John Kirby

Colorado western 114. Říkali mu Stín smrti

Luke Huffaker byl obávaný darebák. Brutálně a tvrdě se svým pistolnickým mužstvem ovládal kraj na Pecosu a ve své nenasytnosti se nezastavil před ničím. Ani před zločinem. Lidé ho nenáviděli a proklínali ho, avšak nikdo se neodvážil jeho teroru postavit. Potom se ale objevil muž, kterému v Mexiku přezdívali Stín smrti. Jmenoval se Cass Lattany a narodil se a vyrůstal právě na Pecosu. S ním do toho kraje přišla odplata…

Od ohrad na břehu Rio Concha znělo bučení dobytka. Vraníkova kopyta tiše dusala mezi cihlovými domy. Jezdec v černém seděl s pokleslými rameny v sedle a vzbuzoval dojem, že spí. Zpod okraje svého sombrera však sledoval černé stíny mezi domy.

Svítilo se jen v několika z nich. Společenský život města Presidio del Nořte se odehrával na plaze, jež ležela nějakých sto yardů před jezdcem.

Viděl tam světla luceren a k uším se mu donesly melodie mariachi, které tam hrála nějaká kapela.

Cass Lattany zvedl hlavu, a tak bylo zřetelně vidět strniště vousů na jeho tváři. Už tři dny byl v sedle a téměř vůbec nespal.

Nyní byl u cíle, o tom byl přesvědčen.

Kolem něj proběhl Mexičan v bílém plátěném oblečení a zmizel v jednom z domů. Cass Lattany si ho nevšímal. Muži, které hledal, vypadali jinak. Byli to dravci, kteří jen namísto zubů používali kolty - a to zcela bez zábran. Lattanymu se opět vybavil pohled na oba mrtvé vaquery. Jeho modré oči byly chladné jako kus ledu.

Přijel na plazu. Ve větvích akácií visely pestré lampióny. Několik hochů si hrálo se psem.

Z cantiny napravo od něj zněla hudba.

Přivřel oči, když před cantinou spatřil čtyři koně. Otočil svého vraníka a zamířil tam.

Prach na kůži těch koní měl stejnou barvu jako prach, který pokrýval Casse Lattanyho a jeho vraníka. Na sedlech jim visely honácké biče a kožená chaparaja.

Z cantiny se ozval dívčí smích. Kdosi chraplavě zvolal, že chce tequilu.

Lattany mrštně seskočil ze sedla.

Teprve teď bylo vidět, že měří šest stop. Měl široká, lehce pokleslá ramena, mohutnou hruď a úzké boky, okolo kterých měl připnuté dva opasky. Na stehnech nosil černá pouzdra, z nichž trčely ořešákové pažby peacemakerů. Zpod sombrera mu vylézaly světlé vlasy. Jeho tvář měla barvu vydělané kůže. Kolem očí a koutků úst měl několik jemných vrásek. Lattanymu bylo třicet let.

Omotal uzdu vraníka okolo zábradlí.

Okna cantiny byla zakryta pestrými indiánskými dekami. Ani ve světle, které ven pronikalo přes korálky ve dveřích, se nedalo nic poznat. Několik yardů za vchodem stála zástěna, jež mu bránila v pohledu dovnitř. Kapela přestala hrát.

Lattanyho ostruhy cinkaly, když po nízké verandě kráčel ke vchodu.

Několik vteřin zůstal stát před ním a opatrně se rozhlížel. Naslouchal hlasům a zvukům, jež vycházely z cantiny. Nějaký Mexičan si znovu poručil tequilu.

Instinktivně uvolnil oba revolvery v pouzdrech, načež odhrnul korálky. Prošel jimi a dostal se za pestře pomalovanou zástěnu, která ovšem byla jen pět stop vysoká, takže mohl pohlédnout za ni.

Přivřel oči.

Ani nemusel otočit hlavu, aby přehlédl celou místnost. Zaváhal jen na vteřinu a potom vyšel zpoza zástěny, protože věděl, že by jinak vzbudil j eš-tě větší pozornost.

Vypadal příliš nápadně.

Cass Lattany byl přesvědčen, že v cantině je několik mužů, kteří ho znají, nebo o něm přinejmenším slyšeli.

Pohlédl na zaprášeného muže u výčepního pultu, jenž v jedné ruce držel sklenici a druhou se pokoušel šmátrat ženě za pultem ve výstřihu, za nímž se skrývalo její mohutné poprsí.

Žena zvedla hlavu a vytřeštila oči.

Cass Lattany věděl, že ho poznala.

Pohlédl na druhého zaprášeného muže, jenž seděl u jednoho ze stolů ve

společnosti prostitutky. Byli natolik zaneprázdněni, že si vůbec nevšimli Lattanyho příchodu.

„La sombra de la muerte!“ zašeptala žena za výčepním pultem.

Lattany viděl, jak muž u pultu strnul. Ovšem pouze na několik vteřin. Potom se bleskově otočil, vykřikl a tasil kolt.

Lattany počkal, dokud jej nevytáhl. Teprve potom reagoval.

Jeho pohyb byl pouhým mihnutím. Tasení a výstřel se slily do jediného pohybu. Kulka z pravého peacemakeru Mexičana zasáhla dřív, než mohl zmáčknout spoušť. Otevřel ústa k výkřiku, ale z hrdla už se mu nevydrala ani hláska. Jeho revolver dopadl na podlahu.

Druhý muž odstrčil lehkou dívku stranou a vrhl po Lattanym nůž.

Lattany uhnul, nůž proletěl kolem něj a narazil do regálu s láhvemi.

Pak muž zařval a tasil kolt.

Lattany vypálil a zároveň se rozhlédl po místnosti. Chyběli ještě dva muži a on věděl, že s nimi nesmí mít slitování, jestli nechce riskovat kulku nebo nůž v zádech.

Muž, který po něm vrhl nůž, se svalil na stůl, a ten se pod jeho vahou prolomil. Ječící prostitutka utekla.

Lattany pohlédl na schody, jež vedly nahoru..

„Jsou ti další dva nahoře?“ zeptal se ženy s velkým poprsím.

Ustrašeně přikývla.

Cass Lattany neváhal. V tichu cantiny opět zacinkaly jeho ostruhy, když se vydal ke schodům. Pak se zřetelně ozvalo vrznutí dveří.

Lattany nad sebou spatřil stín, načež se v temnotě zablesklo. Kolem líce mu proletěla kulka.

O zlomek vteřiny později třeskl jeho peacemaker.

Ozvalo se zasténání a po schodech se skutálel dolů revolver. Ten muž se chvíli potácel na horním konci schodiště, pak se po schodech skácel dolů.

Zůstal ležet těsně před Cassem Lattanym.

Nahoře začala hystericky křičet nějaká žena.

Lattany podle prachu na botách toho muže poznal, že i on patřil ke zlodějům, kteří uloupili stádo dona Diega a zabili oba vaquery. Nosil stetson jako nějaký americký kovboj a na levé straně hrudi měl dírku, jež se pomalu rozšiřovala.

Lattany vyběhl po schodech nahoru.

Dívka tam stále křičela.

Odstrčil ji a vtrhl do pokoje, osvětleného narudlou září petrolejové lampy.

U rozesílané postele seděla další dívka s vyděšenýma očima. Měla na sobě přehozené prostěradlo a držela si jej u ňader.

Lattany si jí nevšímal. Pohlédl na otevřené okno, v němž se ještě hýbaly záclony.

Přiběhl k petrolejové lampě a stáhl knot tak, že plamen zhasl a v místnosti se rozhostila tma.

Prostitutka začala znovu křičet.

Lattany to ignoroval. Přitiskl se ke stěně u okna a vyhlédl na plazu.

V Presidiu del Nořte panovalo ticho. Výstřely v cantině ukončily všeobecné veselí. Všichni strnuli a hleděli na cantinu, do níž šel gringo.

Lattany trochu vystrčil hlavu a spatřil nějaký stín. Zablesklo se a kulka se těsně vedle zavrtala do rámu okna a vyrvala z něj třísky. Jedna z nich ho zasáhla pod levé ucho a způsobila mu malý šrám.

Muž, který vystřelil, seskočil ze stříšky pod oknem na ulici.

Lattany chtěl střílet, jenže potom ho ztratil z očí.

Neváhal a rychle vyskočil z okna na stříšku.

Když na ni dopadl, uviděl, že ten muž běží ke čtyřem koním, kteří stáli před cantinou.

„Alto!“ zvolal Lattany.

Mexičan běžel dál.

Cass Lattany mu nechtěl střelit do zad. Seskočil ze stříšky a rozběhl se ke koním čtyř Mexičanů. Muž se otočil. V levé ruce držel uzdu hnědáka, v druhé revolver.

Lattany vystřelil. Mířil mu na nohu. Trefil jej do stehna.

Mexičan se skácel do prachu, Lattany k němu přiběhl a vykopl mu revolver z ruky.

„Vstaň, hombre!“ řekl chladným hlasem.

Muž tiše naříkal. Pokoušel se zvednout, ale vždy se zase zhroutil, když se postavil na postřelenou nohu.

„Komu jste prodali to stádo?“

Z cantiny se ozval výkřik.

Lattany opět uslyšel pronikavý hlas ženy s bujným poprsím.

„La sombra de la muerte!“ Stín smrti. Tak mu Mexičané říkali od doby, co začal jezdit pro dona Diega Castana a bojovat proti jeho nepřátelům.

Zloděj dobytka, který ležel u jeho nohou, byl bledý jako stěna. V očích se mu zračil strach.

Lattany pozvedl peacemaker.

„Podruhé se tě ptát nebudu, hombre!“

„Seňoru Killamovi,“ zamumlal Mexičan.

„Kde máte peníze?“

„Má je Lerdo!“

„Kdo je Lerdo?“

„Můj compadre - v cantině…“

Cass Lattany si strčil peacemaker do pouzdra a zvedl toho muže na nohy. Zloděj dobytka vykřikl a chtěl se opět svalit na zem, ale Lattany ho nepustil.

Přivlekl ho ke vchodu cantiny, odhrnul korálky stranou a vtáhl postřeleného muže dovnitř. Mexičan se chtěl chytit zástěny, ale ta se rozkymácela a s rachotem se zřítila do místnosti.

„Kdo je Lerdo?“ chladně se otázal Lattany.

Mexičan ukázal na muže, který ležel s rozhozenýma rukama a vytřeštěnýma očima před pultem. Bylo jasné, že ten už nikdy žádné ženě do výstřihu nesáhne.

Lattany dostrkal zraněného muže k pultu. U něj se Mexičan svalil na podlahu.

„Dej mi ty peníze za stádo, hombre!“

Muž se s hekáním připlazil ke svému mrtvému kumpánovi. Chvějícíma se rukama mu rozepnul kabát a vytáhl hnědou pokrčenou obálku.

Lattany přistoupil k němu a vzal mu obálku z ruky. „Kolik to je?“ otázal se.

„Dva tisíce dolarů,“ hlesl zloděj dobytka.

Lattany užasl.

„Za pět set kusů Castanova dobytka? Killam vás podvedl. To stádo má cenu nejméně pět tisíc dolarů.“ Rozhlédl se po cantině. Zena s velkými ňadry se zády opírala o regál se sklenicemi. Chvěla se a díky tomu se chvěly i ty sklenice. Bylo slyšet jejich cinkání.

„Pohrbíš své kumpány, zloději,“ chladně řekl Lattany zraněnému muži. „A modli se k Madoně guadelupské, abys mě už nikdy nepotkal.“

Otočil se a prošel kolem převrácené zástěny.

Do ticha se ozývaly pouze jeho kroky doprovázené cinkáním ostruh. Po jeho odchodu v cantině dlouho panovalo stísněné ticho.

+ + + + +

Z řeky se zvedala mlha. Bučení dobytka Lattanymu prozradilo, že stádo spí.

Přenocoval v malém penzionu nedaleko ohrad. Majitelka, starší Mexičanka, jej za ranního kuropění pro—

budila a přinesla mu vydatnou snídani. Potom osedlal svého vraníka a vydal se na cestu k ohradám.

Mexičanka znala gringa, jenž to stádo koupil. Thorne Killam byl nemilosrdný, tvrdý tejano. Majitelka penzionu Lattanyho varovala, aby si s ním a s jeho lidmi nezačínal. V Rio Grande del Nořte skončil nejeden nepřítel tohoto muže.

Cass Lattany však nemínil Killamovi nechat to, co patřilo donu Diegu Castanovi. Killam si ten dobytek mohl nechat, ale musel za něj zaplatit reálnou cenu.

V ranním slunci se mlha začala rozplývat.

Zato se nad ohradami, jež se táhly podél řeky, vznášel prach.

Cass Lattany slyšel mužské výkřiky. Nějací muži na sebe něco volali anglicky. Cítil se zvláštně. Už více než deset let žil v Mexiku, ale věděl, že v té zemi nikdy nebude úplně doma. Se svými světlými vlasy a modrýma očima byl příliš gringem, i když španělsky hovořil plynně.

Viděl, jak se z mlhy vynořily obrysy povozu. Před ním se pohybovali muži. Vedle povozu hořel oheň, nad nímž na trojnožce visel velký kotel, z něhož se kouřilo.

Cass Lattany přijel k ohni a zastavil svého vraníka přibližně pět kroků od něj.

Kovbojové vzhlédli.

Měli drsné tváře a někteří se Lattanymu vůbec nelíbili. Podobali se těm Mexičanům, které v noci ztrestal v cantině.

„Dobré ráno, chlapi,“ zamumlal. „Může mi někdo říct, kde najdu Thorna Killama?“

Před ostatní předstoupil malý štíhlý muž s křivýma nohama.

Cass Lattany si prohlédl jeho krysí obličej a revolver, který mu visel nízko u pasu. Jeho pažba byla opotřebovaná, a pokud Lattanyho nešálil zrak, byly v ní zářezy.

„Co chceš od Killama?“ zeptal se ten muž kvákavým hlasem, který zněl, jako by mu někdo dal ránu do ohryzku.

„To ti řekne Killam, až si s ním promluvím, trpaslíku,“ opáčil Lattany.

Muž zbledl.

Ostatní muži, kteří seděli okolo ohně nebo stáli u vozu, se nehýbali. Lattany si všiml jejich podezíravých pohledů a poznal, že na něco čekají. Očividně znali toho malého muže tak dobře, že už věděli, co se stane. Ten muž označení za trpaslíka určitě nemínil přejít.

Cass Lattany viděl, jak trhl pravou rukou. V tom samém okamžiku zareagoval.

Hlaveň jeho levého peacemakeru náhle mířila na úzký obličej toho muže, jenž strnul a vyvalil oči z důlků. Někdo se zachechtal.

Lattany se nepohnul. Náhle uslyšel dusot kopyt. Od řeky se blížil jezdec, jenž spíš visel než seděl v sedle svého uštvaného šedáka.

„Nerad se ptám dvakrát,“ řekl Lattany do ticha, které se tam rozhostilo. Raději už jej neoslovil jako trpaslíka, když viděl, jak vztekle na to zareagoval. Jeho peacemaker zmizel v pouzdře tak rychle, jak jej z něj vytáhl.

Někdo vyšel zpoza vozu.

Lattany pohlédl tím směrem a spatřil vysokého ramenatého muže se světlými vlasy a hranatým obličejem posetým jizvami. Měl křivý nos, jenž byl podle všeho několikrát zlomen při rvačkách.

Cass Lattany se nemusel ptát, kdo to je.

Ten muž byl Thorne Killam, to viděl na první pohled.

Killam si zapnul opasek na kalhotách. Aniž Lattanyho spustil z očí, přistoupil k zadnímu kolu povozu a sundal z něj revolverový opasek, který na něm visel. Klidnými pohyby si jej připnul.

„Ten chlap s tebou chce mluvit, Thorne,“ řekl malý muž s kvákavým hlasem. V jeho nepokojných očích se zračil vztek z toho, že ho cizinec dokázal tak zaskočit.

Killam neodpověděl. Když byl hotov a upravil si pouzdro, přišel k ohni a mlčky si vzal hrnek, do kterého si nabral kávu. Potom přes jeho okraj pohlédl na Lattanyho.

„Co chcete, pane?“

Cass Lattany ukázal levým palcem přes rameno na ohrady.

„To stádo tam vzadu patří donu Diegu Castanovi. Je to jasně poznat podle značek.“

Killam přivřel oči. Hodil hrnek do písku a svěsil ruku nad pažbu koltu.

„Ti čtyři zloději dobytka, kteří vám to stádo prodali, vám určitě neukázali plnou moc od dona Diega,“ chladně dodal Lattany. „Já takovouto plnou moc mám. Jestli chcete koupit to stádo, musíte jednat se mnou.“

„Já už jsem za to stádo zaplatil, pane,“ zavrčel Killam.

Lattany pomalu vytáhl hnědou obálku se dvěma tisíci dolarů, které včera vzal jednomu zloději dobytka. Hodil ji Killamovi, který okamžitě poznal, o co jde.

„Tady máte své peníze, Killame. Povězte mi, jestli to stádo ještě pořád chcete koupit. Jestli ne, tak ho nechám hnát zpět.“

Killam vrhl na muže v černém rozzuřený pohled.

Lattany viděl, že se jej snaží odhadnout. Očividně už poznal, jak je nebezpečný, ale zdálo se, že si myslel, že sám proti němu a proti jeho jezdcům nemá šanci.

Killam se pousmál a strčil si obálku s penězi do kapsy.

„Ani mě se příliš nezamlouvalo obchodovat se špinavými Mexikány,“ zavrčel. „Ale to s tím stádem nemá nic společného. Koupil jsem jej a u toho i zůstane.“

Lattany přikývl.

„Stačí jen zaplatit, Killame, a všechno bude v pořádku. Ten dobytek má cenu deseti dolarů za kus. Takže od vás dostanu pět tisíc.“

Killam zavrtěl hlavou, jako by si říkal, že ten chlápek na vraníkovi nemá všech pět pohromadě.

Vtom zvedl ruku a kývl na malého muže s krysím obličejem.

„Ukaž mu cestu z našeho tábora, Waco,“ zavrčel.

Malý muž zbledl. Určitě pomyslel na to, jak rychle ten cizinec dovede vytáhnout peacemaker z pouzdra.

„Slyšels,“ procedil mezi zuby. „Otoč koně a zmiz!“

Cass Lattany vypadal, jako by ho vůbec neslyšel.

„Jestli ten muž sáhne po revolveru, tak vy dostanete kulku jako první, Killame, „ řekl nebezpečně tichým hlasem. „A vy ostatní zůstaňte tam, kde jste!“

Kovbojové strnuli. Několik z nich už mělo ruce položené na pažbách koltů. Čekali jen na příkaz svého šéfa.

Cass Lattany náhle věděl, že se nevyhne přestřelce. Killam byl paličatý. A dobře věděl, že to stádo, které tak levně koupil, bylo uloupené. Hodně na tom vydělal a tento zisk si teď nemínil nechat vzít.

Cass Lattany koutkem oka znovu zachytil jezdce, který se k táboru blížil od řeky. Byl teď jen padesát yardů daleko. Jasně byla vidět jeho bledá propadlá tvář. Teď už Lattany poznal, proč tak visí v sedle svého šedáka. Celý pravý bok měl pokrytý zaschlou krví.

Málem rozptýlil jeho pozornost.

Teprve v posledním okamžiku si všiml pohybu malého kovboje s krysím obličejem.

