John Kirby

Colorado western 113. Ketchum nezná slitování

Slade Ketchum si posunul stetson do čela, když projížděl mezi prvními domy Sheridanu. Byl unavený po dlouhé jízdě. Přesto jeho ostřížímu zraku neuniklo, co se děje na chodnících po obou stranách Maín Street. Toto zdánlivě ospalé město pro něj bylo nebezpečnější než hnízdo chřestýšů – protože zde v Sheridanu vládl jeho nepřítel Leon Ratcliff…

Za poslední dva roky se toho ve městě moc nezměnilo. Postavilo se několik nových domů a zvětšil se obchod. Přistavili mu patro.

Muži na chodnících si ho měřili zvědavými pohledy tak jako každého cizince, který přijel do města.

Slade Ketchum doufal, že ho nepoznali. Nejraději by se Sheridanu vyhnul obloukem, jenže byl vyčerpaný a chtěl se konečně vyspat v posteli. Jistě, to nebyl ten hlavní důvod. Dobře věděl, proč sem přijel. Něco ho sem táhlo. Chtěl se tam totiž vyrovnat se svou minulostí.

Lidé na něj letmo pohlédli, ale dál si zaprášeného jezdce na ošklivém šedákovi nikdo nevšímal.

Slade Ketchum se pousmál.

Lidé si ho tam pamatovali jiného. V modré vypulírované uniformě, když jezdil v čele setniny.

Úsměv mu zmizel ze rtů. Sevřel rty, když zastavil u Cattlemen House, který sloužil jako saloon a hotel současně.

U zábradlí před saloonem stálo půl tuctu koní. Slade si je prohlédl. Dva z nich měli značku ranče Sekáček. Přivřel oči a bezděky položil pravou dlaň na pažbu remingtonu. Potom však otočil šedáka a průjezdem mezi saloonem a sousedním domem pokračoval do dvora, k němuž ukazovala šipka s nápisem „Stáj“.

Slade se ocitl na dvoře hotelu.

Stáj stála naproti zadní stěně hotelu. Její vrata byla otevřená. Přijel k nim a svezl se ze sedla. Dovnitř mezi boxy pronikaly paprsky slunce.

Slade přivedl šedáka dovnitř.

Před jedním prázdným boxem omotal jeho uzdu okolo trámu a uvolnil podbřišník. Potom sundal sedlo a položil ho na kozu, jež stála před boxem.

Tu se ozval nějaký šramot.

Slade se ohlédl a uviděl, jak se otevřely dveře jakési komůrky. V té části chodby, kam již nesvítilo slunce, se objevil stín muže. Slade viděl, že kulhá. Tahal za sebou pravou nohu a kýval rukou, jako by tak musel balancovat.

„Dobrý, pane,“ pozdravil, „proč jste…“ Náhle se zarazil a zvedl hlavu. Pravou rukou si odsunul pokrčený stetson, jehož okraj byl roztřapený a špinavý, z čela a poškrábal se po šedivém strništi.

Slade Ketchum jen polkl. Sevřelo se mu hrdlo, takže málem nepoznával svůj hlas, když řekl: „Buď zdráv, Lewte!“

Stájník na něj nevěřícně hleděl. Jeho úzká ústa se několikrát otevřela, ale nebyl schopen nic říct. Utřel si ruce do otrhaných kalhot a vypadalo to, jako by se pokoušel narovnat.

Slade Ketchum cítil, jak se ho zmocňuje panika. Nedokázal odtrhnout oči ze zvrásněné tváře a šedých očí toho muže.

Lewt Martin zestárl. Je to odepsaný, zlomený člověk. A vinu na tom má on, Slade Ketchum.

Křečovité rysy stájníka se postupně uvolnily, načež se mu na rtech objevil úsměv. Ukázal své hnědé zuby a zajiskřilo se mu v očích.

„Můj Bože, kapitáne!“ zašeptal. „To je ale překvapení!“

Slade Ketchum sledoval, jak k němu přikulhal a podal mu ruku. Málem Ketchumovi ve své velké pracce rozmačkal pravici.

„To nemůže být pravda,“ zamumlal stájník. „Co vás sem přivedlo…“ Odmlčel se a úsměv mu zmrzl na rtech. V jeho očích se objevil vážný výraz. „Už vás někdo poznal?“ zeptal se náhle a v jeho chraplavém hlasu byl cítit strach.

Slade Ketchum stáhl koutky úst a zavrtěl hlavou. „Zapomínáš, že nenosím uniformu, Lewte. Když se podívám do zrcadla, tak sám sebe nepoznávám.“

Starý Martin zůstal vážný. „Miliard Ratcliff je v Cattlemenu,“ poznamenal. Slade přikývl.

„Viděl jsem dva koně se značkou Sekáčku,“ odvětil klidným hlasem.

Lewt Martin mu sevřel rameno.

„Odtud neodjedete živý!“ zvolal.

Slade Ketchum pokrčil rameny.

„Nemůžou mě jenom tak zavraždit, Lewte. Nic proti mně nemají. Tenkrát jsem byl zproštěn viny a ty víš, že to, co se tehdy stalo, zavinil poručík Amos Ratcliff.“

„Já vím, kapitáne,“ přisvědčil stájník, „ale to Miliardu Ratcliffovi a jeho otci nezabrání v tom, aby vám vpálili kulku do zad, jakmile jen k tomu budou mít příležitost. Měl byste se zase vyšvihnout na svého šedáka a odjet z města. Nebo tu chcete něco…“

Zamyšleně na Ketchuma pohlédl a teprve teď mu došlo, že Slade Ketchum do Sheridanu nepřijel náhodou. Musel vědět, že tu potká Ratcliffy.

Stájník si něco zamumlal pod vousy, načež se otočil a přinesl vědro vody.

„Co tvoje noha, Lewte…“ ptal se Slade Ketchum hledě na jeho kulhání.

Muž k němu přišel a usmál se. Postavil vědro před šedáka a poklepal si na nohu. Ozval se dutý zvuk.

„Poctivé dřevo,“ zamumlal. „Už to nebolí, když ji někdo trefí kulkou.“

Slade Ketchum naprázdno polkl. Opět se mu vybavil pohled na zakrvácenou nohavici s děsivým zraněním. Seržant Lewt Martin si rozkousal dolní ret, ale nevydal ze sebe ani hlásku, když ho Slade vlekl mezi Čejeny opojenými vítězstvím.

Lékař ve Fort Custer se pokusil Martinovi zachránit nohu. Když se tenkrát Slade Ketchum musel zodpovídat před válečným soudem, Lewt ještě nohu měl. Přinesli ho na nosítkách na přelíčení.

Teď však už nosil protézu. Stájník se usmál.

„Nemusíte si nic vyčítat, pane,“ zamumlal. „Já to zvládám. Po tom všem, co se tenkrát stalo, jsem stejně neměl chuť nosit uniformu. Dělalo se mi zle, když jsem se podíval jiným důstojníkům do očí. Myslel jsem si, že armáda je moje rodina. Ale radši žádnou rodinu než takovouto.“

„Nemůžeš zevšeobecňovat, Lewte,“ opáčil Slade Ketchum. „Musíš se vžít do jejich situace. Třicet mrtvých je třicet mrtvých.“

„Sakra, ale vy přece nenesete žádnou vinu na tom, že ti muži padli, kapitáne!“ vyhrkl stájník.

Slade pokrčil rameny.

„Nemá smysl o tom dál mluvit, Lewte. Postaráš se o mého šedáka? Mám za sebou dlouhou jízdu a těším se na postel.“

Lewt Martin naklonil hlavu.

V jeho šedých očích se zračilo mnoho otázek, on však žádnou nevyslovil.

„Dávejte si pozor na Miliarda Ratcliffa, kapitáne,“ poznamenal. „Ten chlap je hnusná krysa. Jeho otec a on chtějí ze svého ranče na Tongue River vybudovat malé království. Jejich moc stále roste. Nikdo jim nic neudělá, když vám vpálí kulku do zad.“

Slade Ketchum se pousmál.

„Naučil jsem se dávat na sebe pozor, Lewte,“ odvětil a poklepal si na pouzdro na pravém boku. Ze sedla si odvázal srolované deky, ze sedlového pouzdra vytáhl winchestrovku a kývl na stájníka. „Uvidíme se ráno, Lewte.“

Starý muž neodpověděl.

Slade Ketchum cítil, jak na něj Martin hledí. Stájník o něj měl strach.

Slade se usmál. On sám překonal strach po cestě do Sheridanu. Nemusel na dopis plukovníka Johna Scofielda reagovat. Pak by se nemusel obávat Ratcliffů. Řekl si však, že už před svou minulostí utíkal dost dlouho.

Mezitím již zapadlo slunce.

Vyšel z vrat stáje a pohlédl na zadní stěnu saloonu a hotelu. Byl tam zadní vchod pro hotelové hosty, kteří se chtěli do hotelu dostat přímo ze stáje. Vydal se tam. Ve tváři měl odhodlaný výraz.

V hale Cattlemen House panoval klid. Předním vchodem právě z hotelu odešli muž a žena.

Slade viděl, jak venku na verandě pozdravili muže, který se jen dotkl stetsonu. Ten chlapík na něj pohlédl. Slade na okamžik spatřil hvězdu na jeho kabátě.

Sheridan tedy má svého marshala. Pousmál se. Dokázal si představit, kdo tohoto muže dosadil a platí. Bez souhlasu Leona Ratcliffa by si v tomto městě nikdo hvězdu připnout nemohl.

Přišel do recepce.

Recepční, malý muž s poniklovanými brýlemi, byl ve městě nový. Slade ho neznal.

„Dobrý večer, pane,“ řekl ten muž vysokým hlasem. „Máte koně ve stáji?“ Všiml si, že Slade přišel do hotelu zadním vchodem.

Slade přikývl.

„Pokoj na jednu noc,“ řekl.

„Vy chcete jet zítra dál? Na sever?“

„Ano.“

„To může být nebezpečné, pane. Po Rosebud Mountains se potulují bandy Čejenů. Osamělý jezdec pro ně představuje lákavou kořist. Měl byste tu zůstat o den déle. Potom byste mohl cestovat s oddílem kavalerie až do Fort Custer.“

Slade pokrčil rameny. Neměl chuť se vybavovat s tímto malým chlapíkem, který mu právě posunul knihu hostů a podal mu pero, které předtím namočil do kalamáře.

Slade položil své deky na podlahu, chopil se pera a napsal do knihy hostů své jméno.

Pak chvíli pozoroval toho muže, který otočil knihu a přečetl jeho jméno. Nehnul však při tom ani brvou. Obrátil se, vzal z věšáku klíč, podal ho Sladeovi a řekl: „Pokoj číslo devět, pane Ketchume. Až vyjdete nahoru po schodech, tak jsou to třetí dveře napravo. Máte ještě nějaké přání?“

Slade přikývl.

„Mohl bych si objednat koupel?“

„Samozřejmě, pane Ketchume. Joshua vám řekne, až bude všechno připraveno.“

„Díky,“ zamumlal Slade. Byl rád, že ten muž neznal jeho jméno. Neměl chuť se setkat s Millardem Ratcliffem ještě tohoto večera. Stačilo, že chtěl přijmout práci od plukovníka Scofielda.

Vyšel po schodech nahoru, otevřel dveře a položil srolované deky a winchestrovku na postel. Potom přistoupil k oknu a pohlédl na Main Street. Viděl několik lidí, které znal z dřívějška. Někteří z nich o sobě tvrdili, že jsou jeho přáteli, než se stala ta věc u Armells Creeku…

Slade Ketchum se otočil a posadil se na okraj postele. Vytáhl remington, rozložil ho a pečlivě vyčistil. Vyměnil tu zbraň za svůj armádní kolt, když opouštěl kavalerii. Byla součástí jeho samotného, bez ní si připadal málem jako nahý.

V posledních dvou letech používal remington často, když svůj malý ranč ve Wind River Range bránil před bandity a Šošony, dokud nepoznal, že to je příliš velké sousto.

Překontroloval také winchestrovku. Potom si lehl na postel a dal si ruce pod hlavu. Za několik minut bude mít připravenou koupel.

Malý muž za recepčním pultem vzhlédl, když se otevřely dveře hotelu, a usmál se na vysokého šlachovitého muže, jenž prošel halou a zastavil se před recepčním pultem.

„Dobrý den, Georgi,“ řekl muži, jehož kabát zdobila marshalská hvězda.

„Nějaký nový zákazník?“

Recepční přikývl. Mlčky posunul marshalovi knihu hostů a přestal se usmívat. Nelíbilo se mu, že Rick Bogata si hraje na pánaboha jen proto, že nosí hvězdu. Neodvažoval se však proti tomu něco říct nebo dokonce udělat.

Rick Bogata měl propadlý obličej, který byl zohaven úzkou jizvou. Vypadala na jeho snědé pleti jako bílý proužek a rozdělovala jeho levou tvář na dvě poloviny. Své pichlavé černé oči nyní upřel na recepčního. George Rawlins se vyděsil.

„Slade Ketchum!“ vyhrkl Bogata. „Sakra, pročs mi to neřekl?“

Rawlins na muže zákona nechápavě hleděl.

„Proč? Co je sním…?“

Marshal ho umlčel prudkým pohybem ruky.

„Jaký má pokoj?“

„Devět,“ zamumlal Rawlins.

Rick Bogata se naklonil nad pult. Rawlins se zachvěl, když na něj marshal pohlédl.

„Říkal něco?“ zavrčel marshal.

„Nic zvláštního. Nechal si připravit lázeň.“

„Dobrá. Ty se budeš držet zpátky, Georgi. Připrav mu tu lázeň, ale jinak mu nic neříkej, jasné?“

Rawlins nechápavě přikývl.

Rick Bogata se otočil a prošel halou. Najednou měl naspěch. Venku na verandě málem vrazil do nějaké ženy. Rychle se omluvil a běžel ke vchodu saloonu, který byl osvětlen dvěma lucernami, jež tam visely pod přístřeškem. Rozrazil lítačky a rozhlédl se. Nemusel hledat dlouho.

Miliard Ratcliff seděl u svého oblíbeného stolu vzadu v rohu. Na jeho klíně sedělo děvče. Vedle něj byl Chuck Macklin, jezdec z ranče Sekáček, který sice dobytku moc nerozuměl, ale o to lépe dovedl zacházet s koltem.

Bogata se vydal přímo k nim.

„Zmiz, Ruby,“ zavrčel na dívku na Ratcliffově klíně.

Zadurdila se a pevně se chytila Ratcliffa.

Mladík se usmál.

Miliard Ratcliff vypadal dobře. Měl zvlněné světlé, poměrně dlouhé vlasy. Jeho pohledná tvář byla opálená a modré oči byly chladné jako kus ledu. Měl široká ramena, přímo překypoval silou.

„Najdi si jiné děvče, Ricku,“ řekl. „Ruby dneska zůstane se mnou.“

„Nemluv nesmysly, Mille,“ řekl Bogata. „Mám něco důležitého.“

„Proč by měla zmizet? Vyklop to.“

„V hotelu se ubytoval jeden muž.“

Miliard Ratcliff se rozesmál.

„To je přece normální, ne?“

„Nechceš vědět jeho jméno?“

„Znám ho?“

„To bych řekl. Už jsi mi toho o něm hodně pověděl, když jsem kdysi přijel do Sheridanu.“

Miliardu Sheridanovi ztuhl úsměv na rtech. Odstrčil dívku ze svého klína a Ruby se zamračila, načež cosi nespokoněně zamumlala, když jí Miliard Ratcliff dal pohybem ruky najevo, že má zmizet.

„Kdo?“ hlesl.

Rick Bogata poznal, že Miliard Ratcliff tuší, o kom mluví.

„Slade Ketchum,“ prohodil.

Miliard Ratcliff zbledl a sevřel prsty desku stolu. Celý se roztřásl.

„Ten proklatý bastard!“ vykřikl. „On se opravdu odvážil vrátit!“ Prudce vstal a převrátil židli. Muži u pultu se otočili a pohlédli na něj.

Miliard Ratcliff to však neviděl. Jeho tvář byla sevřena do grimasy a z jeho modrých očí doslova sršela nenávist. Pravou dlaní sevřel pažbu svého peacemakeru.

„Já tu svini oddělám!“ zavrčel. Chtěl odstrčit Ricka Bogatu stranou a projít kolem něj, ale marshal ho chytil za rukáv a otočil ho.

„Bez svého otce nic nepodnikneš!“ řekl a otočil se ke kovboji ze Sekáčku, který ještě stále seděl u stolu nevěda, o co jde.

Chuck Macklin už asi jméno Slade Ketchum někdy slyšel od té doby, co začal pracovat pro Leona Ratcliffa, ale neznal všechny podrobnosti. „Chucku, okamžitě pojedeš k bossovi a řekneš mu, že v Cattlemen House nocuje Slade Ketchum, rozumíš?“

Chuck Macklin pohlédl na Miliarda Ratcliffa.

„Odkdy mi dává příkazy Bogata?“ otázal se.

Miliard Ratcliff se ještě stále chvěl. Zdálo se, že Macklinovým slovům nerozuměl.

„Neblázni, Mille!“ prohodil Bogata. „Mohla by z toho být spousta trablů, kdyby ses pokusil Ketchuma jenom tak oddělat.“

Miliard Ratcliff na něj pohlédl svýma chladnýma očima a ostře řekl: „Od toho máme tebe, Ricku, aby nebyly žádné trable! To si vážně myslíš, že tu budu nečinně sedět, zatímco ten bastard bude spát jen o pár yardů vedle?“

„Slade Ketchum není hlupák, Mille,“ řekl muž zákona. „Myslíš, že ještě neví, že jsi ve městě? Viděl koně se značkou Sekáčku před saloonem. Podle toho, co jste mi kdysi o Ketchumovi pověděli, může být všechno, jen ne blbec nebo zbabělec. Bude počítat s tím, že mu půjdeš po krku.“

Miliard Ratcliff si odfrkl a zrudl.

„Pošli na ranč někoho jiného, Ricku!“ vyhrkl. „Chuck zůstane se mnou ve městě!“

Rick Bogata na něj pohlédl a poznal, že s ním nemá smysl mluvit.

„Tak dobrá, Mille,“ zamumlal. „Ale ještě jednou tě varuju. Buďto tě tvůj otec přetrhne jak hada, to v lepším případě, nebo v horším případě koupíš kulku.“ Obrátil se a odešel. Energickými kroky přešel Main Street, vtrhl do své kanceláře a vyhnal svého zástupce Hanka Jennera z lavice u kamen.

„Jeď na Sekáček, Hanku, a to tak rychle, jak jen můžeš!“ poručil mu. „Pověz Leonu Ratcliffovi, že Slade Ketchum se ubytoval v Cattlemenu. Nic víc, rozumíš?“

Vytáhlý podobaný mladík skoro vůbec nerozuměl. Pokrčil rameny a houpavým krokem se vydal ke dveřím.

Rick Bogata ho nakopl do zadku.

„Rychle, řekl jsem!“ křikl. „Jestli tu do půlnoci nebudeš i s Leonem Ratcliffem, můžeš na hvězdu zapomenout!“

„A když pan Ratcliff se mnou nebude chtít jet?“ téměř plačtivě se zeptal Hank Jenner.

„Stačí mu říct jméno Slade Ketchum,“ zavrčel Bogata, „a uvidíš, co to s ním udělá.“

Hank Jenner bleskově zmizel.

Rick Bogata vyšel na verandu a pohlédl na saloon Cattlemen. Cítil, že Miliard Ratcliff nebude mít dost trpělivosti na to, aby počkal, dokud do města nepřijede jeho otec.

A to znamená jediné – problémy – pomyslel si marshal.

O Ketchumovi toho slyšel dost a nejen od Ratcliffů. Před dvěma lety byl Ketchum kapitánem sedmé kavalerie. Byl to tvrdý muž. Určitě dost tvrdý na to, aby se vypořádal s takovými horkými hlavami, jako je Miliard Ratcliff.

Tu uviděl Chucka Macklina, jenž vyšel ze saloonu, a svraštil čelo. Pistolník na něj pohlédl a usmál se.

Ricka Bogaty se zmocnil vztek. Nemohl toho chlápka ani vystát. Považoval se za něco extra jen proto, že nosil kolt nízko u pasu. A to si přitom dosud troufl jen na farmáře, kteří nepoužívali kolt k ničemu jinému než k zatloukání hřebíků.

Macklin se došoural po chodníku k hotelu, načež ještě jednou pohlédl na Bogatu a zmizel v recepci.

Marshal se ani nehnul.

Věděl, že Miliard Ratcliff pistolníka poslal jenom na výzvědy. Mladý Ratcliff by nikdy Ketchuma pistolníkovi nenechal. Jeho nenávist k tomu muži, o němž věřil, že má na svědomí jeho bratra, byla příliš velká. Bratrova smrt však nebyla jediným důvodem jeho nenávisti. Rick Bogata slyšel o tom, že Slade Ketchum mladíkovi kdysi uštědřil výprask, když na něho Ratcliff tasil revolver. A Miliard Ratcliff nebyl člověk, který by uměl zapomenout.

