými pistolníky.

Yuma Madigan mávl rukou. O tom nechtěl nic slyšet.

„Já té odtud dostanu, Mario,“ hlesl.

„Dnes večer v deset, Yumo,“ stačila odpovědět. Pak se objevil strážce s winchestrovkou a řekl jí, že půlhodina uplynula a že se musí vrátit do domu.

Yuma viděl, jak se Maria pohybuje u okna. Potom je vytáhla a noční vítr se zmocnil závěsů.

Přichvátal s žebříkem k domu. Opatrně jej postavil a dával pozor na to, aby nezpůsobil žádný hluk, když jej opíral o stěnu domu.

Yuma zatajil dech, když Maria Gomezová dala nohu přes parapet a postavila se na nejvrchnější příčku žebříku. Měla na sobě černé kalhoty a kabátek. Své černé vlasy měla načesané. Na zádech jí na šňůrce visel plochý černý klobouk.

Obratně jako kočka slézala dolů a pak beze slova pomohla Yumovi přinést žebřík zpátky ke zdi. Opřeli jej o něj a přelezli takřka dvacet stop vysokou zeď.

Na druhé straně byla půda výš než v zahradě. Yuma jí pomohl dolů, načež žebřík vytáhl a hodil na druhou stranu. Potom seskočil.

Společně potom žebřík odnesli do stáje. Nic nemělo naznačovat, jakým způsobem se jí podařilo uprchnout z Hatfieldova domu.

„Vzala sis něco s sebou?“ zeptal se jí Yuma, když žebřík opřeli o stěnu.

Poklepala si na něco podlouhlého a plochého, co měla pod blůzou.

„Doklady,“ zašeptala. „Víc nepotřebuju, Yumo.“

Chytil ji za ruku a provedl ji dvorem k úzké uličce. Město pomalu usínalo. Yuma věděl, že v saloonu Commercial ještě několik mužů debatuje o tom, zda se Henry Wickenburg ještě někdy objeví, nebo ne.

Starosti mu ovšem dělal marshal Clint Arbuckle.

Yuma se Consuely zeptal, kudy marshal obchází město, ale Mexičanka jen zavrtěla hlavou. Arbuckle podle všeho neměl žádné trasy, kterými by se řídil. Někdy se neukázal celou noc a jindy se zase překvapivě objevil na těch nejméně pravděpodobných místech.

Yuma dal své poslední peníze za cayusea, malého chundelatého koně s šedou kůží. Majitel stáje mu jej prodal za osmdesát dolarů. Bylo mu to podezřelé, protože věděl, že Yumův valach není horší než tento kůň. Yuma mu řekl, že se mu to zvíře líbí a že ho chce pro přítele, který na něj čeká v Prescottu. Ten přítel má rád cayusey, a protože neví, jestli by v Prescottu takové zvíře našel, chce tam tohoto cayusea vzít.

Nyní obě zvířata stála ve stáji vedle jednoho mexického domku. Consuela Yumu ubezpečila, že muž, kterému domek patří, ho nezradí.

Nepozorovaně tam dorazili. Nesvítilo se tam. Ten muž očividně nechtěl být podezírán z toho, že má v útěku prsty.

Yuma Mariu postrčil do tmavé stáje.

Šedák tiše zafrkal.

Chvíli jim trvalo, než si jejich oči přivykly na tmu. Pak Yuma Marie podal uzdu cayusea. přivedl svého šedáka k vratům stáje a vyhlédl ven.

Vtom na druhé straně zaprášené ulice spatřil temnou postavu. Otřásl se. Podle siluety na pozadí zdi jednoho domku poznal marshala Clinta Arbucklea. Levou ruku si držel u úst, pravou měl svěšenou nad pažbou revolveru. Jeho pohled byl upřen na vrata stáje.

Yuma viděl malý červený bod u Arbuckleovy tváře. Slyšel, jak vedle něj Maria rozrušeně oddechuje a jak cayuse tiše odfrkává.

Odstrčil Mariu stranou, přistoupil ke svému šedákovi a ze smotané deky, kterou měl přivázanou za sedlem, vytáhl zkrácenou brokovnici. Nechtěl střílet, protože to by znamenalo konec jejich útěku. Nechtěl však také, aby ho Arbuckle zastavil.

„Viděl nás?“ zašeptala Maria.

Yuma neodpověděl. Viděl, že marshal se nehýbá, tedy kromě toho, že si dává cigaretu do úst.

Yuma nemínil déle čekat. Položil Marii ruku na rameno, načež šedáka přitáhl k vratům a ty pootevřel tak, že kůň mohl ven. Přešel ulici a zastavil se dva yardy před Clintem Arbucklem.

„Pěkná noc, co?“ prohodil.

Arbuckle na něj vrhl nedůvěřivý pohled. Kývl ke stáji a poznamenal: „Odkdy máte koně ustájeného u Mantega?“

„Stará se o mého šedáka za polovinu toho, co jsem platil v Commercialu,“ odvětil Yuma.

„A kam máte namířeno v tuto pozdní hodinu?“

Yuma naklonil hlavu a ušklíbl se.

„Co je vám do toho, Arbuckle?“

Marshal hodil cigaretu na zem a rozkročil se. Pravou dlaň položil na pažbu revolveru.

„Nebuď drzý, starouši!“ zavrčel. Udělal krok stranou a Yuma viděl, jak hledí ke stáji. „Hej, tam přece ještě je…“

Yuma se bleskově rozmáchl zkrácenou brokovnicí. Arbuckle stačil zareagovat. Musel Yumův pohyb zachytit koutkem oka. Uhnout tomu úderu však již nestihl.

Pažba brokovnice marshalovi srazila klobouk z hlavy a udeřila jej do spánku. Podsaditý Arbuckle zasténal a svalil se na zem.

Yuma jen polkl, když viděl, že Arbuckle už měl kolt vytažený z pouzdra.

Maria vyšla ze stáje. Okamžitě se vyšvihla do sedla cayusea a vydala se k Yumovi.

„Pryč odtud, Yumo!“ zašeptala.

Yuma opět strčil brokovnici do srolované deky za sedlem a sklonil se k Arbuckleovi. Vzal mu revolver z ruky a strčil si jej za opasek kalhot. Potom těžkého marshala zvedl a naložil jej před sebe na hřbet šedáka. Teprve potom se vyšvihl do sedla a kývl na Mariu.

„Co s ním chceš dělat?“ zeptala se chvějícím se hlasem.

Yuma neodpověděl. Jenom na ni kývl a vyjel.

Dusot jejich zvířat se tlumeně odrážel od stěn domů. Nikoho však, jak se zdálo, nezajímalo, kdo v tak pozdní noční hodinu odjíždí z města.

Yuma se vydal směrem na sever. Doufal, že lidé budou věřit, že jede opravdu do Prescottu a že ho nebudou spojovat s Mariiným zmizením.

Když vyjeli z města, pobídli zvířata ostruhami. Po několika mílích Yuma v jednom kamenitém arroyu změnil směr. Nějakou dobu jeli v tom vyschlém říčním korytě na směrem západ. Potom jej opustili a vydali se k Harquahala Mountains.

Marshala Clinta Arbucklea, který se ještě neprobral, ale dýchal celkem pravidelně, nechali v arroyu. Do svítání se po svých do Vulture City dostat nemůže a pak už se tak jako tak bude vědět, že Maria Gomezová utekla.

Mike Hatfield potom udělá všechno pro to, aby svou ženu chytil, o tom byl Yuma Madigan přesvědčen. Přesto ani na vteřinu nelitoval toho, že kvůli této ženě riskuje život.

Jeli dál bez zastávky. Věděli, že čím větší budou mít náskok před pronásledovateli , tím větší bude jejich šance, že jim uniknou.

Maria se na Yumu mile usmívala, on si však všiml ustrašeného výrazu jejích očí. Pravděpodobně se ptala, zda ho může vystavovat takovému nebezpečí.

Yuma hnal svého šedáka dál. Nechtěl myslet na to, co by se stalo, kdyby ho Mike Hatfieid dostal na mušku. O tom teď přemýšlet nemusel.

Mlčky jeli míli za mílí. Když vyšlo slunce, spatřili před sebou rozeklané skály Harquahala Mountains.

Yuma Madigan si v tom okamžiku přál být v Santa Ritas. Tam by ho Hatfieid nikdy nenašel. Tady se nevyznal. Snadno mohli vjet do nějakého slepého kaňonu nebo zabloudit a ztratit tak cenné hodiny.

Musíme se spoléhat na štěstí, pomyslel si Yuma. Usmál se na Mariu. Nesměla vycítit jeho pochybnosti.

+ + + + +

Mike Hatfieid zuřil. Nejraději by Clintu Arbuckleovi provrtal hlavu, kterou zdobila boule, kulkou.

Jak se mohl nechat překvapit takovým dědkem?

„Osobně mi ji přivedeš zpátky, Clinte!“ vyštěkl. „O tom starém chlápkovi nechci nic slyšet, rozumíš? Jestli nebude Maria za týden zpátky, tak se vydám po tvých stopách. A najdu si tě, i kdybys jel třeba na kraj světa, Clinte.“

Clint Arbuckle vztekle zafrkal.

„Nemůžu sám…“ začal.

„Vezmi si tři muže z dolu,“ skočil mu Hatfieid do řeči. „Buck je může postrádat. Každý si vezměte dva koně, abyste je mohli měnit. Nejlepší bude, když si s sebou vezmeš Maricopu, pokud je pravda, že ten dědek jel s Mariou na západ. Nikdo se nevyzná v horách tak jak on.“

Clint Arbuckle sevřel rty a přikývl. Když Hatfieid mávl levou rukou, rozčileně opustil jeho kancelář.

Našlapoval velmi opatrně. Těch deset mil, které musel běžet zpátky do města, pro něj bylo utrpením. Na nohou měl puchýře, které ho bolely. Rychle šel k doktorovi a přinesl si od něj hrnek s hojivou mastí. Potom začal hledat indiána z kmene Maricopů a našel ho tam, kde ho bylo možné nalézt nejčastěji: za jednou špinavou mexickou bodegou, kde dopíjel zbytky.

Arbuckle měl co dělat, aby Maricopu dostal na nohy. Povedlo se mu to teprve tehdy, když mu slíbil láhev tequily.

Potom šli ke stáji.

Tam si Arbuckle vybral sedm zvířat. Svého vlastního hnědáka vzít nechtěl, protože bylo jisté, že v divočině několik zvířat zůstane. Osedlal si proto jednoho plavého koně. Maricopa si vystačil s dekou. Zbylých pět neosedlaných zvířat indián táhl na uzdě za sebou.

Clint Arbuckle si ze své kanceláře vzal zbraně. Maricopa se usmál, když dostal winchestrovku. Položil ji přes hřbet svého koně a vypadalo to, že přemýšlí, kdy konečně vyrazí.

Jenže Arbuckle nebyl zbrklý. Už jednou toho starého muže podcenil. Kromě toho měl na mysli to, že Hatfieldova squaw je vlastně poloviční Apačka. Musel proto počítat s tím, že je budou honit několik dnů. Jejich náskok už byl více než deset hodin. Proto se Clint Arbuckle chtěl co možná nejlépe vybavit zásobami, náboji a vodou, než vyjede.