Vytáhl levý peacemaker a vypálil. Malý muž vykřikl a zamával rukou. Nad palcem se mu táhl krvavý šrám.

Killam vtáhl hlavu mezi ramena.

„To ti nepomůže,“ zavrčel. „Všechny nás oddělat nemůžeš. Zvedni svůj revolver, Waco!“

Muž s krysím obličejem zbledl. Jeho špičatý nos mu doslova trčel z tváře.

„Někteří lidé chtějí za každou cenu zemřít,“ poznamenal Lattany.

Waco se rozechvěl, ale zdálo se, že má větší strach z Thorna Killama než ze smrti. Pomalu se sklonil.

Cass Lattany věděl, že teď bude muset zabíjet, pokud chce sám přežít. Udělal chybu, když jel do toho tábora nepřipravený. Měl vědět, co je to za lidi, když kupují uloupený dobytek. Teď už nemohl couvnout. A byl si jist, že ještě nikdy nebyl tak blízko smrti jako teď.

Kovbojové se pohnuli.

Cassovi bylo jasné, že musí jednat. Namířil peacemaker na Killamův obličej a tasil i druhý revolver.

V tom se do ticha se ozvalo cvaknutí.

Cass Lattany sebou sotva znatelně trhl. Podle toho zvuku poznal, že někdo za ním natáhl kohoutek pušky.

„Mám na mušce toho druhého, pane,“ řekl muž za ním přidušeným hlasem.

Thorne Killam zrudl.

Waco v půli cesty ke svému koltu strnul. V jeho očích se jiskřilo. Pohlédl na Killama.

„Pět tisíc dolarů, Killame, nebo pojedete za řeku bez stáda,“ zavrčel Lattany.

Dobytkář zlostně vytáhl hnědou obálku a koženou peněženku a napočítal pět tisíc dolarů.

Cass Lattany seskočil ze sedla. V levé ruce ještě stále držel peacemaker. Krátce pohlédl na muže na šedákovi, který držel v rukou zkrácenou brokovnici. Vypadalo to, že má co dělat, aby se udržel v sedle.

Killam podal Lattanymu peníze, ten si je strčil do kapsy a pozpátku se vrátil k vraníkovi.

Vtom se Waco s výkřikem vrhl k zemi.

Lattany vypálil a kulka odhodila revolver toho malého muže o yard dál.

Za Lattanym zaduněla brokovnice. Jeden kovboj vykřikl.

„V druhé hlavni je ještě jedna dávka pro vás,“ poznamenal muž na šedákovi, „ale to už budu mířit níž, o tom nepochybujte!“

Thorne Killam položil ruku na pažbu revolveru.

Lattany si pomalu strčil peacemaker zpátky do pouzdra.

„Tak dělej, Killame,“ řekl. „Nechceš snad svým lidem ukázat, že jsi ten nejlepší z nich?“

Dobytkář přivřel rty, načež kolt pustil, zkřížil si ruce na prsou a zavrčel: „Měl bys teď otočit koně a zmizet, chlape. A pověz mi své jméno, ať vím, co mám vyrýt na kříž na tvém hrobě, až tě příště potkám.“

„Lattany, Cass Lattany. Uděláš dobře, když zůstaneš za řekou, Killame. Don Diego Castano se mnou nebude spokojený, až se dozví, že jsem ti to stádo prodal, místo abych tě pověsil na nejbližší větvi.“

Pak se Lattany hbitě vyhoupl do sedla vraníka. Zvíře tančilo pozpátku, dokud se nedostalo k vyčerpanému šedákovi, jehož hruď byla pokrytá slinami.

Lattany krátce pohlédl vedle sebe.

Spatřil propadlou tvář s velkýma, hnědýma očima, které se leskly horečkou. Ten muž na něj hleděl a v jeho tváři se zračilo překvapení. Lattany si nedokázal chování toho mladíka, kterému bylo nanejvýš dvacet, vysvětlit.

„Pojďte,“ zamumlal.

Navzájem se kryli, když jeli zpátky k domům města. Killam však už na ně své jezdce neposlal.

Lattany si oddechl, když se dostali za nejbližší dům. Kopyta obou koní klapala na ulici. Zvuk se tlumeně odrážel od stěn obydlí.

Lattany ukázal na zakrvácený bok druhého muže.

„Je tam ještě kulka?“

Mladík přikývl.

Lattany odbočil do nejbližší uličky a krátce nato dorazili k patrovému dřevěnému domu. Na verandě visel štít s nápisem „Lékař“.

Mladík se křečovitě usmál.

„Nemám ani dolar, pane,“ zamumlal.

V jeho pohledu bylo opět něco, co si Lattany nedokázal vysvětlit.

Zaklepal si na košili.

„Jsem vám něco dlužný,“ odvětil.

Viděl, že mládenec začal vrávorat. Brokovnice, kterou ještě pořád držel v levé ruce, mu vyklouzla z prstů a spadla na zem.

Cass Lattany seskočil ze sedla a chytil jej, ještě než se skácel do písku. Vzal ho do náruče a odnesl jej na verandu doktorova domu, jehož dveře se právě otevřely.

+ + + + +

Lattany nebyl překvapený, když uviděl, jak dva muži sesedají před cantinou. V záři lucerny visící na verandě poznal špičatou tvář s předkusem. Malý pistolník se rozhlížel na plaze, ale Lattanyho, jenž stál ve stínu akácie, nespatřil. Druhý muž byl jeden z Killamových kovbojů.

Cass Lattany věděl, že udělal dobře, když se rozhodl v Presidiu del Nořte zůstat ještě jeden den. Byl to dlužný zraněnému muži, který mu pomohl z bryndy.

Lékař mu mezitím vytáhl kulku z rány.

A odpoledne řekl, že chlapec měl neskutečné štěstí. Kulka, jež mu pod lopatkou pronikla do zad, nepoškodila ani plíce ani žádný jiný orgán. Zůstala vězet vpředu mezi žebry. Lékaři stačilo udělat jen malý řez a pak měl zdeformovanou kulku mezi prsty.

Řekl také, že mladík musí zůstat ještě dva týdny v posteli. Kulka v zádech, to není jen tak. Lattany na něm ovšem viděl, že nevydrží ležet ani den.

Lattany byl připraven splatit svůj dluh a pomoci mladíkovi, jak jen to půjde.

Tušil, že k tomu bude mít příležitost už tohoto večera.

Waco a druhý kovboj se nevrátili za řeku proto, aby si posvítili na něj, na Lattanyho. Byl přesvědčen, že by si to určitě rozmysleli, kdyby věděli, že ještě je v Presidiu.

Ne, šlo jim o toho mladého muže, který jim ráno udělal škrt přes rozpočet. Viděli, že je raněný a že dozajista nebude moci jet dál.

Cass Lattany se díval, jak Waco a kovboj jdou do cantiny.

Zapálil si doutník a pomalu vtáhl kouř do plic.

Pod akácií kráčely dvě seňority, jež na něj vyzývavě hleděly zpod dlouhých řas.

Lattany předstíral, že si toho nevšiml. Dívky trhly hlavami a šly dál.

Lattany nemusel čekat dlouho.

Dokázal si představit, že Waco a jeho druh si objednali drink a teď se vyptávají Mexičanky s mohutným poprsím, kde by mohli najít lékaře.

Po deseti minutách vyšli na verandu a z ní sešli na plazu. Odmotali uzdy svých zaprášených koní ze zábradlí, nasedli a přes plazu se vydali k uličce, v níž stál dům lékaře.

Lattany chvíli počkal, načež se rozběhl do jiné uličky. Po zhruba šedesáti yardech odbočil doleva mezi dva vedle sebe stojící domy a dorazil do blízkosti lékařova domu, k němuž již jeli oba jezdci.

Lattany viděl, jak zastavili koně a s visícími uzdami je nechali stát ve stínu jednoho domu.

Waco přešel uličku, zatímco kovboj zůstal na druhé straně a pomalu kráčel přímo k Lattanymu.

Ten klidně čekal.

Onen kovboj tam patrně byl jen proto, aby Wacovi kryl záda.

Malý pistolník náhle zmizel Lattanymu z očí. Kovboj si dával na čas. Byl nervózní, to na něm Lattany jasně viděl. Neustále si sahal na pažbu revolveru, potahoval jej z pouzdra a vytáčel jeho pažbu tak, aby se dala lépe chytit.

Už jen pět kroků.

Lattany strnul.

Kovboj se náhle zastavil a vtáhl hlavu mezi ramena. Musel ho varovat jeho instinkt. Pravou dlaň položil na pažbu revolveru.

Cass Lattany neváhal.

Vyskočil ze stínu a vrhl se na kovboje, který právě vytáhl z pouzdra kolt. Už ho nestačil zvednout, protože ho Lattany udeřil do zápěstí.

Kovboj tiše vykřikl a pustil revolver. Pokusil se druhou rukou krýt bradu, ale nepodařilo se mu to. Lattany ho do ní zasáhl a kovboj odletěl. Přesto ho to neomráčilo.

„Waco!“ zařval. „Ten černý darebák…“

Lattany k němu přiskočil, tasil peacemaker a udeřil jej pažbou do hlavy. Muž zasténal a zhroutil se.

Lattany se rozběhl na protější stranu ulice. V lékařově domě zhaslo světlo.

V úzkém průchodu vedle něj se cosi pohnulo.

Lattany se vrhl stranou.

V temnotě se zablesklo a tento záblesk na zlomek vteřiny osvítil krysí obličej Waca. Kolem Lattanyho, jenž se vrhl do písku ulice a dvakrát se převalil, až zády narazil do podlahy verandy, proletěla kulka. Zalapal po dechu.

Waco vyběhl na ulici. Za běhu po něm střílel. Jedna z kulek se zaryla do země vedle Lattanyho ramene.

Lattany zmáčkl spoušť svého peacemakeru.

Pod levou paží mu proletěla kulka a natrhla mu rukáv jeho černé košile.

Lattany vypálil ještě jednou, ačkoli si byl jistý, že zasáhl už prvním výstřelem.

Waco sebou trhl. Zavrávoral, ale vzpamatoval se a vystřelil poslední kulku. Ta Lattanymu srazila z hlavy prošívané sombrero.

Potom úderník revolveru malého pistolníka cvakl naprázdno.

Waco zasténal, načež se zapotácel a svalil se na zem. To, že před sebe nedal ruce, Lattanymu ukázalo, že ztratil vědomí, ještě než dopadl do písku uličky.

Lattany vyskočil a přiběhl k němu. Odkopl jeho revolver a sklonil se, aby Waca otočil na záda.

Vtom se za ním ozval nějaký šramot.

Ohlédl se.

Dveře lékařova domu se otevřely.

Lattany spatřil stín muž, jenž v rukou držel brokovnici. Na odhalené hrudi mu svítil obvaz.

„To jsem já - Lattany,“ zamumlal Cass.

Muž sklonil brokovnici a nejistými kroky sešel z verandy. Byl to ten člověk, který ráno Lattanymu zachránil život. Měl propadlé oči a zdálo se, že další ztráta krve, kterou utrpěl během operace, j ej ještě oslabila

Lattany otočil bezvládné tělo malého pistolníka. Jeho ruka ochable spadla na zem. Na levé polovině hrudi měl dvě rány po kulkách. Lattany sevřel rty. Ty kulky musely toho pistolníka okamžitě zabít. Ten Waco byl houževnatý chlápek a nechybělo mnoho a Lattany by putoval do pekla společně s ním.

Mladík přišel topornými kroky ke kraji verandy.

„Chtěl mě oddělat, že?“ otázal se.

Lattany na něj pohlédl. Věděl už, že se jmenuje Jeff.

„Vypadá to tak,“ zamumlal. „Asi nepočítal s tím, že ještě jsem v Presidiu. Ptal se na tebe v cantině.“ Chlapec zvedl hlavu a pohlédl na druhou stranu uličky. Znovu zvedl brokovnici.

Lattany se otočil a šel ke kovboji, který se posbíral ze země a nyní se rozhlížel po svém revolveru. Uviděl ho a sklonil se pro něj. Když spatřil, jak k němu kráčí muž v černém, nechal zbraň ležet v písku a narovnal se. Byl bledý jako stěna.

Lattany kývl přes rameno.

„Vezmi s sebou Waca a zmiz, kovboji,“ zavrčel. „Jestli vás poslal Killam, tak mu vyřiď, že si ho podám, jestli ještě zkusí něco takového.“

Kovboj energicky zavrtěl hlavou.

„Killam o tom neví!“ vyhrkl.

„Tím lépe pro něj.“

Kovboj vrhl kradmý pohled na svůj kolt.

„Smím zvednout svůj revolver, Lattany?“

Lattany přikývl.

„Ale opatrně, chlapče.“

Kovboj se sklonil, dvěma prsty se chopil revolveru a nechal jej sklouznout do pouzdra. Pak prošel uličkou a naložil si mrtvého Waca přes rameno.

Lattany mlčky počkal, dokud ten muž Waca nepřivázal k sedlu jeho koně, nevyšvihl se na své zvíře a mlčky neodjel k plaze.

Potom přišel k verandě lékařova domu.

Chlapec na něj hleděl.

„Teď pojedeš, Lattany, že ano?“ zamumlal.

Lattany přikývl. „Nemyslím, že se objeví ještě někdo z Killamových lidí, aby se ti pomstil.“

„Vezmeš mě s sebou, Lattany?“ otázal se mladík.

Lattany na něj pohlédl. Viděl vážný výraz jeho očí, které se na něj dívaly. Krátce pomyslel na kulku, která jej zasáhla do zad. Nechtěl se ptát, protože mu do toho nic nebylo. Přesto k němu cítil určité sympatie.

„Ještě nemůžeš na koně, Jeffe,“ řekl.

„Já už to zvládnu.“ Mladík se usmál. „Copak odtud až do Mexico City nevede cesta z kopce?“

Cass Lattany mu opětoval úsměv a přikývl.

„O.K., Jeffe. Ještě si běž lehnout. Tuto noc ještě zůstanu ve městě. Zítra ráno vyjedeme. Doufám, že tvůj sedák se do té doby zotaví.“ Viděl, jak si mládenec oddechl.

„Díky, Lattany,“ hlesl.

„Říkej mi Cassi, Jeffe,“ řekl Lattany, sáhl si na své proděravělé sombrero a vydal se k plaze.

Před spaním chtěl ještě vypít několik sklenek tequily. Věděl ale, že ani to ho nezbaví pachuti v ústech. Ti tři mexičtí zloději dobytka a onen Waco nebyli první lidé, které musel zastřelit. Přesto si na to nedokázal zvyknout. Věděl, že jednou přijde den, kdy už se revolveru nedotkne. I kdyby ho to mělo stát život.

+ + + + +

Zmocnil se jej podivný pocit, když projel bíle natřenou bránou ve zdi táhnoucí se kolem haciendy.

Na rozlehlém dvoře bylo dosud čilo, nyní se tam však rozhostilo ticho. Jako by všichni strnuli. Naproti ve dveřích podlouhlých domů čeledi nehybně stálo několik peónů. U stájí stál štíhlý Mexičan v charru. Na slunci se třpytilo stříbrné vyšívání jeho šatů.

Cassu Lattanymu se stáhlo hrdlo.

Poznal toho muže.

Jmenoval se Vicente Nava a byl pro Fernanda Acuňu tím, čím byl Cass Lattany pro dona Diega Castana.

Fernando Acuňa, synovec dona Diega, byl na haciendě rovněž.

Co tam dělá? Don Diego svého synovce neměl příliš v lásce a Acuňa by se tam neukázal, kdyby jej don Diego nezavolal.

„Tady není moc veselo,“ tiše poznamenal Jeff, jenž jel vedle něj. Dlouhá jízda z Presidia del Nořte jej stála mnoho sil. Jednou mu rána na zádech začala opět krvácet, ale Lattanymu se podařilo krvácení zastavit.

Lattany mu neodpověděl. Přivřel oči a pomalu se otočil od Vicenta Navy k hacienderově rezidenci, jejíž veranda ležela ve stínu velkého balkonu. Bílé sloupy v jasném ranním slunci doslova svítily.

Nikdo se tam neukázal.,

Proč mě nepozdravila Catarina? ptal se Lattany.

Vybavila se mu její půvabná tvář s pletí barvy broskví a velkýma černýma očima. Miloval Catarinu - tak jako ona milovala jeho. Don Diego si toho už určitě všiml. Cass Lattany věděl, že se mu to nelíbí, ale zatím ne-řekl ani slovo.

Myšlenka na Fernanda Acuňu Lattanymu vehnala krev do tváře.

Acuňa se o Catarinu už dlouho ucházel. Nikoli ovšem proto, že by ji miloval, ale proto, že chtěl zdědit majetek dona Diega, jenž neměl syna.

Lattany koutkem oka viděl, jak jeden peón kráčí kolem Vicente Navy směrem k nim. Zastavili před rezidencí a peón chytil jeho vraníka za ohlávku, zatímco Lattany seskočil ze sedla.

„Co se stalo, Domingo?“ otázal se jej.

Muž na něj pohlédl velkýma smutnýma očima. Vypadalo to, jako by mu chtěl něco říct. Potom však jeho pohled sklouzl na verandu a stáhl hlavu mezi ramena. Honem chytil za uzdu i šedáka a s oběma koňmi se vydal ke stáji.

Cass Lattany strnul.

Fernando Acuňa se chladně usmíval. S ostrým nosem, úzkými rty a pečlivě upraveným knírkem nevypadal špatně. Bylo mu kolem pětadvaceti, ale tak jako všichni Mexičané vypadal starší. Jeho hladké, dozadu sčesané vlasy se leskly, jako by je měl napomádované. Nenosil zbraň. Nikdy neměl zbraň, když se setkal s Cassem Lattanym.

„Lattany.“ Víc Acuňa neřekl. A i to jméno vyslovil jako nadávku.

Cass Lattany viděl triumfální lesk v jeho černých očích, v nichž se zračily snad všechny charakterové slabosti: závist, nepřízeň, nenávist, zbabělost, záludnost, neupřímnost.

Stáhlo se mu hrdlo.

Cítil, že se stalo něco hrozného.

Catarina, pomyslel si.

Vyšel po schodech na verandu. Nahoře řekl k Jeffovi, jenž šel za ním. „Sedni si tam do toho proutěného křesla.“

Potom přistoupil k Fernandu Acuňovi, jenž mu s podlým úsměvem udělal místo.

Lattany vešel do chladné, prostorné haly.

Měl pocit, jako by vkročil do pohřební kobky.

Zkameněl, když před velkými dveřmi vedoucími do patra uviděl množství květin. Na srdce mu sáhla ledová ruka. Pod záplavou květin viděl ebenovou rakev.

Slyšel tiché rychlé kroky, ale nedokázal odtrhnout oči od té rakve. Bylo mu, jako by se zastavil svět. V hlavě měl naprosté prázdno.

Probral se, teprve když vedle sebe vycítil pohyb. Ohlédl se a uviděl postavu v černém závoji, která si k němu klekla, chytila ho za ruku a přitiskla k ní své chladné rty. Lattany se pokusil její ruku odstrčit, ale žena se jej držela pevně. Vzlykala a chvěla se.

Lattany se k ní sklonil a zvedl ji na nohy. Pohlédl do slzami zalité vrásčité tváře staré Amine Soledad. Ten pohled jím otřásl.

V tom okamžiku již věděl, kdo leží v té černé rakvi pod květinami.