Bogata počkal, dokud se Chuck Macklin opět neobjevil a nevrátil se do saloonu. Potom šel po chodníku až k průchodu mezi dvěma domy. Stáhl se do jeho stínu a odtud pozoroval vchod hotelu.

Nejraději by odešel do své úřadovny a o nic by se nestaral.

Věděl však, že Leon Ratcliff by mu kladl za vinu, kdyby se jeho synovi něco přihodilo.

„Ano?“ řekl Slade, když někdo zaklepal na dveře. Už předtím uslyšel kroky, vstal a vzal do ruky remington.

„Lázeň je připravená, pane,“ řekl kdosi za dveřmi.

Slade si strčil remington do pouzdra, které držel v levé ruce. Otevřel dveře, vyšel na chodbu a zavřel za sebou.

Stál před ním černoch s širokými rameny, který vytřeštěnýma očima hleděl na revolverový opasek ve Sladeově levé ruce.

„Tu zbraň při koupeli potřebovat nebudete, pane,“ poznamenal.

Slade se na něj usmál.

„Člověk nikdy neví, Joshuo.“

Černoch zavrtěl svou kudrnatou hlavou. „Sheridan má dobrého marshala, pane. Pan Bogata nedovolí žádné přestřelky.“

„Já žádnou nezačnu, Joshuo. A teď mě zaveď do lázně. Doufám, že voda je už horká.“

Kráčel za černochem po úzkých schodech dolů do vedlejší budovy, v níž se nacházela koupelna. Stálo v ní půl tuctu dřevěných kádí oddělených bílými závěsy nataženými na napnutých šňůrách. Joshua ukázal na jednu káď, z níž stoupala pára. Vpustil Sladea dovnitř a zatáhl za ním závěs.

„Mýdlo, kartáč a ručník leží na stoličce, pane,“ řekl ještě, načež odešel.

Slade se svlékl, a než vlezl do vany, přitáhl si tam židli. Z pouzdra vytáhl remington a položil ho na židli tak, aby mohl kdykoliv sáhnout po zbrani.

Voda byla tak horká, že do ní mohl vlézt jen pomalu. Na okamžik zatajil dech, načež se blaženě opřel a chvíli tam jenom volně ležel.

Potom se namydlil a umyl si své zpocené vlasy. Pohyboval se opatrně. Měl nastražené uši, aby mu neušel jediný zvuk, který by nezpůsobil sám.

Vtom strnul, protože uslyšel, jak se otevřely dveře. Okamžitě věděl, že to není Joshua. Do koupelny přišel někdo jiný.

Chopil se revolveru.

Ty kroky zněly povědomě.

„Kapitáne?“ zašeptal ten neznámý.

Slade Ketchum tiše sykl: „Tady jsem, Lewte.“

Bílý závěs se odhrnul a objevila se vrásčitá tvář stájníka. Usmál se, když spatřil remington v Ketchumově ruce, a přikývl.

„Jste opatrný, pane,“ řekl. „To je dobře. Miliard Ratcliff už o vás ví. Sedí v Cattlemenu a pije jednu whisky za druhou. Bogatův zástupce vyrazil z města, jako by měl čerta v patách. Určitě o vás poví Leonu Ratcliffovi. Rančer může být už o půlnoci ve městě. Musíte zmizet, kapitáne! Ratcliff má ve svém mužstvu několik zabijáků, kteří vás bez skrupulí odkrouhnou.“

Slade Ketchum lehce přikývl. Lewt měl pravdu. Bylo by lepší, kdyby do Sheridanu vůbec nejezdil. Jenže pokud k sobě měl být upřímný, tak si musel přiznat, že tuto situaci chtěl vyprovokovat. Jednou by se s Leonem Ratcliffem potkal tak jako tak. Tak proč to odsunovat?

Stájník si všiml tvrdých rysů okolo jeho úst a okamžitě pochopil, co kapitán cítí.

„To je nesmysl, kapitáne!“ vyhrkl. „Proti té bandě nemáte šanci. Ti chlapi vám klidně střelí do zad. A už to také nejednou udělali. Když potřebovali odpravit někoho, kdo stál Leonu Ratcliffovi v cestě.“

Slade Ketchum zvedl ruku a stájník se odmlčel. Závěs se lehce pohnul, podle čehož Slade poznal, že se otevřely dveře. Vtom se ozvalo tiché vrznutí, které uslyšel i Lewt Martin. Zachvěl se. Slade mu pokynul, aby od kádě odstoupil.

Lewt udělal neslyšně dva kroky stranou. Také on již držel v ruce kolt. Slade si předtím nevšiml, že je ozbrojen.

Slade se pocítil mrazení v zátylku. Tušil smrtelné nebezpečí. Sklouzl hlouběji do kádě a zvedl remington.

„Teď!“ ozval se pronikavý hlas.

Bílý závěs náhle prorazil výstřel. Ohlušující rána se slila s praskáním, když se kousky sekaného olova zavrtaly do kádě.

Starý Lewt vykřikl a skácel se na zem.

Závěs se odhrnul a Slade spatřil jednoho přikrčeného, neoholeného chlapa, který s koltem v ruce přiskočil k jeho kádi. Zablesklo se v hlavni jeho revolveru a ve stejném okamžiku i Slade stiskl spoušť.

Kulka toho střelce směřovala do vody těsně vedle Sladeova ucha a potom narazila do stěny kádě.

Slade viděl, jak muž zavrávoral. Na levém rameni se mu objevila červená skvrna. Zasténal, klesl na kolena a pustil kolt na podlahu.

Slade slyšel řev druhého muže.

Vedle závěsu se objevily světlé vlasy Miliarda Ratcliffa. Vypálil, aniž přesně mířil. Jeho kulka proletěla nad Ketchumem, jenž vystřelil podruhé.

Zasáhl Ratcliffa do pravé ruky. Náraz kulky blondýna otočil a vyrazil mu z dlaně peacemaker. V levé ruce držel brokovnici, z jejíchž dvou hlavní se kouřilo.

Slade rychle vylezl z kádě, přiskočil k Ratcliffovi a udeřil jej pěstí do brady. Mladík odletěl do závěsu, zamotal se do něj a strhl jej dolů, když se skácel k zemi.

Ratcliffův kumpán se pokusil sáhnout po revolveru.

Slade mu šlápl na ruku a přitlačil mu remington na obličej.

Pistolník zatajil dech.

„Stiskněte to, kapitáne!“ ozval se stájník za Sladem. „Ta krysa si nic lepšího nezaslouží!“

Slade se ohlédl a oddechl si úlevou, když viděl, že Lewt vstal. Pravou nohavici však měl potrhanou kousky sekaného olova.

Stájník si všiml jeho pohledu a na jeho vrásčitém obličeji se objevil úsměv. Poklepal si hlavní revolveru na svou dřevěnou nohu a poznamenal: „Říkal jsem přece, že to nebolí.“

Ozvaly se chvatné kroky.

Slade odkopl pistolníkův revolver ke kádi, načež ustoupil zpátky a omotal si bedra velkou osuškou.

Dveře práskly o stěnu a Slade spatřil propadlý obličej s tenkou jizvou, který předtím na zlomek vteřiny spatřil ve dveřích hotelu. Na kabátě měl ten muž hvězdu. Několik vteřin na něj hleděly černé pichlavé oči, načež marshalův pohled sklouzl k pistolníkovi, jenž seděl na podlaze, a k Miliardu Ratcliffovi, bezvládně zamotanému v závěsu vedle něj.

Zbledl, když uviděl, jak se bílý závěs zbarvil Ratcliffovou krví, a znovu pohlédl na Ketchuma.

„Pusťte ten revolver!“ sykl.

Slade zavrtěl hlavou. Jeho remington mířil přímo na marshalovu hvězdu.

„Přemýšlejte trochu, marshale,“ naléhal, „a zjistíte, co se tu stalo. Nemyslíte si snad, že jsem ty dva pistolníky napadl já?“

„Chtěli kapitána zavraždit, Bogato!“ ozval se stájník, který přikulhal ke Sladeovi a rovněž namířil revolverem na marshala. „Ten ksindl tady…“ dodal a kývl na omráčeného Ratcliffa, „vypálil brokovnicí přes závěs! Tady, podívejte se na mou dřevěnou nohu! Zavřete ty chlápky za mříže!“

„Kapitána?“ zeptal se muž s hvězdou.

Slade Ketchum lehce zavrtěl hlavou.

„Já nejsem kapitán, marshale,“ opáčil. „Dřív jsem jím býval, a proto mě tak pan Martin nazval. Teď jsem jenom mírumilovný cestující, který chtěl jednu noc přespat v Sheridanu.“

„Nemluvte nesmysly, Ketchume!“ procedil marshal mezi zuby. „Přijel jste sem proto, abyste zastřelil Miliarda Ratcliffa.“

„To bych mu přece mířil na srdce a také bych ho trefil, marshale,“ odvětil Slade ledovým hlasem. „Ratcliff to dostal do ruky a nic víc. Odneste ho k doktorovi. A až do města přijede Leon Ratcliff, tak mu řekněte, ať se mi zdaleka vyhýbá. Za to, co se stalo jeho synovi Amosovi, nemůžu. A nenesu vinu ani na tomto incidentu. Varujte ho. Příště by jeho syn nebo on sám mohli dopadnout mnohem hůře.“

Vtom dovnitř vešel George Rawlins.

„Pane Bože!“ zaúpěl, když uviděl Miliarda Ratcliffa, jak leží se strženým závěsem na podlaze.

„Postarejte se o to, abych se mohl v klidu dál koupat, pane,“ řekl Slade.

Pistolníkovi se podařilo vstát. Pravou rukou se chytil za krvácející rameno. Byl bledý ve tváři, ale v jeho tmavých očích se zračila nenávist.

Slade věděl, že si na tohoto muže bude muset příště dát pozor. Lewt měl pravdu. Ten chlápek byl krysa. Byl si jist, že příště to zkusí ze zálohy.

Miliard Ratcliff se probral a zasténal, když jej marshal chytil pod paže a zvedl ho z podlahy. Chvíli mu trvalo, než pochopil, co se stalo a kde je.

Potom vykřikl. Chtěl se Bogatovi vytrhnout, jenže ten jej držel ocelovým stiskem a táhl ke dveřím.

„Dělej, Mackline!“ zavrčel marshal na vrávorajícflio pistolníka. „Vypadni!“

Podsaditý muž vyvrávoral za ním ven.

„Zavři dveře!“ zvolal Slade na chvějícího se Rawlinse, který bleskově jako lasička zmizel venku.

Slade ze sebe shodil ručník a vlezl zpátky do vany.

S úsměvem potom přihlížel, jak Lewt se svou dřevěnou nohou kulhá ke dveřím, u nichž zůstal stát s taseným revolverem.

„Budeš kvůli tomu mít spoustu problémů, Lewte,“ zamumlal.

Bývalý seržant pokrčil rameny.

„To není nic proti tomu, co čeká tebe, až sem přijede Leon Ratcliff se svým mužstvem,“ zamumlal.

Okna domů na Main Street se chvěla pod dusotem kavalkády jezdců, kteří krátce po půlnoci dorazili do města ze severu.

Na jejich čele jel vysoký širokoplecí muž s velkým kloboukem, který seděl na mohutném appaloosovi. Cválal k marshalově úřadovně. Před ní zatáhl za uzdu, appaloosa se zapřel předními kopyty do písku a několik yardů klouzal, než se zastavil v oblaku zvířeného prachu. Ostatní muži měli co dělat, aby do něj nenajeli.

Vysoký muž seskočil ze sedla, hodil appaloosovu uzdu jednomu z jezdců a vyšel po schodech na chodník. Až po ramena mu sahaly jeho vlnité, sněhobílé vlasy. Jeho široká tvář s několikrát zlomeným nosem nebyla zrudlá jen kvůli rychlé jízdě. V jeho světle modrých očích se jiskřilo.

Dveře marshalovy úřadovny se otevřely.

Ven vyšel Rick Bogata. Instinktivně vtáhl hlavu mezi ramena, což dělal vždy, když stál tváří v tvář Leonu Ratcliffovi. Tentokrát pro to navíc měl ještě důvod.

„Jdeme dovnitř, Bogato!“ poručil rančer.

Bogata ho pustil dovnitř, Leon Ratcliff přistoupil k psacímu stolu, posadil se na něj a pohlédl na muže zákona.

„Kde je?“ otázal se.

„Naproti v Cattlemenu. Ve svém pokoji. Číslo devět. On má…“

Leon Ratcliff mávl rukou.

„Co jste mezitím vymyslel, Bogato? Víte, že toho muže chci vidět mrtvého. Ale chci, aby se to stalo tak, aby mě potom nikdo nemohl za nic popotahovat.“

„Pane Ratcliffe,“ začal Bogata. „Já jsem vašeho syna…“

„Kde je Miliard?“ okamžitě mu Ratcliff skočil do řeči. „Opíjí se v saloonu? Přiveďte ho sem, Bogato. Chci s ním mluvit.“

„Váš syn a Chuck Macklin jsou u doktora, pane,“ řekl Rick Bogata.

Rančer vytřeštil oči.

„U doktora?“ ptal se zvýšeným hlasem. „Co to má znamenat, Bogato?“

„Výslovně jsem ho varoval, aby si s Ketchumem nezačínal, dokud do města nepřijedete vy. Ale neposlechl mě. Šel s Macklinem do hotelu a pokusil se Ketchuma oddělat brokovnicí. Ketchum na něj vystřelil a trefil vašeho syna do ruky. Macklin dostal kulku do ramene.“

Leon Ratcliff zalapal po dechu. Jeho tvář byla zrudlá zlostí. Udeřil pěstí do stolu a zařval: „Ten idiot! Troone, běž k doktorovi a přiveď sem Miliarda. Je jedno, jak na tom bude, rozumíš?“

Hubený muž v černém, jenž stál u dveří, se mlčky otočil a zmizel.

Leon Ratcliff sklouzl z psacího stolu a začal chodit po kanceláře. Potom se zarazil před Rickem Bogatou a pohlédl na něj svýma malýma světlýma očima.

„Ještě stále čekám na váš návrh, Bogato!“ zavrčel.

Rick Bogata pokrčil rameny a odvětil: „Svažte mě, vytáhněte Ketchuma z jeho hotelového pokoje a pověste ho. A udělejte to se všemi svými muži. Myslel jste si přece, že Ketchum chtěl zabít vašeho syna. To můžete tvrdit dodatečně. Nikdo vás za to neodsoudí.“

Rančer přivřel oči a pomalu zavrtěl hlavou.

„Tak ne, Bogato,“ řekl nebezpečně tichým hlasem. „ Z této záležitosti nikdo nevycouvá. Ani vy ne! Ptám se, proč Ketchum ještě nesedí ve vězení, když vyvolal přestřelku.“

Bogata zavrtěl hlavou.

„Nemám nejmenší důvod k zákroku vůči němu, pane,“ přidušeně odvětil. „Je příliš jasné, že ho váš syn a Macklin přepadli.“

„To je mi jedno!“ odsekl Ratcliff. „Zatkněte toho chlapa, Bogato!“

Rick Bogata jen polkl.

„Ketchum není muž, který by se dobrovolně poddal, kdybych ho vyzval, aby se mnou šel do vězení,“ opáčil.

„To bych řekl, Bogato,“ chladně přitakal Leon Ratcliff. „Dostanete ho do vězení. Jak, to už je váš problém. Pro mě za mě třeba zapalte Cattlemen House.“

Ricka Bogatu polil studený pot. Hned Ratcliffův záměr prohlédl. Rančerovi bylo jedno, jestli Slade Ketchum nebo on Bogata při zatýkání natáhnou bačkory. Pravděpodobně by mu dokonce bylo milejší, kdyby ho Ketchum zastřelil. Pak by měl Ratcliff záminku pro to, aby mohl Ketchuma štvát jako vraha muže zákona.

V rančerových očích se zajiskřilo. Četl Bogatovi myšlenky z tváře. Jeho odulé rty se zkřivily do šklebu.

„Zatím jste vedl celkem příjemný život, Bogato,“ řekl. „Teď můžete konečně dokázat, že stojíte za ty peníze, které vám platím.“

„Udělal jsem toho pro vás hodně, pane Ratcliffe,“ namítl Bogata.

„Ale? Kdybych potřeboval jenom někoho, kdo umí přivřít obě oči, tak bych si najal člověka, který by mě stál polovinu. Tenkrát jste mi vyprávěl, že umíte dobře zacházet s koltem. Takže běžte do hotelu a zatkněte Ketchuma. Nebudete tím jednat proti zákonu, protože Ketchum se musí zodpovídat za tu přestřelku – a je jedno, jestli by byl později odsouzen nebo zproštěn viny.“

U dveří úřadovny se něco dělo.

Leon Ratcliff se ohlédl a přivřel oči, když spatřil svého syna, kterého tam dostrkal pistolník Jesse Troon.

Miliard Ratcliff byl bledý jako stěna.

Po čele a přes obočí mu stékaly krůpěje potu. Přikrčil se, když viděl, že se k němu blíží jeho otec.

Leon Ratcliff se ani nerozmáchl a udeřil jej pěstí do tváře. Mladík se poroučel na Jesseho Troona, jenž ho chytil a udržel na nohou.

„Pojď dovnitř!“ zavrčel Leon Ratcliff.

Jeho syn Miliard se vymanil ze sevření Jesse Troona a dovrávoral do úřadovny. Jeho pohledná tvář byla pokřivena zlobou. Pravý rukáv košile měl odtržený a nadloktí měl ovázané.

„Ty kreténe!“ pbořil se na něj jeho otec. „Kolikrát jsem ti říkal, že nejdřív musíš přemýšlet, než něco uděláš!“ Ucítil alkohol, který z Miliarda táhl, a pohrdavě se ušklíbl. „Chlast! Ano, chlastat umíš! Chlastat, chodit za děvkami a prohrávat moje peníze v kartách! Ale když o něco jde, tak selžeš!“

„Já za nic nemůžu,“ vyhrkl Miliard Ratcliff. „Vyšlo by to, kdyby Ketchuma předem nevaroval ten zatracený Stumpy!“

Leon Ratcliff pohlédl na marshala.

„Je to pravda?“

Bogata pokrčil rameny.

„Stumpy byl s Ketchumem, když ho Miliard s Macklinem přepadli. Sekané olovo ho trefilo do dřevěné nohy. Nestřílel však.“

„Seržant Lewt Martin!“ zavrčel Leon Ratcliff rozhněvaně. „Myslel jsem si, že ta amputovaná noha je pro něj dost velký trest. Přiveď ho, Troone! Ať se ten bastard se dozví, že jeho čas v tomto městě skončil!“

Pistolník v černém opět odešel.

Leon Ratcliff se otočil k Ricku Bogatovi.

„Teď jste na řadě vy, Bogato. Ukažte, co ve vás je. Zaplatím vám tisíc dolarů, jestli se vám povede dostat Ketchuma do vězení!“

Rick Bogata sevřel rty. Rád by těch tisíc dolarů oželel, kdyby kvůli nim nemusel do Cattlemen House.

Věděl však, že nemá na vybranou. Byl by u Leona Ratcliffa vyřízený, kdyby teď couvl. A nejen to. Byl přesvědčen, že rančer by ho nenechal odjet, kdyby mu hodil hvězdu pod nohy. V okamžiku, kdyby si ji odepnul, by byl mrtvý muž.

„Dobrá, pane Ratcliffe,“ zavrčel. „Přivedu Ketchuma z hotelu. Ale to, co s ním potom uděláte, jde na vaši odpovědnost.“

„Vždycky nesu odpovědnost za všechno, co dělám, Bogato,“ chladně opáčil Leon Ratcliff. „A teď už běžte. Čekal jsem dost dlouho!“

Lewt Martin, jemuž se v Sheridanu kvůli jeho dřevěné noze přezdívalo Stumpy, uslyšel jezdce cválající do města. Vyběhl ze své stáje a přitiskl do stínu u stěny domu vedle saloonu, odkud potom upřeně hleděl na marshalovu úřadovnu. Ještě stačil zahlédnout Leona Ratcliffa, jenž před marshalem vešel do kanceláře.

O něco později odtud vyšel pistolník Jesse Troon, který se rozběhl po chodníku.

Stumpy hned věděl, že má jít pro Miliarda Ratcliffa.

Ostatní jezdci seskočili ze svých koní a toužebně hleděli k saloonu Cattlemen. Nikdo z nich se však neodvážil tam jít bez rančerova povolení.

Stumpy pohlédl k hotelu.