O půl hodiny později opustil město. Lidé, kteří nevěděli, co se stalo, za ním hleděli a probírali to. Nikdo však nevěděl nic přesnějšího. Ani majitel obchodu, v němž se Arbuckle vybavil.

Také Mike Hatfield viděl marshala a indiána odjíždět z města. Pozoroval je z okna v přízemí svého domu. Jeho tvář byla zachmuřená. V jeho světlých očích se zlověstně jiskřilo.

Když Arbuckle a Maricopa zmizeli, prudce se otočil a pohlédl na podlahu pod odhrnutým kobercem.

Tiše zaklel. Nikdy ho nenapadlo, že Maria má své dokumenty v domě. Vždycky si myslel, že jsou v bance ve Phoenixu nebo u nějakého advokáta, kterého neznal.

Znovu zasunul uvolněné prkno nad díru v podlaze a zatáhl koberec.

Maria možná udělala osudovou chybu. Když ji Arbuckle dostihne, padnou mu do rukou i její papíry. A Arbuckle se ho příliš bojí na to, aby se odvážil z toho něco vytěžit pro sebe. Ne, marshal by mu ty papíry hned dal. Hatfield byl odhodlán se dostat k Mariinu majetku za každou cenu.

Zdola zazněl hlas plukovníka Reece.

Zamyšleně opustil místnost a po schodech sešel dolů. Tento den k němu měl přijít onen expert vyslaný Vulture Mining Corporation. Doufal, že Buck Stoneman se držel jeho příkazů a ještě v noci ze západní štoly odklidil upravenou rudu, tedy bezcenné kamení prošpikované zlatým prachem.

„Dobré ráno, Franku,“ řekl, když spatřil plukovníka před dveřmi své kanceláře.

Reece vypadal bledě a nevyspale.

Pomalu ztrácí nervy, pomyslel si Mike Hatfield. Je načase s tím vším skoncovat.

+ + + + +

Yuma Madigan viděl, že Marie ztvrdly rysy ve tváři. Věděl, že jí nemůže nic předstírat. Dobře věděla, v jaké jsou situaci. Yuma udělal chybu, když se odvážil do hor, v nichž se nevyznal. V posledních dvou dnech se několikrát museli obrátit a jet zpátky a oběma bylo jasné, že v důsledku toho ztrácejí svůj náskok.

A oblak zvířeného prachu, který toho rána poprvé spatřili, již byl nanejvýš tři míle od nich.

Oba koně se drželi skvěle. Namáhavá cesta se na nich takřka neprojevila. Přesto Yuma Madigan věděl, že proti pronásledovatelům nemá šanci, když si z velikosti oblaku zvířeného prachu odvodil, že je musí pronásledovat skoro tucet jezdců.

Maria si všimla jeho pohledu a rovněž se ohlédla. V jejích tmavých očích se objevila panika. Bezděky sáhla po balíčku s dokumenty, který stále nosila pod blůzou. Yuma věděl, že na těch papírech závisí Mariin život. Pokud by je Mike Hatfield dostal do rukou, znamenalo by to její konec. Její podpis může snadno zfalšovat.

„Aspoň jsme to zkusili, Yumo,“ tiše řekla.

Yuma zavrtěl hlavou. Nechtěl věřit tomu, že je všechno ztraceno.

„Ještě nás nemají. Nebo tu chceš čekat, až nás obklíčí?“

„Ne, Yumo,“ opáčila a trhla hlavou. „Zabili by tě. Ale je tu i jiná možnost. Nevěřím, že Hatfield je mezi pronásledovateli. Dozajista jim řekl, aby mě přivezli zpátky živou. To, že mám u sebe ty dokumenty, nikdo neví. Rozdělíme se.“ Rozepnula si blůzu a vytáhla z ní balíček s dokumenty. Byla to úzká plochá taška z prošívané kůže. Podala ji Yumovi. „Vezmi si ty papíry, Yumo. Bez nich mi Mike Hatfield nic neudělá. Nikdy by se nevzdal majetku, ke kterému by se přese mě mohl dostat. Možná na tebe později poštve své pistolníky. Ale do té doby už budeš určitě v bezpečí a uschováš ty dokumenty na místě, kde je Hatfield nikdy nenajde.“

„Jaks jen mohla tomu nelítostnému darebákovi naletět?“ zeptal se jí Yuma, když si bral pouzdro s papíry a strkal si je do sedlové brašny.

Pokrčila rameny.

„Tys odjel do Santa Ritas, Yumo, a já potom byla osamělá. Lidé v Tucsonu se mnou nechtěli nic mít, i když jsem byla bohatší než oni. Možná právě to byl ten důvod. A potom přijel Hatfield. Opravdu jsem věřila, že mě miluje. O penězích vůbec nemluvil. Asi bych na něj všechno přepsala, kdyby mě nevaroval můj bratranec Manuel, se kterým jsem se před odjezdem setkala v misii San Xavier del Bac. Poslechla jsem jeho radu, protože mi řekl, že to Miku Hatfieldovi vadit nebude, jestli mě doopravdy miluje. Mikovi jsem o tom řekla až ve Vulture City. Byl vzteky bez sebe.

Dokonce na mě vztáhl ruku, jak byl rozzuřený. Od toho dne jsem nesměla opustit jeho dům. Později jej obehnal zdí, takže jsem aspoň mohla jednou za den do zahrady. Několikrát jsem se pokusila uprchnout, ale pokaždé mě chytili. Naštěstí jsem ty dokumenty s sebou nikdy neměla.“

Yuma Madigan uvažoval.

Maria Gomezová si musela za poslední dva roky prožít opravdové peklo. Sevřel rty, když s úsměvem řekla: „Jeď, Yumo. Pokusím se pronásledovatele zadržet. Dokumenty ulož na bezpečném místě a obrať se na nějakého muže zákona, který by byl ochoten se zastat míšenky.“

Oba pohlédli na oblak prachu, který se rychle blížil.

Maria Gomezová kopla cayusea patami do slabin. Zvíře vyrazilo a vydalo se k ústí kaňonu.

Maria se již potom neohlížela.

Yumovi se stáhlo hrdlo. Poprvé ve svém životě se cítil starý a neužitečný. K čemu je muž, který nedokáže ochránit děvče před jiným mužem? Zmocnil se ho vztek. Nejraději by vytáhl brokovnici a vydal se pronásledovatelům naproti.

Věděl však, že by proti nim neměl šanci. Musel situaci hodnotit střízlivě. Ve svém věku už nemohl řešit problémy koltem. Musel se spoléhat na svůj úsudek a zkušenosti, pokud chtěl přežít a - což bylo ještě důležitější - vysvobodit Mariu ze spárů Mika Hatfielda.

Otočil šedáka a pomalu vyjel ke skupině skal, za kterými se mohl ukrýt. Maria Gomezová zvířila prach, který pronásledovatelé určitě viděli.

Yuma sevřel rty, když ze svého úkrytu viděl, jak pronásledovatelé změnili směr a jeli zkratkami. Bylo to jen pět mužů. Oblak prachu, který zvířili, byl tak velký proto, že každý z nich za sebou vedl náhradního koně.

Yuma otočil šedáka a jel dál. Mohl jen doufat, že Mike Hatfield těm mužům neřekl, že Mariu mohou odkrouhnout.

Projížděl divokou krajinou ve směru na jih. Obláčky prachu za ním mizely ve večerním šeru. Byl přesvědčen, že pronásledovatelé mezitím Mariu dostihli. Yuma se cítil hrozně. Jen ty dokumenty v sedlové brašně mu zabránily v tom, aby se otočil a jel zpátky do Vulture City.

+ + + + +

Yuma se vyděsil.

Kůň tiše zafrkal, jak to dělal jenom tehdy, když zavětřil indiány. Že by se v Harquahala Mountains potulovali nějací rudokožci?

Sáhl po brokovnici, která ležela vedle něj. Měsíc již nesvítil a svit hvězd byl velmi slabý.

Nic neslyšel, ale přesto se něco dělo, to poznal na chování svého koně. Byl neklidný.

Yuma přivřel oči. Měl pocit, že u keře ocotilla poblíž studánky spatřil pohyb. Pomalu otočil hlaveň brokovnice, ale pak strnul uprostřed pohybu.

Uslyšel totiž tiché zachechtání. Z opačného směru. Potom se do ticha ozvalo cvaknutí kohoutku revolveru a Yuma zkameněl.

„No, dědku,“ zazněl potměšilý hlas, který okamžitě poznal. „Asi sis myslel, že nám ta míšenka bude stačit, co?“

Od skály, pod kterou Yuma tábořil, se odlepil stín Clinta Arbucklea. Marshal Vulture City držel v napřažené ruce kolt a Yuma věděl, že by zmáčkl spoušť, kdyby udělal sebemenší pohyb.

Nalevo od něj byl další stín.

Yuma měl pocit, že cítí kořalku. To se mu však jenom muselo zdát, protože ten druhý stín byl ještě nejméně deset yardů daleko. Právě tento muž se tak chichotal. Pomalu kráčel blíž. Yuma viděl dlouhé, slepené vlasy, které mu sahaly až po ramena.

Indián! pomyslel si Yuma. Proto ho tedy Arbuckle vystopoval. Sám marshal by stopy, které Yuma za sebou zametal, nenašel.

„Pusť tu brokovnici!“ zavrčel Arbuckle a udělal jeden krok směrem k němu. Yuma poslechl. Věděl, že nemá na vybranou.

Měl zatraceně špatné karty. Možná by to proti Arbuckleovi a indiánovi i zkusil, kdyby u ocotillového keře nebyl třetí muž.

Položil brokovnici na zem a pomalu vstal.

„Co ode mě chcete, Arbuckle?“ otázal se.

Indián si hlasité říhl. Yuma viděl, že se mu motají nohy. Byl zjevně pod parou. Kdyby to jen věděl předtím…

Ne, ani to by mu nic nepomohlo. Na Arbuckleově chladném pohledu viděl, že by mu nedal šanci.

„Co po tobě chci, dědku?“ nenávistně řekl marshal. „Ty se ještě ptáš? Podívej na tu zatracenou bouli na mém čele. Ještě teď mě bolí. Myslíš, že na něco takového Clint Arbuckle zapomene?“

„Ty bolesti tě nepřejdou, jestli mě sejmeš,“ poznamenal Yuma.

„Kdo o tom mluví?“ Na tváři muže zákona se objevil široký úsměv. Zatočil revolverem kolem prstu a pak jej strčil do pouzdra. „Bylo by to jen mrhání olovem. Pojedeš s námi zpátky do Vulture City. Mike Hatfield už na tebe čeká. Možná ještě nevíš, co to pro tebe znamená. Můžu ti jen říct, že ani svému nejhoršímu nepříteli bych nepřál padnout do rukou Miku Hatfieldovi. A tys mu dělal něco, co ho velmi, velmi rozezlilo.“

Koutkem oka Yuma viděl, jak indián zvedl ke rtům plechovou láhev a napil se. Vypadalo to, že v ní už toho moc není. Rudokožec vztekle mrštil láhví o skálu.