„Catarina,“ hlesl. Chtěl se vrhnout na rakev, ale Amme ho zadržela.

Na dlážděné podlaze haly se ozvaly kroky. „Nehoda,“ potměšilým hlasem řekl Fernando Acuňa. „Don Diego a Catarina se převrátili s vozem. Catarinu udeřilo kolo. Don Diego spadl pod koně…“ Cass Lattany od sebe odstrčil Amme a prudce se otočil. Trhalo mu v pěstích a musel napnout všechny své síly, aby šklebícího se Acuňu neudeřil do obličeje.

Potom se otočil a chvějícím se hlasem se zeptal Amme: „Kde je don Diego?“

„Je u něj lékař a farář, Lattany,“ odpověděl namísto ní Acuňa. „Don Diego je v bezvědomí. Nikdo k němu nesmí.“

Lattany krátce pohlédl na Amme a poznal, že don Diego leží ve své pracovně.

Přistoupil k rakvi. Těsně před ní se zastavil. Lehce se mu chvěla ruka, když se prsty dotkl dřeva rakve. Cítil se hrozně, miloval Catarinu jako žádnou ženu předtím. Její mírnost zkrotila jeho divokost. Od chvíle, kdy poznal, že i ona jej miluje, se jeho život změnil.

A teď osud všechno rozbil.

Cassi Lattanymu se zbořil svět.

Náhle se otočil.

Viděl, jak Fernando Acuňa přivřel oči, když viděl, že zamířil ke dveřím pracovny dona Diega.

Acuňa udělal několik rychlých kroků, aby Lattanymu vešel do cesty.

Lattany reagoval divoce.

Acuňa zbledl, když pohlédl do hlavně jeho peacemakeru. Ještě více ho však vyděsil ledový lesk Lattanyho modrých očí. Zarazil se. Pouze ohryzek mu poskakoval nahoru a dolů.

„Jdi mi z cesty, Acuňo!“ řekl Lattany nebezpečně tichým hlasem. „Catarina tě nenáviděla. Teď je mrtvá a já bych ti nejraději vpálil kulku mezi oči!“

Fernando Acuňa ucouvl. V jeho černých očích se zračily strach, nenávist a touha po pomstě.

Peacemaker opět zmizel v pouzdře.

Cass Lattany došel ke dveřím a pomalu je otevřel

V pracovně stála postel, kterou tam přinesli. U jejích nohou byl malý tělnatý muž, jenž stál k Lattanymu otočený zády. To byl lékař.

Vedle postele klečel farář, jenž se modlil se skloněnou hlavou.

Lattany vešel dovnitř a tiše za sebou zavřel dveře. Měl pevně sevřené rty. Ustoupil stranou, aby mohl pohlédnout na postel.

Tvář dona Diega byla bledá a propadlá. Měl zavřené oči. Jeho šedivé vlasy byly tak jako vždy rozcuchané.

Poznal, že don Diego ještě dýchá.

Doktor se ohledl a Lattany spatřil jeho narůžovělý vážný obličej. Malý muž odstoupil od postele a přikročil k němu. Nechtěl rušit kněze, takže hovořil tlumeným hlasem. „Jdete pozdě, seňore Lattany. Don Diego s vámi ještě chtěl mluvit, ale před třemi hodinami usnul. Nemyslím, že se ještě probudí, pokud on…“ řekl a vzhlédl ke stropu, „nevyslyší modlitby svého služebníka.“

„Řekl něco, než usnul?“ otázal se Lattany.

Doktor rychle zavrtěl hlavou. „Nic. Jenom s vámi chtěl mluvit, když jsem mu musel povědět, že Catarina…“

V místnosti zněl farářův monotónní hlas.

„Teď jděte, seňore Lattany,“ zamumlal lékař. „Zavolám vás, pokud se don Diego ještě probudí.“ Lattany naprázdno polkl a přikývl. Cítil, jako by mu něco svíralo hruď. Chvěla se mu ruka, když ji položil na kliku dveří. V hale ho čekala rakev.

Otevřel dveře a vyšel z pracovny. Stálo ho to velké úsilí, aby ty dveře neslyšně zavřel. Potom těžce oddechuje pohlédl na rakev.

Amme již byla pryč. Ve velké hale zůstal jen Fernando Acuňa.

Lattany slyšel jeho tichý potutelný smích.

Zmocnil se jej vztek.

Acuňa se přestal smát, když Lattany přišel k němu. Mexičan na něho úskočně pohlédl.

„Don Diego už se neprobudí, Lattany,“ zamumlal. „Hacienda bude patřit mně.“

Cass pochopil, že to je výhrůžka.

Ano, Fernando Acuňa na něj poštve svého pistolníka Vicente Navu, až don Diego navždy zavře oči.

Cass Lattany prošel kolem něj. Smrt ho neděsila. Ztratil všechno, co pro něj něco znamenalo. Lásku Catariny a přátelství dona Diega, který jej přijal jako syna.

Vedro ho udeřilo do tváře, když z chladné haly vyšel na verandu.

Jeff vstal z proutěného křesla. Teprve teď si Lattany všiml, že mladík drží v rukou zkrácenou brokovnici.

Jejich koně byli pryč.

Vicente Nava také.

„Je za domem,“ řekl Jeff, jenž si všiml Lattanyho pohledu. „Co se tam uvnitř stalo?“

Lattany se podivil, že vůbec byl schopen něco odpovědět. Těžkým hlasem poznamenal: „Catarina Ca-stanová… je mrtvá. Měla nehodu - se svým otcem. Don Diego umírá. Až zemře, stane se pánem haciendy jeho synovec Fernando Acuňa.“

„Ten chlap, co nás přivítal tady na verandě?“

Lattany přikývl.

„Ten Acuňa tě myslím nesnáší, že?“ zeptal se Jeff.

„Až don Diego zemře, pokusí se mě zabít,“ odvětil Lattany.

Jeff na něj pohlédl. Vypadalo to, že chce něco říct, ale potom zavřel ústa. Lattanymu neuniklo, že pevněji sevřel brokovnici.

„Hej, tam,“ náhle zašeptal mladík.

Lattany pohlédl tím směrem.

Vedle jednoho z podlouhlých domů, v nichž bydleli peóni, spatřil nějakého muže. Podle šedých vlasů a shrbené postavy poznal segunda Juana Barreda. Juan byl jediný člověk na haciendě, který by stál na jeho straně i po smrti dona Diega. Lattany mu před pěti lety zachránil život před splašeným stádem, když se jeho kůň skácel na zem a zlomil si nohu.

Lattany sotva znatelně přikývl.

Potom řekl Jeffovi, aniž by pohnul rty: „Jdi do stáje a osedlej nám koně. A dávej pozor na toho chlápka v charru. Jestli na něho narazíš, tak nespouštěj oči z jeho levačky. Je s nožem skoro ještě rychlejší než s revolverem.“

Jeff potěžkal v rukou brokovnici.

„Uvidíme, jak mu zachutná sekané olovo,“ zamumlal.

Potom topornými kroky sešel z verandy.

Lattany jej po několika vteřinách následoval.

Segundo Juan Barreda zmizel za jedním podlouhlým domem.

+ + + + +

„Zabije tě, amigo,“ zavrčel Barreda, „jestli ho nepředejdeš.“

Cass zavrtěl hlavou.

„Acuňa je sice krysa, ale já ho ne-zabiju. Odjedu z Mexika, Juane. Právo je na Acuňově straně. A i kdyby existovala závěť dona Diega, podle které bych byl dědicem - bez Catariny tu nemohu žít.“

Juan Barreda sevřel rty.

„Na haciendě vypukne peklo, jestli se novým patronem stane Fernando. Nikdo si to nepřeje.“

Cass se pousmál a zavrtěl hlavou.

„Ještě se budeš divit, Juane. Až don Diego zemře, nebudu tu kromě tebe mít jediného přítele. Pak už budu jen gringo, který sem nepatří. Ne, odjedu, Juane.“

„A já? Fernando ví, že jsme amigos. Jestli odjedeš, zabije mě. Pořád bych mu připomínal, že Catarina jím kvůli tobě opovrhovala.“

„Pak jeď se mnou, amigo. Někde najdeme nový domov.“

Juan Barreda na něj pohlédl a otevřel ústa, aby něco odvětil.

V té chvíli uslyšeli zvonění malého zvonu na bráně hřbitůvku, který ležel za hacienderovou rezidencí.

Juan Barreda sebou trhl.

Cass si toho všiml. Připadalo mu to, jako by právě odzvánělo dlouhému, krásnému období, v němž potkal své štěstí.

„Cassi!“ ozval se pronikavý mladíkův hlas.

Lattany krátce pohlédl na Juana Barredu. Pak se otočil a vyběhl ze stínu nízkého domu na dvůr.

Tam bylo znovu živo.

Cass Lattany viděl, jak z domů napravo od něj vycházejí peóni. Na verandě rezidence stál Fernando Acuňa. Na tváři se mu zračil triumfální úsměv. Od studny houpavým krokem přicházel Vicente Nava.

Jeff stál s osedlanými koňmi před stájí. Za ním se někdo pohnul. Cass poznal stájníka, který jim předtím vzal zvířata a odvedl je do stáje. V rukou držel vidle. Vypadalo to, jako by jen čekal na příkaz Fernanda Acuni, aby se mohl vrhnout na mladíka.

Lattany Jeffa varoval syknutím a pohybem hlavy.

Chlapec se otočil. Namířil brokovnicí na peóna s vidlemi, ten se rychle otočil a zmizel ve stáji. Jeff za ním cosi zvolal. Vrata stáje se zavřela.

„Zmiz odtud, gringo!“ vykřikl Acuňa chvějícím se hlasem.

Cass se klidným krokem vydal k Jeffovi. Nespouštěl při tom z očí Vicente Navu. Pistolero nyní stál pod verandou, trochu stranou před svým patronem. Byl připraven si to s Lattanym rozdat, to na něm bylo zřetelně vidět.

Lattany zůstal stát vedle Jeffa a obou koní. Vzal chlapci z ruky uzdu vraníka.

Mladík přivřel oči. Cítil, že se dostali do problémů, ačkoli netušil, o co jde.

„Nemusíš tu tak řvát, Acuňo,“ řekl Lattany pevným hlasem. „Odjíždím. Drž toho svého hlídacího psa na vodítku, jestli se chceš vyhnout krve-prolití.“

Vicente Nava sebou trhl a jeho snědá tvář se zachmuřila. Acunovi však stačilo kývnutí, aby jej zadržel.

Za Acuňou na verandu vyšli malý obézní doktor a kněz. Přistoupili k novému patronovi.

„Nemáte právo takto jednat se seňorem Lattanym, Fernando,“ řekl farář tak nahlas, že to museli slyšet všichni na dvoře. „Všichni víme, že don Diego měl toho gringa rád jako svého syna. Don Diego nemohl tušit, že jeho dcera zemře před ním, a závěť již sepsat nemohl. Podle zákona jste jeho nejbližším příbuzným a dědicem. Měl byste být velkorysý a zaplatit Cassi Lattanymu za věrné služby, které donu Diegovi v posledních deseti letech prokazoval.“

Fernando Acuňa se rozezleně zašklebil.

„Jenom klid, kněžoure!“ zavrčel Acuňa. „Ten gringo se chtěl podloudně stát dědicem, chtěl mi ukrást snoubenku a mé dědictví. Všechno, co si z této haciendy může odnést, je tak nanejvýš olověná kulka!“

Farář pohlédl na Acuňu a chvíli se zdálo, že chce ještě něco říct. Pak však podle všeho pochopil, že slova tu nepomohou. Příliš velká byla nenávist Fernanda Acuni vůči Cassi Lattanymu.

Peóni přišli blíž.

Lattany viděl, že někteří z nich drží v rukou kolty a pušky. Jejich snědé obličeje byly pokřivené hněvem. V očích některých z nich Cass viděl nelibost.

Neměl jim to za zlé. Museli se postavit za svého nového patrona, pokud chtěli dál žít na haciendě.

Situace byla kritická.

Vtom Cass Lattany pochopil, že Fernando Acuňa jej nechce nechat odjet. Teprve kdyby zemřel, mohl by si Acuňa být jist, že jeho vlastnická práva na haciendu nikdo nezpochybní.

Při myšlence na to, že možná bude muset střílet na peóny, jej polil studený pot.

Pomalu otočil svého vraníka, takže kůň nyní stál mezi ním a peóny. Jeff se vyšvihl na hřbet svého šedáka a omotal uzdu kolem hrušky sedla, aby měl obě ruce volné pro brokovnici. Acuňa dal peónům pokyn, aby se nezastavili.

Vicente Nava se pomalým krokem vydal k Lattanymu. Pravou ruku měl svěšenou vedle pažby revolveru. Mnul si prsty levé ruky. Lattany věděl, kde má nůž. Stačil by mu krátký pohyb ruky a měl by jej v dlani.

„Raději bys měl stát, Navo,“ klidným hlasem řekl Lattany.

Kněz přistoupil k Acuňovi, ale ten jej udeřil pěstí do prsou, takže muž zavrávoral zpět.

Pistolero zaváhal jen na několik vteřin a potom pokračoval v cestě. Od Lattanyho už jej dělilo jen dvacet kroků.

Jeff vydechl. „Ti zatracení peóni nás zmasakrují, Cassi!“ zašeptal.

Lattany nespouštěl z očí Vicenteho Navu. Ten pistolník byl nebezpečný jak chřestýš.

Lattany vyskočil do sedla svého vraníka.

Fernando Acuňa vykřikl a jeho osobní strážce zrychlil.

Cass položil ruce na pažby peacemakerů. Byl odhodlán nenechat se překvapit.

Vtom třeskl výstřel.

Fernando Acuňa zařval.

Cass viděl, jak vedle synovce dona Diega vytryskl gejzír prachu a úlomků cihel. Acuňa zvedl ruce před tvář, ale reagoval příliš pozdě. Když dal ruce zase dolů, měl levou polovinu obličeje zalitou krví.

„Jestli se někdo z vás ještě pohne, peóni,“ ozval se od rohu podlouhlého domu chraplavý hlas Juana Barredy, „tak to váš nový patron koupí do hlavy!“

Peóni tam stáli jako solné sloupy. Jenom hlavy měli otočené k segundovi, který za nimi seděl na svém osedlaném plavém koni a winchestrovkou mířil na Fernanda Acuňu.

Také Vicente Nava strnul.

„Pryč odtud!“ zašeptal Lattany směrem k Jeffovi.

Pozpátku odjeli od stáje k bráně, zatímco Juan Barreda držel winchestrovkou v šachu Fernanda Acuňu.

U brány Cass vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku a namířil na Acuňu.

Nemusel nic říkat. Juan Barreda pochopil. Sklonil karabinu, otočil svého koně a vyjel k Lattanymu a mladíkovi, jenž strčil svou zkrácenou brokovnici do . speciálního pouzdra na sedle.

Lattany počkal, až bude starý Barreda u nich.

Na jeho znamení otočili koně a tryskem vyrazili pryč. Za jejich zády se ozvalo několik výstřelů, ale ty jim už nemohly být nebezpečné.

Cass viděl, že Jeff je zachmuřený. Vypadalo to, jako by mu ten mladík chtěl říct, že se mu před nedávném stalo něco podobného. S tím rozdílem, že to dostal do zad.

Zatím z toho Cass vyvázl. Byl však přesvědčen, že Fernando Acuňa se nespokojí jen s tím, že odjel pryč.

Mlčky jeli k Rio Santa Eulalia. Když budou pokračovat v tomto ostrém tempu, mohou se do setmění dostat na hranice pozemků dona Diega.

+ + + + +

Poblíž Rio Concha. Oheň, na němž si uvařili kávu, již dávno zhasl. Tábořiště mezi suchými keři a kaktusy osvětloval bledý svit měsíce. Mezi keři se pohybovaly stíny tří koní.

Juan Barreda byl přikrytý dekou. Podle jeho tichého klidného oddechování bylo poznat, že spí.

Jeff a Cass Lattany ještě byli vzhůru.

Lattany byl myšlenkami na haciendě. Opět se mu vybavila šťastná tvář Catariny, opět slyšel její veselý smích.

Probral ho Jeffův hlas.

„Pojedeš zpátky do Pecosu, Cassi?“otázal se.

Lattany sebou trhl. Otočil hlavu a pohlédl na chlapce, jenž se lokty opíral o zem a hlavu měl položenou na dlaních.

„Jaks přišel na Pecos?“ Lattanyho hlas zněl pohnutě.

Mladík se usmál.

„Nikdy ses mě nezeptal na mé příjmení, Cassi.“

„A? Jak zní?“

„Sloan. Jsem Jeff Sloan, Cassi. Tenkrát, kdyžs opustil ranč svého otce, mi bylo osm.“

Cass Lattany se posadil.

Sloan. Ano, na to jméno si vzpomínal. Sloanové byli sousedi Lattanyů. Po prohrané válce byli stejně chudí jako všichni ostatní. Vzpomínal si, že starý Bili Sloan měl dva syny. Jeden z nich padl ve válce.

Cass Lattany zavrtěl hlavou. Najednou se mu vybavily staré obrazy, na které už dávno zapomněl.

Jeho otec Sam Lattany. Žije ještě vůbec? Polkl, když si vzpomněl na jejich poslední hádku, při níž Sam Lattany svého syna málem umlátil. Cassova matka byla rok mrtvá a Sam Lattany si na ranč přivedl jednu lipanskou squaw. A ta squaw nebyla sama. Měla s sebou desetileté děvče. Byla to míšenka, kterou lipanská squaw měla s jedním bělochem.

Cass Lattany zapřísahal svého otce, ať tu ženu pošle pryč. Sam Lattany mu však řekl, že to bude jeho nová matka.

Cass ve vzteku řekl té squaw nehezká slova, načež došlo k hrozné

hádce. Teď již Cass věděl, že by už pravděpodobně nebyl naživu, kdyby squaw jeho rozzuřeného otce nezadržela.

Trvalo dva dny, než se Cass Lattany mohl znovu postavit na nohy.

Okamžitě šel do stáje, osedlal svého ponyho a odjel pryč. O tři dny později přebrodil Rio Grande a od té doby již nevstoupil na texaskou půdu.

„Možná bys mi měl vyprávět, jaks dostal tu kulku do zad,“ zavrčel Lattany.

Viděl na mladíkovi, že čeká další otázky. Cass však nechtěl vědět, co se stalo s jeho otcem. Pokud by přebrodil řeku, pak by se v Texasu dlouho nezdržoval. Jel by do El Pasa a odtud dál na západ.

„Luke Huffaker,“ řekl Jeff Sloan.

Když uslyšel to jméno, tak se mu vybavily další vzpomínky. Na nepřátelství, takové nepřátelství, jaké Cass necítil k nikomu jinému. Pane Bože, pomyslel si, jak často jsem se s Lukem Huffakerem pral, dokud ani jeden z nás nemohl stát na nohou!

Luke Huffaker, starší syn Big Johna Huffakera, jenž kdysi s jeho otcem Samem Lattanym přijel do údolí Pecosu, k Toyah Lake. Luke Huffaker byl nemilosrdný chlapík, který si bral všechno, co chtěl. Ať už šlo o dobytek svých sousedů, peníze svých společníků nebo o nějaké děvče. A to, co se mu nepoddalo dobrovolně, si vzal násilím.