Nahoře v Ketchumově pokoji byla tma. Stumpy byl ovšem přesvědčen o tom, že kapitán ty jezdce slyšel. Pokud byl prozíravý, pak si sbalil své věci a zadním vchodem se odebral do stáje. Sedlo tam měl připravené. Stačilo mu jen ho položit na hřbet šedáka. Stumpy nechal otevřená i zadní vrata stáje.

Ještě v tom samém okamžiku si ale Stumpy uvědomil, že Slade Ketchum nebude prchat. Přemýšlel nad tím, co asi kapitán svým příjezdem do Sheridanu sleduje. Určitě pro to musí mít nějaký závažný důvod, když kvůli tomu riskuje život.

Jesse Troon se vrátil i s Millardem Ratcliffem. Mladík měl ovázané pravé nadloktí. Po Chucku Macklinovi nikde ani vidu ani slechu. Pistolník patrně ještě ležel u lékaře.

Oba muži zmizeli v marshalově kanceláři. Dveře zůstaly otevřené.

Stumpy uslyšel tlesknutí, načež Jesse Troon chytil mladého Ratcliffa, jenž málem vypadl na chodník, a postrčil ho zpátky do místnosti. Ozval se tvrdý hlas Leona Ratcliffa, ale Stumpy jeho slovům nerozuměl.

Troon se náhle otočil a vyšel na chodník.

Stumpy zbledl, když viděl, jak sešel z chodníku a vydal se přímo k němu. Bylo mu jasné, že tentokrát jde Troon pro něj.

Odkulhal dál do tmavého průchodu.

Rozrušeně oddechoval. Dostal se za roh saloonu a skryl se za bečku s dešťovou vodou. Jen o chvíli později uslyšel pistolníkovy kroky.

Jesse Troon šel po dvoře směrem ke stáji.

Stumpy zatajil dech. Chtěl jít do hotelu varovat Ketchuma, až Troon vejde do stáje.

Troon ještě nepřešel dvůr, když tu se náhle zastavil. Stumpymu se sevřelo hrdlo. Viděl, jak pistolník položil dlaň na pažbu revolveru a otočil se. Pak ji vytáhl z pouzdra a namířil přímo na Stumpyho, ačkoli ho ve tmě nemohl vidět.

Troon udělal několik kroků směrem ke Stumpymu a zavrčel: „Vylez, chlape! Za tři vteřiny vystřelím!“

Stumpy ztěžka vydechl. „Nestřílej, Troone,“ řekl. „To jsem já, Stumpy.“

Vstal a vykulhal ze stínu bečky na plochu osvětlenou lucernou, jež svítila u vchodu hotelu.

Troon se zazubil.

„Ty teď zase spáváš venku, Stumpy?“

Stumpy neodpověděl. Troon k němu přistoupil blíž.

„Pan Ratcliff by s tebou chtěl mluvit, Stumpy. Tak dělej, otoč se a pojď se mnou. Nemáš přece u sebe žádnou zbraň, ne?“

Stumpy polkl.

„Mám. Armádní kolt.“

„Tak mi ho radši dej, než se stane neštěstí, Stumpy.“

Stumpy položil ruku na pažbu armádního koltu, který nosil za opaskem pod kabátem, a náhle se otočil na levé noze, tasil kolt a vypálil. Sám nevěděl, co to do něho vjelo. Třeskl výstřel a v temnotě se zablesklo.

Jesse Troon rychle udělal krok stranou a vztekle vyprskl. Nato pažbou revolveru udeřil Stumpyho do ruky. Starý muž tiše vykřikl a pustil armádní kolt na zem.

„Měl bych ti vpálit kulku do hlavy!“ zavrčel Troon. „Máš jediné štěstí, že s tebou chce boss mluvit!“

Potom Stumpyho dloubl hlavní revolveru do boku. Ten zavrávoral a měl co dělat, aby se udržel na nohou.

Se zachmuřenou tváří přikulhal na Main Street a spatřil marshala Ricka Bogatu, jenž stál na chodníku před svou kanceláří. Když uviděl Stumpyho, jemuž Jesse Troon mířil revolverem do zad, vypjal ramena, sešel z chodníku a zamířil ke Cattlemen House.

Stumpy klopýtal dál. Ohlédl se a uviděl, že v oknech v poschodí hotelu se nesvítí. Ten výstřel přece Ketchum musel slyšet! zoufale si pomyslel.

Jeho dřevěná noha klapala na schodech a na chodníku. Jezdci na ulici se na něj zubili. Stumpy většinu z nich neznal. Mnoho z nich Leon Ratcliff najal před nedávnem. Stumpymu stačil jediný pohled na to, aby poznal, že si nikdy nevydělávali na chleba poctivou prací.

Troon udeřil Stumpyho do zad a stájník vklopýtal do kanceláře.

Leon Ratcliff, jenž znovu seděl na psacím stole, na něj pohlédl svýma malýma očima. Jeho syn stál vedle něj. Miliard měl opuchlou levou tvář. Stumpy tušil, že ho jeho otec udeřil pěstí.

„Vždycky jsem si myslel, že si ceníš toho, že tu v Sheridanu můžeš žít, Stumpy,“ řekl nebezpečně tichým hlasem. „Ale vypadá to, že nevíš, co je to vděčnost.“

Stumpy sevřel své úzké rty. V jeho šedých očích se zračil vzdor a pohrdání. Rančerovi to neuniklo.

Leon Ratcliff sklouzl ze stolu a pomalu přistoupil ke Stumpymu. Když byl jen krok od něj, zničehonic mu podkopl dřevěnou nohu.

Stumpy šel k zemi. Dopadl tvrdě, protože před sebe nedokázal dát včas ruce. Dopad na podlahu mu vyrazil dech. V očích se mu objevily slzy hněvu.

„Ještě dnes v noci si sbalíš svých pár švestek a zmizíš ze Sheridanu, Stumpy!“ řekl Leon Ratcliff hlasem chladným jako kus ledu. „Jestli ještě zítra budeš ve městě, tak se o tebe postará Jesse Troon!“

Stumpy cítil ostrou bolest v pahýlu amputované nohy. V tom okamžiku si přál, aby měl v ruce svůj armádní kolt. Vystřelil by. A bylo mu jedno, co by se stalo potom.

Připlazil se zpátky ke dveřím. Slzy už mu zmizely z očí. Uslyšel tichý smích Jesse Troona, načež se chytil stěny a pomalu se vytáhl nahoru. Ucítil ostrou bolest v pahýlu po amputované noze, když si na něj nasadil protézu. Zatnul však zuby a vyvrávoral ven. Jeho kroky doprovázelo klepání.

Vtom uslyšel, že k němu někdo přistoupil zezadu, načež dostal ránu do zad.

Zamával rukama, ale už se nedokázal udržet na nohou. V následujícím okamžiku uviděl, jak kolem něj proletěly schody chodníku, načež dopadl tváří do prachu Main Street. Vyplivl písek z úst. Několik jezdců se rozesmálo, načež na něj padl stín. Kdosi ho chytil za ruku a zvedl ho na nohy. Pohlédl do hranatého obličeje s modrýma očima.

„Sakra!“ vykřikl Leon Ratcliff. „Co to má být? Nech toho bastarda ležet, Harte!“

Muž jej pustil teprve, když Stumpy stál jistě na nohou. Potom od něj odstoupil. Stumpy slyšel, jak klidným hlasem řekl: „Bojovat proti starým neozbrojeným mužům, kteří mají jenom jednu nohu, není můj styl, pane Ratcliffe.“

Stumpy se ohlédl a levou dlaní si promnul tvář.

Ratcliffova tvář byla zrudlá hněvem. Měl na jazyku ostrou odpověď, ale pak se prudce otočil a vrátil se do marshalovy kanceláře.

Stumpy na okamžik pohlédl na pistolníka, který stál vedle něj.

„Díky, Yancey,“ přidušeně zamumlal, než se otočil a kulhavým krokem se vydal po Main Street.

Yancey Hart hleděl za ním. Bylo na něm vidět, že se mu to, co se tam právě odehrálo, vůbec nelíbí.

Přistoupil k němu Jesse Troon.

„To pana Ratcliffa pěkně naštvalo, Harte,“ řekl se samolibým úsměvem. „Možná bys měl raději nasednout ha tu svou herku a zmizet.“

Yancey Hart přikývl.

„Snad bych to měl opravdu udělat, Troone. Neměl jsem ten džob brát. To jsem si říkal, už když jsem tě poprvé uviděl.“

Troon se zašklebil a položil ruku na pažbu svého revolveru. Ocelový, výraz Hartových modrých očí jej však přinutil, aby ruku ze zbraně zase stáhl. Otočil se a vrátil se do kanceláře.

Leon Ratcliff na něj pohlédl a zamumlal: „Řekni chlapcům, že můžou jít do saloonu a dát si tam pár drinků.“

Troon přikývl. Vyšel ven a pověděl mužům, aby jeli k saloonu. Dorazili tam, přivázali uzdy k zábradlí a zmizeli uvnitř. Troon zůstal venku. V jeho tmavých očích se zračila nenávist, když hleděl na Yanceyho Harta.

Slade Ketchum už spal, když uslyšel dusot kopyt na Main Street. Vyskočil z postele a přistoupil k oknu. Nesvlékl se, když si šel lehnout. Dokonce se ani nevyzul, aby mohl okamžitě reagovat, kdyby se mu chtěl někdo v noci podívat na zoubek.

Spatřil jezdce a sevřel rty, když uviděl ramenatého muže na mohutném appaloosovi.

Leon Ratcliff se za poslední dva roky nezměnil.

Slade viděl, jak sklouzl ze sedla, hodil jednomu ze svých mužů uzdu appaloosy a sundal si svůj velký stetson z hlavy. Zešedivěl, ale pořád nosil vlasy dlouhé až po ramena.

Ze dveří marshalovy úřadovny vyšel Rick Bogata. Pustil rančera dovnitř a pak šel za ním. Z jezdců před úřadovnou jej následoval pouze jediný muž, který byl celý v černém. Ten zůstal stát ve dveřích a opřel se ramenem o jejich rám.

Slade šel k židli, jež stála u postele. Zvedl svůj revolverový opasek a připnul si ho. Potom se chopil winchestrovky a krabičky nábojů, která stála na židli, a vrátil se k oknu.

Pistolník v černém běžel po chodníku k domu místního lékaře. Zaklepal na dveře, ty se po chvíli otevřely a on vešel dovnitř. Po několika minutách se objevil s Millardem Ratcliffem. Rančerův syn měl ovázané pravé nadloktí. Chuck Macklin se neukázal.

Miliard Ratcliff vstoupil do marshalovy kanceláře jako první.

Slade si dokázal představit, že Miliard Ratcliff teď asi něco schytá od svého otce. Po chvíli pistolník zase vyšel ven. Seběhl na ulici a vydal se k saloonu Cattlemen.

Slade přitiskl tvář k oknu, aby viděl, kam míří. Troon nevyšel po schodech na chodník před saloonem, minul jej.

Slade přemýšlel. Pokusí se snad ten muž dostat zadním vchodem do hotelu?

Tu se ozval tlumený výstřel.

Slade sebou trhl. Jezdci před marshalovou úřadovnou zneklidněli a pohlédli k rohu saloonu.

Slade zaúpěl, když spatřil Lewta Martina, jak kulhá po Main Street a jak mu pistolník míří na záda.

Rick Bogata vyšel z kanceláře. Pohlédl na stájníka, ale než Lewt dorazil na chodník, sešel na ulici a vydal se ke Cattlemen House.

Slade viděl, jak se Lewt ohlédl přes rameno a pohlédl do jeho okna. V té tmě ho za oknem určitě nemohl nikdo vidět.

Lewt klopýtal po schodech vedoucích na chodník. Nahoře jej pistolník v černém dloubl hlavní revolveru do zad a tak jej postrčil do kanceláře.

Slade se zhluboka nadechl. Nejraději by šel dolů a osvobodil Lewta.

Marshal zmizel na verandě hotelu. Co mohl Rick Bogata mít za lubem? Slade si byl jistý, že ho poslal Leon Ratcliff.

Přesto zůstal stát u okna. Chtěl vědět, co je s Lewtem. Uplynuly možná tři minuty. Slade naslouchal. Na chodbě se zatím neozvaly kroky.

Dveře jeho pokoje byly zamknuté a navíc je pod klikou zapřel židlí, aby je nešlo tak lehce vyrazit.

Náhle uviděl, jak Lewt vyvrávoral na chodník.

Pistolník v černém a Leon Ratcliff vyšli ven a ním.

Slade zasténal, když viděl, jak rančer Lewta kopl, načež se stájník skácel do prachu Main Street.

Slade uslyšel, jak se jezdci před marshalovou kanceláří smějí. Jeden z nich však k Lewtovi přistoupil a pomohl mu na nohy. Ratcliff na něj zařval. Slade viděl, že ten muž něco odpověděl, načež se rančer otočil a zmizel v úřadovně.

Lewt se pak vydal pryč.

Muž v černém hovořil s mužem, který stájníkovi pomohl. Určitě to nebyla žádná přátelská slova.

Pistolník v černém pak zmizel v kanceláři, aby se však po chvíli zase objevil a řekl něco jezdcům, kteří okamžitě otočili koně a vydali se k saloonu, před nímž zvířata přivázali k zábradlí.

Pistolník v černém zůstal stát na chodníku před marshalovou úřadovnou a hleděl na jezdce.

Slade sebou trhl, když uslyšel kroky na chodbě. Utichly před jeho pokojem.

Přiskočil ke dveřím a pohlédl na kliku. Mosaz se leskla v bledém světle, které dovnitř pronikalo oknem.

Rick Bogata se ale dovnitř nemínil dostat potají. Zaklepal na dveře. „Ketchume?“

Slade chvíli čekal, načež rozespalým hlasem odvětil: „Kdo je tam, sakra? To nevíte, kolik je hodin?“

„Tady marshal Rick Bogata,“ ozval se hlas přede dveřmi. „Musím s vámi mluvit, Ketchume.“

„Počkejte do rána. Mám za sebou vyčerpávající jízdu. Jsem unavený.“

Bogata se tiše zasmál.

„Nemusíte se namáhat, Ketchume,“ řekl. „Nesnažte se mi namluvit, že jste neslyšel ty jezdce a nepoznal Leona Ratcliffa.“

„Poslal vás Ratcliff? Proč nepřijde sám, když něco chce?“

„To si raději nepřejte, Ketchume! Kdyby do hotelu přišel Leon Ratcliff, tak byste rovnou mohl sepsat závěť.“

„Vy jste marshal, Bogato. Vy víte, že nemá právo mě přepadnout. Pověděl jste mu pravdu o Miliardově přepadení?“

„Ano,“ přidušeně odvětil Bogata.

„A co potom po mně chcete?“

„Chci zabránit přestřelce, při které by zahynulo mnoho lidí, Ketchume. Pojďte se mnou. Vezmu vás do ochranné vazby. Leon Ratcliff se neodváží vás dotknout.“

Slade Ketchum se tiše zasmál.

„Vraťte se za svým bossem, Bogato, a vyřiďte mu, že zůstanu ve svém hotelovém pokoji. Jestli mě chce, tak ať si pro mě přijde. A povězte mu také, že potom poteče krev.“

Slade slyšel marshalův rozrušený dech.

„Bez vás odejít nemůžu, Ketchume,“ procedil Bogata mezi zuby. „Leon Ratcliff by mi vzal hvězdu a nechal by mě oddělat. Jdu si pro vás, Ketchume. A když to bude muset být, tak použiju násilí.“

„Jen to zkuste, Bogato,“ chladně opáčil Slade.

„Chlape, copak to nechápete? Ratcliff jen čeká na to, až po sobě začneme střílet. Buďto při tom zahynete vy a pak bude spokojený, protože se vám pomstí. Nebo mě zabijete a potom vás bude štvát jako vraha marshala a nikdo mu nebude moct nic vyčíst!“

Slade vycítil z tónu Bogatova hlasu, že ten muž to myslí vážně. Marshal měl strach. A jeho strach z Leona Ratcliffa byl větší než z toho, že by jej při případné přestřelce Slade zabil.

„Ketchume! Sakra, nemám moc času! Odpovězte!“ Slade podkopl židli pod klikou, levou rukou otočil klíčem a ustoupil stranou.

„Pojďte dovnitř, Bogato,“ vyzval ho.

Klika se pohnula a dveře se pootevřely.

Slade naslouchal.

Nepřekvapilo ho, když se dveře náhle prudce rozletěly a narazily do stěny. Bogata vystřelil do pokoje.

Než si všiml, kde Slade je, praštil jej Ketchum pažbou remingtonu do ruky.

Marshal vykřikl a revolver mu vyklouzl z prstů na podlahu. Bogata se pokusil ho udeřit levou rukou, ale Slade mu uhnul a dal marshalovi ránu pažbou remingtonu do hlavy.

Bogata se zasténáním odporučel ke stěně, načež se pomalu svezl na podlahu. Měl pootevřené rty a v očích skelný pohled.

Slade zavřel dveře a zamkl. Potom se sklonil pro Bogatův revolver a dal si ho za opasek. Ze srolované deky, jež ležela před postelí, vytáhl dva kožené řemínky, jimiž svázal Bogatu dřív, než se stačil probrat. Pak mu sňal z krku šátek a ucpal mu jím ústa. Nato marshala odvlekl stranou.

Potom přisunul skříň, na níž stály džbán a mísa, před dveře.

Rick Bogata se probral. Začal trhat řemínky, jimiž byl svázaný, ale jejich kůže se mu tak jenom zaryla hlouběji do kůže. Slade se na něj usmál.

„Leon Ratcliff bude přece jen muset jednat proti zákonu, jestli mě bude chtít dostat,“ řekl.

Rick Bogata cosi vrčel. Slade nerozuměl, co mu marshal chtěl říct. Bylo mu to však jedno. Přistoupil k oknu a vyhlédl na Main Street.

Venku na chodníku před marshalovou úřadovnou se objevil Leon Ratcliff. Jeho dlouhé bílé vlasy vlály ve větru. Hleděl k hotelu. Očividně přemýšlel, proč ještě nepadly výstřely.

Otočil se a něco řekl komusi v kanceláři.

Objevil se pistolník v černém a podal rančerovi jeho velký stetson.

Leon Ratcliff si ho nasadil na hlavu, sešel z chodníku na Main Street a vydal se k saloonu.

Pistolník počkal na Miliarda Ratcliffa a společně pak šli za rančerem.

Tato povedená trojice potom zmizela na verandě saloonu.

Slade si přinesl židli od postele k oknu a posadil se.

Věděl, že Leon Ratcliff se brzy dozví, co se stalo v hotelu. Určitě s tím počítal.

Slade byl přesvědčen, že rančer na život svého marshala nebude brát žádné ohledy. Naopak. Mrtvý Bogata by pro něj byl užitečnější než živý. Marshal sebou vrtěl u skříně, ale Slade si jej nevšímal.

Křečovitě svíral pažbu winchestrovky. Čekání mu šlo na nervy. Doufal, že Ratcliff na sebe nenechá dlouho čekat. Leon Ratcliff nemínil nic skrývat. Sheridan a jeho obyvatele měl v kapse. Nikdo, kdo tam chtěl žít, by se mu neodvážil postavit. Ti, kdo to udělali, se odstěhovali, nebo už leželi pět stop pod zemí.

Slade slyšel jeho panovačný hlas a viděl, jak několik jeho mužů přešlo Main Street a zmizelo v protějších domech. Byl přesvědčen o tom, že několik mužů již proniklo do hotelu a chystá se vtrhnout do jeho pokoje.

Leon Ratcliff se objevil pod střechou verandy saloony. Aniž se rozhlížel, přešel ulici a před marshalovou úřadovnou vyšel na chodník. Tam se široce rozkročil a pohlédl na Sladeovo okno.

„Marshale Bogato!“ zvolal. „Ozvěte se!“

Slade se opřel o stěnu u okna, odsunul zástrčku a pootevřel okno.

„Bogata je u mě v pokoji, Ratcliffe!“ zvolal ven. „Rozhodl se, že stráví noc se mnou, protože se bojí, že na něho poštvete někoho ze svých zabijáků!“

Slade zřetelně viděl, jak se Ratcliffova široká tvář s křivým nosem a odulými rty sevřela zlostí.

„Tys Bogatu zavraždil, Ketchume!“ vykřikl.

Slade se zasmál.

„To by se vám tak hodilo, Ratcliffe, co? Ne, Bogata je v pořádku.“

„Ať vyjde k oknu a promluví se mnou.“

„Nechce. Má strach z vašich zabijáků, kteří jsou schovaní v domě naproti.“

Z chodby se ozval nějaký šramot. Slade se přikrčil a stáhl se do rohu.

V následujícím okamžiku vypukl zmatek. Ozvala se tlumená rána a dveře se zachvěly. Skříň se nadzvedla a znovu dopadla ke dveřím. Džbán a mísa se z ní svezly dolů a roztříštily se. Ve dveřích zely malé dírky.