Clint Arbuckle zaklel.

„Seber se, ty zatracený bastarde!“ vyhrkl.

„Ty mít víc tequily,“ brblal Maricopa.

„Sakra, drž už hubu, rudochu!“ zavrčel marshal. „Kdes vlastně vzal tu láhev?“

Maricopa se usmál. „Luke dát.“

Luke byl jedním ze tří mužů, které Arbuckleovi dal Buck Stoneman. Ti se mezitím vydali s Hatfieldovou squaw do Vulture City. Arbuckle Luka v duchu proklel, protože věděl, jak nebezpeční a nevypočitatelní rudokožci jsou, když se opijí.

Yuma ty dva muže nespouštěl z očí. Cítil mravenčení v zátylku. Proč se neukázal ten třetí muž u ocotilla?

„Jak dlouho už za mnou jedete?“ zeptal se Yuma. „Bez toho indiána byste mé stopy nikdy nenašel, Arbuckle.“

Clint Arbuckle zachmuřeně přikývl. „To je pravda. Ale teď tě mám. Teď už toho rudocha nepotřebuju.“ Znovu sáhl po revolveru, protože viděl, jak Maricopa položil pravou dlaň na rukojeť nože, který měl ve zdobené pochvě.

Yuma si všiml pohybu opilého indiána a v tom samém okamžiku reagoval. Věděl, že musí být zatraceně rychlý. Jedna dávka sekaného olova pro chlápka u ocotilla, druhá pro Clinta Arbucklea, který se musel bránit útoku indiána.

Yuma se sehnul, oběma rukama zvedl pušku a otočil se.

V tom okamžiku se u ocotilla zablesklo.

To je konec! pomyslel si. Ten chlap se nenechal zaskočit.

Yuma zavřel oči, ale žádnou bolest neucítil. Kulka ho minula.

Za ním Clint Arbuckle pronikavě vykřikl.

Yuma se ohlédl a uviděl, že Clint Arbuckle klečí v písku a oběma rukama se drží za břicho. Jeho revolver ležel před ním na zemi.

Maricopa vykřikl, zvedl ruku s nožem a udělal jeden vrávoravý krok směrem k Yumovi.

„Ustup, chlape!“ ozval se chraplavý hlas od ocotilla.

Yuma zvedl brokovnici a vypálil v tom samém okamžiku, kdy po něm indián vrhl nůž. V záblesku výstřelu viděl, jak Maricopa rozhodil rukama. Jeho ústa se otevřela k výkřiku.

A potom Yumu něco tvrdě udeřilo do pravé poloviny hrudi. Zavrávoral, chtěl se udržet na nohou, ale potom zakopl o sedlo a svalil se na zem. Instinktivně si sáhl na hruď, z níž musela trčet rukojeť nože. Nic však nenahmatal.

Kolem se mihl stín, který se sklonil ke Clintu Arbuckleovi, jenž se zhroutil do písku, vzal si jeho revolver a pak šel k indiánovi, který ležel z rozhozenýma rukama a nohama na zádech.

Yuma chtěl sáhnout po brokovnici, která mu vypadla z rukou, jenže měl ochromenou pravou ruku. V pravé polovině hrudi cítil bodavou bolest soustředěnou do jednoho místa. Pak se ten muž otočil a on spatřil v bledém svitu hvězd usmívající se obličej Henryho Wickenburga.

„Dostali jsme je oba,“ poznamenal chraplavým hlasem. Potom se tiše zachechtal.

Yuma Madigan se pomalu narovnal. Nebylo mu dvakrát do zpěvu. Clint Arbuckle koneckonců nosil hvězdu. A ačkoli ho sám nezastřelil, pořád mu mohli přišít napomáhání.

Vypadalo to, že Henry Wickenburg mu čte myšlenky.

„Nedělej si starosti, starouši,“ řekl s úsměvem. „Arbuckle je hledaný zločinec, který za svou hvězdu vděčí jenom Miku Hatfieldovi.“

Yuma slyšel jen slovo „starouši“.

Zatraceně, co si ten digger myslí? Možná je o jeden dva roky mladší, ale rozhodně na to nevypadá!

+ + + + +

Ten nůž mohl Yumu zabít.

Měl neuvěřitelné štěstí, že jeho špička narazila do spony jeho šlí a pouze jej škrábla. Hruď ho sice po tom nárazu ještě pořád bolela, ale to mu nevadilo.

Rozdělali oheň. Henry Wickenburg byl přesvědčen o tom, že žádní indiáni poblíž nejsou. Odpoledne pozoroval, jak ostatní tři chlapi s Hatfieldovou ženou odjíždějí do Vulture City.

Yuma na něj zamyšleně hleděl přes plameny. Občas měl pocit, že Henry Wickenburg je tak trochu podivín. Ale nemyslí si Wickenburg o něm to samé?

Henry Wickenburg se znovu zachechtal.

„Kdo by to do tebe řekl, že máš ještě pořád takovou chuť na ženské, Yumo,“ poznamenal. „Chtít unést squaw Miku Hatfieldovi! Jaks na to přišel?“

Yuma na něj pohlédl a pak se rozhodl, že mu o sobě a o Marie poví pravdu.

Henry jen kroutil hlavou. Ve Vulture City nikdo nevěděl, že ta mexická míšenka, kterou Mike Hatfield držel ve svém domě jako zajatkyni, je tak bohatá.

„Ten zatracený bastard!“ zavrčel digger. „Každý ve Vulture City se divil, že si právě Mike Hatfield vzal míšenku. Škoda že jsem to nevěděl dřív, Yumo. Potom bych ty tři chlapy jednoho po druhém oddělal, když tu ženu odvlékali zpátky.“

„Tys to viděl?“

„Jasně? Co myslíš, jak jsem se tu asi tak objevil? Sledoval jsem toho opilého Maricopu a Clinta Arbucklea.“

Yumovi ještě teď přeběhl mráz po zádech, když zlatokop vyslovil jméno Arbuckle. Podle Henryho byl marshal mnohonásobným vrahem, který byl hledán ve všech okolních státech a který by byl okamžitě pověšen, kdyby byl dopaden.

„Víš vůbec, co vypuklo ve Vulture City, kdyžs beze stopy zmizel?“ zeptal se.

Henry Wickenburg pokrčil rameny.

„Nemám tušení,“ odvětil. „Sakra, vymyslel jsem to mazaně. A všechno proběhlo tak, jak jsem předpokládal. Ale potom jsem vystřízlivěl. Naráz jsem měl pocit, jako bych seděl v hnízdě hadů. A tak jsem osedlal Emily a vzal roha.“

Yuma se zazubil. Digger měl zdravý instinkt, když nebyl v lihu Yuma mu stručně vyprávěl o tom, že slyšel rozhovor mezi ním a Mikem Hatfieldem i to, o čem potom hovořili Hatfíeld s plukovníkem.

Henry Wickenburg zbledl.

„Ti parchanti!“ zašeptal.

„Ale těmi vzorky jsi je musel pořádně vyděsit,“ dodal Yuma. „V Hatfieldově domě se pak dveře netrhly. Plukovník měl projev před saloonem Commercial a lidé ho zahnali tak do úzkých, že jim slíbil, že ti zaplatí sto tisíc dolarů, jestli do Vulture City přivezeš další vzorky rudy.“

Henry vytřeštil oči.

„To řekl přede všemi?“

Yuma přikývl. „Moc to ovšem neznamená. Jestli máš opravdu ještě nějaké zlato, tak ti ty peníze možná zaplatí. Otázkou ovšem je, jak dlouho bys je měl.“

Henry si olízl rty.

„Je to škoda,“ zašeptal. „Teď, když už je konečně mám tam, kde jsem je chtěl mít, je nemůžu položit na lopatky, protože už nemám žádnou další rudu z Hassayampy!“ Rozezleně vyklepal svou malou dýmku na kámen.

„Vůbec žádnou? Ani pár kousků? To je důl Hassayampa opravdu prázdný?“

„To nevím,“ zamumlal digger. „Už jsem tam nebyl patnáct let.“

Yuma na něj udiveně pohlédl. „A odkud máš tu rudu?“

Digger mu s úsměvem vyprávěl o tom, jak tenkrát, když objevil Hassayampu, s sebou vláčel do dalších kaňonů vaky s rudou, aby zmátl lidi, kteří se chtěli zmocnit jeho dolu.

„To, co jsem před pár dny přivezl do Vulture City, byl zbytek,“ zamumlal. „V posledních letech jsem z té rudy dostal všechno zlato, abych si mohl koupit zásoby, náboje a whisky. Ruda, kterou teď mám, nestojí za to, aby se někdo dřel s jejím drcením.“

Yuma zvedl hlavu. Něco ho napadlo.

„Takže ty ještě pořád máš rudu z Hassayampy?“ otázal se.

„Jasně. Ale říkám ti, že v ní už není skoro žádné zlato. Tím bys plukovníka a Hatfielda neobelstil.“

„Mohli bychom tomu trochu pomoct,“ poznamenal Yuma.

„Osolit ji zlatem? Na to bys nejdřív potřeboval to zlato, Yumo. A to není jen tak. Kde bys ho chtěl vzít, kdybys nechtěl krást?“

Yuma se poškrábal na svém šedivém vousu. Pomyslel na náhorní plošinu v Santa Ritas, kde v jedné jámě leží zlatý mnich Fray Fernando Rodriguez, kterého kdysi Zuniové polili roztaveným zlatem. Tam ho je spousta. Víc než Henry Wickenburg potřebuje na to, aby jím takzvaně osolil bezcenné kamení a tak podvedl plukovníka Reece a Mika Hatfielda.

„Reece ti dal třicet dnů, Henry,“ zamumlal. „To by ti vlastně mělo stačit.“

Hovořil ještě dlouho a Henry Wickenburg se na šedovlasého muže, který seděl vedle něj u ohně, začal dívat jinýma očima. Připadal mu jako světec. Zná místo, kde je zlato, a přesto se ho ještě nezmocnil! A on se přitom půl života dřel kvůli něčemu, o co ho potom okradli dva gauneři. Yuma Madigan riskoval život, aby pomohl jedné míšence na svobodu, i když mohl velmi snadno zbohatnout, kdyby jen zajel do těch hor a vzal si to zlato.

Henry Wickenburg náhle poznal největší omyl svého života. Pokoušely se o něj mdloby. Pochopil, že ten šedivý muž mu nepomáhá proto, že by si od toho sliboval nějaký materiální prospěch. Yuma Madigan myslí jen na ženu, kterou chce vysvobodit ze spárů Mika Hatfielda.

Přikývl.

„O. K., Yumo,“ řekl. „Ukážeme plukovníkovi a Miku Hatfieldovi, zač je toho loket. Jestli ti opravdu na tom děvčeti tak záleží, tak ji z Hatfieldova domu dostaneme.“

Yuma Madigan na něj užasl pohlédl. Viděl, že jej podcenil. Digger ho okamžitě prohlédl. Yuma mu s úsměvem podal ruku a Henry Wickenburg mu ji pevně stiskl.