Ačkoli byl Cass o dva roky mladší než mohutný Luke Huffaker, vylámal si na něm Huffaker zuby. Cass si nikdy nenechal nic vzít a po poslední rvačce, při které Luke Huffaker přišel o horní řezáky, se Cassovi vyhýbal.

„To tě postřelil Luke?“ zeptal se mladíka. Jeff Sloan zavrtěl hlavou.

„On sám ne. Jeden z jeho střelců. Myslím, že to byl Neal Parker. To je jeden z Huffakerových pistolníků.“

„Měl pro to nějaký důvod?“

Jeff Sloan na něj pohlédl. „Ty nevíš, jak to v Pecosu vypadá?“

Lattany se pousmál.

„Od té doby, co jsem odjel, jsem o Pecosu neslyšel.“

„Pak - pak nevíš ani to…“

„Co?“

„Že tvůj otec je mrtvý?“

Cass Lattany sevřel rty. Ne, to nevěděl. Nechoval vůči svému otci žádné city. Vůbec se to nedalo srovnat se smutkem po smrti dona Diega. Sam Lattany byl tvrdý muž, který svému synovi nedal nikdy pocítit lásku.

Zavrtěl hlavou.

„Kdy?“ zeptal se tiše.

„Zhruba před rokem. Byl zastřelen, Cassi. Našli ho na břehu Toyah Lake a vedle něho leželo půl tuctu postřílených kusů Huffakerova dobytka, který očividně pil z jezera.“

Cass Lattany jej neposlouchal. Nechtěl se nic dozvědět o minulosti.

„Nikdo neví, kdo tvého otce zavraždil. Ale každý je přesvědčen, že to mohli udělat jen Huffakerovi pistolníci. Šerif to dlouho nevyšetřoval. Skutečnost, že tvůj otec postřílel ten dobytek, jako by pachatele omlouvala. Ale každý v kraji věděl, že Sam Lattany by nikdy krávy nestřílel.“

Chlapec měl pravdu. Cass věděl, že jeho otec svému dobytku věnoval větší péči než jemu samotnému.

„A co na to Big John Huffaker? Ten si přece vždycky s mým otcem rozuměl.“

„Big John?“ Jeff Sloan překvapeně zvedl obočí. „Big John je už pět let mrtvý. Zemřel v posteli. Od té doby vede H v kruhu Luke.“

Dvanáct let, pomyslel si Cass Lattany, to je dlouhá doba. Na Pecosu se toho stalo hodně. Ale do toho mu nic není. Přesto se Jeffa otázal: „Co je s vaším rančem? Žije ještě tvůj otec?“

„Ne,“ odvětil Jeff. „Táta nepřežil máminu smrt. Bylo to, jako když se přestane zalévat kytka. Stalo se to před rokem, skoro měsíc předtím, než zavraždili tvého otce.“

„Tys vedl Líné S sám?“

Jeff Sloan se jen zasmál. „Dá se to tak říct. Luke Huffaker se postaral o to, aby mi utekl i poslední kovboj. Od té doby mi ustavičně loupili dobytek. Luke Huffaker ke mně jezdil každý týden s novou nabídkou. Chtěl Líné S. A při každé návštěvě šel s cenou o tisíc dolarů dolů. Když se dostal na nulu, poslal na mě své pistolníky. Měl jsem štěstí, že jsem je včas uslyšel a stačil osedlat svého šedáka. Uprchl jsem jim, ale Neal Parker mě trefil do zad. Pronásledovali mě, protože si chtěli být jistí, že jsem mrtvý. Mně se však podařilo dostat se za řeku. A tam jsem se hned zapletl do dalších trablů.“ Na jeho měsícem osvětlené tváři se objevil úsměv. „Dokážeš si představit, jak jsem byl překvapený, když jsem uslyšel tvé jméno.“

„V posledních letech bylo hodně sucho i u vás v Texasu, co? Huffaker zřejmě potřeboval vodu z Toyah Lake pro své krávy.“

Jeff Sloan přikývl.

„Už roky zvětšoval své H v kruhu. Spolkl již Giddingy, Tildeny, Camerony a Wingatey. Teď už mu chybí jen můj a váš ranč, pak mu budou patřit všechny pastviny mezi Toyah Lake a Coyote Creekem.“

Cass Lattany na něj vrhl překvapený pohled.

„Náš ranč ještě nemá? Otec je přece už rok mrtvý.“

Jeff Sloan naklonil hlavu. Vypadalo to, jako by váhal s vysvětlením.

„Ranč vede Měna,“ poznamenal.

Cass Lattany zatnul zuby a zaskřípal jimi. Měna, tak se jmenovala ta míšenka, kterou tenkrát přivedla na ranč lipanská squaw. Nyní jí muselo být dvaadvacet. A ona vede ranč po smrti jeho otce!

„Má u sebe jednoho starého Apače a jednoho míšence, Cassi,“ tiše dodal Jeff Sloan. „Luke Huffaker je patrně nechává na pokoji jenom proto, že Měna se líbí jeho bratrovi Steveovi. Ona však s Huffakery nechce mít nic společného.“

Oba mlčeli. Cass uvažoval. Vždycky si myslel, že na své mládí již zapomněl. Teď když slyšel to, co mu řekl chlapec, ale pochopil, jak živé to všechno je. Připadalo mu, že znovu cítí hlubokou bolest, kterou mu způsobil otec, když s tou squaw a jejím dítětem přišel na ranč. Vybavila se mu hezká tvář té Lipanky. Její velké oči byly přátelské a vlídné. Nic mu neudělala, ale on ji nenáviděl. Byl přesvědčen, že na jejich ranči nemá právo žít žádná jiná žena než jeho matka.

Cass polkl. Poznání, že nikoli jeho otec, ale on byl tenkrát v neprávu, jej hluboce zasáhlo.

„Už dva roky žene Luke Huffaker tři velká stáda ročně do Kansasu,“ tiše řekl Jeff Sloan. „Nejen svá vlastní. Kupuje všechno, co může, a nestará se o to, jestli je to uloupený dobytek. Předpokládám, že i ten Killam chtěl tvůj dobytek prodat Huffakerovi.“

Cass sebou trhl. Chtěl říct, že to nebyl jeho dobytek. V tom okamžiku pomyslel na to, že ještě stále u sebe má pět tisíc dolarů, které za stádo dona Diega dostal od Thorna Killama.

Trpce se usmál. Věděl, že Fernando Acuňa bude dštít oheň a síru, až se o tom dozví. Lattany byl odhodlán si ty peníze nechat. Deset let riskoval život pro dona Diega. Pět tisíc dolarů za to snad byla přiměřená odměna.

„Sám proti Luku Huffakerovi nemám sebemenší šanci,“ řekl Jeff Sloan a Cass vycítil beznaděj v jeho hlase. „Ale jestli pojedeš se mnou a ujmeš se svého ranče…“

„To není můj ranč!“ skočil mu Cass do řeči. „Patří Méně. Nechci jí…“ Odmlčel se, protože jeho vraník nastražil uši a pohlédl na jedno místo v křoví.

V tom okamžiku za sebou uslyšel kovové cvaknutí.

„Opatrně, Jeffe!“ sykl.

Vytáhl revolvery a několikrát se převalil po zemi.

+ + + + +

V temnotě mezi keři a kaktusy se zablesklo.

Ještě než Lattany opětoval palbu, třeskl výstřel nalevo od něj.

Myslel si, že Juan Barreda spal, jenže to se mýlil, Mexičan teď ležel na břiše a střílel na záblesky v křoví.

Cass mířil na záblesky u kaktusů.

Vtom se ozval pronikavý výkřik následovaný kletbou, načež zaduněla ohlušující rána. Směrem ke kaktusům vyšlehly výstřely. Kousky kaktusů létaly vzduchem. Někdo vykřikl, načež zapraskaly větve v křoví u koní a Cass vyskočil na nohy. Koutkem oka viděl, jak Jeff Sloan otevřel obě komory brokovnice. Vyletěly prázdné nábojnice. Vložil do komor nové a znovu hlavně zaklapl.

Lattany vyrazil ke křoví.

Viděl před sebou temnou stezku, po které na tuto mýtinu přijeli. Před ním se mihl stín. Vrhl se stranou a ucítil, jak mu ostré trny roztrhly košili a zabodly se mu do kůže.

Vypálil z peacemakeru. Stín se otočil a s výkřikem se zhroutil do křoví. Lattany byl okamžitě u něj. Zvedl ho a vyvlekl na mýtinu, kde ho pustil na zem. Už předtím tomu muži vyklouzl kolt z prstů.

Na oblečení se mu ve svitu měsíce třpytily stříbrné ozdoby.

Lattany poznal Vicente Navu. Pistolník se chtěl zvednout’, ale Cass jej srazil k zemi. Namířil na něj peacemaker a zavrčel: „Ještě jednou se pohni a dostaneš to mezi oči, Navo!“ Pistolero zůstal nehybně ležet. V jeho vytřeštěných očích se leskl svit měsíce.

Jeff Sloan se vrátil na mýtinu. Přivlekl tam jednoho Mexičana, jenž si tiskl ruku na zraněné místo.

„Kde je Juan?“ otázal se Lattany.

Jeff Sloan postrčil svého zajatce ke Cassovi a zmizel v křoví. O něco později se vrátil se segundem v náručí. Byl bledý jako stěna.

„Vzal svého vraha s sebou, Cassi,“ zašeptal.

Cass polkl, když pohlédl do mrtvých očí svého přítele. Pak se otočil k pistolerovi, na jehož hrudi byla tmavá skvrna.

„Jeď zpátky na haciendu a varuj Acuňu,“ procedil mezi zuby. „Jestli na mě ještě jednou poštve nějakého zabijáka, tak za ním přijedu a vyřídím si to s ním osobně!“

„Ty chceš toho parchanta nechat naživu?“ zeptal se Jeff Sloan. „Ten Nava je krysa, Cassi. Využije nejbližší příležitosti a vpálí nám kulku do zad!“

„Ať si vezme svého kumpána a zmizí,“ zamumlal Lattany. „Juana pohřbíme za Rio Concho, Jeffe.“

Pistolero a jeho druh se neodvažovali pohnout.

Cass si jich dál nevšímal. Naložil Juana Barredu přes sedlo jeho koně a pevně ho k němu přivázal. Potom se vyšvihl na svého vraníka, chopil se uzdy Juanova koně a vyjel.

Když se dostali k jednomu kopci, přijel Jeff Sloan ke Cassovi. Před nimi se na hladině Ria Concha zrcadlil měsíc.

„Pojedeme zpátky do Pecosu, Cassi?“ otázal se mladík.

„Proč?“ opáčil Cass.

„No, abys tam bojoval o svůj majetek, co jiného?“

„Ranč Lattanyů patří Méně, ne mně, Jeffe.“

Jeff Sloan zavrtěl hlavou.

„Měna mi pověděla, že jí patří jen polovina. Druhá je tvoje. Měna mi řekla, že tvůj otec až do konce doufal, že se jednoho dne vrátíš.“

Cass prudce zastavil svého vraníka a pohlédl na Jeffa. Mluvil pravdu. Věděl, že mladík by mu nelhal. Změnilo to ale něco na jeho rozhodnutí se již nikdy nevrátit do údolí Pecosu?

Nic neřekl a lehkým tlakem stehen pobídl vraníka. Koně s Juanem Barredou vedl za sebou.

Nechtěl myslet na budoucnost. Byl si jist, že na to bude ještě mít dost času, až u Presidia del Nořte přebrodí Rio Grande.

+ + + + +

Blondýna si zamyšleně prohlížela svýma nazelenalýma očima muže před pultem.

„Tvůj bratr Luke se na tebe bude zlobit, jestli ode mě koupíš saloon Longhorn, Steve,“ zamumlala. „A na mě také. Bude mi předhazovat, že jsem tě k tomu přemlouvala.“

Steve Huffaker se usmál.

„Nemusíš mít strach, Angie,“ odvětil. „Vím, co dělám. Luke do mých záležitostí nemá co mluvit. Jestli máš z Luka strach, tak si vezmi peníze a odjed nejbližším dostavníkem do Midlandu. Nebo máš nějakého jiného kupce, který ti nabídl víc než já?“

Zavrtěla hlavou.

„Víš, že kvůli Lukovi by se nikdo neodvážil ode mě saloon koupit, Steve,“ odpověděla. „Jsem odkázaná na tebe, ale nelíbí se mi to…“

„Sakra, Luke s tím nemá nic společného!“ zavrčel Steve Huffaker. Hodil na vyleštěný pult sedlovou brašnu a dodal: „Tady je těch deset tisíc dolarů, jak jsme se dohodli. Podepišme smlouvu a je to.“

Polkla a pomalu přikývla. „Když to za každou cenu chceš…“

„Ano, chci to, krucinál…“

Vytáhla zpod pultu připravenou smlouvu a podala Stevu Huffakerovi pero, které předtím namočila do kalamáře. Steve Huffaker viděl, že už tu smlouvu podepsala. Usmál se a kolem úst se mu zvýraznily vrásky. Steve Huffaker byl hejsek a většině dívek mezi patnácti a třiceti stačil jeho jediný pohled na to, aby si je omotal kolem prstu. Angie Leadoreová však věděla, že to je divoký bezuzdný muž, ačkoli nebyl tak hrozný jako jeho o šest let starší bratr Luke.

Podala Stevu Huffakerovi jednu kopii smlouvy a vzala si sedlovou brašnu.

„Zítra ráno odjedu prvním…“

Odmlčela se, protože uslyšela dusot kopyt na Main Street, který utichl právě před saloonem Longhorn. Skrze pestrobarevná okna byly vidět stíny mužů, kteří vyskočili na chodník. Kdosi zabušil na dveře a řekl: „Vím, že jsi uvnitř, Steve! Otevři!“

Angie Leadoreová zbledla. Chtěla Stevu Huffakerovi postrčit zpátky sedlovou brašnu, ale Huffaker se jen ušklíbl a šel ke dveřím, aby je odemkl.

Do saloonu vešel mohutný muž, jehož hlava seděla na ramenou bez krku. Jeho šaty byly pokryty prachem. Na nohou měl kožené chrániče, jež byly poškrábány od trní. Sňal si stetson z hlavy a hodil jej k sedlové brašně a smlouvě, kterou Steve Huffaker nechal ležet na pultě.

„Dej nám jednu láhev, Angie,“ zabručel.

Žena se mlčky otočila, vzala z regálu láhev whisky a čtyři sklenice a postavila je před Luka Huffakera. Vyděsila se tak jako vždy, když hleděla do jeho jizvami poseté tváře. V jeho rysech se zračila zvířecí brutalita.

A dobře věděla, že takový opravdu je. Zažila to na vlastní kůži. Neptal se jí, prostě a jednoduše se jí zmocnil. Nůž, kterým se chtěla bránit, jí vyrazil z ruky a pak se na ni vrhl jako zvíře.

Od té doby přijel ještě několikrát a pokaždé se cítila ještě hůř než předtím.

Předstírala, že chce od Pecosu odjet kvůli své dceři Sarah. Ta žila v jednom dívčím internátě v Memphisu na Mississippi. Opravdovým důvodem pro její útěk však byl Luke Huffaker. Chtěla před ním uprchnout, aby si znovu mohla vážit sama sebe.

Luke Huffaker nalil čtyři sklenice a kývl na oba muže, kteří s ním přišli do saloonu, a na svého bratra Steva.

Ten zavřel dveře saloonu Longhorn a přistoupil k ostatním.

Viděl, že podepsaná smlouva leží přímo před Lukem, ale ten jako by ji neviděl.

Luke zvedl sklenici a připil ostatním.

„Dneska jsme odvedli dobrou práci. Lewe, Bene, na vaše zdraví.“

Oba kovbojové, na nichž bylo vidět, že umějí zacházet i s kolty, se na svého bosse usmáli a vypili své sklenice.

„Nechceš se s námi napít, Steve?“ zeptal se Luke potměšilým tónem.

Steve Huffaker se usmál.

„Já jsem s vámi nepracoval. Na co bych se měl napít?“

Luke Huffaker naráz vypil svou sklenici a postavil ji na smlouvu.

„Možná tady na toto,“ řekl tvrdě. „Už jste se dohodli?“

„Ano, bratře,“ klidně odvětil Steve. „Ta kupní smlouva je podepsaná. Dávej pozor, ať ji nepokapeš.“

Luke Huffaker bouchl do pultu tak silně, že Angie Leadoreová se zachvěla.

„Sakra, byl jsem s chlapci dva týdny pryč! Sehnali jsme dohromady největší stádo, které kdy kdo hnal na sever! A ty si tu chceš hrát na majitele saloonu? Hergot, Steve, tvým úkolem je pracovat pro ranč, tak jak to dělám já! Patří ti polovina! Takže ti patří i polovina práce!“

Steve pokrčil rameny. „Jestli chceš mou polovinu, bratře, tak prosím. Zatíms se mnou jednal jako s nějakým kovbojem. Vyplať mi mou polovinu a nech mě na pokoji.“

V širokém vrásčitém obličeji Luka Huffakera se zračil hněv. Chvíli to vypadalo, jako by se chtěl na svého bratra vrhnout, ale potom se uklidnil.

„Potřebujeme při hnaní každého muže, Steve,“ zamumlal.

„Beze mě. Nemám chuť se celé měsíce trmácet. Včeras do svých služeb přijal toho Killama. Ať můj džob přijme on a jede s tebou.“

„Víš, že tu musím zůstat,“ zavrčel Luke. „Krysy by zase vylezly z děr, kdybych odjel.“

Steve zavrtěl hlavou.

„To je tvoje věc, bratře. To ty sis znepřátelil ty krysy, jak jim říkáš. Teď se nediv, že ti to chtějí vrátit.“

Luke Huffaker se rozesmál.

„Dokud jsem tady, tak se neodváží vylézt z děr,“ řekl. „Kdo tu ještě zbyl? Malý Sloan zmizel. Neal Parker tvrdí, že toho zloděje dobytka střelil do zad. Možná že jeho kostra ožraná mravenci leží někde v Big Bendu.“.

Steve Huffaker přistoupil k pultu a vytáhl zpod sklenice kupní smlouvu. Ženě za pultem posunul sedlovou brašnu z penězi.

Luke se ušklíbl.

„Co si chceš počít s tolika penězi, Angie?“ otázal se.

„Víš, že má dceru v Memphisu, Luku,“ ostře poznamenal Steve. „Nech Angie na pokoji, nebo budeš mít co do činění se mnou!“

„Ale bratříčku,“ odsekl Luke. „Toužíš po Angie? Vždycky jsem si myslel, že ti jde o tu malou míšenku z Lattanyho ranče.“

Steve Huffaker sevřel pěsti a do tváře se mu nahrnula krev, když uviděl škleb Bena Karnese. Bleskově mu jednu vrazil a Karnes, který už nestačil zareagovat, se skácel na podlahu.

„I ty ses něčemu smál, Lewe?“ otázal se zlobně Steve druhého pistolníka.

Lew McKay zavrtěl hlavou. Karnes se posbíral z podlahy. Ještě byl poněkud otřesený, ale už se vzpamatoval. Položil dlaň na pažbu revolveru, avšak ostrý hlas Luka Huffakera jej zarazil. „Tak dost, Bene!“

Karnes sebou trhl. Vypadalo to, že na okamžik zapomněl, že Steve Huffaker je. přes všechny protiklady a spory ještě pořád bratrem jeho bosse.