V následujícím okamžiku se obě okna s řinčením rozbila a dovnitř vletěly kulky, jež se zavrtaly do dveří a do jejich rámu. Na chodbě vykřikl jeden muž. Podle všeho jedna z kulek provrtala dveře a poranila ho.

Střelba neustávala.

Slade se stáhl do rohu za postel. Také Rick Bogata se s vytřeštěnýma očima odplazil dál do rohu. Jedna z kulek, jež se odrazila od kovových noh postele, se zaryla do tapety těsně vedle jeho hlavy.

Potom prudká střelba náhle ustala. Slade uslyšel něčí hlas. Připlazil se k rozstřílenému oknu a opatrně vyhlédl ven.

Kdosi vlekl zraněného muže po Main Street. „Nestřílejte!“ zvolal kdosi pod Sladem. „Vaše kulky provrtaly dveře!“

„Vykuřte toho bastarda, Troone!“ nařizoval Leon Ratcliff. Rančer ještě pořád stál široce rozkročen na chodníku před marshalovou úřadovnou.

Slade zvedl hlaveň winchestrovky a položil ji na parapet okna.

V domě naproti jeden muž varovně vykřikl. Neodvážil se však na Sladea střílet, protože měl strach, že by znovu trefil někoho ze svých vlastních kumpánů, kteří číhali na chodbě za dveřmi.

Slade mohl Leona Ratcliffa zastřelit, ale o tom vůbec nepřemýšlel. „Ketchume!“ Slade se ohlédl.

Viděl, že Ricku Bogatovi se podařilo vyplivnout roubík. Sklouzl mu přes bradu na hruď.

„Co je, Bogato?“ otázal se Slade. „Mám vás pustit ven?“ Ztěžka oddechující marshal zavrtěl hlavou.

„Ne, Ketchume. Ratcliff by mě nechal odkrouhnout a potom by tvrdil, že jste to udělal vy. Rozvažte mi pouta, ať můžu bojovat po vašem boku!“

Slade zavrtěl hlavou.

„To by bylo příliš velké riziko, Bogato. Využil byste první příležitosti, abyste mě oddělal a mohl se tak blýsknout před Ratcliffem.

„Ne, Ketchume! Slibuju vám…“

„Ušetřete si ta slova, Bogato. Nerozvážu vás. Dokážu se ubránit sám.“

„Vy jste se zbláznil, Ketchume!“ vyhrkl marshal. „Ratcliff má u sebe půl tuctu pistolníků a nikdo z nich by se nerozpakoval vám střelit do zad.“

Slade mu neodpověděl.

Uslyšel tichý šramot za dveřmi. Někdo tam něco chraplavě šeptal.

Slade se instinktivně stáhl do rohu za postelí.

V následujícím okamžiku se ozvala ohlušující rána.

Ve dveřích se objevila díra. Do pokoje vletělo sekané olovo a třísky.

Slade se vrhl na podlahu. Vysoký, kovový cinkot zněl jako nějaká ďábelská zvonkohra, když kousky sekaného olova narazily do železných noh postele.

Slade se převalil a vytáhl z pouzdra remington. Za dírou ve dveřích spatřil stín, načež se zablesklo a v tom záblesku uviděl tvář pistolníka v černém.

Slade na něj okamžitě vypálil. Troonova kulka se zavrtala do stěny vedle něj.

Pistolník vykřikl a Slade uslyšel tlumený dopad.

„Dostal Troona!“ vykřikl jeden muž.

Slade ještě několikrát vystřelil do díry ve dveřích, načež uslyšel chvatné kroky a nějaké šoupání. Vlekli pryč pistolníka, jehož trefil.

Slade se připlazil ke dveřím. Doufal, že muži v domě naproti nebudou střílet. Pak by totiž neměl šanci. Ztěžka zvedl skříň a postavil ji na bok. Přisunul ji před díru ve dveřích, povytáhl jednu zásuvku a zapřel pod ni opěradlo židle, takže muži přede dveřmi skříň nemohli převrátit. Nato se rychle připlazil ke stěně u okna a dobil revolver.

Slyšel, jak venku před marshalovou úřadovnou zuří Leon Ratcliff.

„Nemůže přece být tak těžké dostat toho chlapa z jeho pokoje!“ řval. „Wesi, víš, co máš dělat!“

Kdosi vykřikl vyděšeným hlasem: „To nemůžete udělat, pane Ratcliffe! Můj hotel lehne popelem!“

„Držte hubu, Rawlinsi! Škody vám zaplatím!“

Pak Slade uslyšel zvláštní syčivý zvuk, načež oknem proletěl hořící šíp, jenž narazil do stěny vedle skříně a spadl na podlahu. Vyšlehly plameny, Rick Bogata vykřikl a pokusil se oheň zadusit svázanýma nohama.

Oknem zasvištěl druhý zápalný šíp. Zabodl se do skříně.

Slade Ketchum se ušklíbl.

S něčím takovým nepočítal. Leon Ratcliff musel zešílet nenávistí. Riskuje, že celé město se stane obětí požáru jen proto, aby zabil jeho.

Po čtyřech se připlazil ke dveřím a několik vteřin čekal. Potom vyskočil, chytil hořící šíp a vytrhl ho ze skříně.

Třeskly výstřely. Kulky přeletěly těsně nad ním a zavrtaly se do skříně. Převalil se k Ricku Bogatovi a pomohl mu uhasit plameny.

Do pokoje vletěly další střely, jež roztříštily skříň. Židle se převrhla.

Á potom střelba náhle utichla. Venku před dveřmi se ozvaly kroky. Skříň se zakývala, a než ji Slade mohl podepřít, spadla do místnosti.

Slade nečekal, než některý z pistolníků strčí hlavu do díry, a vypálil tam tři rány.

Muži přede dveřmi se chvatně klidili do bezpečí.

„Máte ho?“ zařval Leon Ratcliff.

Kdosi mu odpověděl a Ratcliff začal zuřit. Chvíli nadával svým lidem, načež zvolal: „Harte! Ujmi se toho! Oddělej toho parchanta!

Slade se připlazil k oknu a opatrně vyhlédl ven. Viděl, že před Leonem Ratcliffem stojí muž, který předtím pomohl na nohy Leonu Ratcliffovi.

„Jedno jednoduché řešení by tu bylo, pane Ratcliffe,“ řekl muž, který se jmenoval Hart.

„A jaké? Mluvte, Harte, krucinál!“

„Musíte to vyřídit sám, pane. Vyzvěte Ketchuma na souboj. Jsem si jistý, že potom vyjde ven.“

Na Main Street se rozhostilo ticho.

Slade viděl, jak Leon Ratcliff zrudl.

„Máte padáka, Harte!“ zavrčel. „Nasedněte na koně a zmizte!“

Pistolník pokrčil rameny. Otočil se a vydal se k saloonu Cattlemen.

Vypadalo to, že Leon Ratcliff by ze všeho nejraději sáhl po koltu a vpálil tomu muži kulku do zad. To si však nedovolil. Ačkoli se na ulici neobjevil žádný z obyvatel Sheridanu, Ratcliff si byl jist, že všechno sledují z oken.

Seskočil z chodníku a přešel Main Street. Zmizel na verandě hotelu, načež zavrčel na George Rawlinse, kterému ten hotel patřil, aby ho se svým láteřením nechal na pokoji.

Slade věděl, že teď mu jde o život.

Leon Ratcliff byl odhodlán celou věc hnát až na ostří nože.

Pevněji sevřel winchestrovku a pohlédl na Ricka Bogatu. Marshal rovněž tušil, že udeřila jeho poslední hodinka.

„Pane Ratcliffe!“ vykřikl chvějícím se hlasem. „Ketchum mě omráčil a svázal! Sedí pod oknem. Já…“

Slade vypálil z remingtonu těsně nad něj. Kulka se zavrtala do stěny vedle jeho ucha.

„Ještě slovo, Bogato, a odpravím vás!“ zavrčel. Marshal už raději mlčel. Slade naslouchal.

Na chodbě zatím panovalo ticho.

Slade ale věděl, že Leon Ratcliff se chystá k rozhodujícímu útoku. Sám se drží v pozadí a do boje posílá své lidi. Chce počkat a udeřit, až jemu samotnému nebude hrozit nebezpečí.

Stumpy sebou trhl, když ve stáji uslyšel třesk výstřelů.

Odepnul si svou dřevěnou protézu a promasíroval si pahýl nohy. Patrně si jej při pádu narazil.

Vtom výstřely odezněly a Stumpy uslyšel řev Leona Ratcliffa.

Ještě Ketchuma nedostali.

A Slade má ve své moci marshala Ricka Bogatu.

Ačkoli ho trápily bolesti, znovu si připnul svou dřevěnou nohu a natáhl si na ni nohavici. S hekáním vstal a vzal si svůj armádní kolt, který předtím zvedl z prachu dvora.

Ne, proti Ratcliffovým pistolníkům nemá sebemenší šanci. Ti by ho odpráskli jak prašivého kojota, kdyby se jim postavil s koltem.

Opět třeskly výstřely. Tentokrát zněly tlumeně. Znělo to, jako by někdo střílel v hotelu.

Tlumené rány Stumpýho přivedly na jednu myšlenku.

Rozběhl se tak rychle, jak to s jeho dřevěnou nohou jen šlo, a ze skříně vytáhl parkerovku se zkrácenými hlavněmi. Jednou si ji vzal od zákazníka, kterýneměl čím jiným zaplatit. Nechal mu tam dokonce i krabičku nábojů.

Stumpy prohrabal zásuvku a oddechl si, když ji našel. Doufal, že náboje jsou ještě v pořádku. Otevřel krabičku a nacpal si všechny náboje kromě dvou do kapes kalhot. Potom otevřel komory obou hlavní a nabil je zbývajícími dvěma náboji. S cvaknutím pak obě hlavně zase zaklapl.

Pak vyšel ven.

Na Main Street se ozývaly nějaké hlasy. S bolestí zkřivenou tváří přikulhal až k rohu saloonu. Zazářily mu oči, když viděl, že jeden z pistolníků byl raněn. Jeho kumpán ho vlekl po ulici k domu místního lékaře. Košile toho muže se na levém rameni leskla krví.

„Vykuřte toho bastarda, Troone!“ zařval Leon Ratcliff, jenž stál naproti na chodníku před marshalovou úřadovnou.

Stumpy na něj zachmuřeně hleděl. Nenávist necítil často. Teď však Leona Ratcliffa nenáviděl z hloubi duše. Měl sto chutí vykulhat na Main Street a brokovnicí Ratcliffa přinutit, aby své muže poslal pryč.

Vtom se opět ozvala tlumená rána z hotelu, po níž třeskly další výstřely.

Kdosi vykřikl: „Dostal Troona!“

Leon Ratcliff začal zuřit.

George Rawlins hořekoval před svým hotelem.

Náhle na protější straně ulice vzplály plamínky. Stumpy se sevřenými rty přihlížel, jak zápalný šíp vletěl rozbitým oknem do Sladeova pokoje. Následoval jej druhý šíp, načež opět třeskly pušky pistolníků. Pálili na Sladea oknem. Na Ratcliffův pokyn střílet přestali.

O něco později se ozvaly rány z hotelu.

„Máte ho?“ zvolal Leon Ratcliff.

Stumpy zatajil dech. Neslyšel odpověď, ale podle Ratcliffova chování poznal, že Slade Ketchum je ještě naživu.

Pak došlo k hádce mezi Ratcliffem a Yanceym Hartem, jenž Stumpymu pomohl na nohy. Hart se odmítal dál podílet na této špinavé záležitosti a navrhl Ratcliffovi, aby to vyřídil osobně.

Leon Ratcliff jej propustil a pistolník jenom pokrčil rameny a vydal se ke Stumpymu. Vyšel na verandu saloonu a zmizel uvnitř.

Rančer seskočil z chodníku na ulici a zamířil k hotelu.

Stumpy s úlevou vydechl. Věděl, že Leon Ratcliff teď všechno vsadí na jednu kartu. Pevněji sevřel Parkerovu brokovnici a chtěl se otočit a rozběhnout se k zadnímu vchodu hotelu.

Vtom uslyšel tichý dusot blížící se z jihu.

Muselo jít nejméně o tucet koní, kteří pomalu klusali k městu.

Najednou Stumpymu došlo, kdo to je.

Odhodlaně vykulhal na ulici a vydal se vstříc jezdcům, které po tmě ještě nemohl vidět.

Slade Ketchum seděl u postele a mířil winchestrovkou na rozstřílené dveře. Věděl, že konec je blízko. Podcenil odhodlání Leona Ratcliffa ho jednou provždy vyřídit. V konečném důsledku to však bylo jedno. Později by jeho šance v boji proti rančerovi byly ještě menší než tady ve městě.

Uslyšel kroky na chodbě. Nějací muž tam tiše hovořili.

Rick Bogata vytřeštil oči. V temnotě byla jasně vidět bílá jizva na jeho levé tváři. Ohryzek se mu rychle zvedal a zase klesal rozrušením.

„Ketchume?“

Na chodbě byl Leon Ratcliff.

„Co chcete, Ratcliffe? Mluvit se mnou? Pak pojďte dovnitř.“

„Nemáme spolu o čem mluvit, Ketchume,“ odsekl rančer. „Vy víte, proč vás za chvíli pošlu k čertu. Nemáte na svědomí jenom Amose Ratcliffa. Navíc jste ještě pošpinil i jeho jméno. Jste vrah a lhář, Ketchume!“

„Kdybych lhal, tak by mě neosvobodili, Racliffe,“ opáčil Slade. „Slyšel jste výpověď Lewta Martina. Přísahal…“

„Ten parchant vám byl vděčný kvůli tomu, že jste ho zachránil. Proto lhal stejně tak jako vy.“

„Pořád si něco namlouváte, Ratcliffe,“ řekl Slade. „Váš syn Amos byl nedisciplinovaný, domýšlivý slaboch. A navíc to byl ten největší zbabělec, jakého jsem kdy v kavalerii poznal. To kvůli němu jsme vjeli do pasti bojovníků Běžícího vlka. Proti mému rozkazu přepadl malý tábor, ve kterém byly jen ženy, děti a starci. A nemilosrdně je všechny zmasakroval! Když jsme se pak dostali do pasti, nedodržel můj příkaz, aby držel křídlo, a pokusil se utéct. Nechal by nás všechny ve štychu, kdyby se mu to podařilo. Jsem rád, že ho Čejeni Běžícího vlka dostali.“

„Tak dost!“ zařval rozběsněný Leon Ratcliff. „Tyto lži jsem musel poslouchat dva roky. Proč jste pak z kavalerie odešel, když to všechno bylo tak, jak tvrdíte vy a Lewt Martin?“

Slade Ketchum sevřel rty. Znovu měl před očima nedůvěřivé obličeje ostatních důstojníků. Věděl, že jen Lewty Martinovi může vděčit za to, že nebyl činěn zodpovědným za smrt třiceti vojáků. Nikdo nechtěl věřit tomu, že poručík Amos Ratcliff jednal tak svévolně a zbaběle. Nevěděli, že to nebylo poprvé. A dosud ho Slade Ketchum vždycky kryl, aby mu nekazil kariéru. Příliš pozdě poznal, že to byla chyba, která stála kariéru jeho samotného.

Jeden měsíc vydržel snášet nedůvěru svých kamarádů, potom už toho bylo příliš. Pomyslel na kapitána Louise Sangera, který se s Amosem Ratcliffem přátelil, jelikož Ratcliff měl vždycky hodně peněz díky svému otci a platil dívky, s nimiž flámovali v Sheridanu a Billings. Sanger ostatní štval proti němu. Hrála zde roli i závist, protože Slade byl vždy upřednostňován plukovníkem Scofieldem.

Slade zavrtěl hlavou. Nechtěl na to myslet.

„Bogato, jste tam?“ otázal se Leon Ratcliff.

„Ano, pane Ratcliffe!“ opáčil marshal. „Vaši muži mě málem zabili!“

„Ketchume, pusťte Bogatu ven!“

Slade pohlédl na marshala.Věděl, že Leon Ratcliff by na Bogatův život nebral žádné ohledy. A bez ohledu na to, co ten muž udělal, neměl právo ho poslat na smrt.

Neslyšně se připlazil k Bogatovi a přitiskl mu ústí hlavně winchestrovky pod bradu. Prst měl na spoušti. Pravou rukou uvolnil řemínky na Bogatových zápěstích, načež se odplazil zpátky a tiše řekl: „Řemínky na nohou si rozvažte sám, Bogato! Přeju vám hodně štěstí, až půjdete ven z tohoto pokoje.“

Bogata zbledl. Chvěly se mu ruce, když si uvolnil řemínky na nohou. Pak se pomalu zvedl.

Slade se ohlédl.

Na Main Street se ozval dusot kopyt. Šlo o více koní. Před hotelem dusot utichl. Čísi tvrdý hlas uděloval nějaké pokyny a pak se ozvaly kroky na verandě.

„Pane Ratcliffe!“ vyděšeně zvolal Rick Bogata. „Ketchum mi uvolnil pouta! Jdu teď ven. Řekněte vašim mužům, ať nestřílejí!“

Odpovědí mu bylo ticho.

Slade Ketchum namířil winchestrovku na díru ve dveřích. Viděl, jak Bogata natáhl ruku a otočil klíčem v zámku.

„Jdu ven,“ řekl.

„Zavři za sebou dveře, Bogato,“ sykl Slade. „Jinak koupíš kulku!“

Marshal otevřel dveře, zhluboka se nadechl a vyšel ven.

Slade ještě viděl jeho záda, když třeskl výstřel.

Bogata sebou trhl. Nejprve se zdálo, že se zhroutí zpátky do pokoje, ale potom se svalil na podlahu chodby. Protože ještě držel v ruce kliku dveří, při pádu je zavřel.

„Teď!“ vykřikl Leon Ratcliff.

Ketchumovi se zatajil dech, když uviděl, jak dírou ve dveřích dovnitř proletěl malý předmět, z něhož sršely jiskry. Dokutálel se až pod okno.

Okamžitě poznal, že už jej nestačí vyhodit. Vrhl se na podlahu a zakryl si hlavu rukama.

A pak se ozval výbuch, při kterém se mu zatočila hlava.

Postel byla vymrštěna yard do vzduchu a dopadla těsně vedle něj. Tlaková vlna mu vyrazila dech. Všechno zahalil prach. Tu se ozvala rána doprovázená prasknutím.

Někdo se pokoušel vyrazit dveře.

Slade se převalil a naslepo vystřelil na dveře. Uslyšel výkřik.

Leon Ratclif volal: „Vtrhněte dovnitř, zbabělci!“

Slade se rozkašlal. Ve zvířeném prachu moc neviděl. Slyšel, jak se znovu rozběhli proti dveřím. Tlaková vlna musela odstrčit skříň od dveří.

Slade ještě jednou vypálil a pak se rozhostilo ticho.

„Chci s tím skoncovat,“ vztekal se Leon Ratcliff.

„To nedovolím, pane Ratcliffe!“ ozval se tvrdý hlas, který Slade před chvílí slyšel na ulici. Náhle si uvědomil, komu patří: kapitánu Louisi Sangerovi.

Slade se chtěl nadechnout, ale do plic se mu dostal prach, takže se rozkašlal.

„Kapitáne, jdeme k vám!“ zvolal Lewt Martin.

„Sakra, Martine, Ketchum už není kapitán! Zakazuju vám ho oslovovat jeho bývalou hodností!“

„Víte, co mi můžete, Sangere,“ zavrčel Lewt. Pak se v díře ve dveřích objevil jeho vrásčitý obličej. Slade jej viděl skrze prach, jenž se pomalu rozplýval. Vstal a přikrčen přišel ke dveřím. Odsunul skříň a Lewt Martin mohl otevřít dveře.

Teprve ve světle kerosinové lampy, kterou držel v ruce jeden z kavaleristů, vynikl rozsah škod. Nálož odtrhla stěnu pod oknem a část podlahy. Stěny byly posety dírami po kulkách, ze dveří zbyla hromada třísek.

Kapitán zbledl, když viděl tu spoušť.

Slade Ketchum ustoupil stranou, protože předpokládal, že se objeví i Leon Ratcliff. Rančer však zůstal v chodbě.

„Raději se podívejte na marshala, kapitáne,“ vykřikl. „Ketchum ho chladnokrevně oddělal!“

„Držte tu svou prolhanou hubu, Ratcliffe!“ obořil se na něj Lewt Martin. „Bogatu sejmul jeden z vašich pistolníků, když chtěl odejít z pokoje. On…“ Stájník se náhle sklonil k marshalovi. „Hej, on ještě žije! Kapitáne Sangere, musíte ho nechat odnést k doktorovi! A dávejte pozor, ať ho Ratcliff nenechá zabít, než bude moct svědčit.“

Slade Ketchum vyšel na chodbu. Jeho pohled se setkal s Ratcliffovým. V jeho světlých, malých očích se zračila nenávist. Ratcliff měl dlaň položenou na pažbě revolveru, ale neodvážil se jej vytáhnout z pouzdra.