„Takže do Tucsonu,“ prohodil Henry Wickenburg.

„Doufám, že se ten mezek po cestě nesesype,“ s úsměvem odvětil Yuma.

„Jen nech být! Ten tvůj šedák už bude dávno vyřízený a Emily bude skákat!“

V černých očích ženy se zračil strach. Mike Hatfield ji znovu udeřil, ale výraz Mariina obličeje se nezměnil.

Hatfield běsnil. Až příliš zřetelně viděl proměnu, která se udala s jeho ženou. Od té doby, co se s ní ten bláznivý šedivý dědek pokusil utéct, se jí vrátila kuráž. Opět byla připravena bojovat.

Mike Hatfield zuřil, když mu ji Luke a další dva muži přivedli. Ze všeho nejdřív se ptal na papíry, které musela mít u sebe. Luke ani ostatní však o nich nevěděli.

A potom čekal. Mike Hatfield byl přesvědčen o tom, že Clint Arbuckle a Maricopa starého muže dostanou. Když se však Arbuckle nevrátil ani po dvou dalších dnech, poslal za ním Hatfield Luka a ty dva.

Buck Stoneman mezitím pokračoval v úpravě západní štoly. Osolenou zlatou rudu zase nechal nanosit dovnitř.

Expert z Phoenixu vzal obyvatelům Vulture City všechny naděje. Nenalezl jediný důkaz o tom, že by v dole Hassayampa ještě něco bylo. Hned dalšího dne z Prescottu přicestoval Sheldon Peacock, který chtěl důl koupit. Tento muž Reeceovi vzkázal, že bude požadovat, aby mu zaplatil zpátky zálohu dvaceti tisíc dolarů, kterou mu za prodej dolu Hassayampa dal.

Miku Hatfieldovi se ho podařilo uklidnit. Zdůraznil Peacockovi, že Henry Wickenburg má dobrý nos, a poznamenal, že už jen trocha štěstí chybí k tomu, aby nalezli to správné místo v dole, kde by se dalo pokračovat v těžbě.

Peacock slyšel o slibu, který dal plukovník Wickenburgovi.

„Dobrá, Hatfielde,“ řekl po chvíli. „Těch třicet dnů počkám. Pokud se do té doby neprokáže, že v dole je zlato, budu svou zálohu chtít zpátky.“

„To je v pořádku, pane Peacocku,“ odvětil Hatfield s úsměvem. „Ovšem potom nám musíte dát volnou ruku, kdybychom důl chtěli prodat někomu jinému, pokud by se objevil další zájemce.“

To se Sheldonu Peacockovi moc nelíbilo. Věděl o Hatfieldových a Reeceových spekulacích. Určitě udělali všechno proto, aby se Vulture Mining Copany chtěla dolu zbavit. Když ho pak od ní za lacino koupili, mohli jej nyní prodat se ziskem. Sheldon Peacock věděl, že si mohl ušetřit spoustu starostí, kdyby se osobně spojil s bossi dolu Hassayampa. Celá věc měla jen jediný háček: Peníze, které za ten důl chtěl zaplatit, se nesměly objevit v žádných účtech. Naznačil to Miku Hatfieldovi a ten mu se sebejistým úsměvem odvětil, že na tom by se ten obchod zhatit neměl.

Mike Hatfield byl přesvědčen, že Peacock už necouvne. Vulture Mining Copany již dva dny po návštěvě onoho experta telegrafovala ze Santa Fe, že je ochotna důl Hassayampa prodat svým bývalým zaměstnancům za dvacet tisíc dolarů. Smlouva už byla na cestě a měla dorazit každým dnem. Potom ji stačí jen podepsat.

Toho rána se Luke vrátil z hor.

Mike Hatfield pohlédl na těla Clinta Arbucklea a Maricopy. Nevypadali dobře. V horkém podnebí se těla rozkládají rychle. Ani tito dva mrtví u sebe neměli papíry, které si Maria vzala z úkrytu v podlaze ve svém pokoji.

Mike Hatfield nedokázal pochopit, jak je možné, že ten starý dědek Clinta Arbucklea a indiána vyřídil. Zeptal se Luka na stopy, ale ten idiot na něj jen udiveně pohlédl a odpověděl: „Myslel jsem si, že máme hledat Arbucklea a toho indiána. Po stopách jsme se nedívali. Byli jsme rádi, když jsme vykopali ta těla.“

Mike Hatfield, který byl vzteky bez sebe, odešel zpátky do domu a šel nahoru k Marie.

Neřekla ani slovo, když se jí zeptal na ty papíry.

Hleděla na něj se sevřenými rty. Už neskrývala nenávist a odpor, který k němu cítila. Nehnula ani brvou a vůbec se nesnažila vyhýbat jeho úderům.

„Myslíš, že nezjistím, kam ten dědek ty papíry odvezl?“ zavrčel. „Tak to se mýlíš! Toho tvého mexikánského strýce ve Phoenixu si ještě podám, až vyřídím tu záležitost s dolem!“

Maria měla kamennou tvář. Ze slov svého manžela, který se stal jejím nejhorším nepřítelem, odvodila, že Yumovi Madiganovi se podařilo Clintu Arbuckleovi a Maricopovi uniknout. Yuma neví o jejím strýci ve Phoenixu, takže ho nemůže navštívit a dát mu ty dokumenty.

Přesto si nedělala velké iluze. Myslela na strýce Juana, bratra svého otce, který žije ve Phoenixu a který nic netuší o smrtícím nebezpečí, které mu hrozí. Juan Gomez totiž nevěděl o tom, že jeho neteř Maria jej ustanovila za univerzálního dědice svého majetku, pokud by zemřela.

Mike Hatfield na ni vrhl ještě jeden pohrdavý pohled, načež se prudce otočil a opustil její pokoj. Kývl na strážce na chodbě a pomalu sešel po schodech do přízemí. Rozhodl, že Maria už nesmí opouštět pokoj.

Dole se ozval plukovníkův hlas. Spatřil ho s Fattym McGeem před svou kanceláří. Na plukovníkově tváři byl úsměv.

Však tě už brzy přejde, ty náfuko! pomyslel si Mike Hatfield. Přesto překonal hněv a vlídným hlasem se zeptal: „Něco nového, Franku?“

„Ozval se Peacock, Miku,“ odvětil usmívající se Reece. „Přivedl sem jednoho muže, který se má pokusit o nový průlom v západní štole.“

„Radši sem měl vzít peníze, než důl prodáme někomu jinému,“ zavrčel Hatfield.

„On tu peníze má, Miku,“ tiše řekl plukovník a zavřel dveře Fattymu McGeeovi před nosem.

„Dokázali jsme to, Miku! Zlatá rybka už se mrská v síti! Jediné, čeho se ještě bojím, je to, že se zase objeví Wickenburg a bude chtít těch sto tisíc dolarů.“

Mike Hatfield pokrčil rameny. „To je tvoje věc, Franku. Měl sis dávat pozor na jazyk.“

„Tobě se to mluví,“ odtušil Reece. „Ti lidi by mě roztrhali, kdybych to neřekl. Každý si myslí, že za všechno jsem zodpovědný jenom já.“

A tak to také zůstane, pomyslel si Mike Hatfield a v duchu se usmál.

„Nebo jsem jim měl říct, že se mají obrátit na tebe?“

Mike Hatfield nepřeslechl výhružný tón plukovníkova hlasu. Podívejme! pomyslel si. Že by vycítil past, která má brzy sklapnout?

Mike Hatfield pomalu zavrtěl hlavou.

„Tobě věří víc než mně, Franku,“ odvětil lhostejným tónem. „Nechceš snad, aby to celé vybouchlo na poslední chvíli jen proto, že v nich vzbudíš nedůvěru?“

Plukovník zavrtěl hlavou. Vypadal nyní jako sup, kterému někdo chce uloupit jeho kořist.

„To nechci, Miku,“ tiše řekl. „Ale nechci ani to, abys mě podvedl nějakým trikem. Toto je moje poslední šance, jak si zajistit blahobytné stáří. A já si ji nenechám zničit. Ani tebou, Miku.“

„Proč bych to dělal, Franku?“ zeptal se Mike Hatfield.

„To bych ti ani neradil, Miku. Stačí mi kývnutí a Fatty už by se o tebe postaral .“ Plukovník Frank Reece se rozesmál, načež se otočil a opustil kancelář. Mike Hatfield hleděl za ním.

Co to do Reece vjelo? Dozvěděl se snad něco o jeho plánu? Ne, to není možné. Vždyť o tom s nikým nemluvil. Asi to je nervozitou z toho velkého podvodu, který měl každému z nich vynést devadesát tisíc dolarů.

Však se dočkáš, Franku, cynicky si pomyslel Mike Hatfield. Namísto dolarů ti zaplatím olovem.

+ + + + +

Luke hleděl na okna v podlouhlém baráku, v nichž se svítilo. Buck Stoneman tam seděl s ostatními, pili whisky a hráli poker.

Luke zaklel. Přemýšlel, proč vlastně musí hlídat ve vchodu do hlavní štoly. Henry Wickenburg již před více než třemi týdny beze stopy zmizel. Ten už je určitě za horami, pomyslel si.

Olízl si rty. Doušek whisky by nezaškodil. Ještě dvě hodiny a někdo ho vystřídá. Aspoň že tu noc nemusí hlídat v západní štole. Tady venku je alespoň na čerstvém vzduchu.

Luke otočil hlavu, když uslyšel tichý šramot. Vyděšeně se ohlédl, ale v temném vchodu hlavní štoly nebylo nic slyšet.

„Gafferty?“ tiše se zeptal. Že by Gafferty odešel ze svého stanoviště v západní štole?

Luke se chopil pušky a otočil se ke vchodu.

„Sakra, odpověz!“ zavrčel.

„Polož tu flintu na zem, ty idiote,“ slyšel hlas, který Lukovi připadal povědomý.

Neposlechl, protože pochopil, že to není Gafferty.

Polkl. Tichý chechtot potvrdil jeho podezření. Ten neznámý v temnotě není nikdo jiný než Henry Wickenburg! Sakra, jak se mohl dostat do štoly?

„Budu střílet, Wickenburgu, jestli se neukážeš!“ vykřikl.

Zalícil pušku, když spatřil stín. Šklebící se obličej starého diggera, který byl zarostlý a špinavý, mu připadal jako nějaké pekelné stvoření.

„Pojď blíž, Wickenburgu,“ zavrčel Luke. „A měj ruce v klidu. Určitě si dokážeš představit, jak jsem nervózní. Jak ses sem dostal?“

Henry Wickenburg držel ruce od těla, aby Luke neudělal nějakou hloupost. Pomalu přistoupil k němu a řekl: „Pracujete tu už roky a ještě pořád neznáte všechny vchody a východy. Jestli se chce někdo dostat do dolu, tak mu v tom nikdo nezabrání. Ani takový ťulpas jako ty, Luku!“

Luke se ušklíbl. Udělal krok k Henrymu, vtom však za sebou uslyšel šramot a uvědomil si, že padl do léčky. Chtěl vystřelit z pušky, ale než to mohl udělat, dostal úder do hlavy a ztratil vědomí.