Luke Huffaker odstoupil od pultu. Vrhl krátký pohled na Angie Leadoreovou a řekl: „Dneska večer k tobě přijdu, Angie.“

Trhla sebou. Bylo jí, jako by jí ledová ruka sáhla na hrdlo. Pochopila, že má jedinou šanci: Musí Pecos opustit už v příštích hodinách.

Steve na ni kývl a vydal se za svým bratrem a oběma kovboji, kteří opustili saloon.

Potom uslyšel Lukův smích.

Vyšel ven a do tváře se mu nahrnula krev, když naproti na druhé straně Main Street před obchodem spatřil povoz. Na jeho kozlíku seděla Měna Lattanyová. Měla hrdě zvednutou hlavu a její havraní vlasy se na slunci leskly. Její pravidelná tvář s rovným nosem, jemně klenutým obočím a plnými rty měla barvu člověka, který se hodně zdržuje na slunci. Jinak nic neukazovalo na to, že to je míšenka.

Vedle povozu jel na pintovi míšenec, jenž pro Menu Lattanyovou pracoval. Tento muž nedůvěřivě hleděl k saloonu, avšak v jeho očích nebyla ani špetka strachu.

Potom Steve Huffaker uviděl, že Měna Lattanyová hledí svýma velkýma očima na něj. I

Luke Huffaker vycenil zuby jako hladový vlk. V paprscích slunce se zablýskaly jeho horní řezáky. Byly zlaté.

Měna Lattanyová to viděla, ačkoli muže na verandě saloonu Longhom chtěla ignorovat.

Neuniklo jí, jak Cuervo položil dlaň na pažbu koltu, jenž měl zastrčený vpředu za opaskem kalhot. Věděla, že ten mladík, který byl tak jako ona li-panský míšenec, z Huffakerů nemá strach.

„Neprovokuj je, Cuervo,“ zašeptala, aniž by pohnula rty.

Omotala uzdu okolo brzdy a seskočila na verandu obchodu.

Přeběhl jí mráz po zádech, když uslyšela smích Luka Huffakera.

„Proč nepozdravíš svého cukrouška, Steve?“ zvolal.

Steve Huffaker odpověděl něco, čemu Měna nerozuměla. Krátce pohlédla k saloonu Longhom a uviděla, jak Steve přistoupil ke svému mohutnému bratrovi.

Neměla bratry Huffakery ráda.

Steve sice nebyl tak zlý jako jeho bratr Luke, ale při myšlence na to, že by se jí dotkl, se jí udělalo zle.

„Buď rád, že tě nechce,“ zavrčel Luke Huffaker, „jinak bys už teď možná měl stáj plnou malých bastardů!“

Cuervo, jenž slezl ze hřbetu svého pinta, tiše zaklel.

„Jen klid, Cuervo,“ prohodila k němu Měna.

Otočila se a vešla do krámu.

Majitel obchodu Howard Simms byl pobledlý. Viděl, co se odehrálo

venku na ulici. Z jeho tváře se dal vyčíst strach z Luka Huffakera.

„Dobrý den, pane Simmsi,“ řekla Měna. Přišla k pultu a položila před Simmse seznam věcí, které chtěla nakoupit. „Zabalte mi prosím vás tyto věci.“

Štíhlý Simms úslužně přikývl a vzal si seznam. Chtěl se otočit, avšak potom strnul, když oknem vyhlédl ven.

Také Měna otočila hlavu. Sevřela rty. Viděla, že Steve Huffaker přešel Main Street a má namířeno k obchodu. Cuervo stál vedle povozu. Jeho tvář byla zachmuřená. Měna měla strach, že se mladík neovládne a rozdá si to s Huffakery.

Jenže Steve míšence zcela ignoroval. Prošel kolem něj, vyskočil na chodník a otevřel dveře obchodu. „Ahoj, Měno,“ pozdravil a smekl klobouk.

Chladně kývla na pozdrav.

Luke Huffaker a oba pistolníci mezitím odjeli pryč. Měna byla ráda, že aspoň s těmi nebude mít co do činění.

„Jak se ti vede?“ zeptal se Steve.

„Špatně,“ odvětila. „Skoro se ne-vyspíme, protože musíme dnem i nocí hlídat náš dobytek. V posledních dnech se tu potulují zloději dobytka.“

Steve se usmál.

„Tři z nich teď odjeli z města, že ano?“

Její krásná tvář se zkřivila zlostí.

„Ano!“ vyhrkla. „Každý ví, že ten dobytek loupí Luke Huffaker. A nikdo se neodváží ho za to ztrestat. Ale jestli ho chytím na našem ranči, tak ho zabiju, to mu můžeš vyřídit!“

Steve pokrčil rameny.

„Já už Luka nezměním,“ zamumlal. „Nikdo to nedokáže. Nedokázal ho zkrotit ani můj otec. Jediný, kdo mu kdy dokázal srazit hřebínek, byl tvůj nevlastní bratr, který odjel tenkrát, když Sam Lattany na ranč přivedl tebe a tvou matku.

Měna Lattany sebou trhla.

Od smrti svého nevlastního otce musela na Casse Lattanyho často myslet. Vždycky cítila pocit viny za to, že Cass beze stopy zmizel. Udělal to kvůli ní a její matce. Nejdřív ho nenáviděla, ale v průběhu let si stále častěji přála, aby se Cass vrátil. Cítila, jak Sam Lattany touží po svém synovi. S přibývajícím věkem byl stále zoufalejší.

Zavrtěla hlavou. Nemělo smysl nad tím přemýšlet.

„Třetina stáda, které Luke chce za několik dnů hnát přes Pecos, se skládá z uloupeného dobytka,“ poznamenala Měna.

Steve pokrčil rameny. „Nikdo od Luka nemůže požadovat, aby třídil jednotlivá zvířata. Pak by nevytáhli ani o Vánocích.“

„To také nikdo nepožaduje. Ale mohl by zaplatit odškodné. Jenže to Luke Huffaker neudělá. Ten platí tak nanejvýš olovem. Divím se, že ještě neposlal zabijáky na mě.“

„Ty se divíš?“ otázal se Steve Huffaker.

Pohlédla na něj a pochopila, co tím chtěl říct. Sevřela rty. Jen s vynaložením všech sil se přiměla, aby mu nevmetla do tváře pravdu.

„Nemůžeš mi mít za zlé, že Huffakery nemám ráda, Steve,“ zamumlala po chvíli. „Kulka, která zabila mého otce, pocházela z vašeho revolveru.“

„Nikdo neví, kdo zabil tvého otce, Měno,“ opáčil Steve.

„Tvůj bratr a vrah to vědí, Steve!“

„Sakra, kolikrát ti mám opakovat, že s tím nemám nic společného! Nejsem zodpovědný za činy svého bratra. A brzy už přestanu žít na ranči. Koupil jsem saloon Longhom od Angie Leadoreové. S ním můžu vydělat nějaké peníze. Za pár let povede přes Pecos železnice a potom koupím i hotel. Proč se nevzdáš i svého ranče, Měno? Můžeme žít svůj vlastní život - bez mého bratra Luka a bez těch zatracených svárů kvůli Toyah Lake.“

Měna pomalu zavrtěla hlavou. „Nemůžu ranč opustit, Steve. Ty nechápeš, čím pro mě je. Je to to jediné, co pro mě po otcově smrti něco znamená, a když ho Luke bude chtít, bude mě muset zabít.“

Steve zrudl. „A když se jednoho dne vrátí Cass a bude si nárokovat své dědictví? Tenkrát odjel pryč, protože nechtěl, aby se jeho otec dal dohromady s nějakou squaw. Myslíš, že dnes uvažuje jinak? Vyžene tě z ranče a potom budeš mít ještě méně, než kdybys ho teď prodala Lukovi. Slibuj u ti, že Luke ti nabídne férovou cenu.“

Zbledla, když to slyšela.

„To určitě, Steve,“ opáčila. „A teď běž. Chci nakoupit a jet zpátky na ranč.“

Pohlédl na ni a jí neušly jiskry chtíče v jeho očích. V té chvíli byla ráda, že Steve je jiný než jeho bratr. Luke už by se dávno pokusil se jí zmocnit násilím.

Steve se prudce otočil, vyšel ven a práskl za sebou dveřmi. Dívala se za ním a viděla, jak zmizel v saloonu Longhorn.

Teprve nyní se Howard Simms pohnul. Celou dobu tiše naslouchal.

„Vezmu vám vaše věci, slečno Lattanyová,“ řekl a začal vytahovat zboží z regálů a skládat je na pult.

+ + + + +

Casse se zmocnil zvláštní pocit, když před sebou spatřil město Pecos. Za posledních dvanáct let se dosti rozrostlo. Tenkrát bylo v.Pecosu jen několik nízkých dřevěných a cihlových domů. Teď už v něm stály dokonce dvou a třípatrové budovy z kamene.

Main Street začínala tam, kde dřív byly jen ohrady.

Na ulicích se nepohybovalo mnoho lidí. Vedro časného odpoledne je zahnalo do domů.

Cassi Lattanymu nic neuniklo. Viděl, jak z průjezdu mezi dvěma domy vyjel lehký povoz tažený dvěma ryzáky. Na kozlíku seděla žena. Na korbě vezla bednu a několik kufrů. Jela směrem, odkud přijížděl, tedy k Pecos River.

Cass přijel k patrovému kamennému domu, na jehož verandě visela lebka longhorna s dlouhými rohy. Na štítě byl kaligrafický nápis. Naproti saloonu Longhorn se nacházel obchod. Na stěně stálo, že patří Howardu Simmsovi. Ten byl jeho majitelem i tenkrát, když odtud Cass odjel. Před ním stál povoz. Vedle obou tažných koní byl k zábradlí přivázán pinto.

Lattany si zpod okraje svého černého sombrera změřil pohledem muže na chodníku. Měl černé lesklé vlasy, jež mu padaly zpod pokrčeného stetsonu až na ramena. Nebylo pochyb o tom, že jde o míšence. Lattany viděl také pažbu revolveru, jež mu trčela zpoza opasku. Ten mládenec se díval na něj.

Lattany zastavil svého vraníka před saloonem. Viděl, že dveře jsou zamknuté a rolety stažené. Přesto seskočil ze sedla a přivázal uzdu vraníka k zábradlí.

Na druhé straně ulice se ozvaly kroky.

Lattany se otočil.

K míšenci před obchodem se blížil mírně shrbený muž. Lattany viděl, že v ruce drží brokovnici. Když sešel z verandy jednoho domu, zaleskl se na slunci plechový předmět na jeho hrudi.

Byla to hvězda.

Lattany předstíral, že upravuje svého vraníka.

Neunikl mu náhlý neklid míšence. Mladík několikrát nahlédl oknem do obchodu.

Muž s hvězdou vyšel na chodník. Jeho tvář byla zrudlá. Tvářil se zlomyslně. Lattany na první pohled viděl, že má políčeno na míšence.

Déle již neváhal. Otočil se a přešel prázdnou Main Street.

Muž s hvězdou něco řekl. Lattany slyšel jeho hrubý hlas, slovům však nerozuměl.

Míšenec se napjal. Chtěl položit ruku na pažbu revolveru. V tom okamžiku ho však muž s hvězdou zasáhl hlavní brokovnice do zápěstí. Mladík vykřikl a ucouvl.

„Co si to dovoluješ, ty zatracený rudokožče!“ zvolal muž s hvězdou, načež jej bodl hlavní brokovnice do břicha.

Chlapec se zkroutil bolestí, ale neudělal tomu muži zákona radost a ne-zasténal.

Vtom se otevřely dveře obchodu.

Cass se zarazil, když spatřil tvář té dívky.

V jejích černých očích se jiskřilo, její plné rty se chvěly. V ruce držela revolver.

„Budu střílet, Harrisi, jestli Cuerva ještě jednou napadnete!“ zvolala.

Muž s hvězdou vtáhl hlavu mezi ramena a pomalu se otočil.

Cass rychle prošel kolem povozu a vyskočil na chodník.

Mladá žena se na něj ohlédla. Viděl, že mu věnovala jen krátký pohled a že nechtěla spouštět muže s hvězdou z očí. Vtom se však jeho pohled zastavil na její tváři. Viděl její rozpaky a cítil, že je na tom stejně.

Míšenec se bleskově pohnul. Náhle držel v ruce kolt a mířil jím na muže zákona.

Žena to viděla. Opět otočila hlavu a ostře zvolala: „Ne, Cuervo, schovej ten revolver. Harris se už neodváží se tě dotknout.“

Muž s hvězdou se rozzuřil.

„Nenechám se zastrašit nějakými zatracenými bastardy,“ zavrčel a chtěl znovu zvednout brokovnici.

„Možná tě zastraším já, ty plechová hvězdo,“ chladně poznamenal Cass.

Obtloustlý muž se otočil a pohlédl mu do očí. Všiml si, že jeho černé mexické šaty k němu nějak nesedí. Jeho blond vlasy, jež mu byly vidět pod sombrerem, a modré oči prozrazovaly, že to není Mexičan.

„Nepleťte se do toho, pane,“ procedil mezi zuby. „To je jenom mezi námi a těmi dvěma bastardy.“

Lattany se usmál a zavrtěl hlavou.

„Už jsem se do toho zapletl, plechová hvězdo. Jestli chceš podniknout něco proti dámě a tomu mladému muži, tak to řekni. Jinak si dej tu brokovnici pod paži a vypadni.“

Tělnatý muž, na jehož hvězdě stála slova „zástupce Šerifa, oblast Reeves, Texas“, přivřel oči.

„Kdo jste?“ zavrčel.

„To s tím nemá nic společného,“ prohodil Lattany. Kývl na mladou ženu, která si olízla rty a změřila si jej pohledem.

Prudce se otočila a zvolala: „Můžete nakládat, pane Simmsi!“

Míšenec si strčil revolver zpět za opasek.

Cass na ni pohlédl a v tom okamžiku si zástupce myslel, že může jednat. Rozmáchl se brokovnicí a chtěl Casse udeřit do boku. Ten si však jeho pohybu všiml koutkem oka, hbitě uskočil stranou a pak okamžitě přiskočil k zástupci a udeřil ho pěstí do brady.

Muž s hvězdou zavrávoral proti sloupu verandy, jenž pod nárazem podezřele zavrzal. Vykřikl a skácel se na chodník. Brokovnice mu vypadla z rukou.

Cass uviděl, že vytřeštěné oči té mladé ženy se dívají kamsi za něj.

Otočil se.

Po chodníku běžel nějaký muž. Rovněž měl na hrudi hvězdu. Zdobil ho knír se svěšenými konci. Dorazil k obchodu a vrhl pronikavý pohled na Casse. Aniž by jej spouštěl z očí, ukázal na zástupce a procedil mezi zuby: „Co to má znamenat, pane?“

Cass lhostejně pokrčil rameny.

„Zaútočil na dámu a toho mladíka, aniž mu k tomu dali nějakou záminku,“ odvětil. „Když mě chtěl udeřit brokovnicí do boku, tak jsem toho měl dost. Vypadá to, že toho moc nesnese.“

„Nosí hvězdu, pane. A vy jste napadl zákon. Musím vás zatknout.“

Mladá žena přistoupila k muži s hvězdou a řekla: „Začal si Harris, šerife! Ten pán mi jen chtěl pomoct.“

„Co mám dělat, laskavě nechejte na mně, slečno Lattanyová,“ odsekl muž s hvězdou.

Cass strnul.

Slečna Lattanyová?

Pochopil, koho má před sebou, a nahrnula se mu krev do tváře, aniž proti tomu mohl něco dělat.

Takže ona mu ještě ukradla i jméno! Pocítil vztek a měl co dělat, aby se uklidnil.

„Půjdete se mnou, pane,“ řekl šerif.

Lattany na to nic neřekl. Hleděl na mladou ženu.

To tedy byla Měna, ona lipanská míšenka, která se ujala ranče.

Vtom mu šerif sevřel ruku.

Vytrhl se mu a otočil se, aby se nemusel dál dívat na dívku.

„Naproti mám koně, šerife,“ řekl. „Odvedu ho do stáje a pak půjdu za vámi.“

„Raději vás doprovodím, pane…“ Odmlčel se a vrhl na Lattanyho tázavý pohled.

Cass krátce zaváhal.

„Castano,“ řekl pak.

„Nevypadáte jako míšenec,“ zamumlal šerif.

„Nemůžete vždycky hledět jen na příjmení,“ odvětil Lattany. Nechtěl se na tu dívku podívat, ale cosi v něm bylo silnější než on.

Pohlédli na sebe a byla to Měna Lattanyová, kdo se otočil jako první, aby uhnul jeho pohledu.

Lattany přešel pomalu Main Street a odvázal uzdu vraníka od zábradlí.

Šerif s ním šel až do stáje poblíž saloonu Longhorn. Když opět vyšli na ulici, viděl Cass, že povoz odjíždí pryč. Měna Lattanyová seděla na kozlíku a míšenec jel na pintovi za ní. Několikrát se ohlédl.

„Vězení je naproti, pane Castano,“ vytrhl ho šerif z jeho myšlenek.

+ + + + +

Cass strávil ve vězení půl hodiny. Šerif Lynn Henderson jej propustil na kauci jedno sto dolarů pod podmínkou, že do soudu neopustí oblast Reeves.

Lattany se vrátil k saloonu Longhorn, když předtím vzal z nájemní stáje ranec se svými věcmi. Několikrát musel zaklepat, než mu někdo přišel otevřít dveře.

Dovnitř ho pustil muž se zástěrou na břiše, který mu řekl, že saloon toho rána změnil majitele.

Cass zamířil do svého pokoje v patře a lehl si.

Měl o čem přemýšlet.

Na Toyah Creeku se rozloučil s Jeffem Sloanem. Mladík se jel podívat na svůj ranč.

Zbledl, když spatřil prázdné pastviny. Cass doufal, že neudělá žádnou hloupost a nezaútočí sám na Huffakery.

Potom se mu vybavila tvář mladé ženy.

To, že má příjmení Lattany, svědčí o tom, že jeho otec si lipanskou squaw vzal.

Měna Lattany nevypadala jako míšenka. Ani podle jejích lesklých černých vlasů a černých očí se nedalo poznat, že její matka byla čistokrevná Apačka.

Casse se zmocnil neklid, který dosud neznal. Zavřel oči a pokusil se ty myšlenky potlačit. Nepodařilo se mu to. Dokonce i když usnul, viděl obrazy z minulosti. Tváře Catariny Castano a Měny Lattany v nich splynuly. Najednou si uvědomil, že se podobají. Jen temperament měly různý. Catarina byla mírná, Měna se zdála být nezkrotná.

Lattany nevěděl, jak dlouho spal, když se probudil. Pod sebou v saloonu slyšel nějaký hluk. Také na ulici bylo živo.

Cítil se malátný, když přehoupl nohy přes okraj postele a přistoupil k oknu. Chodníky byly plné lidí, po Main Street rachotily povozy. Zaprášení jezdci před saloonem slézali z koní a přivazovali je k zábradlí.

Cass odhadoval, že je osm večer. Slunce stálo nízko nad západním horizontem. Některé střechy byly rudě ozářené.

Vrátil se k posteli a z opěradla židle vzal své zkřížené revolverové opasky. Nacvičenými pohyby si je připnul kolem pasu a uvolnil kolty v pouzdrech.

V saloonu jej přivítal hluk, když vyšel z pokoje a po schodech sešel do chodby, z níž mohl jít na dvůr saloonu nebo do výčepu.

U otevřených dveří vedoucích do saloonu se zastavil.