Slade se sklonil k Bogatovi a otočil ho na záda. Marshal měl otevřené oči. Jeho snědá pleť nyní byla bledá, takže tenká jizva na jeho levé tváři už nebyla vidět.

„Neměl jste Ratcliffovi věřit, Bogato,“ zamumlal Slade.

„Střílel Amory, ten parchant,“ zamumlal těžce raněný marshal. Na košili se mu leskla velká tmavá skvrna.

Stumpy otočil svou brokovnici. Nejraději by vystřelil na toho pistolníka, který se právě obrátil a vyrazil pryč. To by však určitě trefil i další muže.

„Zastavte ho!“ zvolal.

Kavaleristé na chodbě hleděli na kapitána, a než se ten stačil rozhodnout, byl již pistolník v úzké chodbě, jež vedla do koupelny.

Stumpy zuřil.

Slade mu položil ruku na rameno a zamumlal: „Kapitán Sanger teď aspoň ví, kdo na Bogatu střílel.“

V tom okamžiku marshalova hlava ochable klesla k zemi. Jeho otevřeně oči byly prázdné. Bogata to měl za sebou.

Leon Ratcliff se nakvašeně otočil a vydal se po chodbě. Jeho muži se k němu připojili.

„Kapitáne, nechcete Ratcliffa zatknout?“ vztekle zavrčel Stumpy. „Přikázal zavraždit Bogatu!“

„To laskavě nechte na mě, Martine. A teď zmizte. Už vás nepotřebuju.“

Stumpy se otočil ke Ketchumovi.

„Otálel by, kdybych ho nehnal, kapitáne,“ zamumlal. „Když slyšel, že vás Ratcliff má v kleštích, tak by se nejraději otočil a počkal někde za městem, dokud by nebylo po všem.“

Slade Ketchum vrhl na Sangera zachmuřený pohled. Věděl, že Lewt má pravdu. Kývl na něj a řekl: „Nech nás o samotě, Lewte.“

Stájník odkulhal pryč. Nahlas klel, když slyšel dusot kopyt. Pistolník Wes Amory prchal do bezpečí a vypadalo to, že kapitánu Louisi Sangerovi to nijak nevadí.

Sanger pohlédl na díru ve stěně pokoje. Zdálo se, že nechápe, že někdo, kdo se v tom pokoji zdržoval, mohl přežít.

Slade přišel k posteli a sbalil si své věci. Tu uslyšel vyděšený výkřik od dveří. Vedle kapitána tam stál George Rawlins a rval si vlasy.

„Můj Bože! Můj Bože!“ mumlal.

Slade si vzal ranec s věcmi a přistoupil k němu.

„Potřebuju jiný pokoj, Rawlinsi,“ řekl malému muži s poniklovanými brýlemi.

Rawlins ho nevnímal. Namísto něj odpověděl kapitán Louis Sanger.

„Žádný pokoj nepotřebujete, Ketchume. Půjdete se mnou do vězení. A zůstanete tam, dokud se ten incident neobjasní!“

Slade pohlédl do jeho tmavých očí. Sanger byl rozčilený. Nelíbilo se mu, že Slade Ketchum se vrátil do Rosebud Mountains.

„Myslel jsem si, že jste už mezitím pochopil, co se tu stalo, Sangere,“ odpověděl Slade. „Leon Ratcliff se mě pokusil odpravit. A bez jakýchkoli zábran nechal zabít svého vlastního marshala, aby tu vraždu mohl přišít mně.“

„Proč jste se vrátil do Sheridanu?“ zeptal se Sanger. „Věděl jste, že pro Ratcliffa to bude hozená rukavice. Tu přestřelku tady jste vyprovokoval vy. Proto se postarám o to, abyste z toho nevyšel beztrestně, to vám slibuju.“

Slade pohlédl na George Rawlinse. Nechtěl mluvit v jeho přítomnosti. Proto vyšel na chodbu.

Sanger se zachmuřil, vytáhl z pouzdra svůj armádní kolt a namířil jej na Sladea.

„Stůjte, Ketchume!“ vyhrkl. „Jste zatčen!“

Slade to ignoroval, šel k vedlejším dveřím a otevřel je. Pokoj nebyl obsazen. Vešel dovnitř a hodil ranec se svými věcmi na postel.

Sanger tam vtrhl za ním. Zuřil.

„Nevěřte tomu, že se neodvážím na vás vystřelit, Ketchume,“ zvolal.

„Zavřete dveře, Sangere,“ chladně odtušil Slade, „musím s vámi mluvit.“

Kapitán vztekle kopl do dveří, které se zavřely. Ještě stále na Sladea mířil koltem.

„Co to má být, Ketchume?“ zavrčel.

Slade si oklepal prach z šatů. Potom si sáhl pod košili, vytáhl jakýsi váček a rozvázal jej. Vytáhl z něj dopis se zlomenou pečetí, rozložil jej a podal jej Sangerovi.

Překvapený Sanger přistoupil blíž. Musel tu pečeť okamžitě poznat. Se sevřenými rty si vzal ten dopis a začal číst. Armádní kolt v jeho pravé ruce pomalu klesl. Zachmuřil se a zrudl. Pak vzhlédl. Měl překvapený pohled.

„Proč vy?“ vyhrkl. „Scofield má dost důstojníků, když už ten úkol nesvěří mně. Proč zrovna taková nula, jako jste vy?“

Slade sebou trhl. Zbledl a sevřel pěsti. Měl sto chutí kapitánovi jednu vrazit, ale ovládl se.

„Dávejte si pozor na jazyk, Sangere!“ procedil Slade mezi zuby. „Mou jedinou chybou bylo pouze to, že jsem včas neposlal poručíka Amose Ratcliffa k čertu! Nezapomněl jsem ani na to, Sangere, že jste to byl právě vy, kdo ho pořád naváděl, aby všechno hnal do krajnosti. Nikdy jste nedokázal překonat, že jsem byl lepší než vy.“

Louis Sanger se rozesmál.

„Já jsem třicet mužů neztratil, Ketchume. A ani jsem si nikdy nenamlouval, že mám mezi rudochy přátele.“

„Vy nemáte přátele ani mezi bělochy, Sangere,“ chladně odtušil Slade. „Dejte mi zpátky ten Scofieldův dopis. Teď víte, že mám úřední pověření. Zítra ráno s vámi pojedu do Fort Custer. A ještě něco, Sangere: Kromě mě a plukovníka jste teď jediný, kdo ví o tom dopise. Jestli se o tom dozví Leon Ratcliff, budu vědět, kdo mu to řekl. A znáte plukovníka. Ten by neváhal vám strhnout hvězdy z ramene.“

Kapitán Louis Sanger byl bledý jako stěna. Prudce se otočil, otevřel dveře vyšel na chodbu. Práskl za sebou dveřmi a šel pryč.

Vtom někdo zaklepal.

„Ano?“ řekl Slade.

Dveře se otevřely a dovnitř strčil hlavu George Rawlins.

„Zůstanete v tomto pokoji, pane Ketchume?“ otázal se plačtivým hlasem.

Slade přikývl. „Pokud jde o škody, které jste utrpěl, tak se obraťte na pana Ratcliffa. Jestliže se je bude zdráhat uhradit, potom jeďte do Fort Custer za plukovníkem Scofieldem. Slibuju vám, že plukovník Leona Ratcliffa tak zmáčkne, že všechno zaplatí.“

Rawlins vděčně přikývl a zase zmizel.

Slade si strčil svůj dopis pod košili, přistoupil k posteli, lehl si na ni a dal si ruce pod hlavu. Vzpomínal na to, jak před třemi dny dostal ten Scofieldův dopis. Stálo ho to dvě bezesné noci, než se rozhodl Scofieldově prosbě vyhovět a jet do Fort Custer.

Jednalo se o Běžícího vlka, čejenského náčelníka, jenž byl zodpovědný za potření Sladeova oddílu.

Slade zavřel oči.

K tomu krveprolití došlo před dvěma lety, ale dosud se mu nepodařilo se z toho vzpamatovat. Neustále se mu o tom zdálo. Připadalo mu, že znovu cítí bolest v levém boku, do něhož ho trefila čejenská kulka. Silně krvácel, ale neměl čas se o to starat.

Zavřel oči a zase všechno jasně viděl, jako by se to stalo včera…

„Koně do údolí!“ zvolal Slade Ketchum na seržanta Lewta Martina. „Rozdělte se, chlapi! Poručíku Ratcliffe, vy převezmete s Jenkinsem, Fowlerem, Rourkem, Millerem, Blairem, Stillwellem a Garthem svah naproti! Musíte ho udržet za každou cenu! Pošlete sem někoho pro posily, když to bude příliš tvrdé!“

Slade Ketchum viděl, že Ratcliff byl bledý jako stěna. Ten mládenec měl strach, to na něm bylo jasně vidět. Slade Ketchum však doufal, že ho to přejde, až bude bojovat o život.

Mezitím k němu přiběhl seržant Lewt Martin.

„Koně jsou v bezpečí, pane!“ zvolal. Pohlédl na poručíka Amose Ratcliffa, jenž se se svými muži vydal ke svahu, a procedil mezi zuby: „Ten zatracený idiot! Jestli z toho vyvázneme, pane, pak byste ho měl pohnat před válečný soud. Masakrovat ženy a děti – to je hnus!“

Slade vzhlédl k nebi. Slunce již zašlo, ale do setmění to bylo ještě tak hodinu. Kdyby tuto hodinu vydrželi, měli by šanci.

„Kapitáne, vy jste raněný!“ zvolal seržant Lewt Martin.

Slade se podíval na levý bok. V kabátu mu zela díra, jejíž okraje byly nasáklé krví. Cítil, jak mu z té rány po čejenské kulce vytéká stále více krve.

„To není tak hrozné, Lewte,“ poznamenal. „Běž za ostatními. Bezpodmínečně musíme odrazit útok.“

Lewt Martin na něj zamyšleně pohlédl, načež se otočil a přikrčen se rozběhl ke svahu údolí, v němž se opevnili.

Slade Ketchum se otočil, aby pohlédl na Amose Ratcliffa. Přivřel oči, když uviděl dlouhou řadu čejenských bojovníků, kteří se formovali do útoku. Bylo jich více než sto. Běžící vlk vytáhl se všemi svými jezdci, aby pomstil smrt žen, dětí a starců, které předchozího večera zmasakroval poručík Ratcliff v malém táboře na Armells Creeku. Proti jeho výslovnému příkazu. Nejprve mu měl dát vědět, kdyby spatřil Čejeny.

Ketchum uviděl postavu náčelníka Běžícího vlka. Vzpřímeně seděl na hřbetě pinta. Jasně byly vidět válečné malby, kterými byl jeho pinto ozdoben.

Slade Ketchum měl pro rozhořčení Běžícího vlka a jeho bojovníků pochopení. A přísahal si, že to bylo naposledy, co přivřel oči nad nedisciplinovaností poručíka Amose Ratcliffa. Pohár jeho trpělivosti přetekl. Tentokrát už musí být potrestán.

Jeho vojáci zaujali postavení.

Slade litoval toho, že má znovu téct krev. Měli štěstí, že se jim povedlo dorazit k tomu kopci, na jehož vrcholu bylo údolí připomínající kráter. Čejeni je tak nemohli tak snadno smést. Sladeovi muži byli ozbrojeni opakovacími puškami. Jejich palebná síla musela stačit na to, aby Čejeny odrazili.

Slade viděl, jak Běžící vlk zvedl kopí ozdobené péry.

K nebi se vznesl křik sta hrdel. Bojovníci se rozjeli ke kopci. Dusot jejich koní připomínal burácení hromů.

„Nechte je přijet na padesát yardů!“ zvolal Slade. „Nikdo nebude střílet, dokud k tomu nedám rozkaz!“

Jeho slova platila především poručíku Amosu Ratcliffovi, jenž už měl winchestrovku na rameni.

Tu se ozval jekot Čejenů. Třeskly výstřely.

Houf jezdců se náhle rozdělil. Zhruba dvacet indiánů si to namířilo k postavení poručíka Ratcliffa.

Slade v tom okamžiku poznal, že své muže rozestavil dobře. Seržant Lewt Martin měl se svými muži odrazit hlavní sílu útoku. A poručík Ratcliff měl se svými sedmi lidmi udržet své postavení bez problémů.

Slade se otočil doleva.

Čejeni teď jeli cvalem, sklonění k vlajícím hřívám svých poníků. Třeskly první výstřely, ale kulky se zaryly do svahu kdesi před nimi a nezpůsobily žádné škody.

Slade už viděl nenávistí zkřivené tváře a jiskřící oči Čejenů, když zvolal: „Pal!“

Čejeni Běžícího vlka narazili do olověné zdi.

Koně se s řehtáním káceli k zemi. Jezdci se váleli po zemi a ti, kterým se ještě podařilo vstát, byli skoseni dalšími kulkami.

Střelba neustávala.

Slade ležel na břiše a střílel. Indiáni nepřestávali útočit, ale kavaleristům se pokaždé podařilo je odrazit.

„Kapitáne! Za vámi! Poručík Ratcliff…“ vykřikl Lewt Martin.

Slade se otočil a zděšením vytřeštil oči.

Viděl, že dva ze sedmi kavaleristů bezvládně leží na zemi. Poručík Ratcliff vyskočil a jako smyslů zbavený se rozběhl ke koním. Jeho muži na něj udiveně hleděli.

Slade Ketchum vyskočil a vyrazil tím směrem.

„Střílejte!“ zvolal. „Nedovolte jim prorazit!“

V tom okamžiku se na svahu objevil další houf indiánů. Třeskly výstřely a tři nebo čtyři kavaleristé rozhodili rukama a skáceli se k zemi. Fowler vyskočil a chtěl se veden příkladem poručíka Ratcliffa rozběhnout ke koním. Vtom se mu však do zad zabodl oštěp, který jeho útěk ukončil.

Slade Ketchum si klekl a vystřelil z winchestrovky. Dva bojovníci se zřítili ze sedel, načež se ozvalo suché cvaknutí. Zásobník winchestrovky byl prázdný.

Slade se vrhl k zemi a vytáhl z pouzdra kolt.

Čejeni však už otočili své koně a dva z nich se rozjeli k němu, zatímco ostatní jej objeli a zezadu zaútočili na vojáky na kraji doliny.

Slade vykřikl, ale Lewt Martin si včas všiml, co mu hrozí.

Dal svým mužům pokyny, ti se otočili a vypálili na útočící Čejeny.

Běžící vlk viděl, že jeho bojovníkům se podařilo prolomit křídlo modrokabátníků. Okamžitě tam poslal další muže.

Slade věděl, že nemá šanci vzniklou mezeru nějak zacpat. Čejeni by tam byli dřív, než by své muže dostal k Ratcliffovu postavení.

Tu uslyšel pronikavý výkřik.

Poručík Amos Ratcliff již seděl na svém vraníkovi a byl už několik yardů od koní, když se mu do prsou zabodl šíp. Útočili na něj dva Čejeni. Vzduchem zasvištěl tomahavk a Ratcliff se skácel ze sedla.

Seržant Lewt Martin se vedle Sladea vrhl k zemi.

„Koně, pane!“ zvolal.

Slade zavrtěl hlavou. „Nemůžeme nic dělat, Lewte,“ odpověděl. „Teď musíme za ostatními. Naší jedinou šancí je to, že se spojíme.“

Vyskočili a přikrčeni se rozběhli k bojujícím mužům, kterým se znovu povedlo odrazit útok Běžícího vlka.

Slade srazil dva Čejeny ze sedla a pak byl vzduch čistý. Poslední z bojovníků, kteří pronikli do údolí, otočil svého poníka a rozjel se ke kavaleristickým koním.

Slade zpopelavěl, když viděl tu spoušť.

Více než polovina jeho oddílu tam padla. Se čtyřmi raněnými už jich zbylo jen čtrnáct. Příliš málo na to, aby vydrželi další útok.

Čejeni výkřiky odehnali jejich koně a zmizeli za horním okrajem údolí.

Slade pohlédl do zachmuřených tváří svých mužů. Nemusel jim nic nalhávat. Každý z nich věděl, co je čeká.

„Ještě že se poručík Ratcliff dostal do pekla přede mnou,“ zavrčel jezdec Jubal Lattany. „Jestli ho tam dole potkám, tak ho napíchnu na trojzubec a budu ho opékat nad ohněm. A vy mi v tom nezabráníte, kapitáne.“

Slade Ketchum polkl. Věděl, že jeho muži Amose Ratcliffa nesnášeli. Mnohokrát mu zazlívali, když ho kryl.

„Bylo by mi milejší, kdyby to chvíli počkalo, Lattany, „zamumlal. „Běžící vlk má velké ztráty. Ještě půl hodiny a bude tma a potom útočit přestane. To je naše šance.“

Jubal Lattany se připlazil ke Sladeovi. Pohlédl na ránu na Ketchumově boku a řekl: „Ovážu vás, kapitáne. Jestli budete dál krvácet, zemřete, ještě než si Běžící vlk bude moct vzít váš skalp.“

Slade zasténal, když mu seržant Martin svlékl kabát. Celý levý bok měl zbrocený od krve. Košile a kalhoty se rudě leskly.

Lattany mu strhl zakrvácenou košili, načež se rychle svlékl a roztrhal svou vlastní košili na cáry. Ovázal Sladea a právě mu obvaz zavazoval, když se ozval výkřik jednoho z kavaleristů, který ukazoval na postavení poručíka Ratcliffa.

Všem se zatajil dech.

I když teď houstlo šero, jasně viděli čejenské bojovníky.

Bylo jich nejméně třicet.

Slade vstal a pohlédl na svah. Běžící vlk se se zbytkem svých jezdců, kterých bylo ještě tak padesát, připravoval k poslednímu útoku před setměním.

Ozval se jekot Čejenů. „Nemějte strach, chlapci,“ řekl Slade Ketchum.

„Ratcliffe, už brzy se zase uvidíme!“ zvolal Jubal Lattany, načež vypálil z winchestrovky. Jeho kulka srazila jednoho z bojovníků ze sedla.

To byl signál k útoku.

Bojovníci je sevřeli ze dvou stran.

Slade bez ustání pálil. Vedle něj jeden muž rozhodil rukama. Dostal to přímo doprostřed čela.

Vtom zařval seržant Lewt Martin.

Slade sevřel rty, když uviděl velkou díru v Lewtově pravém stehně. Některý z Čejenů musel střílet napilo-vanými kulkami. Lewt Martin se svalil na zem a nehýbal se. Bolest jej připravila o vědomí.

Kavaleristé vedle Sladea ještě pořád stříleli. On sám pálil, dokud měl náboje v zásobníku. Potom se chopil svého armádního koltu.

Jubal Lattany vyskočil, když se těsně vedle něj objevil jezdec. Pažbou winchestrovky jej srazil ze sedla,vytáhl revolver a vpálil Čejenovi kulku do hrudi, načež jej z boku probodlo kopí.

Slade uslyšel děsivý výkřik.

Před ním se objevily stíny. Namířil na jednu pomalovanou, zkřivenou tvář, ale než mohl vystřelit, vrazil mu do čela nějaký poník. Skácel se mezi dva mrtvé muže.

Zatmělo se mu před očima. Slyšel dusot kopyt a výkřiky. A pak už jen hučení. Ztěžka oddechoval. Výkřiky čejenských bojovníků, výstřely, dusot kopyt – kde to je?

Otevřel oči.

Kolem byla tma.

Něco mu teklo po tváři. Sáhl si na čelo a ucítil bodavou bolesti v ráně, z níž tekla krev. Setřel si ji z očí.

Celý se chvěl, když se zvedl na kolena.

Kolem panovalo ticho.

Šokovalo ho, když si uvědomil, že je ještě naživu. Chvíli tam nehybně klečel, dokud nespatřil zvláštní svit nad svahem.

Po čtyřech se tam začal plazit a uviděl velké ohně, které Čejeni zapálili kolem kopce.

Slade se zhrozil, když se ohlédl.

Ten kopec se stal hrobem jeho mužů. Zahynulo zde jedenatřicet kavaleristů. Chtěl křičet zoufalstvím, ale z jeho bledých rtů se nevydral jediný zvuk.

Připlazil se zpátky k ostatním. Jeho armádní kolt ležel před ním v trávě. Zvedl jej, chvíli na něj hleděl a potom si ho přitiskl ke spánku. Zavřel oči. Zmáčkl spoušť, ale ozvalo se jen kovové cvaknutí.

Slade Ketchum sebou trhl. Po tváři mu tekla krev smíchaná se slzami.

Zahodil kolt. Vrávoravě vstal. Vedle mrtvého Jubala Lattanyho, jenž rozšířenýma očima hleděl k nebi, ležela winchestrovka. V boku měl zabodnutý oštěp.