Henry k němu přiskočil a chytil jeho pušku. Yuma Madigan, který pod paží držel brokovnici, se usmál a řekl: „Myslíš, že má dost?“

Usmívající se digger zavrtěl hlavou.

„Luke si bude myslet, že se mu to jen zdálo, až se probudí. Ne, uděláme tu takový cirkus, že Buck Stoneman nebude vědět, kde mu hlava stojí.“

Yuma Madigan se ušklíbl. Nelíbilo se mu to. Měli dost rudy, kterou osolili zlatým prachem, takže měla takový obsah zlata, jaký neměly ani ty nejlepší vzorky z Hassayampy. Nechápal, proč teď chce Henry Wickenburg dělat takové divadlo. Může přece ve Vulture City tvrdit, že se jim podařilo do dolu proniknout tajně.

„Toho Bucka Stonemana bych nepodceňoval, Henry,“ zamumlal.

„A nás také ne,“ zasmál se digger. „Jen klid, Yumo. Trochu špásu si přece ještě můžeme dovolit, ne?“

Yuma zavrčel.

Špásu si digger užil dost v Tucsonu. Ještě teď se mu otevírala kudla v kapse, když pomyslel na to, že Henryho našel jako naschvál v posteli právě s Lilly, když se vrátil se zlatem ze Santa Rita Mountains.

„Tak dobrá, Yumo,“ prohodil Henry. „Jdu do dolu. Počkej, dokud nezapálím nálože. Pak oba zmizíme druhým vchodem, který ten osel ještě určitě neobjevil.“

Yuma mlčel. Vnořil se do temnoty hlavní štoly, přičemž omráčeného Luka nespouštěl z očí. O několik minut později se znovu objevil Henry.

Právě dorazil k Yumovi, když malá chata, která stála vedle podlouhlého baráku, s ohlušující ránou vyletěla do vzduchu. K nebi vyšlehl plamen, který ozářil svah před dolem.

Díky tomu viděli, jak se otevřely dveře baráku a se svými muži odtud vyrazil Buck Stoneman. Všichni v rukou drželi pušky.

Nechápavě hleděli na malou chatu, která nyní byla v plamenech.

Také Yuma a Henry to pozorovali. Proto si nevšimli, že Luke se probral a udiveně potřásl hlavou. Pak si uvědomil, co se stalo, a vykřikl.

Oba staří muži sebou trhli. Henry se chopil Lukovy pušky a zvolal: „Pryč odtud!“

Yuma již zmizel v temnotě štoly. Díval se za Lukem, který vyskočil a s křikem se rozběhl k ostatním.

„Wickenburg je v dole!“ ječel.

Vtom se ozval ostrý hlas Bucka Stonemana. Digger chytil Yumu za rameno a vtáhl ho do temnoty.

Náhle se před nimi objevilo světlo.

Yuma slyšel, jak Henry zasyčel. S tím, že v dole ještě někdo je, očividně nepočítal. Ten muž kráčel ze západní štoly. Naštěstí pro ně, protože tajný východ z Hassayampy, kterým se tam Henry Wickenburg dostal, se nacházel v jedné z postranních chodeb jižní štoly.

Neslyšně zmizeli v jižní štole, než je osvítila hornická lucerna z hlubin. Před vchodem do hlavní štoly řval Buck Stoneman. Nařizoval svým lidem, aby obsadili vchod a stříleli na každého, kdo nesdělí své jméno. Potom přikázal Lukovi, aby šel s ním.

„Tvrdil, že existuje druhý východ, bossi,“ řekl Luke. „Tam! Tam je Gafferty!“

„Proklatě, Gafferty!“ zařval Buck Stoneman. „Kdo ti řekl, že máš odejít ze západní štoly?“

„Slyšel jsem výbuch, Bucku,“ zamumlal Gafferty.

„To bylo venku. V dole je Wickenburg. Neviděls ho?“

Gafferty zavrtěl hlavou.

„Luke spal?“ otázal se.

„Já jsem nespal!“ zabručel Luke. „Přišel zevnitř, přísahám! A jestli si nepospíšíme, tak nám uteče druhým vchodem!“

„Vrať se do západní štoly, Gafferty,“ zavrčel Stoneman. „Wickenburg se chce dostat k rudě. Jestli si odtud odnese jediný kamínek, tak z nás plukovník udělá fašírku.“

+ + + + +

Yuma a Henry poslední Stonemanova slova neslyšeli. Yuma slyšel odfrknutí Henryho, který jej pak táhl dál. Několikrát vrazil kolenem či ramenem do stěny. Potom zaplál malý plamínek a digger zapálil pochodeň, která se syčením začala hořet.

„Rychle!“ zašeptal Henry. „Tudy, doprava!“

Přelezl hromadu kamení a náhle se ocitli před úzkou škvírou, do níž se dala strčit nanejvýš ruka, jak se zdálo.

Henry Wickenburg vylezl na stěnu před tou škvírou, načež ho pohltila temnota.

„Tak dělej, na co ještě čekáš?“ náhle zašeptal ze tmy.

Yuma jej napodobil. Narazil hlavou do skály a tiše zaklel. Potom mu Henry vzal pochodeň z ruky a Yuma uviděl, že škvíra nad ním se rozšiřuje. S hekáním vlezl do ní.

Henry už na něj čekal. Nacházeli se v krápníkové jeskyni. Zář louče se odrážela od barevných stěn.

Yuma však pro krásy tohoto podzemního dómu neměl pochopení.

Kráčel za Henrym Wickenburgem a neustále se zastavoval a naslouchal, zda je nepronásleduje Buck Stoneman. Vypadalo to však, že pistolníci Mika Hatfielda škvíru ve štole nenašli.

Po půlhodině nad sebou spatřili hvězdy.

Yuma si oddechl. Celá tato akce se mu zdála naprosto zbytečná, protože bylo jasné, že se o všem dozvědí Mike Hatfield a plukovník Reece a budou připraveni, až se Henry Wickenburg následující den objeví ve městě.

Digger však byl toho mínění, že je důležité, aby plukovník Reece věřil, že vzorky opravdu pocházejí z Hassayampy.

„Slyšels, co říkal Stoneman?“ zeptal se Henry, když po rozpukaných skalách slézali ke svým koním, které ponechali na vhodném místě.

„To s tou západní štolou?“

Henry přikývl. „Co myslíš, že to znamená? Znělo to tak, jako by v západní štole ještě bylo zlato. Že by Reece s Hatfieldem chtěli korporaci obelstít?“

Yuma to nevěděl. A ani o tom nechtěl dál přemýšlet. Šlo mu pouze a jedině o Mariu Gomezovou. Od té doby, co se vrátili z Phoenixu do Vulture City, byl jeho neklid stále větší a větší.

Pomyslel na federálního marshala Jima Colliera, s nímž mluvil před dvěma dny. Ten muž si vyslechl jeho přání a Yuma měl pocit, že mu nevěří ani slovo. Potom mu však slíbil, že se hned následujícího dne vydá do Vulture City a že si promluví s Mikem Hatfieldem a jeho ženou. Yumovi neušlo, že při vyslovení jména Hatfield sebou Collier lehce trhl.

Možná už Jim Collier dorazil do Vulture City, když Yuma a Henry Wickenburg solili diggerovu rudu se zlatým prachem, který Yuma vyměnil ve Phoenixu za roztavené zlato ze Santa Ritas.

Použili k tomu Yumovu brokovnici a výsledek byl fantastický. Ty kousky rudy vypadaly, jako by z osmdesáti procent sestávaly z čirého zlata. Tentokrát vzal jen malé, rozemleté úlomky. Přirozeně by to neobstálo při bližším zkoumání, ale Henry Wickenburg doufal, že k něčemu takovému nedojde.

Dorazili ke svým zvířatům a hned nasedli.

Henry se v tom nepřehledném kraji vyznal i potmě.

Z jednoho hřebene spatřili malou, hořící chatu a několik černých postav před ní.

Henry Wickenburg se zachechtal.

„Moc rád bych viděl, jak se bude tvářit plukovník Reece, až se dozví, že jsem byl v Hassayampě.“

+ + + + +

Buck Stoneman láteřící Lucii Tiptonovou prostě a jednoduše odstrčil. Její mocná prsa se houpala, jako by soupeřila s jejím obdobně se houpajícím podbradkem.

„Pan Hatfield ti ustřelí hlavu, ty slone!“ vřeštěla za vysokým mužem, který kráčel po schodech.

Buck Stoneman věděl, v kterém pokoji Hatfielda najde. Přišel ke dveřím s číslem 11 a zabušil na ně levou rukou.

Chvíli to trvalo, než se v pokoji něco pohnulo. Buck Stoneman už chtěl sáhnout po klice, když se ozval Hatfieldův rozlícený hlas: „Který idiot si spletl dveře?“

Buck Stoneman polkl. Hatfieldův hlas mu naháněl husí kůži. Proč, to si nedokázal vysvětlit. Jak často už si říkal, že z Hatfielda nemusí mít strach. Hatfield neměl důvod na něj střílet. Naopak: byl na něj odkázán. Hatfield by ho ohrozil jedině tehdy, kdyby se Stoneman proti němu postavil.

Přesto cítil strach. Ač se snažil sebevíc, nedokázal jej potlačit.

„To jsem já, Miku! Buck Stoneman. Jedu z dolu…“

Ozvalo se vrzání per postele, načež se prudce otevřely dveře. Stoneman pohlédl za Mika Hatfielda. Bella Margulisová byla opravdu nádherná žena. Posadila se na postel a začala si česat vlasy. Zřetelně byla vidět její ňadra.

Buck Stoneman cítil, jak se mu stahuje hrdlo. Rychle odtrhl pohled od dívky a pohlédl na Mika Hatfielda.

„Musíš mít nějaký zatraceně dobrý důvod, Bucku,“ zavrčel Hatfield. „Jinak něco zažiješ!“

Buck Stoneman chvatně přikývl. „Wickenburg byl v dole, Miku! Udělal tam pořádný cirkus. Malá chata, ve které byla naštěstí jenom jedna bedna s dynamitem, vyletěla do vzduchu. Překvapil Luka a omráčil ho.“

Mike Hatfield chytil Bucka Stonemana za rameno, zatáhl ho do pokoje, jenž byl osvětlen petrolejovou lampou visící ze stropu, a zavřel dveře.

„Ten otrapa!“ zavrčel.

„Zapřísahal se, že to nebyla jeho vina, Miku,“ odvětil Stoneman a zavrtěl hlavou. „Wickenburg řekl, že do dolu vede ještě jeden vchod.“

„Nesmysl!“ odtušil Hatfield.