V místnosti se vznášel kouř a u pultu se tísnili honáci. Tlouštík, jenž Lattanyho pustil dovnitř, se otáčel za pultem a měl co dělat, aby obsloužil žíznivé honáky. Další barman stál u pípy a čepoval pivo.

Většina stolů nebyla obsazená.

V zadním rohu, několik yardů od piana, seděli karbaníci u kulatého karetního stolu, nad kterým visela petrolejová lampa se zeleným stínidlem.

Jeden světlovlasý muž otočil hlavu.

Cass na něj okamžitě pohlédl.

Stevu Huffakerovi bylo tenkrát, když odjel do Mexika, čtrnáct, ale Cass jej poznal na první pohled. Takže tak vypadá Luke Huffaker. Možná má tvrdší rysy. Stevovým očím též chyběl ten chladný, bezcitný výraz, který Cass na Lukovi tolik nenáviděl.

Zavřel za sebou dveře a přistoupil ke stolu, který stál zhruba pět yardů od karetního stolku.

Tělnatý barman zavolal na dívku, která se o pár vteřin později objevila ve dveřích za pultem. Barman ji poslal k Lattanyho stolu.

Objednal si jídlo a pivo, protože měl hlad jako vlk.

Neuniklo mu, že Steve Huffaker si jej neustále prohlíží. Pohlédl na něj a přátelsky přikývl, když jej Huffaker pozdravil.

Dva ze čtyř ostatních mužů sedících u Huffakerova stolu znal. Byli to puškař Dean Rush a Jack Wyman, jenž dříve pracoval na telegrafním úřadě. Krátce na něj pohlédli. Ani jeden z nich ho nepoznal.

Cass se v duchu usmál.

Už více než týden se neholil. Měl hustý černý vous a musel vypadat jako tulák, který hledá džob, při kterém by si za málo práce hodně vydělal.

Po jídle se na něj Steve Huffaker usmál a zeptal se ho: „Nechcete se k nám připojit, pane Castano?“

Podívejme, pomyslel si Cass. Šerif si moje jméno nenechal pro sebe.

Cass mu opětoval úsměv, vstal a posadil se ke karetnímu stolku.

Steve Huffaker vytáhl z kapsy desetidolarovou bankovku a před Lattanym ji položil na stůl. Na lících se mu utvořily vrásky, když se zazubil na Lattanyho.

„Mluvil jsem se šerifem Hendersonem,“ poznamenal. „Ta záležitost je vyřízená. Chester Harris je horká hlava. Dopadl by daleko hůř, kdybych to, jak obtěžuje Menu Lattanyovou, viděl já.“

Cass na sobě nedal znát své překvapení. Pomyslel na to, co mu pověděl Jeff Sloan. Vypadalo to, že Steve Huffaker se opravdu dvoří Méně.

Dean Rush se zachichotal a řekl: „Dejte si pozor na své peníze, pane Castano. Steve se vás pokusí o ně obrat. Jen proto vám to vyžehlil u šerifa.“

Steve Huffaker se rozesmál.

„To máš pravdu, Deane. Představte se panu Castanovi, ať můžeme pokračovat ve hře.“

Sdělili mu svá jména a pustili se do hry.

Cass přišel o několik dolarů, ale potom dostal dobré karty, takže své ztráty udržel v mezích

Saloon Longhorn se pomalu zaplňoval. Lomoz u pultu byl stále hlasitější.

Venku už byla tma, když se ozval ostrý dusot.

Bylo slyšet nějaký hlas, načež zařehtal kůň. Pak se z chodníku ozvaly tvrdé kroky.

Cassovi neuniklo, jak Steve Huffaker sevřel rty. Nezvedl hlavu jako ostatní, kteří pohlédli ke dveřím, ale dál zarytě hleděl na své karty.

Vtom se prudce otevřely dveře.

Cass pocítil, jak mu přeběhl mráz po zádech, když poznal toho mohutného muže se zjizvenou brutální tváří. Luke Huffaker už na spáncích šedivěl, ačkoli mu bylo teprve dvaatřicet. Pod hustým, srostlým obočím se mu leskly chladné šedé oči.

Cass viděl, jak Luke Huffaker krátce pohlédl ke karetnímu stolku, načež se odebral k výčepnímu pultu.

Ostatní mu ochotně dělali místo. Doprovázel ho jeden pistolník.

Steve Huffaker zneklidněl. Neustále se díval na dveře, jako by čekal ještě někoho.

„Mně už to pro dnešek stačilo, gentlemani,“ zamumlal, když prohrál tři hry za sebou. „Můžete hrát beze mě.“

Nikdo však již neměl chuť pokračovat ve hře.

Cass se také nedokázal koncentrovat. Naslouchal hovorům, jež se vedly u pultu. Slyšel, že Luke Huffaker sehnal obrovské stádo, které má v nejbližších dnech vytáhnout do Kansasu. Luke Huffaker ještě hledal pár jezdců.

Steve Huffaker přišel ke svému bratrovi.

„Vypadá to, že tvůj nový džob se ti zamlouvá, bratříčku,“ poznamenal Luke.

Steve pokrčil rameny.

„Nevydělává to špatně a člověk přitom neriskuje krk,“ odpověděl.

Luke Huffaker krátce pohlédl na Casse. Steve mu řekl něco, čemu Cass v tom hluku nerozuměl. Potom si jej Luke změřil pohledem. Vzal si whisky, otočil se a přistoupil ke karetnímu stolku.

Přivřel oči.

Cítí, že mě zná, pomyslel si Cass.

Luke Huffaker chvíli mlčel. Potom se uvolnil a řekl: „Můj bratr mi pověděl, že jste měl problémy s Hendersonem, Castano.“

„S jeho zástupcem,“ opravil ho Cass. Viděl, že Luke Huffaker zkoumá jeho hlas.

„Posaďme se k jinému stolu, Castano,“ řekl rančer po chvíli. „Chtěl bych s vámi mluvit.“

Cass vstal. Neuniklo mu, jak Luke přivřel oči, když spatřil oba peacemakery, které nosil nízko u pasu.

Posadili se o dva stoly dál.

Luke Huffaker šel hned k věci.

„Možná už jste slyšel, že chci přihnat deset tisíc kusů dobytka do Kansasu, Castano,“ řekl.

Lattany přikývl a s lehkým úsměvem odpověděl: „Jestli mi chcete nabídnout džob honáka, pak vás musím zklamat, Huffakere.“

„Nejsem hlupák, který nedokáže správně odhadnout člověka, Castano. Vím, že nejste obyčejný vaquero. Vaše revolvery se mi líbí. Rád bych je koupil. S člověkem, který je nosí. Většina mých lidí požene dobytek do Kansasu. A poněvadž je tu v poslední době tak trochu neklid, budu potřebovat dobrého muže, jako jste vy.“ Kývl k barovému pultu, o který se opíral Steve, jenž je pozoroval, a dodal: „Navíc když můj bratr koupil tento saloon a s rančem už nechce mít nic společného.“

„Musím si to rozmyslet, Huffakere,“ zamumlal Cass, který jen s vypětím všech sil dokázal potlačit vzrušení. Spatřil Lukovy zlaté řezáky a vzpomněl si, jak mu je kdysi vyrazil pěstí.

V tom okamžiku si uvědomil, jak tvrdý boj jej čeká, když se rozhodne zůstat v tom kraji a bojovat o svůj majetek. O svůj majetek? Ta míšenka Měna bude určitě přesvědčená, že na ranč Lattanyů nemůže vznášet žádné nároky.

Luke Huffaker se zvedl.

„Nepřemýšlejte dlouho, Castano. Tuto noc strávím ve městě. Zítra ráno chci znát vaši odpověď.“

V jeho hlase byl panovačný tón, který Casse rozzuřil. Nejraději by mu vmetl do tváře své skutečné jméno. Ovládl se však.

Huffaker se otočil. Chtěl jít zpátky k barovému pultu.

V tom okamžiku se zvenčí ozval dusot kopyt. Lattany slyšel i rachot vozu. Před saloonem zaskřípaly brzdy.

Nějaká žena tam cosi rozhořčeně křičela.

V saloonu se náhle rozhostilo ticho. Cass viděl, jak Steve Huffaker zbledl

a kousl se do spodního rtu. Tak jako všichni ostatní upřeně hleděl ke dveřím.

Ty se otevřely a Cass spatřil ženu, kterou do saloonu přivlekl zaprášený jezdec. Okamžitě ji poznal. Odjížděla z města v lehkém povozu, když se tam blížil. Její světlé vlasy byly rozcuchané. Její kostým byl na levém rukávu roztržený.

„Ahoj, Angie,“ ozval se do ticha hlas Luka Huffakera. „Zapomnělas, že jsme se na dnešní večer na něčem domluvili?“

Do saloonu vešel další muž, který zůstal stát za ženou.

Cass si ty dva chlapy nemusel dlouho prohlížet, aby poznal, že to jsou členové Lukova pistolnického mužstva.

Náhle Steve Huffaker přistoupil ke svému bratrovi.

„Proč ji nenecháš na pokoji, Luku?“ otázal se.

„Starej se o tu svou indiánku,“ odsekl Luke. „Zkus to s ní někdy tak, jak to dělám já. Uvidíš, že ti bude zobat z ruky.“

Žena nic neříkala. Měla sevřené rty a Cass v jejích nazelenalých očích viděl strach.

„Běž nahoru, Angie,“ chladně řekl Luke Huffaker. „Lew a Neal ti tam vezmou tvoje věci.“

Sklonila hlavu a chtěla projít kolem Luka Huffakera. Rančer ji však chytil za ruku a sevřel j i tak pevně, že nedokázala potlačit tichý výkřik.

„A pro příště si zapamatuj, že já rozhodnu, kdy je mezi námi konec, rozumíš?“

Nic neodpověděla. Upřeně hleděla do šedých očí toho brutálního muže a Cass si byl jist, že by vystřelila, kdyby měla v ruce zbraň.

Luke Huffaker ji pustil. Mlčky šla ke dveřím a zmizela v chodbě.

Cass hleděl za oběma upraženými jezdci, kteří se otočili a odešli ze saloonu pro její zavazadla.

Luke Huffaker je jmenoval Lew a Neal. Jeden z nich tedy mohl být onen Neal Parker, který střelil Jeffu Sloanovi do zad. Cass byl přesvědčen, že to je ten hubený vysoký muž s šikmýma očima a mastnými vlasy.

„Příští rundu platím já, Steve,“ ozval se Luke Huffaker. „A doufám, že se jako nový majitel saloonu Longhorn nenecháš zahanbit.“ Jeho slova takřka zanikla v jásavém řevu přítomných.

Nikdo si nevšiml, že Lattany opustil saloon zadními dveřmi. Šel do svého pokoje, zamkl dveře a lehl si na postel.

Ráno v žádném případě nemínil jít za Lukem Huffakerem. Chtěl si vzít svého vraníka a jet na Sloanův ranč Líné S.

Znovu se mu vybavila tvář nevlastní sestry.

Tuší, kdo je? Ne, poznat ho nemohla. Dvanáct let je příliš dlouhá doba. Luke Huffaker jej také nepoznal. A Luke by byl první, kdo by ho poznal, o tom byl Cass přesvědčen.

Začal si rozebírat a čistit zbraně.

V saloonu vládl nepopsatelný hluk. Alkohol tekl proudem. A tón opět určoval Luke Huffaker. Už tenkrát před dvanácti lety to byl pijan.

Cass si znovu lehl a po chvíli i přes hluk usnul. Přemohla jej únava z posledních týdnů.

+ + + + +

Probudil ho jekot nějaké ženy.

Okamžitě se posadil.

V některé ze sousedních místností zarachotily převržené židle a stůl. Ozval se hrubý mužský hlas, načež třeskl výstřel.

Potom několik vteřin vládlo ticho.

Cass seskočil z postele a sáhl po svém koltu.

Pak vedle znovu vypukl cirkus. Opět někdo řval a něco udeřilo do stěny. Lattany měl pocit, že slyší praskot dřeva.

„Ne, nechci!“ křičela žena. Její další slova zanikla v rachotu.

Cass už to déle nevydržel. Otevřel dveře a vyšel na tmavou chodbu. Svítilo se pouze pod jedněmi dveřmi. Tiše se tam přikradl.

Slyšel hekání nějakého muže a trhání látky. Žena znovu vykřikla, načež cosi plesklo.

Lattanymu se sevřelo hrdlo. Lomcoval jím vztek.

Věděl, co se děje za těmi dveřmi.

A věděl, že nedokáže nečinně přihlížet, jak Luke Huffaker činí násilí ženě.

Déle neváhal a vykopl dveře.

Ty spadly do pokoje.

Cass pohlédl na širokou postel nalevo u stěny.

Luke Huffaker držel za ruce ženu, kterou jeho muži večer přivezli zpátky do města, a tiskl ji k posteli. Její noční košile byla roztržená. Cass ve svitu petrolejové lampy viděl její bílou pleť. Když ve dveřích spatřila ne-holeného světlovlasého muže, přestala kopat nohama a vytřeštila oči. Zračil se v nich strach. Cass pochopil, že to je strach o něj.

Luke Huffaker se ohlédl.

Cass uviděl brutální obličej opuchlý v důsledku pití alkoholu. Oči mu vystoupily z důlků, z koutku úst mu tekly sliny. Na levém rameni se mu táhl krvavý šrám. Tam jej předtím musela zasáhnout kulka.

„Ven!“ zařval.

Cass se nehýbal.

Luke Huffaker pustil ženinu ruku a sáhl kamsi vedle sebe.

Cass viděl, že vedle její nohy leží na posteli kapesní revolver. Než po něm Huffaker mohl sáhnout, třeskl peacemaker v Lattanyho dlani. Kulka odrazila tento revolver stranou. Dopadl na podlahu mezi postel a stěnu.

Luke Huffaker se prudce otočil a seskočil z postele.

Jeho brutální tvář byla zkřivena do zběsilé grimasy. Revolveru v Cassově ruce si nevšímal.

„Promarnils svou šanci, Castano!“ sykl. „Teď pocítíš následky!“ Lattany zvedl peacemaker a namířil jej na Huffakerovu sešklebenou tvář.

„Jste tu s Lukem Huffakerem dobrovolně, madam?“ zeptal se ženy na posteli.

Polkla. Lattany na ní viděl, co si myslí. Nechtěla zavinit, aby ho Luke Huffaker zabil. Potom však zavrtěla hlavou a zašeptala: „Ne. Chce se mě zmocnit násilím tak jako vždycky.“

Cass pohlédl Luku Huffakerovi do očí.

„Slyšel jste, Huffakere,“ procedil mezi zuby. „Zmizte z jejího pokoje, než vám vpálím kulku mezi oči!“ Luke Huffaker ztěžka oddechoval široce otevřenými ústy.

Vypadalo to, že nedokáže pochopit to, že se mu někdo odvážil postavit. Pomalu zvedl zakrvácenou ruku a ukázal na Lattanyho peacemaker.

„Nemysli si, že mě to zastaví, chlape,“ zavrčel. „Já ti ještě ukážu, co to znamená vyhrožovat Luku Huffakerovi koltem. Teď budeš muset vystřelit, jestli mě chceš zastavit, Castano!“

Cass rychle pohnul pravou rukou. Peacemaker proletěl vzduchem a dopadl na postel vedle ženy. Tiše vykřikla, protože věděla, co to znamená.

Luka Huffakera to na okamžik zarazilo, načež se hlasitě rozesmál. Smál se, až se za stehna popadal, dokud mu Cass nedal ránu pěstí do brady. Huffakera úder odhodil na stěnu vedle okna.

Měl co dělat, aby zůstal na nohou. Teď už se nesmál. Přivřel oči a vypadalo to, že vystřízlivěl. Díval se na Casse Lattanyho, jako by.ho viděl poprvé v životě.

Pomalu se přikrčil a sevřel pěsti.

„Ne!“ vykřikla žena na posteli, ale neodvážila se pohnout.

Cass cítil mravenčení v prstech.

Ona stará nenávist byla opět tady. Jako by těch dvanáct let nic neznamenalo.

Stál tam před ním Luke Huffaker, jenž se nezastavil před ničím, když chtěl prosadit svou vůli a uspokojit svou vášeň. Vůbec se nezměnil. Naopak, byl ještě horší.

„Už je to dlouho, co jsem ti vyrazil přední zuby, Luku,“ poznamenal Cass. „Měl jsem tě tehdy utopit ve žlabu. Svět by mi za to byl vděčný.“

Luke Huffaker zalapal po dechu.

Nevěřil vlastním uším.

Žena na posteli si dala dlaně před ústa. Upřeně hleděla na toho štíhlého cizince, jenž tam uvolněně stál, jako by vůbec neměl strach z obávaného Luka Huffakera.

„Cass Lattany!“ procedil Huffaker mezi zuby. „Cass Lattany!“

Podruhé to jméno zařval tak, že se okenní tabulky zachvěly.

Potom se vrhl na něj a zaútočil mu pěstmi na obličej.

Žena v posteli vykřikla.

+ + + + +

Lattany na to byl připraven. Huffakerova finta jej nepřekvapila. Luke se nezměnil. Vždy bojoval zákeřně. Chtěl Casse udeřit kolenem, ale Lattany uhnul stranou a zasáhl jej levou rukou do boku. Na chvíli mu vyrazil dech.

Huffaker zařval. Podlomila se mu levá noha, svalil se na zem, ale okamžitě se převalil a zvedl se.

V pravé ruce držel ulomenou nohu židle. Divoce se s ní rozmáchl, ale Gass včas odskočil a hodil na Luka stůl. Lampa spadla na podlahu a zhasla. V pokoji byla náhle tma a rozšířil se tam čpavý pach petroleje.

Cass viděl, jak se k němu blíží velký stín. Už nemohl dál uhýbat. Rozmáchl se a trefil Luka do krku. Ten zasípal, ale zůstal na místě.

Cassovi se zamotala hlava, když ho Huffaker udeřil pěstí do spánku. Dunělo mu v hlavě. Instinktivně ji vtáhl mezi ramena. Něco mu po ní přejelo, načež se ozvala tupá rána, když Luke udeřil pěstí do stěny.

Huffaker vykřikl bolestí. Chtěl Casse zasáhnout hlavou, ale Lattany se přikrčil a proklouzl mu pod pravou paží. Nečekal, až se rančer otočí, věděl, že mu jde o život. Luke Huffaker by si nenechal ujít příležitost ho umlátit pěstmi, kdyby to Cass připustil.

Dal Huffakerovi několik tvrdých ran do boku a ten zavrávoral. Hekal jako lokomotiva, která nemůže vyjet stoupání. Mával pěstmi kolem sebe, ale jenom do prázdna.

Cass náhle klopýtl. Ztratil rovnováhu a spadl na podlahu. Luke Huffaker vykřikl a skočil na něj.

Cass se převalil. Huffaker dopadl těsně vedle něj.

Lattany vstal. Musel být na nohou dřív než Huffaker, jinak byl vyřízený. Před oknem viděl stín. Luke Huffaker se s hekáním zvedal z podlahy.

Cass sklonil hlavu a vyrazil proti němu.

Náraz byl tvrdý, Cass ho cítil až v krku.

Luke Huffaker zařval. Zapotácel se dozadu a svými širokými rameny narazil do okna, které se pod jeho vahou rozbilo.

Luke Huffaker zamával rukama, ale už se mu nepodařilo chytit se rámu okna. Zařval a vypadl z okna ven.