Slade chvějícími se prsty winchestrovku nabil.

„Nebudeš na mě čekat dlouho, Lattany,“ zašeptal.

Vypnul ramena a chtěl jít ke svahu. V tom okamžiku uslyšel tiché sténání.

Trhl sebou.

Že by ho šálily smysly? Otočil se a rozhlédl se po mrtvých tělech ležících okolo.

A potom spatřil nepatrný pohyb.

Přišel k tomu muži a zjistil, že jde o seržanta Lewta Martina. Martin zvedl hlavu. Slade upřeně hleděl na jeho vlasy. Zešedivěly. Sklonil se k němu a pomohl mu vstát.

„Kapitáne,“ zašeptal seržant. „Ostatní…“

„Jsme jediní, Lewte,“ zamumlal Slade Ketchum. „Čejeni si museli myslet, že jsme také mrtví.“

Lewt Martin přikývl.

„Čejeni mají pravdu, kapitáne. My jsme mrtví.“

Slade se rozhlédl. Nikde neviděl žádného Čejena. Všichni byli dole u ohňů a oplakávali své mrtvé.

„Ne, Lewte,“ opáčil. „Ještě nejsme mrtví. Dokážeme to. Potmě jim zmizíme.“

Seržant zavrtěl hlavou.

„Vy možná, kapitáne. Já ne. Podívejte se na mou nohu. Je v ní díra, do které byste strčil ruku. Pokuste se probít, kapitáne. Mě ale musíte nechat tady.“

Slade Ketchum zavrtěl hlavou. „Bez tebe nepůjdu, Lewte,“ zamumlal. „Buďto to dokážeme oba, nebo ani jeden.“

Pustil winchestrovku na zem a chopil se Martina.

Ten ho chtěl odstrčit, ale Slade Ketchum se odstrčit nenechal. Ztěžka oddechoval, když seržanta zvedl. Vrávoral.

Pak se topornými kroky vydal k místu, kde stáli jejich koně. Lewt Martin zasténal a opět ztratil vědomí. Slade si pomyslel, že to je dobře.

Přešel na druhou stranu údolí a tam, kde stáli koně, uviděl něco tmavého v trávě. Přišel k tomu místu a spatřil tělo poručíka Amose Ratcliffa, v němž bylo zabodnuto mnoho šípů. Žádný jiný muž nebyl Čejeny takovýmto způsobem zohaven. Udělali to proto, že jej považovali za zbabělce.

Slade šel dál.

Brzy už necítil ruce. Seržantova váha jej tlačila k zemi, ale on se nezastavil. Mířil do prostoru mezi dvěma ohni.

Dostal se k úžlabině, v níž Lewta Martina položil na zem. Minutu odpočíval, načež si seržanta opět naložil na ramena a šel dál.

Nevěděl, kolik času uplynulo, než uslyšel zurčení vody. Věděl, že to je Armells Creek. Po hlavě se skácel ze břehu dolů a i se seržantem Martinem spadl do vody.

Lewt Martin se probral. Uviděl svit hvězd odrážející se od vodní hladiny. Nedokázal pochopit, že kapitán se s ním dostal až tam..

Vedle nich na břehu ležel vykotlaný strom. Slade vstal a přivrávoral k němu. S vypětím všech sil se mu podařilo jej stáhnout do vody. Rychle přišel k seržantu Martinovi a odvlekl ho do vody.

„Pevně se drž, Lewte,“ zvolal.

Seržant se chytil pahýlu větve a Slade jej posunul na kmen. Pak se na něj vytáhl sám. Ztěžka oddechujíce viseli na tom stromě a nechali se unášet řekou…

Slade Ketchum se vyděšeně probudil.

Rozhlédl se kolem sebe a teprve po chvíli pochopil, že leží v posteli v Cattlemen House.

Zpotil se. Tak živě se mu o tom hrozném masakru na kopci už dlouho nezdálo.

Vstal a přišel ke komodě, na níž stály toaletní potřeby. Vylil vodu z džbánu do mísy a ponořil do ní obličej.

Ještě pořád byl rozrušený. Chvěly se mu ruce. Instinktivně si sáhl na levý bok a nahmatal jizvu, již mu po sobě zanechala kulka, která ho škrábla.

Přišel k oknu a vyhlédl na Main Street. Zela prázdnotou. Svítilo se pouze před jedním domem.

Slade vzpomínal na to, jak se s Lewtem Martinem nechal unášet po Armells Creeku a potom po Yellowstone River až po Forsythe. Za rozbřesku je uviděli trapeři, kteří je přivlekli na břeh a odvezli do nedalekého Forsythe. Ošetřil je lékař a následujícího dne se přidali k jednotce kavalerie, která putovala z Fort Keogh do Fort Custer.

Slade sevřel rty.

To byly nejhorší týdny jeho života. Musel v nich snášet nedůvěru svých druhů a sám si vyčítat, že důvěřoval poručíku Amosi Ratcliffovi.

Vojenský lékař bojoval o Martinovu nohu, ale rána se nehojila.

Pak se konalo soudní přelíčení.

Výpověď seržanta Lewta Martina přispěla k tomu, že byl osvobozen. Stín třiceti mrtvých však na Ketchumovi zůstal.

Nevydržel to dlouho. Po soudním procesu z armády odešel.

Přesvědčování plukovníka Johna Scofielda nepomohlo. Slade Ketchum v kavalerii skončil a odjel na jih. Předtím se rozloučil s Lewtem Martinem, jehož noha dělala lékaři ještě pořád starosti.

Od té doby uplynuly dva roky.

Pro Sladea však všechno bylo tak živé, jako by se to stalo teprve včera.

Strnule stál u okna a hleděl ven, aniž něco vnímal.

Nevěděl, jak dlouho tam tak stál. Náhle si všiml, že se začalo rozednívat. Ulice ožila, a když otevřel okno a vyklonil se, uviděl o kousek dál modrokabátníky, kteří zapřahali krytý povoz.

Slade se otočil a sbalil si věci. Připnul si opasek s remingtonem a překontroloval zbraň, než si ji zase strčil do pouzdra.

Pak si vzal ranec a vyšel na chodbu.

Po ní pobíhal George Rawlins oblečený v županu. Měl propadlý obličej. Zamžoural na Sladea zpoza svých poniklovaných brýlí, Slade zaplatil a opustil hotel zadním vchodem. Na dvoře ještě byla tma.

Vtom se otevřely dveře stáje.

Slade se zastavil, když viděl, že Lewt Martin vyvedl ven jeho šedáka a jednoho hnědáka. Obě zvířata byla osedlaná. Za sedlem hnědáka byla přivázaná srolovaná deka.

Lewt Martin se usmál, když se Slade zarazil.

„Co to má být, Lewte?“ otázal se a kývl na hnědáka.

„Říkejte mi Stumpy, kapitáne,“ zamumlal. „Už jsem si na to jméno zvykl.“

„O.K., Stumpy. A teď mi odpověz na mou otázku.“

Stájník se ještě více usmíval.

„Dlouho jsem čekal na to, až vás zase uvidím, kapitáne,“ zamumlal. „Tenkrát ve Fort Custer jsem se na vás zlobil, protože jste mě nevzal s sebou. A teď vás odjet nenechám. A jestli si myslíte, že s tou dřevěnou nohou už jsem k ničemu, tak vám ji omlátím o hlavu.“

Slade Ketchum na něj hleděl svýma šedýma očima. Spatřil v nich úpěnlivou prosbu a pochopil, že ho nemůže nevzít s sebou.

„Doufám, že se dokážeš sám dostat do sedla, Stumpy,“ řekl. „A neříkej mi už, ksakru, kapitáne. Jmenuju se Slade. Doufám, že si to zapamatuješ.“

Vrásčitá tvář starého muže se celá rozzářila.

Udělal kulhavý krok ke Sladeovi a ten už si myslel, že jej obejme a políbí ho, jenže Stumpy mu jen podal uzdu jeho šedáka, strčil levou nohu do třmenu a elegantně přehoupl protézu přes sedlo. Když se hnědák otočil, Slade uviděl, že Stumpy má speciální třmen na dřevěnou nohu – cosi jako kožený toulec, do kterého mohl protézu strčit.

Slade rovněž vylezl do sedla, a společně pak vyjeli ze dvora hotelu na Main Street.

Krytý povoz už byl zapražený. Kavaleristé nasedli a do ranního ticha se ozval tvrdý hlas kapitána Louise Sangera.

Slade viděl, jak Leon Ratcliff a jeho syn Miliard vyšli z domu vedle marshalovy úřadovny. Ten dům patřil rančerovi. Miliard měl pravou ruku v šátku. V očích obou mužů se zračila nenávist, když hleděli na Sladea.

Kavaleristé vyjeli. Vozka práskl bičem a povoz se se skřípěním pohnul.

Tu se otevřely dveře saloonu Cattlemen. Slade se ohlédl.

Na chodník vyšel vysoký svalnatý muž. Slade ho poznal. Byl to ten pistolník, který pomohl Stumpymu na nohy. „Měl byste něco proti, kdybych se k vám připojil, kapitáne?“ zvolal na Louise Sangera.

Kapitán zavrtěl hlavou.

Muž se otočil a zmizel ve dvoře saloonu. Šel si do stáje pro věci.

„To je Yancey Hart,“ prohodil Stumpy. „To není špatný člověk. Asi si už všiml, co je Leon Ratcliff zač.“

Slade přikývl. Nechal kavaleristy projet kolem. Kapitán Louis Sanger ignoroval jej i Leona Ratcliffa, jenž stál na chodníku.

Slade podezíravě pohlédl na Ratcliffa. Věřil, že je možné, že Sanger přes jeho varování rančerovi pověděl o Scofieldově dopise. To však bylo jedno. Slade byl přesvědčen, že Ratcliff má ve Fort Custer i jiné špehy a že se hned dozvěděl, proč má Slade Ketchum jet právě tam.

Slade a Stumpy počkali, až pistolník Yancey Hart vyvede svého šedivého grulla z tmavého průjezdu a připojí se k nim.

Vedle sebe potom jeli za povozem, který za sebou v písku zanechával hluboké koleje.

Leon Ratcliff měl dlaň položenou na pažbě revolveru. Jeho tvář byla sevřená nenávistí. Přesto se neodvážil tasit.

Slade na něj ještě jednou pohlédl.

Byl si jist, že to nebylo naposledy, co se s Leonem Ratcliffem potkal. Rančer teď však věděl, že to s ním nebude mít lehké.

Slade Ketchum se pousmál, když spatřil radost v očích plukovníka Johna Scofielda, který mu tiskl pravici. Chvíli mlčel a Slade viděl, že ho to setkání dojalo. Zřejmě nepočítal s tím, že Slade Ketchum do Fort Custer opravdu přijede.

Slade pomyslel na to, co měl za sebou. Jejich příjezd do Fort Custer měl účinek výbuchu granátu. Ještě než před obchodníkovým domem slezl ze sedla, shromáždili se skoro všichni důstojníci, které znal z dřívějška, před stájemi. Upřeně na něj hleděli.

Nikdo neřekl ani slovo, když kráčel kolem důstojnické ubikace k domu velitele, jenž stál mezi ubikací a severní stranou rozlehlého cvičiště.

Jejich pohledy Ketchuma zraňovaly. Věděl, co si myslí. Nikdo mu neodpustil, že s Lewtem Martinem jako jediný přežil ten masakr. Nikomu, ani Lewtovi, neprozradil, že si tenkrát přitiskl revolver ke spánku a zmáčkl spoušť. Osud však nechtěl, aby si vzal život.

„Je dobře, že vás zase vidím, Slade,“ řekl plukovník John Scofield přátelským hlasem. „Od té doby, co jste Fort Custer opustil, se necítím ve své kůži. Tehdy jsem selhal, protože jsem nedokázal u kavalerie udržet toho nejlepšího důstojníka, jaký kdy pode mnou sloužil.“ Slade se usmál.

„Nevede se mi zle, pane. Postavil jsem si ranč ve Wind River Range, který celkem prosperuje. Za několik let budu zámožný člověk, což by se mi jako důstojníkovi nepodařilo.“

Plukovník přikývl.

„Přesto jste rozený důstojník,“ poznamenal. „Ale nechme minulost minulostí. Mluvme o tom, proč jsem vás zavolal do Fort Custer.“

„Jak jste vlastně věděl, kde mě máte hledat?“ otázal se Ketchum.

Teď se usmál plukovník Scofield.

„Znáte Barneyho Rimforda?“ opáčil.

Slade byl překvapen. Rimford byl muž, kterému vděčil za svou rychlou prosperitu. Kupoval od něj za výhodnou cenu koně, jež Slade lovil ve Wind River Range.

„Většina mých setnin má vaše koně, Slade,“ poznamenal John Scofield.

Slade na něj pohlédl a v tom okamžiku pochopil, že nikdy neměl lepšího přítele, než je John Scofield.

Plukovník mávl rukou, když Slade otevřel ústa k odpovědi.

„Nemusíte mi děkovat, Slade. To bylo to nejmenší, co jsem pro vás mohl udělat. Ale teď k Běžícímu vlku. Napsal jsem vám, že jsme ho lapili. Už více než čtyři týdny sedí ve vězení. Válečný soud ho odsoudil k smrti kvůli tomu masakru, ale ministerstvo se patrně obává, že jeho poprava by vyvolala další povstání. Kromě toho náčelníka potřebují kvůli podpisu smlouvy. Chtějí severním Čejenům vzít jejich rezervaci na Rosebud River.“

„Ten rozsudek smrti není spravedlivý, pane,“ zamumlal Slade. „Běžící vlk potrestal vyvraždění svých žen, dětí a starců. Copak o tom před soudem nemluvil?“

Plukovník Scofield přikývl.

„Běžící vlk do detailu potvrdil vaši a Martinovu verzi toho masakru, Slade. Jenom nevěděl, že poručík Ratcliff tábor na Armells Creeku napadl proti vašemu příkazu. Pak by k tomu krveprolití nedošlo.“

To Slade Ketchum nevěděl.

„Leon Ratcliff má přátele na ministerstvu, Slade. Ratcliff má zájem o půdu Čejenů. Nechce však smlouvu s Čejeny, ale válku. Běsnil, když bylo vykonání rozsudku odloženo. Běžící vlk se dozvěděl, že Ratcliffovi muži pronikli do rezervace v Rosebud a postříleli deset jeho mužů. Ratcliff tvrdil, že ti Čejeni ukradli jeho dobytek. To indiáni popírají. Běžící vlk každopádně odmítá jet do Laramie a vyjednávat tam s bílým mužem. Tvrdí, že by ho po cestě zavraždili. Zeptal jsem se ho, jestli by tam jel, kdybyste ho doprovázel vy. Souhlasil. Proto jsem vám napsal, Slade. Je mi naprosto jasné, co se bude dít, až se Leon Ratcliff dozví o tom, že jste s Běžícím vlkem vyjel do Laramie. Proto jsem všechno připravil tak, abyste mohl okamžitě vyrazit. Je tu ještě několik mužů z vaší staré setniny. Budou vás doprovázet.“

Slade se pousmál. „Obávám se, že Leon Ratcliff už o tom ví, pane.“

Pak mu stručně pověděl o tom, co se stalo v Sheridanu. Plukovníku Johnu Scofieldovi se zatajil dech.

„Musel jsem kapitánu Sangerovi v Sheridanu ukázat váš dopis, pane, jinak by mě v Sheridanu zatkl a přenechal Leonu Ratcliffovi.“

Scofield zaklel.

„Sanger se neodváží o tom Ratcliffovi říct,“ zamumlal.

„Tím bych si nebyl tak jistý.“

„A přesto to chcete zkusit?“

„Ano, tedy pokud s tím Běžící vlk souhlasí. Jde přece o jeho život.“

Plukovník Scofield přikývl.

„Velmi rád bych na návrh Běžícího vlka přistoupil,“ poznamenal. „Chce, abych ho pustil na svobodu. Pak by do Fort Laramie jel dobrovolně. Moji důstojníci si však mysleli, že to je jen lest, že nám chce uniknout.“

Slade Ketchum tiše zasmál.

Ti nikdy indiány nepochopí. Byl si jist, že Běžící vlk by dodržel slovo.

Pomyslel na Leona Ratcliffa. Jeho nenávist vůči němu a Běžícímu vlkovi, které považoval za vrahy svého syna Amose, tedy má svůj důvod i v chamtivosti. Chce se zmocnit indiánské půdy na Rosebud River.

Plukovník John Scofield ho vzal za ruku a přivedl ho ke dveřím.

„Pojďme k Běžícímu vlkovi,“ řekl.

Těsnou celu vězení, v níž drželi čejenského náčelníka, halilo přítmí. Cela byla překvapivě čistá. Na stole ležela dobytčí kůže. Plukovník Scofield nechal Běžícímu vlkovi přinést barvy a štětec, jimiž náčelník mohl malovat. Slade poznal, že scéna, kterou Běžící vlk nakreslil na tu dobytčí kůži, znázorňuje masakr na kopci nad Armells Creek.

Běžící vlk vstal ze židle. Na jeho široké, snědé a vrásčité tváři se objevil náznak úsměvu. Podal Sladeovi ruku a potřásl mu jí po způsobu bílého muže.

„Mé staré oči potěšilo, že tě vidí zdravého, kapitáne,“ řekl hrdelním hlasem.

Plukovník Scofield zavřel dveře. Hned šel k věci a pověděl Běžícímu vlkovi o tom, že Leon Ratcliff už se zřejmě dozvěděl, že ho Ketchum má dostat do Fort Laramie.

Běžící vlk zvedl hlavu.

„Běžící vlk řekl, že pojede s kapitánem Ketchumem. A tak to i zůstane.“

„Dobrá,“ zamumlal plukovník. „Skoro všechno už je připravené. Budete mít ty nejlepší koně, Slade. Stačí jen, abyste si vybral své muže, kteří s vámi pojedou.“

Slade Ketchum na něj pohlédl.

„Já si s sebou žádné muže nevezmu, pane,“ řekl pevným hlasem.

Scofield, jenž už chtěl zaklepat na dveře, aby jej a Sladea stráž pustila ven, na něj zaraženě pohlédl.

„Vy – vy chcete jet s Běžícím vlkem do Fort Laramie sám?“ nevěřícně se otázal.

Slade přikývl.

„Tak budou naše šance vyšší, plukovníku. Běžící vlk a já se na Powder River vyznáme tak jako nikdo jiný. Vyjedeme po setmění. To jediné, co pro nás můžete udělat, je to, abyste vyhlásil zákaz nočního vycházení. To nám dá dostatečný náskok na to, abychom unikli Ratcliffovým zabijákům.“

Plukovník pohlédl na Běžícího vlka.

„Souhlasíš, náčelníku?“ zeptal se. Čejen se usmál.

„Žádní modrobřicháči. Dobrá,“ řekl.

„V pořádku, Slade,“ zamumlal plukovník. „Ale jestli vás Ratcliff dostane, tak mě to bude stát hlavu.“ Zaklepal na dveře, ty se otevřely a strážný je pustil ven.

Před vězením se Slade s plukovníkem rozloučil. Měli se setkat ještě večer. Plukovník Scofield Sladea pozval na večeři.

Slade se vydal k obchodníkově stáji. Všiml si, jak jej všichni pozorují. Přišel k němu jeden voják a rozpačitě se na něj usmál. Patřil k jeho setnině, ale tenkrát s ním na patrole nebyl.

„Dobrý den, pane,“ řekl.

„Dobrý, Harrisi,“ odvětil Slade. „Jak se vám vede?“

„Díky, pane. Já – já jsem vám jenom chtěl říct, že ve vaší staré setnině je hodně mužů, kteří litují toho, že jste z kavalerie odešel. Někteří to pochopili teprve po tom, co setninu převzal kapitán Sanger.“

„To musíte nějak překousnout,“ zamumlal Slade. „Už se to nedá změnit. Jsem tu jenom proto, abych plukovníkovi poděkoval za to, co pro mě udělal.“

Harris se usmál a řekl: „Jsme hrdí na to, že jezdíme na vašich koních, pane.“

Ještě jednou si podali ruce a pak Harris odešel.

Podívejme, pomyslel si Slade. Vypadá to, že tu každý ví, odkud má plukovník koně. Jen on sám nevěděl, komu Barney Rimford ty koně prodal.

Vešel do stáje a uviděl Stumpyho, který seděl na stoličce před boxem jeho šedáka.

Přišel k němu, Stumpy na něj pohlédl a chraplavým hlasem řekl: „Je načase, Slade, abys mi konečně řekl, pročs jel do Fort Custer. Nelíbí se mi, že to všichni vědí a jenom já ne.“

Slade se opřel o kozu na sedla.

„Zavolal mě sem plukovník, Stumpy,“ zamumlal. „Jde o Běžícího vlka. Víš, že ho drží ve vězení?“

Slade zavrtěl hlavou.