„Mohl mít pravdu. Sledovali jsme ho totiž do jižní štoly a najednou zmizel, jako by se do země propadl. Hledali jsme v té štole skoro hodinu, ale nenašli jsme ho. Byl tam s ním ještě jeden muž, který Luka omráčil zezadu, když Wickenburg odvedl jeho pozornost.“

Mike Wickenburg na něj rozzuřeně pohlédl. Že by přebral? Ne, pochopil, že Buck mluví pravdu. Co to znamená? Ví Henry Wickenburg něco o osolené rudě, kterou nanosili do západní štoly, aby Sheldona Peacocka přesvědčili, že důl Hassayampa není úplně jalový? Nabral si snad ty tam vzorky, za které chtěl dostat těch sto tisíc dolarů od plukovníka Reece?

„Byl v západní štole?“

Buck Stoneman zavrtěl hlavou.

„Určitě ne, Miku. Celou dobu tam hlídal Gafferty. Vyšel teprve tehdy, když uslyšel, jak chata vyletěla do vzduchu. Ale to už Wickenburg i ten druhý zmizeli v jižní štole. Ručím za to, že Wickenburg naši rudu neviděl!“

„To doufám i za tebe, Bucku,“ zavrčel Mike Hatfield.

„Mám o tom říct plukovníkovi?“

„Ne, to není nutné. Jenom by ztratil nervy a zítra ráno přece musí mít jasnou hlavu, až bude podepisovat smlouvu s Sheldonem Peacockem.“

Buck Stoneman váhavě odešel z pokoje, když Mike Hatfield opět otevřel dveře. Přitom vrhl krátký pohled přes rameno. Bella Margulisová v ruce držela zrcadlo a pinzetou si vytrhávala řasy. Buck Stoneman byl pro ni vzduch.

Pak se ocitl na chodbě. Byl celý rudý. Slyšel tichý smích prostitutky a vzpomněl si, jak se mu kdysi vysmála, když s ní chtěl jít.

„Mně se hnusí muži, kteří se plazí před druhými,“ řekla pohrdavě a drink, který jí koupil, vylila do dřezu.

Tenkrát podnik slečny Tiptonové opustil stejně tak rychle jako teď. Teprve když vyšel ven na Main Street a nadechl se čerstvého vzduchu, mu otrnulo. Rozhlédl se po tmavé tiché ulici. Cítil, že Vulture City je odsouzeno k zániku. Mike Hatfield a plukovník prodají bezcenný důl Sheldonu Peacockovi a pak se určitě vypaří dřív, než Peacock pozná, že ho podvedli.

Buck Stoneman přemýšlel, zda by nebylo lepší využít příležitosti a také prásknout do bot. Věděl však, že by se mu to nikdy nepodařilo. A navíc už ani nechtěl. Každý v kraji ví, o koho jde. A pouze v Hatfieldově blízkosti byl někým. Lidé ho nechávali na pokoji jenom proto, že věděli, že za ním stojí Mike Hatfield.

Ne, Buck Stoneman věděl, že nikdy neodejde. Jeho osud byl nerozlučně spjat se světlovlasým pistolníkem.

Míjel plukovníkův dům.

Proč by vlastně Reece neměl vědět o tom, že zítra se možná objeví Henry Wickenburg a bude po něm požadovat sto tisíc dolarů.

Buck Stoneman pokrčil rameny. To je Hatfieldova věc.

Potom dorazil ke svému koni, jehož nechal v nájemní stáji, vyšvihl se do sedla a vydal se zpátky k dolu.

+ + + + +

Pero škrabalo po papíře, když Sheldon Peacock podepsal smlouvu. Kromě Peacocka byli v místnosti už jen plukovník Frank Reece a Mike Hatfield.

Když Sheldon Peacock podepsal všechny tři papíry, odložil pero stranou a s úsměvem pohlédl na Reece.

„No,“ prohodil. „Teď ještě vyřídíme platbu. Těch dvacet tisíc dolarů už máte, gentlemani. Tím je podle znění smlouvy vše vyřízeno.“

Sheldon Peacock si jenom chtěl zažertovat, ale teď poznal, že ani plukovník ani Mike Hatfield na žertování nemají náladu. Plukovník byl bledý jako stěna a Hatfield náhle držel v ruce remington a mířil jím Peacockovi mezi oči.

Nyní zbledl i Peacock.

„Ale pánové,“ hlesl a opatrně zvedl obě ruce. „To byl přece jen vtip!“

„Takové vtipy si můžete odpustit, Peacocku!“ ostře křikl Mike Hatfield. „A teď rychle vydělejte ty dolary z aktovky, nebo si začnu myslet, že to vtip nebyl!“

Peacockovi se chvěla ruka, když zvedl tašku, která předtím ležela u jeho židle, a opatrně ji položil na stůl. Se sevřenými rty ji rozepnul a vytáhl z ní svazky dolarů. Položil je na dvě hromádky. Jednu posunul k plukovníkovi, druhou k Hatfieldovi.

„Spočítejte si to, gentlemani,“ řekl. „Pro každého dalších osmdesát tisíc dolarů.“

Plukovník začal počítat.

Mike Hatfield si své svazky dolarů schoval.

„Vy to nechcete překontrolovat, pane Hatfielde?“ otázal se Peacock.

„Proč, Peacocku? Můžete si být jist, že byste se dlouho neradoval, kdybyste se mě pokusil obelstít.“

Peacock mlčel.

Mike Hatfield si složil jeden ze tří papírů a strčil si jej do kapsy. Potom se zvedl.

„Děkuji vám, Peacocku,“ řekl chladně. Aniž by počkal na Peacockovu odpověď, otočil se k Franku Reeceovi a poznamenal: „Zbytek vyřídíš ty, že ano? Nenech se Peacockem obalamutit. Tvůj dům má hodnotu přinejmenším pět tisíc dolarů.“ S ledovým úsměvem pak opustil místnost.

Pociťoval triumf.

Povedlo se. Vydělal devadesát tisíc dolarů a bez rizika. Pokud by Sheldon Peacock jej a plukovníka obvinil z podvodu vzhledem k tomu, že v Hassayampě opravdu žádné zlato není, pak by mu stačilo vrátit jen tu sumu, která je uvedena ve smlouvě, totiž dvacet tisíc dolarů. Mika Hatfielda nezajímalo, odkud Peacockovy peníze pocházejí. Teď patřily jemu a on je bude bránit zuby nehty, jestli se mu je někdo pokusí vzít.

Problém Hassayampa byl tedy vyřešen. Teď se může soustředit na něco jiného. Zatím s Mariou Gomezovou, jak jí pořád říkal, zacházel v rukavičkách. To však nyní skončí. Už se jí chtěl konečně zbavit - přičemž se chtěl dostat k jejímu majetku. Byl rozhodnut s ní jet do Phoenixu a tam si posvítit na jejího strýce. Stačí jedna kulka a pak peníze té míšenky budou jeho. Kdyby přestala dělat potíže, možná by si i rozmyslel, zda ji nechá naživu. Záleží jen na ní.

Mike Hatfield uslyšel hluk okamžitě, když vyšel z plukovníkova domu. Pohlédl na Main Street a spatřil dav před saloonem Commercial. Ozvalo se řehtání mezka. Teď už mu bylo jasné, co se to tam děje.

Henry Wickenburg se vrátil do Vulture City. A těch třicet dnů, které mu dal plukovník Reece jako lhůtu, ještě neuběhlo.

Mike Hatfield se usmál. Myšlenka na Reece ho pobavila. Jak bude plukovník reagovat, až Wickenburg bude požadovat sto tisíc dolarů? Na to by však potřeboval rudu z Hassayampy. A Buck Stoneman mu tvrdil, že digger se do západní štoly v žádném případě dostat nemohl.

Mike Hatfield se vydal k davu před saloonem Commercial, který stále narůstal. Ze všech stran se tam sbíhali muži a ženy. Zmatek, který tam panoval, byl nepopsatelný. Mike Hatfield se přesto davem prodral bez těžkostí až k Henrymu Wickenburgovi a jeho mezkovi. Lidé se před ním rozestupovali, jakmile jej spatřili.

Pak stanul před zlatokopem, který se spokojeně usmíval.

„No, Henry,“ žoviálně poznamenal. „Měls štěstí i tentokrát?“

Lidé kolem ztichli. Zraky všech byly upřeny na Wickenburgovy rty.

„Jasně, Hatfielde,“ opáčil digger. „Myslíš, že si nechám těch sto tisíc dolarů, které jste mi slíbili, proklouznout mezi prsty?“

Mike Hatfield zavrtěl hlavou.

„Tos špatně pochopil, Henry,“ řekl, „ne my, ale plukovník ti slíbil sto tisíc dolarů. Jestli chceš ty peníze, tak se musíš obrátit na něj.“

Henry Wickenburg naklonil hlavu. Úsměv mu zmizel ze rtů, a než mohl něco odpovědět, přistoupil Hatfield k mezkovi a položil ruku na vak s rudou. Wickenburg tam přivezl jen polovinu toho, co minule.

„Můžu se podívat na to, cos nakopal?“

Digger přikývl.

„Odkud to máš?“ zeptal se Hatfield, zatímco rozšněrovával vak.

„Z Hassayampy,“ řekl zlatokop. „Ale ne ze západní štoly.“

Mike Hatfield nedokázal zabránit tomu, aby sebou trhl. Spatřil jiskry v diggerových očích a pomyslel si, že před odjezdem z Vulture City si ještě bude muset podat Bucka Stonemana.

Potom se však opět vzpamatoval a sáhl do vaku. Všiml si, že Wickenburg tentokrát přivezl menší úlomky rudy. Pravděpodobně je na místě nálezu rozbil, aby zjistil, zda v nich je zlato.

Mike Hatfield ty kamínky podržel na světle.

V davu to zašumělo.

„No, Hatfielde?“ nahlas se zeptal digger. „Co říkáš na tyto vzorky?“

Kdosi z davu vytáhl z pytle několik kousků rudy a podal je ostatním.

„Odkud…“ řekl Mike Hatfield, ale vtom začali přítomní křičet jeden přes druhého.

„Běž si k plukovníku Reeceovi pro tvé dolary, Henry!“ vykřikl kdosi.

Další se přidali, a než proti tomu mohl Mike Hatfield nebo Henry Wickenburg něco podniknout, chopili se lidé zlatokopa, posadili si ho na ramena a vydali se s ním po Main Street k Reeceově domu. Dva muži vzali za uzdu Emily a vydali se s ní za ostatními. Emily vrhla teskný pohled na saloon Commercial, načež se podvolila a nechala se vést k Reeceovu domu.

Mike Hatfield zůstal v saloonu jako jediný. Ještě stále držel v ruce vzorky rudy. Co když opravdu pocházejí z Hassayampy? pomyslel si. Prodali snad Sheldonu Peacockovi důl, ve kterém je zlato?

Mike Hatfield zavrtěl hlavou. Ne, to není možné.

A pak si vzpomněl na zprávu Bucka Stonemana.

Henry Wickenburg prý měl u sebe někoho dalšího. Kdo je ten muž? Měl snad digger eso v rukávu, o kterém netušil?

Náhle se jej zmocnila úzkost. A ta byla stále silnější, když přešel Main Street a odbočil na Congress Street, v níž stál jeho dům…

Sheldon Peacock vzhlédl. Právě souhlasil s cenou pěti tisíc dolarů za plukovníkův dům a podepsal kupní smlouvu.