Lattany přiběhl k oknu a ještě uviděl, jak Luke Huffaker přistál zády na střeše verandy saloonu Longhorn. Jeden ze sloupů praskl a střecha se na té straně zhroutila. Luke Huffaker se svezl přes její okraj a dopadl do prachu ulice.

Cass zalapal po dechu.

Viděl, jak se všude v okolí rozsvěcují světla.

Z domů vycházeli lidé, kteří se díval na Luka Huffakera, jenž se marně pokoušel zvednout z prachu. Neustále se mu podlamovaly nohy.

Cass věděl, že to ještě není konec.

Tak snadno to s Huffakerem mít nebude, to mu bylo jasné. Přemýšlel, jestli by měl sejít dolů po schodech. Pak si však řekl, že by při tom ztratil příliš mnoho času.

Přehoupl nohu přes parapet, ale vtom ho něčí ruka uchopila za levou paži.

Ohlédl se a uviděl vyděšené oči té ženy.

„Utečte!“ zamumlala. „On vás zabije!“

Lattany její ruku odstrčil, nedokázal však nic říct, jak se mu sevřelo hrdlo. Odběhla, a než přes parapet přehoupl druhou nohu, byla opět u něj. Podala mu jeho peacemakery. Vzal si je a strčil si je za opasek kalhot.

Potom skočil na střechu verandy, která se pod jeho vahou prolomila. Dopadl na ulici, přičemž zvířil prach, převalil se a zvedl se na kolena. Kdosi se pokoušel otevřít dveře saloonu, ty však byly zablokované troskami střechy.

Cass si všiml, že Luke Huffaker již opět stojí na nohou. Vrávoral a ve světle vycházejícím z oken Lattany viděl, že rančer má co dělat, aby se nezhroutil na zem.

Pak spatřil Casse.

Ze rtů se mu vydralo zasípání, načež se topornými kroky vydal k Lattanymu, jenž nečekal, až Huffaker dorazí k němu, a vydal se mu naproti.

Luke mu zaútočil na obličej.

Cass uhnul a dal Lukovi ránu na žebra. Rančer zavrávoral zpátky.

Cass se vrhl za ním.

Už necítil pěsti ani nohy. Pohyboval se mechanicky. Když se dostal k Luku Huffakerovi, zasypal jej ranami. Sám též dost schytal, ale to ho nezastavilo, přestože cítil silné bolesti.

Svými přesnými údery hnal Luka Huffakera po Main Street.

Lidé na chodnících na ně upřeně hleděli. Panovalo ticho. Bylo slyšet pouze hekání obou soků. Přihlížející chápali, že to je souboj dvou ocelových mužů.

Někdo se odvážil postavit se Luku Huffakerovi a vypadalo to, že drsný rančer konečně nalezl svého pokořitele.

Luke Huffaker se potácel ve svitu lucerny visící před stájí.

Vtom se rozmáchl pravou rukou a udeřil Casse do hlavy.

Ten cítil, jak mu měknou kolena. Stálo ho to neuvěřitelné množství sil, aby se dokázal udržet na nohou. Povedlo se mu vyhnout druhému Huffakerovu úderu, načež ho trefil levačkou.

Huffaker se sehnul. Cassův pravý hák jej zase narovnal. Z jeho hrdla se vydralo zasténání. Chtěl se krýt před dalšími Lattanyho údery, ale už nedokázal zvednout ruce.

A potom ho Cass trefil do hrudi direktem, do kterého vložil všechnu sílu.

Huffaker zavrávoral dozadu. Narazil kolenem do okraje žlabu, ztratil rovnováhu a svalil se do vody.

Cass k němu přistoupil, sklonil se a chytil ho za košili. „Měl bych - tě -utopit - Luku Huffakere,“ zasípal. „Nic jiného si nezasloužíš…“

Náhle jej někdo chytil za rameno a otočil ho.

Cass ztratil rovnováhu a spadl na zem. Převalil se a uviděl nad sebou tvář šerifa Lynna Hendersona.

„To tě bude stát krk, Castano!“ sykl. „To byl prokazatelný pokus o vraždu!“ Chtěl se sehnout, aby Casse mohl zvednout, ale vtom se u něj objevil další muž, který ho chytil za ruku.

„Do toho ti nic není, Lynne,“ ozval se hlas Steva Huffakera. „To je jenom mezi Lukem a Castanem. Nech ho na pokoji.“

Cassovi se točila hlava a dělaly se mu mžitky před očima. Uslyšel čvachtání vody vedle sebe, a když se ohlédl, uviděl, jak dva pistolníci vytahují svého bosse ze žlabu a odvlékají jej pryč.

Lidé se před nimi rozestupovali.

Cass pocítil silné bolesti, když se se zatnutými zuby zvedl. Vrávoral a jen s vypětím všech sil se dokázal udržet na nohou. Nikdo mu nepomohl. Ani nechtěl, aby mu někdo pomohl. Viděl před sebou lucernu nájemní stáje a chtěl se tam vydat.

Náhle ucítil, jak ho někdo chytil za ruku.

Cítil, že to je žena.

Byla to ta žena ze saloonu Longhorn. Chtěl se vymanit z jejího sevření, ale ona mu stiskla ruku ještě silněji.

„Pojďte se mnou, pane,“ řekla. „Zapomeňte na svou hrdost, jestli chcete přežít.“

Podlomila se mu noha a málem oba upadli.

„Měla bys od něho dát ruce pryč, Angie,“ poznamenal Steve Huffaker.

Žena prudce otočila hlavu.

„Pověz svému bratrovi, že příště budu mířit lépe!“ řekla tvrdě. „Jestli se mě ještě jednou dotkne, tak ho zabiju!“

S Cassem Lattanym, jemuž se dělaly mžitky před očima, se vydala k zadnímu vchodu saloonu a po schodech ho pak dovlekla do jeho pokoje.

+ + + + +

Cass se cítil, jako by se po němu přehnalo stádo dobytka. Pokoušel se polknout. Měl vyschlá ústa.

Teprve potom začal uvažovat o tom, kde je. Otočil hlavu. Tiše zasténal, protože i tento malý pohyb mu způsobil ochromující bolest.

Přes závěs do pokoje pronikalo světlo.

Rozhlédl se tam a poznal, že to je jeho hotelový pokoj.

Někdo ho tam přivedl. Nezřetelně si vzpomněl na měkkou ruku ženy, která ho podpírala.

Jak dlouho už tam leží?

A jak vypadá Luke Huffaker?

Cass se opřel o lokty a pomalu se zvedl.

V hlavě mu začalo dunět. Viděl pestrobarevné kruhy před očima. Musel se zarazit. Po chvíli to přešlo. Posadil se a počkal, až bolesti, které sužovaly jeho tělo, poleví.

V hrudi ho píchalo. Odhrnul deku a ke svému údivu zjistil, že není oblečený. Okolo hrudi měl obvaz.

Přehoupl nohy přes okraj postele a dal si hlavu do dlaní.

V té chvíli se mu zdálo, že znovu cítí rány Luka Huffakera.

Tvář se mu zkřivila bolestí.

Znovu porazil Luka Huffakera. Tak jako tenkrát. Věděl, že Luke tuto porážku nikdy nestráví. Tehdy byli ještě výrostci a Big John Huffaker svému synovi vtloukal pěstmi do hlavy, že muž musí snést i porážku.

Teď tu Big John nebyl a nemohl Lukovi zabránit, aby na něj poštval své zabijáky.

Cass vstal.

Okamžitě pocítil slabost a musel vynaložit všechny síly, aby neztratil vědomí. Třikrát se musel opřít o postel a teprve pak se udržel na nohou, ačkoli vrávoral.

Přijít k oknu a odhrnout závěsy pro něj znamenalo neuvěřitelnou námahu.

Pokoj zalilo světlo.

Casse překvapilo, že jeho oblečení leží vyprané, vyžehlené a pečlivě složené na židli vedle postele. Revolverové opasky visely na opěradle židle. Oba peacemakery byly zastrčeny v pouzdrech.

Otočil hlavu a vyhlédl z okna na Main Street. Slunce stojící těsně nad obzorem jej oslepilo. To znamenalo, že už je večer.

Na Main Street panoval čilý ruch.

Nyní to však bylo jiné než předešlého večera. Lidé se tvářili vážně a napjatě a téměř spolu nemluvili.

Pod sebou Cass viděl trámy. Zřícená střecha se tedy již opravovala. Naslouchal, ale v saloonu vládlo ticho.

Otočil se. Nad nízkou komodou, na které byly naskládány toaletní potřeby, viselo zrcadlo. Nejistými kroky k němu přišel. Musel se oběma rukama přidržet komody, protože se o něj znovu pokoušely mdloby. Zavřel oči a počkal, až slabost přejde.

Potom je otevřel.

Nejprve si myslel, že ze zrcadla na něj hledí někdo jiný.

Jeho zarostlá tvář byla opuchlá, na levé oko skoro neviděl a pod ním měl modřinu, jež hrála všemi barvami. Levou nosní stěnu měl natrhlou. Někdo mu ji ošetřil jódovou tinkturou. Na bradě měl boule, které podstatně zvětšovaly jeho obličej.

Udělalo se mu zle a podlomila se mu kolena. Málem se svalil dozadu a jen tak tak se mu podařilo levou rukou chytit komody. Pravou rukou máchl do prázdna a smetl džbán s vodou. Voda mu vystříkla na nohy a džbán se roztříštil na podlaze.

Cass se pevně držel komody. Cítil tlak v hrudi a zvedal se mu žaludek.

Tu se otevřely dveře. Žena tiše vykřikla, načež se objevila vedle něj a chytila ho za ruku.

Vrávoral. Těsně před jeho očima se objevily světlé vlasy. Zena se chopila jeho pravé paže a dala si ji kolem ramen. Uvědomil si, že je nahý, a na chvíli zrudl.

Nebylo pro ni jednoduché jej při-vléct až k posteli. Neustále se mu podlamovaly nohy. Pak se svalil do polštářů a ztěžka oddechoval. Dokázal myslet jen na to, že na sobě nic nemá, a byl rád, když jej přikryla dekou.

Jeho oddechování bylo jediným zvukem v místnosti. Chvíli mu trvalo, než překonal slabost. Potom zvedl hlavu a chtěl se opřít o lokty.

Vtlačila ho zpátky do polštářů.

„Musíte být rozumný, pane Lattany,“ podotkla tiše. „Ještě nemůžete vstát. Jste příliš zesláblý. Nedostal byste se ani ke stáji.“

Chtěl něco odpovědět, ale vtom se narovnala a odešla ke komodě. Vrátila se s láhví, již postavila na druhou židli.

Cass ji pozoroval zpod přivřených víček.

Bylo jí zhruba pětatřicet. V koutcích úst a okolo očí měla malé vrásky, jež svědčily o jejím tvrdém životě. Ještě stále ale byla krásná a Cass chápal, že ji chce Luke Huffaker.

Vtom si uvědomil, že prodala saloon Stevu Huffakerovi. Prchala před Lukem Huffakerem, ale ten nemilosrdný muž ji odjet nenechal.

Odhrnula deku. Strnul, ale ona tiše řekla: „Jen klid, nejste první muž, kterého vidím nahého.“

Nalila si tekutinu z láhve, kterou přinesla, na ruce a začala mu masírovat nohy. Cass ucítil ostrou vůni francovky. Chlad té tekutiny mu prospěl. Zavřel oči a o něco později cítil, jak se mu kůže začíná zahřívat.

Promasírovala jej celého a pak ho zase přikryla.

Hleděl za ní, když odešla ke komodě a posbírala tam střepy džbánu.

„Díky - za všechno, madam,“ zamumlal.

Otočila hlavu a pohlédla na něj svýma nazelenalýma očima. Pomalu zavrtěla hlavou.

„Nemusíte mi děkovat, pane Lattany,“ tiše řekla. „To já vám musím poděkovat. Přesto jste udělal chybu, když jste Lukovi zabránil se mě zmocnit. On vás…“

Cass ji umlčel nezřetelným pohybem ruky.

„Narazili bychom na sebe tak jako tak,“ zamumlal. Znovu se opřel o lokty a ona ho nyní nechala. „Musím odtud pryč, madam.“

Na tváři se jí mihnul úsměv.

„Nemusíte spěchat,“ řekla. „Jen před hodinou jsem slyšela, že Luke Huffaker se ještě neprobral. Doktor si myslí, že nebude moct týden z postele. Musel si při tom pádu z okna zlomit dvě žebra.“

Cass ukázal na obvaz na hrudi.

„To vy jste mě ovázala?“

„Ne, to byl doktor. Řekl, že byste cítil bolesti v prsou. Máte velkou modřinu na hrudní kosti.“

Viděl, jak si jej zamyšleně prohlíží.

„Ví někdo kromě vás a Luka Huffakera, kdo jsem?“ otázal se.

Zavrtěla hlavou.

„Ne. Neví to ani Steve Huffaker. Pořád si myslí, že se jmenujete Castano. Proč jste vrátil do Pecosu, Cassi? Je to už dvanáct let, co jste odjel, nemýlím-li se.“

Cass přikývl. Pomyslel si, že jí do toho nic není, ale riskovala život, aby mu pomohla, a on k ní nechtěl být nevlídný.

„Začal jsem znovu v Mexiku a myslel jsem si, že se do Texasu už nevrátím. O svém otci už jsem neslyšel a ani jsem nechtěl slyšet. Před několika dny zemřel člověk, který mě přijal jako svého syna. Jeho dědic mě nenávidí. Proto jsem musel odjet. Vlastně ani nevím, proč jsem přijel do Pecosu. Chtěl jsem někam na západ.“ Nechtěl jí říct o Jeffu Sloanovi. „Slyšel jsem, že můj otec zemřel před rokem.“

Nahnula hlavu a pohlédla na něj. Vypadalo to, že cítí, že jí neřekl celou pravdu.

„Vašeho otce zavraždili, Cassi. Našli ho u několika postřílených krav na břehu Toyah Lake. Tvrdí se, že Sam Lattany by na dobytek nikdy nestřílel, že to udělal někdo jiný, kdo předtím zabil Sama Lattanyho.“

Cass si olízl opuchlé rty.

„V saloonu Longhorn se o tom určitě hodně vykládalo,“ zamumlal. „Padlo nějaké jméno?“

Chvíli na něj hleděla.

„Luke Huffaker to nebyl, Cassi. Luke byl tehdy, když se to stalo, tady v Pecosu. Ale měl tenkrát u sebe jen Lewa McKaye. Jindy s ním bývají také Ben Karnes a Neal Parker. Toho dne Karnes a Parker ve městě nebyli.

„Neal Parker - to je ten hubený chlap s šikmýma očima a mastnými vlasy, který vás přivedl zpátky do Pecosu?“

Přikývla. „Ano. Ten druhý byl Lew McKay.“

Cass vystrčil nohy zpod deky a nechal je viset přes okraj postele. Pohlédl na tu ženu a Angie Leadoreová pochopila, že chce vstát. Sevřela rty. Ten muž má hodně sil, pomyslela si. Má však šanci proti někomu tak nemilosrdnému a brutálnímu, jako je Luke Huffaker? Pochybovala o tom. Až se Luke probere a uvědomí si svou pokořující porážku, bude myslet jen na jediné - jak zabít Casse Lattanyho.

„Měla byste zmizet z Pecosu dřív, než se Luke Huffaker probudí,“ řekl Cass.

Na tváři se jí objevil úsměv.

„Lukovi pistolníci mě nenechají odjet,“ odvětila.

„Oni jsou ve městě, a ne u stáda?“

„Ano, cesta do Kansasu byla odložena. Všechno čeká jen na to, až se velký boss probere a vydá pokyny. Možná bude opravdu lepší, když do té doby Pecos opustíte.“ Přišla ke dveřím, ještě jednou se na něj usmála a vyklouzla ven.

+ + + + +

Cass se koupal v potu, než si konečně obul boty. Celý se chvěl. Už jenom polknutí mu způsobilo silné bolesti. Měl děsivou žízeň, kterou pocítil, teprve když žena odešla z jeho pokoje.

Téměř pět minut nehybně seděl na okraji postele. Potom pomalu vstal a kolem pasu si připnul opasky s peacemakery. Prsty pravé ruky skoro nemohl hýbat. Na rozbitých kloubech prstů měl hnědé skvrny. Ty způsobila jódová tinktura, kterou mu žena nebo lékař ošetřili krvavé odřeniny.

Levou ruku měl celkem v pořádku. Vytáhl peacemaker z pouzdra. Aspoň že může střílet levou rukou.

Jeho srolovaná deka ležela na podlaze vedle komody.

Musel se chvíli opírat o stěnu, než ji dokázal zvednout. Počkal, až odezní slabost, sevřel rty a vydal se ke dveřím.

Pomalu scházel ze schodů. Slyšel hlasy ze saloonu, v němž byl toho dne klid. Celý Pecos očividně čekal na to, až se Luke Huffaker probere z bezvědomí. Bylo to jako klid před bouří.

Cass se otočil doleva a topornými kroky vyšel na dvůr saloonu. Doufal, že nepotká nikoho z Huffakerových pistolníků.

Lidé na Main Street si jej mlčky prohlíželi, když kráčel k nájemní stáji. Nebyly to přátelské pohledy. Cass cítil, že mu dávají za vinu všechno, co má přijít. Každý v Pecosu věděl, že Luke Huffaker bude běsnit.

Ve stáji nikdo nebyl.

Do chodbičky mezi boxy svítilo narudlé nízko stojící slunce. Ve vzduchu tančily částečky prachu. Cass přišel ke studni a napumpoval si vodu do dřevěného naběráku.

Lačně se napil, když tu za sebou uslyšel šramot.

Pomalu pustil naběrák, který byl přivázaný na motouzu, a otočil se.

Okamžitě toho muže poznal. Byl to ten pistolník, který večer předtím přišel do saloonu Longhorn s Lukem Huffakerem. To musel být Ben Karnes.

Položil ruku na pažbu revolveru a usmál se. Cassův rozbitý obličej se mu podle všeho líbil.

„Proč chodíš pít do stáje, Castano?“ zeptal se drze. „To ti v Longhornu nic nedají?“

Cass přemýšlel, jestli se má pokusit vytáhnout revolver a překvapit toho nevysokého pistolníka, ale nebyl si jist reakcemi svého těla.

„ Chtěl jsem osedlat svého koně a jet pryč, Karnesi,“ odvětil.

Ben Karnes se ještě více usmíval. Vypadalo to, že mu polichotilo, že Cass zná jeho jméno.

„Je mi to líto i za tebe, Castano, ale nemůžu tě nechat odjet, dokud se neprobudí boss. Utrhl by mi uši.“

„Bez uší bys možná vypadal lépe,“ řekl Cass. Teď tedy věděl, že pistolník by se neodvážil jej zabít. Karnes znal svého bosse příliš dobře na to, aby věděl, že Luke Huffaker se onomu Castanovi chce pomstít osobně.

Tu se přestal usmívat.

Cass udělal dva kroky směrem k němu. Karnesova široká tvář s odulými rty a mohutným nosem vyjadřovala zlobu. Vytáhl ž pouzdra kolt a namířil jej na Casse.

„Zůstaň stát, Castano!“ zavrčel. „Nemysli si, že bych to nezmáčkl!“

„To by ti ale tvůj boss měl za zlé, Karnesi.“

V bledých očích pistolníka se zajiskřilo.