„Ministerstvo s ním má jisté plány. Chtějí čejenskou půdu na Rosebud River. Ale k tomu potřebují jeho podpis.“

Stumpy na něj pohlédl.

„Běžící vlk se své půdy nikdy dobrovolně nevzdá,“ poznamenal. „To se radši nechá pověsit.“ Slade se usmál.

„Běžící vlk je starý, moudrý muž,“ odvětil. „Ví, že tu půdu pro svůj lid neudrží, když po ní jednou zatoužil bílý muž. Nejel by do Fort Laramie, kdyby se nerozhodl tu smlouvu podepsat. Neřekl to sice, ale domnívám se, že může jít jen o jeho podpis.“

„Do Fort Laramie?“ podivil se Stumpy a naklonil hlavu. Zamyšleně hleděl svýma šedýma očima ná Sladea. „Má to snad znamenat, že ho tam budeš doprovázet?“

Slade s úsměvem přikývl.

„To jsou mi věci,“ zamumlal Stumpy. „Proč rovnou nejedeš na ranč Sekáček a nenecháš si od Leona Ratcliffa vpálit kulku do hlavy?“

„Škoda,“ zamumlal Slade. „Myslel jsem si, že pojedeš se mnou, Stumpy.“

„Samozřejmě, že pojedu!“ zavrčel Stumpy. „Ale můžu snad říct svůj názor!“

Slade se tiše zasmál a Stumpy se zazubil. Chtěl něco říct, ale v tom okamžiku Slade uslyšel nějaký šramot a sklouzl z kozy.

V sousedním boxu zašelestila sláma.

Nad přepážkou se objevila hlava a Slade poznal světlé vlasy a hranatý obličej pistolníka Yanceyho Harta. Viděl mu na očích, že všechno slyšel.

Hart vyšel z boxu a usmál se na něj.

„To jste si ukrojil trochu příliš velký krajíc, Ketchume,“ poznamenal. „Leon Ratcliff není normální člověk, když uslyší vaše jméno. Udělá všechno, aby vás dostal. Myslím, že po vašem skalpu touží ještě víc než po smrti Běžícího vlka.“

Slade přivřel oči.

„S tím, že jste to všechno vyslechl, Harte, už se nedá nic dělat,“ řekl. „Ale protože to do zítřejšího rána musí zůstat tajemstvím, tak mi nezbývá nic jiného, než…“ Neuvěřitelně rychle vytáhl remington a namířil jej na pistolníka.

Yancey Hart překvapeně pozvedl obočí. Zřejmě nepočítal s tím, že Slade Ketchum bude tak rychlý.

„Hm,“ zamumlal. „Myslím, že jsem vás podcenil, Ketchume. Musím říct, že s revolverem zacházet umíte.“

„Stumpy, vezmi mu kolt,“ ostře řekl Slade.

Stumpy se zvedl ze stoličky. Dával pozor na to, aby se nedostal mezi něj a Harta. Než však k němu mohl přistoupit, zvedl Yancey Hart pomalu ruku. Stumpy se zastavil.

„Ještě nikdy jsem si nenechal vzít kolt, Ketchume,“ klidným hlasem řekl pistolník. „Poslouchejte, Ketchume. Vlastně jsem chtěl jet dál do Billings, protože jsem si myslel, že tam žije jeden můj starý přítel. Teď jsem se ale dozvěděl, že se vrátil zpátky do Denveru. Dám vám návrh. Doprovodím vás do Fort Laramie, když se postaráte o to, abych dostal přiměřenou odměnu.“

Slade pohlédl na pistolníka. Ten jeho pohledu neuhnul. Může mu věřit?

„Yanceyho bychom mohli potřebovat,“ poznamenal Stumpy.

Slade přikývl. „V pořádku, Yancey. To s tou odměnou vám slíbit nemůžu. Promluvím o tom s plukovníkem Scofieldem. Vyrazíme po setmění. Svého koně budete muset nechat tady. Dostaneme čerstvá zvířata od plukovníka. A dá nám i střelivo a zásoby.“

Yancey Hart se usmál.

„To vypadá zajímavě,“ podotkl.

„Asi vám nemusím říkat, co nás čeká, Yancey. Můžete jet i sám. Ale to by vás nechali odjet až zítra ráno.“

Hart pokrčil rameny. „Jsem společenský člověk, Slade. Nerad jezdím sám. A bylo by příjemné, kdybych do Denveru nepřijel s prázdnou kapsou.“

Slade si strčil kolt do pouzdra a podal pistolníkovi ruku. Hart mu ji pevně sevřel.

„Až půjdete do obchodu, tak se na kořalku ani nepodíváte, jasné?“

Stumpy si povzdechl.

„Hraje si na kapitána,“ zamumlal a pohlédl na Yanceyho Harta.

Slade se otočil a odešel. Do setmění měl ještě spoustu práce.

Sladeova tvář byla zachmuřená.

Ani všechna opatření plukovníka Johna Scofielda nepomohla. Ani to, že za soumraku, když Slade, Stumpy, Yancey Hart a Běžící vlk tajně opustili pevnost, Scofield uspořádal cvičení, po kterém následoval nástup.

Leon Ratcliff musel vytušit, co Ketchumův příjezd do Rosebud Mountains znamená.

Už za ranního šera spatřili první Ratcliffovy jezdce. Dokázali jim uniknout, když odbočili na východ a vydali se k čejenské rezervaci.

Na území rezervace byli před Ratcliffovými muži v bezpečí. To se však mělo změnit u Tongue River. Slade byl přesvědčen, že Ratcliff má na Tongue River své jezdce. Určitě tam poslal všechny, kdo mohli do sedla.

V rezervaci je provázelo padesát čejenských bojovníků. Chovali se klidně, protože jim to přikázal Běžící vlk. Jinak by nejraději Sladea a obě další bledé tváře odehnali a Běžícího vlka osvobodili.

Drželi se východního směru. Slade chtěl Tongue River přebrodit co možná nejdál od Ratcliffova ranče.

Do Fort Laramie to bylo skoro sto padesát mil. Tu vzdálenost mohou urazit za čtyři dny, pokud je někdo nezastaví.

Sladeovy naděje, že Leonu Ratcliffovi uniknou, se však rozplynuly hned druhého dne, když jeli podél Otter Creek na jih.

Objevila je skupinka pěti jezdců. Čtyři z nich je pak sledovali v bezpečném odstupu, zatímco pátý vyrazil cvalem na jih. Slade i všichni ostatní věděli, co to znamená.

Drželi se toho směru, dokud se nesetmělo.

Potom odbočili na západ. Ratcliff musel předpokládat, že pojedou k Powder River. Slade věřil, že právě tam rančer se svými muži vyrazí, až se dozví, že je jeho kovbojové spatřili.

Po půlnoci přebrodili Tongue River podruhé. Tentokrát směrem na západ. Nato se podél řeky vydali na jihozápad. Při tom dokonce překročili pozemky ranče Sekáček, žádného jezdce však nepatřili.

Slade opět doufal. Ještě před soumrakem projeli několik mil korytem jednoho potoka, aby po sobě nezanechali žádné stopy. Pak si našli tábořiště. Jet přes den by bylo příliš nebezpečné. Nacházeli se jen několik mil od Sheridanu a riziko, že by je některý jezdec náhodou objevil, bylo příliš velké. Kromě toho si jejich zvířata po té vyčerpávající noční jízdě potřebovala odpočinout.

Ten den přečkali v jednom remízku.

Nikoho nespatřili, což se Sladeovi zamlouvalo. Kdyby měli štěstí, pak by se mohli přes Big Horn Mountains dostat v pořádku na jih.

Po setmění jeli dál. Podařilo se jim přejet stezku z Sheridanu do Fort Custer a jen deset mil na západ od Sheridanu přebrodili již potřetí Tongue River, jež zde ale nebyla příliš široká.

Jednou uviděli v temnotě oheň. Zdaleka se mu vyhnuli.

Přesto měl Slade nedobrý pocit.

Zřetelně cítil, že nebezpečí ještě nepominulo.

Také Běžící vlk to patrně cítil. Nenechal se však vyvést ze svého stoického klidu.

Nad ránem přebrodili Goose Creek a vydali se k Mount Cloud. Poblíž ležel ranč Torna Camrose.

Slade se přitočil ke Stumpymu a otázal se: „Žije tam ještě Camrose se svou dcerou?“

Stumpy přikývl. „Starý Tom je paličatý jako bizon. Ratcliff ho už několikrát zmáčkl, ale Camrose vytrvale odmítá ranč prodat. Jsem přesvědčen, že jednou na něho Ratcliff poštve své zabijáky a podpálí mu dům.“

Tu se na hřebeni před nimi náhle objevil čejenský bojovník Nebeský chodec. Vyrazil k nim a divoce při tom gestikuloval.

Slade Ketchum ihned vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku.

Pomyslel na oheň, který viděli v noci.

Že by se jim přece jen nepodařilo kolem projet nepozorovaně?

Nebeský chodec na ně něco zvolal hrdelním hlasem, Běžící vlk se otočil ke Sladeovi a zamumlal: „Leon Ratcliff.“

Slade sevřel rty. Jak je možné, že Ratcliff se tady na výběžcích Big Horn Mountains objevil tak rychle? Slade předpokládal, že ještě bude u Powder River.

Když k nim Nebeský chodec přijel, na hřebeni se objevili první jezdci.

Slade okamžitě poznal mohutného appaloosu, na němž seděl Leon Ratcliff.

Přivřel oči, aby mohl rozeznat i ostatní jezdce.

Byl tam i Miliard Ratcliff. Pravou ruku měl ještě stále v šátku. Pravděpodobně mu jeho otec přikázal, aby jel s ním a tak odčinil potupu ze Sheridanu.

Jezdci zastavili své koně a hleděli na ně.

Leon Ratcliff měl s sebou zhruba tucet mužů. Slade byl přesvědčen, že každý z nich umí lépe zacházet s revolverem než s lasem. Byl tam i Jesse Troon, jak jinak, v černém. Slade ho přes dveře hotelového pokoje nezranil těžce. Pistolníkova tvář svítila jako bílá skvrna. Teprve po chvíli Slade poznal, že Troon má ovázaný obličej.

„A kruci,“ zavrčel Stumpy. „Ratcliff nás rozstřílí a nechá nás zahrabat někde v Big Horn Mountains, kde nás nikdo nenajde.“

Slade horečně přemýšlel. V otevřeném terénu se mu boj proti Ratcliffovým pistolníkům zdál být bezvýchodný. Potřebovali místo, na kterém by se dalo bránit.

Pochopil, že jeho plán mu nevyšel. Sevřel rty. Musel si přiznat, že Leona Ratcliffa podcenil. Byla to chyba, že jel nejdřív do Sheridanu a provokoval ho tam? To nevěděl. Jak se zdálo, Ratcliff měl své lidi všude. Musí dobře vědět, co plukovník John Scofield plánuje.

„Tom Camrose,“ řekl Stumpy. „Jeho ranč je naší jedinou šancí. Ratcliff Tomovu pevnost nemůže napadnout ani se svými pistolníky.“

Slade o tom přemýšlel. Váhal. Mohl Toma Camrose zatáhnout do tohoto podniku?

Jezdci Leona Ratcliffa vyjeli.

Pohybovali se pomalu, jako by nespěchali. Jako by dobře věděli, že jejich oběti jim už neuniknou.

„Dobrá, Stumpy,“ opáčil Slade. „Pokusíme se dostat na Camroseův ranč.“

Stumpy odjel zpátky a Slade pohlédl na Harta. Pistolník byl klidný. Vypadalo to, že ho pomyšlení na to, že bude brzy muset bojovat o život, nijak nevyvádí z míry.

Běžící vlk také zachoval kamennou tvář. Beze slova pobídl koně, když jim Slade řekl, že pojedou na západ k Mount Cloud.

Ratcliffovi pistolníci zrychlili.

Slade se ohlédl přes rameno a uvědomil si, že to bude těsné.

Camroseův ranč ležel ještě pět mil daleko. Bylo jasné, že budou potřebovat hodně štěstí, aby tam dorazili živí a zdraví.

Skloněni k hřívám svých koní cválali pekelným tempem ke strmé skalní stěně, jež se před nimi zvedala k azurové obloze.

Slade uviděl podlouhlý dům, jenž byl postaven u úpatí skalní stěny. Na jeho verandě stál nějaký muž. Kdosi uvnitř zavřel okenice.

Slade se přitiskl ještě víc ke krku svého koně, když za nimi třeskly výstřely. Jel jako poslední.

„Rychleji!“ zvolal.

Doufal, že Tom Camrose nebude myslet jen na sebe a pustí je dovnitř, až tam přijedou. Pokud tam přijedou.

Těsně kolem něj hvízdla kulka.

Ohlédl se a uviděl, že dva jezdci už jej dohánějí. Rychle se chopil uzdy a ovázal ji kolem hrušky sedla. Potom se otočil s winchestrovkou a několikrát vypálil na své pronásledovatele.

Měl neskutečné štěstí.

Jedna z kulek zasáhla koně, který se v plném trysku zřítil k zemi a vymrštil svého jezdce ze sedla.

Druhý muž okamžitě zastavil. Pravděpodobně si myslel, že Slade Ketchum je čarostřelec a že by trefil i jeho, kdyby jel dál.

Ozval se řev Leona Ratcliffa. V dusotu kopyt však bylo nemožné porozumět jeho slovům.

Slade opět pohlédl před sebe. Viděl, že Tom Camrose ještě pořád stojí na verandě. Pušku měl u boku. Mezitím už musel poznat, kdo se to řítí k jeho domu.

Stumpy, Běžící vlk a Nebeský chodec v tom okamžiku zastavili svá zvířata před verandou domu.

Slade a Yancey Hart měli před sebou ještě zhruba sto yardů.

Ratcliffovi muži opět vypálili.

Koni Yanceyho Harta se náhle podlomily přední nohy. Pistolník še nedokázal udržet v sedle a sletěl na zem.

Slade otočil své zvíře a jen tak tak unikl bijícím kopytům Hartova zvířete. Pak přijel k pistolníkovi, jenž se hbitě převalil na zemi a už byl opět na nohou. Slade mu podal pravou ruku a za jízdy jej vytáhl do sedla za sebe.

Jezdci před domem již seskočili z koní. Zevnitř vyšel další muž a pomohl Nebeskému chodci odvést koně do vrat v pravé části domu.

Slade si to namířil právě tam. Viděl, jak se Tom Camrose stáhl do domu a zavřel za sebou dveře. Těsně vedle Sladea se do země zavrtala kulka. Z toho místa vytryskl prach a písek. Pak již byl Slade u domu.

Yancey Hart seskočil ze sedla a vypálil z winchestrovky půl tuctu ran na pronásledovatele. Také v domě třeskly výstřely. Slade uviděl záblesky výstřelů v úzkých střílnách.

Ve vratech se objevil Nebeský chodec, jenž sáhl po uzdě Sladeova koně a odvedl jej dovnitř.

„Zpátky, Yancey!“ zvolal Slade a skočil do stáje.

Yancey Hart tam dorazil také. Přitom stále střílel.

Pronásledovatelé zastavili své koně.

Byl zřetelně slyšet Ratcliffův hlas. Řval na své muže, aby zaútočili. Ti však neměli chuť se nechat postřílet.

Když do stáje vběhl Yancey Hart, vrata se zavřela. Uvnitř panovalo přítmí. Slade cítil pach koňské moči. Slyšel oddechování ostatních, načež vzplál plamének a Slade ve světle kerosinové lampy uviděl snědý obličej míšence.

„To je Chino Lash,“ zamumlal Stumpy. „Už několik měsíců pracuje pro Toma Camrose.“

Slade kývl na mládence, jemuž mohlo být nanejvýš dvacet. Střelba utichla. Otevřely se dveře a na jejich prahu se objevil Tom Camrose, který s vážným výrazem ve tváři pohlédl na přítomné. Na Běžícím vlkovi a mladém Nebeském chodci jeho pohled ulpěl déle. Pak se usmál.

„Dobrý den, kapitáne,“ řekl Ketchumovi. „Vy asi bez trablů nemůžete žít, co?“

Slade jeho úsměv neopětoval. „Je mi líto, Camrosi, že jsem vás do té záležitosti musel zatáhnout,“ řekl. „Ale neměli jsme na vybranou. V horách by nás Ratcliff pobil.“

Tom Camrose pokrčil rameny.

„Jednou by se tu Leon Ratcliff se svými zabijáky objevil tak jako tak,“ poznamenal klidně. „Jenom si o mě nedělejte starosti, kapitáne. Jsem rád, že mám několik bojovníků na své straně.“ Pohlédl na Běžícího vlka a dodal: „Myslel jsem si, že náčelníka chtěli ve Fort Custeru pověsit.“

Slade mu stručně vysvětlil, proč jsou na cestě do Fort Laramie.

Camroseův obličej se změnil do rozhořčené grimasy.

„Toho proklatého psa musí někdo zastavit,“ procedil mezi zuby. „Mysleli jsme si, že po masakru u Litttle Big Hornu bude na Powder River konečně klid. Ale potom přišel Ratcliff a už je oheň na střeše.“

„Oni útočí, tati!“ ozval se vysoký hlas z vedlejší místnosti.

Camrose se otočil.

„Pojďte!“ řekl přes rameno. „Z obývacího pokoje se budeme moct bránit lépe!“

Zatím nepadly žádné výstřely.

Slade, Stumpy, Yancey Hart a oba Čejeni vešli do obývacího pokoje, který byl vytesán do skalní stěny. Míšenec Chico Lash zůstal ve stáji.

Slade Ketchum uviděl drobnou postavu u jednoho zavřeného okna. Úzkou střílnou tam pronikal sluneční svit, jenž dopadal na hezký obličej, který byl nyní poznamenán strachem.

Shelly Camroseová měla světlé vlasy a ty nejmodřejší oči, jaké kdy Slade u dívky viděl.

Udiveně na něj hleděla tak jako on na ni.

Slade přišel k sobě, teprve když Tom Camrose zavrčel: „Odvahu ten parchant má, to se mu musí nechat.“ Slade přistoupil k němu a vyhlédl ven střílnou.

Leon Ratcliff jako jediný přijel blíž. Zastavil se jen dvacet yardů od domu. Na jeho široké tváři s několikrát zlomeným nosem a odulých rtech bylo vidět, jak jím lomcuje nenávist.

„Camrose!“ zvolal rozezleným hlasem.

„Kdybych ho teď odkrouhl, tak je po všem,“ zabručel si Stumpy pod fousy.

Tom Camrose vykřikl: „Co chcete, Ratcliffe? Řekl jsem vám, že vás ani vaše lidi nechci na svých pozemcích vidět!“

„Máte v domě jednoho rudokožce, který byl odsouzen k trestu smrti. Běžící vlk zavraždil mého syna. Nepřipustím, aby unikl spravedlnosti. Vydejte mi ho a já vám dám své čestné slovo, že vás už nikdy nebudu obtěžovat.“

Slade polkl. Ratcliff byl rafinovaný. Toma Camrose však podcenil.

„Nechcete náhodou i kapitána Ketchuma, Ratcliffe? Aby už nikdo nemohl tvrdit, že váš syn Amos byl zbabělec a lotr?“ zvolal Tom Camrose. Jeho hlas se chvěl zlobou.

Slade viděl, jak Shelly Camroseová zbledla. Uhnula jeho pohledu a sklonila hlavu.

Slade pochopil, že mezi ní a Amosem Ratcliffem muselo něco být. Jinak si Camroseovu zlost a její chování nedokázal vysvětlit.

„Toho budete litovat!“ zařval Leon Ratcliff. „Všechny vás vykouřím a je mi jedno, jestli při tom ty a ta tvá běhna chcípnete, Camrose!“ Otočil appaloosu a kopl jej patami do slabin.

Stumpy strčil winchestrovku do okna, a než ho Slade mohl zastavit, vypálil.

Slade sevřel rty, když viděl, jak appaloosa odskočil stranou a jezdec se nedokázal udržet v sedle. Leon Ratcliff se s výkřikem zřítil k zemi. Jeho appaloosa cválal pryč.

Stumpy vypálil podruhé a trefil Ratcliffův stetson. Rančer se posbíral ze země a přikrčen vyrazil pryč. Jeho dlouhé vlasy vlály za ním.

Pistolníci se vrhli k zemi a začali pálit. Olovo se zavrtávalo do silných desek, z nichž byl postaven dům. Jedna z nich prolétla střílnou a narazila do zadní stěny obývacího pokoje, nenapáchala však žádné škody.

Slade se ohlédl a uviděl malého chlapce, jemuž mohly být tak nanejvýš dva roky. Měl světlé vlasy a v ruce držel dřevěnou pušku.

„Tome!“ zvolala Shelly Camroseová a rozběhla se k děcku. „Vrať se do svého pokoje!“

„Ne! Já bojovat s dědou!“ trucovitě opáčil chlapec.