„Co je to za hluk, plukovníku?“ otázal se.

Frank Reece přistoupil k oknu a odtáhl závěs.

Sheldon Peacock viděl, jak začal vrávorat. Prsty sevřel závěs, pak udělal dva kroky zpátky a strhl jej dolů i s prknem.

Peacock vyskočil. Oknem spatřil dav lidí, kteří nesli na ramenou nějakého starého muže a křičeli, jako by našli někoho, koho mohli lynčovat.

„Co to má být?“ zeptal se Peacock a nedůvěřivě pohlédl na Reece.

Plukovník byl bledý jako stěna. Pohled na Henryho Wickenburga jím tak otřásl, že nebyl schopen slova. Řev davu byl stále silnější. Viděli ho za oknem. Reece chvatně odstoupil, ale už bylo pozdě.

„Plukovníku!“ volal kdosi. „Henry Wickenburg je tady a chce si vzít těch sto tisíc dolarů!“

Sheldon Peacock nic neřekl. Vzal si své papíry a odešel ke dveřím.

„Lidé s vámi chtějí mluvit, plukovníku,“ řekl a otevřel dveře.

Frank Reece přikývl. Těžkými kroky se přišoural ke dveřím a prošel kolem Sheldona Peacocka, jako by jej ani neviděl.

Venku zůstal stát na verandě a pohlédl na Henryho Wickenburga. Dva muži tam přivlekli pytel s rudou, který odvázali ze hřbetu Emily, a vysypali jej plukovníkovi k nohám.

Reece viděl, jak se kousky rudy v paprscích slunce lesknou.

„To - to nemůže být z Hassayampy!“ vyhrkl.

„Samozřejmě že to je z Hassayampy, plukovníku,“ odvětil Henry. „Nevíte, že jsem včera byl v dole? Copak vám o tom Buck Stoneman neřekl?“

„To je nemožné!“ opáčil plukovník. „V Hassayampě není žádné…“ Odmlčel se, protože si uvědomil, že by ho mohl slyšet Sheldon Peacock. „Buck Stoneman by tě do dolu nikdy nepustil!“

„Však mě tam také nepustil!“ pobaveně odvětil Henry. „Jenže já znám druhý vchod, plukovníku, který jste vy nenašli, i když jste tam kopali patnáct let.“

Reece na to nic neřekl. Hlavou se mu honily myšlenky. Musím něco podniknout! Pomyslel si.

„Nechám ty vzorky prozkoumat, Wickenburgu,“ poznamenal a pokusil se dát svému rozechvělému hlasu věcný tón.

„Tak to ne! „vykřikl kdosi. „I slepý vidí, že Henry našel zlato! Musíte dodržet svůj slib, plukovníku! Zaplaťte Henrymu těch sto tisíc dolarů!“

Reece zbledl. Sto tisíc dolarů! Všechno, co má! Právě před pěti minutami ty peníze přijal od Sheldona Peacocka. Mají mu zajistit stáří v bohatství. A teď tady toto! Ne, těch peněz se nikdy nevzdá!

Třeskl výstřel a kulka se zavrtala těsně vedle plukovníkovy hlavy do cihlové zdi domu. Kolem uší mu proletěly úlomky cihel.

Sheldon Peacock ustoupil zpátky do domu.

„Sakra, když jste to slíbil, tak to také musíte splnit, plukovníku!“ zvolal.

Plukovník Reece to rozhodně udělat nemínil. Vytáhl z pouzdra revolver a zamával jím.

„Musíte mi dát čas na to, abych tu rudu prozkoumal!“ vykřikl. „Jsem přesvědčen, že Henry Wickenburg mě chce podvést!“

Frank Reece si nevšiml toho, že Sheldon Peacock již zmizel v domě. Teď se opět objevil za ním a dav začal oslavovat. Plukovník se ohlédl a takřka nelidsky vykřikl, když uviděl svazek bankovek v Peacockově pravé ruce. Okamžitě se po něm vrhl, ale Peacock s tím počítal a uhnul.

Potom přišel ke kraji verandy, a než se mohl Reece vzpamatovat, měl již ty peníze Henry Wickenburg. „Jeto sice jen pětadevadesát tisíc dolarů, příteli,“ zašeptal Peacock, „ale měl byste s nimi být spokojen.“

Frank Reece se otočil a namířil na Henryho svůj Navy kolt. Pravděpodobně by na něj i vystřelil, jenže vtom vypálil kdosi z davu a kulka mu zbraň vyrazila a udělala mu krvavý šrám na ruce.

Peacock s ostatními se vydali k saloonu Commercial. Reece zavrávoral dozadu a zády narazil do zdi. Pokoušely se o něj mdloby a měl co dělat, aby jim nepodlehl.

Pak pomyslel na Mika Hatfielda. Ten musí nést polovinu jeho ztráty! Má přece ještě majetek své ženy, kterého se jistě brzy zmocní. A i s padesáti tisíci dolary se dá vést slušný život.

Vrátil se do domu a zavolal na Fattyho McGeeho, který právě pracoval kdesi vzadu u stájí.

McGee se objevil o minutu později a utřel si špinavé ruce do kožené zástěry.

„Vezmi si revolver, Fatty,“ řekl plukovník vztekem se chvějícím hlasem. „Jdu na návštěvu k Miku Hatfieldovi. Ty se postaráš o Henryho Wickenburga. Má moje peníze. Přines mi je zpátky. Je mi jedno jak, rozumíš? Jestli při tom Wickenburg zařve, o to lépe.“

Od chvíle, kdy si dal Henry svazek bankovek pod košili, byl neklidný. Věděl, že mezi muži v saloonu Commercial je v bezpečí. Přesto se necítil dvakrát dobře.

Uslyšel zlostné řehtání Emily venku na Main Street a odstrčil si čísi ruku z ramene.

„Musím se podívat na Emily, chlapci,“ zamumlal.

„Přiveď ji sem, Henry!“ řekl muž. „Na jejím místě bych se i já zlobil, že piješ beze mě!“

Henry vytáhl zpod košile další stodolarovou bankovku a položil ji na pult. „Nalij jim ještě něco, Eagane,“ zvolal.

Pustili ho ven. A protože nikdo nechtěl přijít zkrátka, když Eagan Rawlings naléval další sklenice, nikdo neviděl, jak Henry Wickenburg odvazuje svého paličatého mezka ze zábradlí a táhne ho do malé uličky, ke svému zchátralému domku.

Ty peníze ho doslova a do písmene hřály u srdce.

Nedokázal si představit, kolik to vlastně devadesát pět tisíc dolarů je. Kdyby chtěl, mohl by si za ně do konce života koupit dost whisky na to, aby se každý den zpil pod obraz.

Emily se vztekala, když ji táhl do stáje. Teprve přítomnost šedáka Yumy Madigana ji uklidnila.

Henry šel do svého domku. Yuma nikde. Že by se zase potuloval někde poblíž Hatfieldova domu?

Digger už chtěl za sebou zavřít dveře, když spatřil mohutný stín vzadu na zdi. Strnul. Okamžitě věděl, že to není Yuma Madigan.

Fatty McGee! Plukovníkova gorila!

Henrymu bylo jasné, proč tam na něj ten obrovitý Ir čeká. Bezděky si levou rukou sáhl na svazek dolarů pod košilí, zatímco pravou dlaň položil na pažbu svého koltu.

Fatty McGee se zašklebil. Jeho zjizvená tvář s křivým nosem a narudlýma očima Henrymu připomínala obličej ďábla.

„Co po mně chceš, McGee?“ otázal se. Záměrně neřekl gorilo, protože věděl, že jeho život by neměl cenu jediného centu, kdyby se Fatty McGee rozzuřil. Teď tam nebyl nikdo, kdo by McGeeho mohl zastavit tím, že by na něj zapískal jak na psa.

Fatty McGee pokročil doprostřed místnosti.

„Stůj, McGee!“ vykřikl Henry. Tasil svůj walker a chtěl jej namířit na Ira. Jenže ten byl překvapivě rychlý. Kulka, kterou Henry vystřelil, jej minula a potom už byl zrzavý hromotluk u něj a pěstí mu revolver vyrazil z ruky.

Walker proletěl místností a dopadl na poličku se starými hrnci, které s rachotem spadly na podlahu.

Henry zařval a vrhl se stranou. Povedlo se mu blížícímu se McGeemu hodit pod nohy židli, takže hromotluk zakopl, zaklel a svalil se na podlahu. Jen to zadunělo. Celý domek se při tom zachvěl. Potom se však hned zase postavil. V jeho zarudlých očích se zračil vztek.

Henry pohlédl na dveře. Musím pryč! pomyslel si. Jestli se dostanu McGeemu do spárů, je se mnou amen.

Vtom však vytřeštil oči a zarazil se, protože pohlédl do ústí hlavně revolveru, který ten chlap vytasil.

„Děj to pryč, Fatty,“ vyhrkl. „Dám ti ty peníze, sakra!“ Sáhl si pod košili a vytáhl zpod ní svazek bankovek.

Fattyho McGeeho to však nezastavilo.

Henry pochopil, že rváč dostal za úkol ho zabít. Srdce mu sevřely ledové prsty. Jeho levá ruka se svazkem dolarů klesla. To je konec, pomyslel si. Tak jsem si z těch svých peněz užil jen dva drinky!

Fatty McGee zvedl revolver. Henry jasně viděl jeho ukazováček na spoušti. Zavřel oči. Jeho poslední myšlenka patřila Yumovi Madiganovi. Snad bude mít víc štěstí.

Třeskl výstřel.

Henry Wickenburg nic necítil. Teprve když uslyšel dopad těla na podlahu, otevřel oči. Divil se, že ještě pořád stojí na nohou. A že ho nic nebolí. Jenže potom vytřeštěnýma očima spatřil Fattyho McGeeho, který ležel před ním s rozhozenýma rukama.

U dveří se něco pohnulo.

Henry se ohlédl a uviděl vysokou, štíhlou postavu. Okamžitě poznal, že to není Yuma Madigan. Ve světle, které tam pronikalo, se zaleskla hvězda na vestě příchozího. Nyní Henry spatřil i jeho tvář a spadl mu kámen ze srdce.

„Zachránil jste mě v hodině dvanácté, marshale Colliere,“ řekl rozrušeným hlasem. „Měl mě na mušce.“

Federální marshal Jim Collier z Phoenixu přistoupil k mrtvému Fattymu McGeeovi a pohlédl na něj.

„Pracoval pro plukovníka Franka Reece?“ otázal se.

Henry Wickenburg si olízl rty a přikývl.

„Odkdy jste ve městě, marshale?“ zeptal se pohnutým hlasem.

„Od dnešního rána.“

„A už jste byl u Marii Gomezové?“

„Ne. Nejdřív jsem se tu chtěl trochu porozhlédnout.“

Henry zneklidněl.