Shelly ho odvedla do jeho pokoje a zavřela za sebou dveře.

Slade pohlédl na Toma Camrose, jehož tvář byla sevřená. Rančer si jeho pohledu všiml. Svěsil ramena a zatímco venku se ještě stále střílelo, přidušeným hlasem řekl: „Tom je syn Shelly, Ketchume. Jeho otcem je Amos Ratcliff. Tenkrát jí slíbil, že si ji vezme, jinak by se s ním nespustila. Když mu však řekla, že s ním je těhotná, tak se jí jen vysmál. Jel jsem za Leonem Ratcliffem a ten mě vyhnal a řekl mi, že jeho syn si přece nemůže vzít každou couru, která s ním jde do postele. Přísahám vám, že bych Amose Ratcliffa zabil, kdyby mě Shelly nepoprosila, abych to neudělal. Když jsem se dozvěděl, že Amos Ratcliff padl, děkoval jsem Bohu za to, že ho potrestal za jeho hanebnost. O tom malém nikdo neví, Slade.“ Jeho hlas byl stále tišší a Slade pochopil, jak moc tento muž kvůli své dceři trpěl.

„Ten zatracený Wes Amory!“ prohodil Stumpy u své střílny.

Slade a Tom Camrose vyhlédli ven. Uslyšeli dutý náraz do dřeva, načež spatřili letící zápalný šíp.

O něco později se opět ozval ten náraz.

Leon Ratcliff svou výhružku myslel vážně.

Slade si v tom okamžiku uvědomil, že Ratcliff je odhodlán jít přes mrtvoly jen, aby dostal jej a Běžícího vlka. Ratcliffovi musela nenávist zatemnit mozek.

„Chico!“ zvolal Tom Camrose.

Mladý míšenec tam přišel ze stáje. V každé ruce držel vědro s vodou.

„Viděls, kam se zabodly ty šípy, Stumpy?“ zeptal se Camrose.

Stumpy přikývl a ukázal, kde jsou ta místa.

Camrose postavil ke stěně žebřík a vzal si od Chica jedno vědro. Pak vylezl na žebřík a vylil vědro štěrbinou mezi stěnou a stropem ven. Voda stekla venku po stěně.

Slade zřetelně slyšel syčení uhašených plamenů.

Camrose se usmál, když takto vylil i druhé vědro.

„Běžící vlk můj patent zná,“ zamumlal. „Jeho bojovníci se také jednou pokusili mou pevnost vypálit.“

Běžící vlk přikývl.

„Camrose je chytrý a statečný bojovník,“ poznamenal.

Ratcliffovi muži stříleli stále intenzivněji. Teprve po chvíli to vzdali, protože si všimli, že jen mrhají střelivem.

Rozhostilo se ticho.

Slade vyhlédl ven.

Ratcliffovi muži leželi dobře krytí. Jistě čekali na setmění, aby se mohli připlížit k domu. Kdyby se jim podařilo podpálit čelní stěnu na několika místech, Camroseovi by jeho patent moc nepomohl.

Noc však zároveň byla i Sladeovou šancí.

Byl odhodlán jít ven a pokusit se to s Ratcliffem vyřídit. Kromě toho mínil někoho poslat do Fort Custer pro pomoc.

Dveře dětského pokoje se opět otevřely a objevila se Shelly Camroseová. Za dveřmi se vztekal chlapec, který tam nechtěl zůstat sám. Shelly tentokrát Sladeovu pohledu neuhnula. V jejích modrých očích se zračil vzdor a hrdost.

Určitě si myslí, že jí teď pohrdám, pomyslel si. Kdyby jen věděla, jak se mi líbí!

Slade opět vyhlédl ven. Teď tam byl klid.

„Udělám něco k snědku,“ řekla Shelly Camroseová, jako by na ně venku nečíhalo smrtelné nebezpečí.

Mlčky pojedli a potom čekali na soumrak.

Slade Ketchum řekl, že za tmy napadne Ratcliffovy pistolníky. Míšenec Chico Lash se nabídl, že se pokusí projet mezi obléhateli a přivést pomoc. Tom Camrose tvrdil, že jižně od ranče na břehu Clear Creek oddíl ženistů buduje novou pevnost. Chico Lash měl jet právě tam, protože Clear Creek byl jen den cesty daleko.

Malý Tom si prosadil svou a pobíhal teď mezi muži se svou dřevěnou puškou. Zajímali ho především Běžící vlk a Nebeský chodec a byl u vytržení, když mu Slade řekl, že Běžící vlk je velký náčelník.

Pak se unavil a usnul Sladeovi na klíně. Shelly Camroseová si ho chtěla vzít, ale Slade jen zavrtěl hlavou a odnesl ho do postýlky v sousední místnosti.

Cítil, jak na něj ta mladá žena zamyšleně hledí, a zmocnil se ho zvláštní pocit.

Poprvé v životě pocítil atmosféru domova, domova, jaký by si každý muž přál. Domova s ženou a synem. Pomyslel na svůj ranč na Wind River Range. Tam žil úplně sám a mnohokrát tam večer toužil po společnosti.

Rychle ten pokojík zase opustil, protože se v přítomnosti Shelly Camroseové cítil nesvůj.

Ve velké místnosti svítila pouze jedna kerosinová lampa. Pomalu se ochlazovalo. Muži toho moc nenamluvili.

Nebeský chodec chtěl jít se Sladem ven, ale Slade to odmítl. Věděl, že by jenom došlo k pozdvižení, kdyby Čejen zabil nebo zranil bělocha, ačkoli by ten běloch byl vrah.

Stumpy vyhlížel ven střílnou.

„Myslím, že jsem viděl nějaký pohyb,“ náhle sdělil.

Muži vstali.

Slade věděl, že je načase vydat se na cestu. Viděl, že Shelly Camroseová na něj upřeně hledí. Její plné rty se lehce chvěly, nic však neřekla.

Náhle ke Sladeovi přistoupil Yancey Hart.

„Půjdu s vámi ven,“ řekl. Jeho hlas zněl zdánlivě lhostejně, ale Slade pochopil, že nemá smysl ho chtít zastavit. Proto přikývl.

Vzal svou winchestrovku a podal ji Běžícímu vlku.

Náčelník se jí mlčky chopil a postavil se k jedné ze střílen.

Chico Lash už stál u dveří do stáje.

Tom Camrose jej tam následoval se Sladem a Yanceym Hartem.

Míšenec už si osedlal cayusea, kterého přivedl k vratům, jež Camrose tiše pootevřel, když předtím Slade uhasil světlo.

Slade a Yancey Hart vyklouzli ven. Drželi se těsně u skalní stěny, načež se skryli za žlab.

Potom uslyšeli tiché dusání kopyt koně, kterého Chico Lash vyvedl ven. Míšenec mu omotal kopyta hadry.

Pomalu prošel kolem Sladea a Yanceyho Harta, kteří hleděli do tmy. Nikoho však nespatřili.

Slade věděl, že nemají moc času. Brzy vyjde měsíc a v jeho svitu by na volném prostranství před domem byli pro pistolníky snadnými terči, pokud do té doby nedorazí ke skalám, za nimiž se skrývají Ratcliffovi muži. Dal Yanceymu Hartovi znamení a oba se přikrčeni vydali do temnoty.

Slade chvíli naslouchal směrem, kam na svém koni odjel Chico Lash. Doufal, že se mu podaří projet mezi pistolníky a přivést pomoc.

Pak se před nimi objevily první skály.

Yancey Hart položil Sladeovi ruku na rameno a kývl k domu.

Slade sebou trhl. Teď i on viděl stíny, jež v té tmě skoro nebyly vidět. K domu se plížilo několik mužů, kteří cosi strkali před sebou. Vypadalo to jako sedla, za nimiž se kryli před kulkami. Dostali se až na téměř sto yardů k verandě domu. Slade doufal, že jeho druhové v domě je brzy spatří.

Yancey Hart se plazil dál. Slade ho už neviděl.

Několik vteřin tam čekal a hleděl na ty postavy dole. Pak se vydal za Yanceym Hartem, přičemž se připlazil ke skále.

Vtom se mu zatajil dech. Uslyšel totiž hlas Leona Ratcliffa, který přidušeně řekl: „Jestli se ti to nelíbí, Oglethorpe, můžeš jet.“

„Proč tu ženu nevyzvete, aby vyšla ven?“ ozval se kdosi.

„Tobě já nebudu nic vysvětlovat, Oglethorpe,“ zavrčel Ratcliff. „Tom Camrose věděl, co ho čeká, když k sobě vezme tu zatracenou rudou kůži. Za to, co se mu teď stane, si může sám.“

„Nebudu na ten dům střílet, když tam je žena, pane Ratcliffe,“ odvětil ten druhý muž.

„Pak zmiz, Oglethorpe.“

Slade slyšel kroky v písku.

Uplynulo několik vteřin. Tiše zafrkal kůň a pak temnotu osvětlil záblesk výstřelu, načež se ozvala rána.

Slade zaslechl temný zvuk, když tělo dopadlo na zem.

„To je výstraha i pro ostatní,“ procedil Leon Ratcliff mezi zuby. „Každý, kdo mi nepomůže, nebo kdo o tom, co se tu děje, bude později žvanit, dopadne stejně jako Oglethorpe!“

Nikdo z ostatních mužů nic neodpověděl.

Slade sebou trhl, když u domu třeskly výstřely. Vyšel od skály, za níž se skrýval, a pohlédl na dům vzdálený tři sta yardů.

Několikrát se tam zablesklo, načež se v temnotě zajiskřilo.

Sladea polil studený pot.

Leon Ratcliff si na dobývání Camroseovy pevnosti vzal dynamit a byl natolik brutální, že jej mínil použít.

Ozval se ohlušující výbuch. S přivřenými rty viděl, jak z verandy domu vyšlehly plameny. Muži, kteří se plížili k domu se sedly, ted v záři plamenů byli jasně vidět.

Tu se před Sladem ozval výkřik.

Třeskly výstřely.

„Dávejte pozor! To je Yancey Hart, ten bastard!“ zvolal Miliard Ratcliff.

Slade vyskočil. Opět se ozval výstřel. V jeho záblesku Slade před sebou spatřil ovázaný obličej pistolníka Jesse Troona.

V té chvíli uviděl i Troon jeho. Měsíc, jenž byl dosud skryt za mraky, totiž vyhlédl a zalil celou scénu svým přízračným svitem.

Troon se otočil. Vypálil okamžitě, ale příliš zbrkle. V tom samém okamžiku, kdy se jeho kulka odrazila od skály vedle Sladea, Ketchum stiskl spoušť a trefil pistolníka doprostřed hrudi.

Troon se zhroutil na zem. Slade přikrčen běžel dál. Slyšel řev Leona Ratcliffa.

A pak jej uviděl, jak stojí vedle skály a pálí z revolveru na Yanceyho Harta, který se skokem chtěl dostat do bezpečí. Hart byl zasažen uprostřed skoku. Otočil se ve vzduchu a bezvládně dopadl na zem.

Slade neváhal a vyrazil k Leonu Ratcliffovi.

Miliard Ratcliff opět vykřikl.

Jedna z kulek Sladeovi provrtala rukáv kabátu. Teprve potom si rančer všiml hrozícího nebezpečí.

Slade se rozmáchl pažbou remingtonu a udeřil jej do hlavy. Rančer zasténal a klesl na kolena.

Slade přiskočil za něj a chytil ho levou rukou pod krkem. Ke spánku mu přitiskl hlaveň remingtonu.

„Jestli padne jen jediný výstřel, tak to zmáčknu!“ zvolal.

Ve svitu měsíce viděl, jak pistolníci strnuli. Mířili na něj svými zbraněmi, ale neodvážili se vypálit.

„Yancey?“ zvolal Slade.

Yancey Hart se nehýbal.

K jeho bezvládnému tělu přistoupil jeden pistolník. Klekl si k němu a otočil ho na záda. Už podle toho, jak Hartovi ochable spadla ruka, Slade poznal, že Yancey Hart je mrtev.

„Yancey je mrtvý, Ketchume,“ zamumlal muž.

Leon Ratcliff se pohnul, Slade zesílil sevření a Ratcliff začal sípat.

„Teď si odvedu vašeho bosse,“ řekl Slade. „Při prvním chybném pohybu vystřelím. Můžete si být jistí tím, že bych tady nezhebl sám.“

U domu to zadunělo. Slade soudil, že Stumpy vypálil z brokovnice.

Chvíli vlekl Leona Ratcliffa za sebou, načež se zastavil a zavrčel: „Miliarde, pověz těm chlapům u domu, aby se mi vyhnuli obloukem, rozumíš?“

Miliard Ratcliff přerývaně oddechoval. V jeho chladných modrých očích byl zlomyslný výraz. Pomalu přikývl. Pak vyšel zpoza skal a zařval k mužům u domu, ať se stáhnou, že Ketchum má ve své moci jeho otce.

Slade pohlédl k domu. Věděl, že to pro něj bude dlouhá cesta, ale doufal, že pistolníci se neodváží riskovat život Leona Ratcliffa.

Viděl, že tři z nich běží od domu zpátky. Sedla tam nechali ležet.

Na verandě hořelo. Požár se šířil.

Otevřely se dveře a kdosi na plameny vylil vodu.

Slade už měl za sebou polovinu vzdálenosti k domu. Ztěžka oddechoval. Leon Ratcliff jej zdržoval stále více, až ho Slade musel dloubnout revolverem do boku a říct: „Radši si pospěš, Ratcliffe! Viděl jsem tvému synovi na očích, že by mu nebylo proti srsti, kdyby se tě zbavil, aby si mohl sám hrát na mocného muže.“

Slade cítil, jak sebou Leon Ratcliff trhl. Pak se však již nebránil. Nejspíš to sdělení o svému synu Miliardovi považoval za reálné.

Tom Camrose neustále hasil. Vědra mu podávali ostatní. Pomalu požár dostávali pod kontrolu.

Slade se již nacházel přibližně jen padesát yardů od domu, když měsíc opět zmizel za mraky. Náhle nastala tma jako v pytli. Camroseovu postavu osvětlovaly pouze nevelké plameny, jež olizovaly sloupky verandy.

Slade slyšel, jak Stumpy varovně vykřikl, a v tom samém okamžiku si všiml obrysů několika postav, které přikrčeně běžely k němu.

A tu jej oslepily záblesky výstřelů.

Leon Ratcliff se zachvěl a přidušeně zasténal. Náhle Sladeovi bezvládně visel v rukou.

Slade vypálil na ty matné postavy.

Miliard Ratcliff pronikavě vykřikl: „Nenechte Ketchuma utéct, hoši! Zaplatím pět tisíc dolarů tomu, kdo ho oddělá!“

Slade pustil Leona Ratcliffa na zem. Nevěděl, zda je ten muž ještě naživu. Bylo mu jasné pouze to, že rančer teď pro něj jako živý štít nemá žádnou hodnotu. Miliard Ratcliff na život svého otce nebral žádné ohledy. Pravděpodobně chtěl udělat přesně to, co mu Slade viděl na očích.

„Tady, Ketchume!“ zvolal Tom Camrose. V rukou držel winchestrovku. Vystřílel celý zásobník na místo, na kterém se pistolníci vrhli k zemi.

Slade už byl jen dvacet yardů od domu, když pocítil tvrdý náraz do pravého stehna. Podlomila se mu noha a skácel se na zem. Převalil se, ale nikoho z pistolníků neviděl.

Náhle se objevil vedle něj Tom Camrose. Chytil ho pod pažemi a zvedl ho ze země.

„Dělejte, Ketchume,“ hlesl. „Pomůžu vám.“

Slade se o něj opřel. Nemohl došlápnout na pravou nohu, a tak k domu skákal po levé. Ale i Camrose byl náhle zasažen střelou.

Naštěstí se Stumpy vykulhal ze dveří a za ním se objevil Nebeský chodec. Chytili Sladea pod paže a dovlekli ho do domu.

„Tati! „vykřikla zděšeně Shelly Camroseová. Slade Ketchum viděl, že se chce rozběhnout ven, a zvolal: „Drž ji pevně, Stumpy!“

Potom se otočil a plazil se ven. Nalezl Toma Camrosea, jenž ležel na zemi, chytil ho pod rameno a s vypětím všech sil jej dovlekl k ohořelé verandě.

Běžící vlk zavřel dveře. Hrdelním hlasem přikázal Nebeskému chodci, aby si vzal winchestrovku a přistoupil k jedné ze střílen. Také Stumpy se chopil pušky.

Slade Ketchum se s námahou zvedl z podlahy a Běžící vlk mu hodil winchestrovku.

Shelly Camroseová se s vzlykotem vrhla na svého otce, zatímco venku opět třeskly výstřely a kulky se zavrtaly do stěny domu.

Slade se otočil a prostrčil hlaveň winchestrovky střílnou. Musel zatnout zuby, jinak by bolest v noze nevydržel.

Tu opět vyhlédl měsíc. Pistolníci se zarazili. Bylo na ně totiž vidět.

Jednoho z nich srazila kulka k zemi, načež Slade uslyšel Stumpyho zvolání: „To bylo za ten dynamit, Wesi Amory!“

Ostatní muži se vrhli k zemi a po čtyřech se plazili zpátky.

Slade viděl, že Miliard Ratcliff mezi nimi není. Ten po celou dobu zůstával v bezpečí.

Nějakých padesát yardů před domem ležela v písku mohutná postava Leona Ratcliffa. Rančer se nehýbal. Slade pochopil, že starý lev už nezařve.

V místnosti se ozval tichý vzlykot Shelly Camroseové.

Slade k ní přikulhal a zvedl jí hlavu. Sevřelo se mu hrdlo, když spatřil velkou díru v Camroseových zádech. Rančer byl mrtvý. Obětoval svůj život za to, aby zachránil jej, Sladea.

Ze sousedního pokoje se ozval pláč chlapce.

Shelly Camroseová otevřela dveře a Slade viděl, jak vzala svého syna do náruče a přitiskla ho k sobě.

Miliard Ratcliff se po celý den neodvážil na dům zaútočit.

Leon Ratcliff ještě stále ležel na místě, kde se v noci skácel na zem.

Slade Ketchum si ohmatal ovázané pravé stehno. Shelly Camroseová mu z něj vytáhla kulku a ovázala mu jej. Ošetřila ho tak dobře, že se teď dokonce mohl té nohy dotknout.

Položili Toma Camrose na lavici. Jeho tvář vypadala spokojeně. Malý Tom seděl vedle něj. Vypadal smutně. Po celý den plakal a teď už neměl slzy. Jeho matka ho chtěla od mrtvého odtáhnout, ale Slade jí naznačil, že by ho tam raději měla nechat.

„Až znovu zaútočí,“ náhle řekl Běžící vlk, „půjdu s Nebeským chodcem ven a budu s nimi bojovat.“

Slade zavrtěl hlavou.

„Chico mezi nimi projel, Běžící vlku,“ zamumlal. „Brzy tu musí být i s vojáky.“

Slade se posadil na jednu z židlí a pohlédl na mladou ženu, která byla neuvěřitelně vyrovnaná. Připravovala jim něco na zub. Občas na něj vrhla kradmý pohled, když si myslela, že ji nevidí.

Slade nevěděl, co to je. Neznal ten pocit, který se ho zmocnil vždy, když na Shelly Camroseovou pohlédl. Trvalo mu to skoro do večera, než pochopil, že tu ženu miluje.

Zavrtěl hlavou. Vždyť ji znal jenom jeden den. Je něco takového možné? Ano, odpověděl sám sobě, je to možné.

Zešeřilo se a pak se setmělo.

Slade si byl jistý tím, že Miliard Ratcliff ještě zaútočí.

A pak, uprostřed noci, před domem vybuchly první nálože. Ty zatím pistolníci nedohodili až k verandě, ale bylo jen otázkou času, než se jim to podaří.

Vtom se však mezi explozemi a výstřely, jimiž se Stumpy, Běžící vlk, Nebeský chodec a Slade Ketchum snažili útočníky zastavit, ozval hlas trubky.

Muži v domě přestali střílet.

Zazněly výkřiky, načež k domu přicválali jezdci. Chico Lash zvolal: „Pane Camrose! Všechno je v pořádku! Poručík Scribner zatkl Miliarda Ratcliffa i jeho pistolníky!“

Slade vzal ze stolu kerosinovou lampu a odsunul zástrčku dveří. Pak vyšel na ohořelou verandu. Uviděl modré uniformy a zhluboka si oddechl.

Přijel k němu poručík a zasalutoval.

Slade neslyšel, co mu říká.

Přistoupila k němu Shelly Camroseová a chytila ho za ruku. Mladá žena se celá chvěla. Pohlédl do jejích modrých očí a nemusel jí nic říkat.

Věděla, že se vrátí, až Běžícího vlka dostane do Fort Laramie…