„Myslím, že byste měl hned teď jít za Mikem Hatfieldem, marshale! Od té doby, co jsme se vrátili do města, jsem Yumu neviděl. Jak ho znám, tak se pokusí spojit s Mariou Gomezovou. A protože Hatfield asi ví, že Madigan má Mariiny dokumenty, nechá ho zmlátit - pokud ho rovnou nezabije…“

Jim Collier přikývl.

„O.K., pane Wickenburgu,“ poznamenal. „Jdeme k Miku Hatfieldovi.“

Henry Wickenburg zaběhl do stáje a skryl své peníze do boxu u Emily. Tam byly bezpečnější než v bance, protože Emily do svého boxu ještě nikdy nepustila cizího člověka…

+ + + + +

„ Tys přišel o rozum!“ rozzuřeně zasyčel Hatfield a pohlédl na plukovníka Reece.

„Proč se radši nepostaráš o to, abys ty peníze získal od Wickenburga zpátky? Ode mě nedostaneš ani cent.“

„Poslal jsem k Wickenburgovi Fattyho,“ hlesl Reece.

Hatfield zavrtěl hlavou.

„Takové věci se vyřizují osobně, Franku,“ chladně odtušil. „Fatty je hlupák. Ten se nechá obelstít i tím starým zlatokopem.“

Frank Reece se opřel o psací stůl a předklonil se.

„Miku, to já jsem tě dostal do tohoto byznysu! Měl bys mi být vděčný za to, žes zbohatl! To prostě nepopřeš! Toto je má poslední šance, Miku! Jestli mi Wickenburg s mými penězi proklouzne mezi prsty, tak se ocitnu na mizině. Ale potom přijdu za tebou a ty to víš! Nemám chuť začínat od píky jako chudák jen proto, že jsem měl společníka, pro kterého je vděčnost neznámý pojem!“

Mike Hatfield se opřel o opěradlo křesla. Na rtech se mu objevil cynický úsměv, který se však nedostal do jeho ledově chladných očí.

„Takže ty chceš přijít za mnou,“ odvětil klidným hlasem. „Pak si ale budeš muset vymyslet jak mě přinutit, abych ti pomohl. Protože dobrovolně to určitě neudělám.“

Frank Reece si olízl své oschlé rty. Pleť na jeho tváři již nebyla hladká. Poprvé za těch pět let, co Mike Hatfield plukovníka znal, viděl u jeho očí vrásky a náhle si uvědomil, že Frank Reece je starý, opotřebovaný muž.

„Ano, něco jsem si vymyslel, Miku,“ řekl Reece.

„Nechceš mi to říct, Franku?“

„Proč ne, Miku? Sám to víš. Jestli mě obětuješ, tak tě stáhnu pod hladinu s sebou. Potom mě doprovodíš do pekel, můj mladý příteli. Protože pak promluvím o všech špinavých kšeftech, ke kterýms mě přemluvil!“

Mike Hatfield nehnul ani brvou.

Frank Reece cítil, jak se jej zmocňuje vztek, a ptal se, jak se mohl dát do kupy s takovým darebákem.

„Takže ty chceš mluvit, Franku,“ chladně poznamenal Hatfield.

„Když mě obětuješ, tak ano, Miku!“

„Zapomínáš na jedno, Franku. Když někoho obětuju, tak už potom mluvit nemůže!“

Franku Reeceovi se stáhlo hrdlo. Upřeně hleděl na svého společníka a náhle mu došlo, že všechno, co se stalo, Mike Hatfield naplánoval do posledního detailu.

Ta smlouva s Peacockem! Podepsal ji jen on, Reece! Mike Hatfield vždycky říkal, že svému společníkovi věří a že ho proto nechává jednat. Přitom se tím jen vyhnul riziku! Zinkasoval polovinu, ale kdyby něco nevyšlo, mohl si umýt ruce.

„Takže takto sis to vymyslel!“ vyhrkl. Rozkašlal se, ale stále měl stažené hrdlo.

Jeho pohled byl upřen na Hatfieldovu pravou ruku. Ta byla jen kousek od pažby remingtonu.

Frank Reece věděl, jak zatraceně rychlý umí Hatfield být s koltem.

Přesto to zkusil. Věděl, že to je jeho jediná šance.

Nesáhl po Navy koltu ráže 38, který měl v pouzdře na pravém stehně. Ne, tak by Mika Hatfielda nikdy neporazil. Narovnal se a pootočil se, takže měl levou ruku skrytou za tělem. Pak ucítil tvrdou ocel derringeru, který nosil v rukávu.

„Jsi svině, Miku!“ vyhrkl a v tom samém okamžiku vytáhl malou dvouhlavňovou zbraň z rukávu a natočil levou ruku tak, že její hlaveň mířila na muže za psacím stolem.

Už během tohoto pohybu Frank Reece poznal, že Mika Hatfielda nezaskočil. Světlovlasý muž reagoval jako chřestýš, kterému někdo šlápne na ocas, u boku se mu zablesklo, když na něj Reece chtěl namířit.

Kulka plukovníka zasáhla do levé poloviny hrudi. Okamžitě se propadl do temnoty a už neslyšel, jak se obě kulky z jeho derringeru s tupým zvukem zavrtaly do psacího stolu.

Mike Hatfield s chladným úsměvem vstal.

Teď dosáhl svého cíle. Plukovník Frank Reece již nemůže vypovídat.

Všechny obchody vždy vyřizoval on. Pokud by se na něco přišlo, bude to na něm. On, Mike Hatfield, není oficiálně namočený do ničeho.

Chtěl ke dveřím, když tu uslyšel šramot.

Zmocnila se jej nedůvěra. Míšenka nahoře zuřila často, ale dnes jí to nemínil tolerovat.

Přiběhl ke dveřím a v hale se vydal k širokým schodům, jež vedly do prvního patra.

Ještě k nim nedorazil, když někdo zaklepal na vchodové dveře. Hatfield se ohlédl. Skrze pestré mozaikové sklo ve dveřích uviděl vysokou štíhlou postavu.

„Počkejte!“ zvolal, načež se vydal po schodech nahoru. Dostal se na chodbu. Tu se před ním ozval výstřel. V temnotě se zablesklo a těsně kolem hlavy mu hvízdla kulka.

V záblesku spatřil vousatou tvář starého muže. Muže, který pomohl Marii utéct!

Mike Hatfield se vrhl na koberec. I druhá kulka starého muže jej minula. Remington mu jako by sám skočil do ruky. Chtěl vystřelit na toho muže, ale vtom zachytil pohyb vlevo, právě tam, kde byly dveře Mariina pokoje. Zároveň se zezdola z haly ozval řinčivý zvuk, jako by někdo vyrazil dveře.

Otočil remington.

Dům se při ohlušující ráně zatřásl. Mike Hatfield spatřil záblesk a v té samé vteřině ucítil ostrou bolest, jako by jej provrtalo několik šípů. Remington mu vyklouzl z dlaně a dopadl na podlahu. Okamžitě tam byla něčí noha, která jej odkopla.

Mike Hatfield vyskočil. Cítil, že krvácí z mnoha malých ran, ale to ho nezastavilo. Otočil se, aby seběhl po schodech, ale vtom se před ním objevil vysoký stín a on naběhl na pěst federálnímu marshalovi Jimu Collierovi.

V chodbě stáli Yuma Madigan a Maria Gomezová.

Yuma položil dívce ruku kolem krku a s úsměvem pohlédl na muže s hvězdou.

„Říkal jsem vám přece, že tu záležitost máte přenechat mně, pane Madigane,“ zavrčel federální marshal.

Yuma se usmál.

„Jistota je jistota, marshale. Už jsem viděl nejednoho muže zákona s dírou mezi očima.“

„Ne každý má takové štěstí, že za něj nebezpečnou práci odvede takový odvážný starý muž,“ poznamenal Collier.

+ + + + +

Ve Vulture City zůstali ještě dva dny.

Ve městě panoval rozruch. Po smrti Franka Reece a zatčení Mika Hatfielda se několik mužů z města vydalo do dolu Hassayampa. Buck Stoneman a jeho muži zmizeli, když slyšeli, co se stalo ve Vulture City.

Rychle se zjistilo, že ruda v západní štole byl prohnaný podvod, který sloužil k obelstění Sheldona Peacocka. Federální marshal Jim Collier prodej dolu zrušil a vyplatil Peacockovi oficiální kupní částku dvacet tisíc dolarů. Peacock si ty peníze s kyselou tváří vzal a ještě v tu samou hodinu z Vulture City zmizel.

Marshal Collier se nastěhoval do kanceláře Mika Hatfielda.

Nechal si vyprávět příběh Marii Gomezové, a když s ní šel do banky, aby zkontroloval její konto, ukázalo se, že bankéř Charles Simpson beze stopy zmizel. V sejfu nebyly žádné peníze. Simpson všechno vzal s sebou a nechal tam jen pár drobných. Na základě výpisů z konta marshal Collier zjistil, že Mike Hatfield většinu peněz své ženy vybral za pomoci falešných podpisů. Bankéř o tom určitě věděl.

V trezoru Mika Hatfielda kromě hotovosti ve výši sto padesát tisíc dolarů nalezli i několik papírů, které kompromitovaly plukovníka Reece.

Z těchto peněz federální marshal Collier odškodnil Mariu Gomezovou.

Marshal v té záležitosti jednal poměrně velkoryse. Zbytek potom měl vyřídit soudce, kterého museli zavolat z Prescottu.

Henry Wickenburg a Yuma Madigan, kteří si tam připadali poměrně zbyteční, trávili většinu času v saloonu Commercial. Občas pili víc, než bylo zdrávo. A když potom vrávorali k Henryho domku a zpívali hrubé odrhovačky, hleděli na ně mnozí občané města s nevolí. Nemohli starému diggerovi zapomenout, že v nich tím vtipem, kterým podvedl plukovníka Reece, vzbudil falešné naděje.

Druhé noci došlo k divoké přestřelce.

Buck Stoneman se dvěma svými lidmi pronikl do vězení a osvobodil Mika Hatfielda. Zároveň chtěl jeden muž něco hledat v Henryho stáji - zřejmě jeho peníze, když je nenašel v jeho domku. Lidé toho chlapa našli, jak leží na ulici a řve bolestí. Měl zlomenou nohu. Tvrdil, že v té stáji jsou pekelné stvůry, které jej přepadly. Emily, jež to poslouchala, nad tím jen pohrdavě zafrkala.

Federální marshal Jim Collier vypsal zatykač na Mika Hatfielda kvůli vraždě plukovníka Franka Reece a na Charlese Simpsona za zpronevěru peněz. Potom dosadil za místního marshala Eagana Rawlingse, který v této funkci měl zůstat, dokud z Phoenixu nepřijede nový člověk.

Yuma Madigan, Maria Gomezová a Henry Wickenburg se připojili k federálnímu marshalu Collierovi, když se vydal do Phoenixu.

Yuma na dívce viděl, že má strach. Strach z Hatfieldovy pomsty. Proklínal se za to, že ho lépe nehlídal. Jenže Mike Hatfield byl nyní hledán za vraždu, a pokud je aspoň trochu inteligentní, jistě Arizonu co nejrychleji opustí. Je pravděpodobné, že už se tam nikdy neukáže…