Cass šikmo za ním zaregistroval kradmý pohyb. Pohlédl tam.

Karnes si toho všiml a mečivě se rozesmál.

„Takovým ohraným trikem mě ne-obalamutíš, Castano,“ procedil mezi zuby.

Náhle se za pistolníkem objevil stín.

Cass poznal míšence, jenž včera do města doprovázel Menu Lattanyovou. Držel v ruce revolver, kterým se rozmáchl a udeřil pistolníka do hlavy.

Karnes obrátil oči v sloup, zasténal a skácel se na zem.

Míšenec mlčky odvlekl omráčeného pistolníka do jednoho boxu a pak osedlal Cassova vraníka. Potom kývl na Lattanyho a odvedl jeho koně k zadním vratům. Otevřel je a i s koněm vyšel na dvůr, na němž stálo několik povozů.

Cass se sám nedostal do sedla, takže si musel nechat pomoci. Když se vytáhl na hřbet vraníka, chopil se míšenec jeho uzdy a odvedl jej krátkou uličkou k cihlovým domům, ve kterých zmizelo několik Mexičanů, když je spatřili.

Vedle jednoho z domů stál mladíkův pinto.

Míšenec hodil Lattanymu uzdu vraníka a vyšvihl se do sedla.

„Jsem Cuervo,“ představil se. „Odvezu vás pryč, abyste byl v bezpečí před Lukem Huffakerem.“

Cass mlčel. Na jeho rozbité tváři se objevil úsměv.

Ne, pomyslel si, nemusíš mě vozit pryč, Cuervo. Zůstanu tu a vyřídím si to s Lukem Huffakerem.

+ + + + +

V hrudi cítil ostrou bolest a připadalo mu, že ruce a nohy má z olova.

Nejprve si myslel, že v sedle nevydrží ani hodinu. Potom se ho však zmocnila otupělost, se kterou ty bolesti dokázal snášet.

Míšenec na něj vrhl zamyšlený pohled, když Cass náhle odbočil na jih a vydal se k Toyah Lake. Potom jej však Cuervo následoval.

Bylo to už dlouho po půlnoci, když dorazili na nevelký Sloanův ranč.

Jeff Sloan je přivítal se svou zkrácenou brokovnicí. Mladík se vyděsil, když spatřil Casse. Potom však, když uslyšel, jak Cass porazil Luka Huffakera, se jeho velké hnědé oči rozzářily.

Míšenec jel dál. Cass mu zatím neřekl, kdo ve skutečnosti je. Pověděl mu, že na ranč Lattanyů přijede zítra s Jeffem Sloanem.

Ten ho informoval o tom, co se mezitím stalo. Kovbojové Luka Huffakera odehnali všechen jeho dobytek. Pravděpodobně již byl v obrovském stádu, které měli v příštích dnech hnát na sever.

Jeff Sloan byl poměrně skleslý. Bez dobytka byl ztracen. A začít znovu nemohl. Neměl peníze, za které by si mohl koupit nová zvířata.

„Huffaker tě bude muset odškodnit, Jeffe,“ poznamenal Cass.

Mladík tomu nevěřil, ale nic neřekl.

Za ranního kuropění vyrazili. Bolesti byly stejně zlé jak předešlého dne, ale Cass odolal nutkání si někde lehnout a nehýbat se.

Krajinu, kterou projížděli, dobře znal.

Dlouhé roky se jí toulal. Znal tam každý strom, každý kopec, každou strž.

Pálilo ho v očích, když pohlédl na hřeben, jenž se táhl před nimi.

Věděl, že z něj uvidí na Toyah Lake a na ranč Lattanyů.

Zmocnil se jej zvláštní pocit. Potily se mu dlaně. Skoro se bál pohledu na ranč, jenž opustil před dvanácti lety. Opět se mu vybavila tvář té dívky. Ve městě na něj upřeně hleděla svýma velkýma černýma očima, jako by jí její vnitřní hlas prozradil, koho má před sebou.

Cass zavrtěl hlavou.

Viděl, že Jeff Sloan jej nespouští z očí. Vypadalo to, že tuší, co se v něm děje.

Pak koně dorazili na temeno hřebene.

Cass zatáhl za uzdu vraníka.

Pod ním leželo údolí Toyah Lake. Jeho pohled přelétl po vodní hladině k nízkým budovám ranče a k rozlehlým ohradám. Velké stromy vrhaly stíny na dům.

Cass vzpomínal na to, jak byl ranč v jeho mládí plný života. Jeho otec před občanskou válkou zaměstnával až dvanáct kovbojů. Teď tam Měna Lattanyová žila s Cuervem a jedním starým Apačem z kmene Mimbreňů.

Ohrady byly prázdné. Dřív se v nich tísnily celé houfy koní.

Cass nevěděl, jak dlouho tam tak seděl v sedle, než uslyšel Jeffův hlas.

„Pojedeme dolů, Cassi?“

Přikývl a pobídl vraníka lehkým tlakem stehen.

Krokem jeli z hřebene dolů k ranči. Od Toyah Lake vanula chladivá bríza. Cass si vzpomněl na to, jak měl rád vůni toho jezera, která se od něj linula především zrána.

Píchání v hrudi polevilo. Zato mu ztěžkly ruce a nohy. Sevřel své vyschlé a opuchlé rty, když projížděli bránou.

Noclehárna mu připadala poněkud zpustlá. Prohlédl si ostatní budovy. Také ty bylo potřeba opravit.

Ale co, pomyslel si. Proč bych nad tím měl přemýšlet? Ranč mi nepatří. Nemám na něj žádné právo.

Přejeli přes půl dvora, když se dveře domu otevřely.

Koutkem oka zahlédl pohyb ve dveřích noclehárny, avšak nepohlédl tam, hleděl na štíhlou postavu dívky, která vyšla na zastřešenou verandu domu.

Měna Lattanyová měla své černé vlasy rozpuštěné. Sahaly jí až pod ramena a leskly se jako havraní peří.

Na okraji verandy se zastavila a pohlédla na oba jezdce. V jejích černých očích se zajiskřilo.

„Jeffe!“ zvolala. „Jsem tak ráda, že žiješ!“

Jeff Sloan seskočil ze sedla a přivázal uzdu k zábradlí před verandou. Přišel k dívce a objal ji. Pak se otočil a ukázal na Casse.

„Za to, že jsem ještě naživu, vděčím jemu,“ řekl. „Parker mě netrefil dostatečně přesně.“

Měna zvážněla.

Opět pohlédla na Casse, který u rohu domu spatřil lipanského míšence. Cuervo mrštně vyskočil na verandu. Zpoza opasku mu trčela pažba koltu.

„Ty ho znáš?“ zeptal se usmívající se Jeff dívky.

Měna Lattanyová přikývla.

„Vítejte na ranči Lattanyů, pane Castano,“ řekla.

Jeff Sloan se zasmál.

„Slyšelas už, co se stalo v Pecosu?“ otázal se Měny.

„Je to na něm vidět,“ odpověděla. „Měl byste si vzít k srdci Cuervovu radu a co nejdřív odtud odjet tak daleko, jak to jen jde, pane Castano.“

Jeff Sloan se opět rozesmál.

Měna Lattanyová na něj pohlédla, protože si nedokázala vysvětlit jeho veselí.

„Měl bys jí konečně říct, kdo jsi, Cassi,“ zamumlal Jeff.

Její černé oči se rozšířily, načež zbledla.

Cass to viděl.

Bojí se, že jsem přijel proto, abych jí vzal ranč.

„Nechtěl jsem se vrátit - Meno,“ řekl. Stálo ho to hodně námahy, aby svými rozbitými rty vyslovil její jméno. „Jeff mě přemluvil. Jestli chcete, obrátím svého vraníka a zase pojedu.“

Sešla z verandy a přistoupila k jeho koni.

„Cassi,“ zašeptala. „Můj Bože, proč ses nevrátil o rok dřív?“

+ + + + +

V následujících dnech se Cassův stav výrazně zlepšil.

Cuervo tajně odjel do Pecosu. Dozvěděl se, že Luke Huffaker ještě pořád leží u doktora. Přesto už řval na své tři pistolníky. Ze všeho nejdřív chtěl přihnat stádo do Kansasu a pak měla začít štvanice na Casse Lattanyho.

Lidé v Pecosu již nyní věděli, kdo je ten muž v černém, který Luka Huffakera tak pokořil. Nikdo nevěřil tomu, že Cass Lattany po tom souboji uprchl. Byli přesvědčeni, že je na ranči Lattanyů a že si tam líže rány.

Cassova levá ruka byla opět zcela v pořádku. S pravou ještě měl potíže, ale věděl, že již dokáže tasit peacemaker a přesně vystřelit.

Vedl dlouhé rozhovory s Měnou. Neustále se chtěl dostat k tomu, aby se jí omluvil za to, co udělal její matce, svému otci a jí, ale Měna jej nepustila ke slovu.

Sam Lattany odkázal celý ranč své nevlastní dceři, ale jen proto, aby jej právně zajistil. Vždycky tvrdil, že polovina má patřit jeho synu Cassovi, až se jednou vrátí.

Pro Casse to nemělo význam. Věděl, že se nemůže o nic starat, dokud nevyřídí tu záležitost s Lukem Huffakerem.

Když mu Cuervo pověděl, že stádo zanedlouho vyrazí, dospěl k neodvratnému rozhodnutí.

Měna, Jeff Sloan, jenž zůstal na ranči Lattanyů, a míšenec na něj nevěřícně hleděli, když řekl, že chce vyjet za tím stádem, aby přivedl zpátky svůj a Jeffův dobytek.

Nikdo mu to nedokázal rozmluvit. Vjet Huffakerovu mužstvu přímo do náruče považovali za sebevraždu, ale Cass jim vysvětlil, že v tomto případě je nejlepší obrana útok.

Chtěl za ranního šera vytáhnout šerifa z postele a přivézt jej k tomu stádu, aby muž zákona viděl, kolik cizího dobytka má Luke Huffaker ve svém stádu.

Měna Lattanyová vrtěla hlavou. Přesto se nepokoušela jej od toho plánu odvrátit. Teprve když jí řekl, že má zůstat na ranči, se na něj obořila a řekla, že má stejné právo bojovat o ranč jako on.

+ + + + +

Šerif Lynn Henderson se tvářil nevlídně. Konce jeho kníru se třásly, když hleděl na Casse Lattanyho. Už před několika dny, když Cass přijel do Pecosu, tušil, že s ním budou problémy. A teď se ukázalo, že to je ztracený syn Sama Lattanyho.

Lynn Henderson se rozhodně necítil ve své kůži, to Cass dobře věděl. Nejraději by se držel zpátky a čekal, kdo v tomto boji zvítězí.

Jenže Cass mu nedal na vybranou.

Když se Henderson zdráhal s ním jet ke stádu, namířil na něj svůj peacemaker.

Teď jel vedle Casse, Jeff a Sloana, Měny Lattanyové a míšence Cuerva k mohutnému stádu, jež se toho rána přehnalo přes Pecos a jež se vydalo na cestu do Kansasu.

Jeff kromě toho obvinil Neala Parkera z toho, že mu střelil do zad.

Šerif Lynn Henderson by toho rána dal hodně za to, kdyby nemusel nosit hvězdu.

Obrovské stádo čekalo nedaleko od Pecosu, brod přes Pecos River se totiž nacházel v blízkosti města.

Dorazili tam za svítání.

Stádo ještě bylo klidné.

Cass spatřil v dáli dva povozy a vydal se k nim. Z dek již vstávali první muži, kteří si obouvali boty. Plápolal tam oheň.

0 jezdce, kteří přijížděli od města, se nikdo nestaral.

Teprve když jeden z nich poznal Menu Lattanyovou, ozvaly se překvapené hlasy a kovbojové přišli k povozům;

Cass Lattany viděl, jak šerif Henderson zbledl.

„Nechci žádnou přestřelku, Lattany!“ zavrčel.

„Já také ne, šerife. Proto jsem vzal vás. Chci jen to, na co mám právo. Doufám, že se postaráte o to, abych to i dostal.“

„ Sakra, s tím budou problémy. Nemůžete přece po nich chtít, aby vám vybrali váš a Sloanův dobytek!“

„Mohli to udělat už předtím,“ odtušil Cass. „Nestálo by je to moc. námahy. To, že to neudělali, dokazuje, že ten dobytek ukradli záměrně. Na příkaz Luka Huffakera!“

Henderson déle neváhal.

Zastavil svého koně zhruba deset kroků před povozy a zvolal: „Kdo je tu boss?“

„Já, šerife.“

Před ostatní vyšel vysoký, ramenatý muž.

Jeff Sloan zasyčel.

1 Cass toho muže poznal. Byl to Thorne Killam. V jeho zjizvené tváři se zračilo překvapení, když spatřil Casse Lattanyho.

„Podívejme,“ zamumlal. „Stín dona Diega. Co tu hledáš, hombre? Ten dobytek jsem od tebe koupil. Víc než deset dolarů za kus za něj nedostaneš.“

„Tentokrát nejde o dobytek dona Diega, Killame, ale o můj vlastní,“ chladně poznamenal Cass. „Je tu Luke Huffaker?“

Nikdo neodpověděl.

„Huffaker je ještě v Pecosu,“ zamumlal šerif Henderson. Ztěžka sesedl z koně a přistoupil k Thornu Killamovi.

„Pan Lattany a pan Sloan tvrdí, že Huffakerovi lidé mají v tomto stádě i jejich dobytek,“ dodal po chvíli. „Nemůžu to stádo nechat odtáhnout, než zjistím, o kolik kusů se jedná.“

Mezi kovboji to zašumělo. Jeden starší muž předstoupil před ostatní a řekl: „Dobře víte, že se to už zjistit nedá, šerife. Trvalo by to nejméně týden.“

Henderson pokrčil rameny.

„Pan Lattany a pan Sloan na tom trvají,“ zamumlal. „Mají na to právo. Jedině že byste se s nimi nějak dohodli. Pan Lattany tvrdí, že mu chybí pět set kusů dobytka. U pana Sloana jde o osm set kusů.“

Starý kovboj se rozesmál.

„Sloan je lhář. Tolik dobytka na pastvinách Líného S nebylo už měsíce!“

„Protože jste ho systematicky loupili, Shermane!“ vykřikl zrudlý mladík. „Přikažte prohlédnout to stádo, šerife! Jsem si jistý, že tu najdeme více než osm set kusů dobytka s cejchem Líného S!“

Cassovi neunikl podezřelý pohled Thorna Killama, který vrhl směrem k povozům. Koutkem oka za jedním z nich kohosi spatřil. Poznal malého pistolníka Bena Karnese. Ten držel v ruce kolt. Než mohl Cass vykřiknout, u Karnesova boku se zablesklo a třeskl výstřel.

Cass na okamžik strnul, když viděl, jak sebou šerif Lynn Henderson trhl, jako by dostal úder do zad. Henderson rozhodil rukama, načež se mu podlomily nohy a skácel se do prachu.

„Do nich, chlapci!“ zvolal Thorne Killam.

Cass již držel v rukou oba své peacemakery. Jeho vraník tam stál nehybně jak socha.

Proto mohl vypálil na Bena Karnese, který se chtěl krýt za jedním povozem.

Pistolník zařval. Dostal to.

Lattany viděl, jak Cuervo seskočil ze hřbetu svého pinta a rozběhl se k povozům. Měna Lattanyová zalícila pušku.

Thorne Killam vypálil od boku a jeho kulka Casse jen těsně minula. Pak třeskl jeho levý peacemaker. Killama zasáhla kulka do hrudi.

Také další kovbojové vytáhli své revolvery.

V tom okamžiku zaduněla zkrácená brokovnice Jeffa Sloana a za povozy zazněla rána z koltu.

„Jestli někdo zvedne kolt, tak to do vás napálím!“ zvolal Jeff Sloan.

„A kdo to náhodou přežije, koupí kulku ode mě,“ poznamenal z druhé strany Cuervo.

Muži pohlédli na Casse Lattanyho. Starší kovboj pomalu předstoupil před ostatní.

„Slyšeli jsme o vašem souboji s bossem, Lattany,“ zamumlal. „Vypadá to, že vám sebevědomí nechybí. Jestli vám ale mohu dát dobrou radu, pak teď otočte koně a odjeďte na západ tak rychle, jak jen můžete. To samé platí i pro vaši sestru a pro Sloana. Už teď jste mrtví, jenom to ještě nevíte.“

Lattany ukázal na Hendersona, kterému se na zádech leskla tmavá skvrna.

„Viděli jste, že Karnes oddělal šerifa,“ řekl. „Každého, kdo bude tvrdit něco jiného, si podám, rozumíte?“

Starý kovboj pokrčil rameny.

„Počkáme, až se s vámi vypořádá Luke Huffaker, Lattany. Potom nebudete moct nic podniknout proti tomu, když na vás tu vraždu hodíme.“

Jeff Sloan se chvěl hněvem.

„Vždyckys byl zákeřný ksindl, Shermane. Jestli hned nezavřeš tu svou špinavou hubu, tak ti ji zacpu sekaným olovem!“ Kovboj už nic ne-řekl.

Nikdo se nepohnul, když dal Cass znamení Méně a Jeffu Sloanovi, aby otočili koně a pomalu odjeli.

Zpoza povozu se vynořil Cuervo, který se mrštně vyšvihl do sedla svého pinta.

Cass jel na svém vraníkovi pozpátku a řídil jej pouze tlakem stehen. Jeho peacemakery ještě stále mířily na kovboje.

Přijel k němu Cuervo a zamumlal: „Karnes to koupil.“ Cass přikývl, načež strčil peacemakery do pouzder, otočil vraníka a vyrazil za ostatními. Nikdo po nich nestřílel.

Cass viděl, že Měna je bledá, když ji dohnal. Tázavě na něj pohlédla. Smrt Lynna Hendersona pro ni byla velkou ránou. Teď už tu není nikdo, kdo by mohl Luka Huffakera zastavit. Šerifovi by se pravděpodobně také nepodařilo přivést Huffakera k rozumu, ale ten byl i v zuřivosti stále dost střízlivý na to, aby se nepostavil proti zákonu.

„Teď jde do tuhého,“ zašeptala Měna.

Cass pohlédl na ostatní. „Jeďte zpátky na ranč,“ řekl.

Měna na něj pohlédla. „A ty?“

„Já pojedu do Pecosu. Luke Huffaker na mě bude čekat.“

„Ne!“ Měna tiše vykřikla. „Jestli pojedeš, tak tě doprovodím. Ať Luke Huffaker zabije i mě.“

Lattany zavrtěl hlavou.

„Jeffe, Cuervo,“ prohodil. „Postarejte se o to, aby za mnou Měna nejela. Jestli o mně do rána neuslyšíte, tak jeďte do Marfy a pokuste se domoci svých práv u texaských rangerů.“

Otočil vraníka a cvalem se vydal do města.

+ + + + +

První sluneční paprsky toho dne zbarvily střechy domů do ruda.

Na chodnících se zdržovalo jen několik lidí, když Cass jel po Main Street.

Nová veranda saloonu Longhorn se leskla, jak byla čerstvě nalakovaná. Pod střechou byla pověšená lebka longhorna tak jako předtím.

Za jedním z oken v prvním poschodí se něco pohnulo. Cass spatřil bledou tvář Angie Leadoreové. Žena tedy ještě stále byla v Pecosu. Nevyužila svou šanci. Nebo má za to, že proti někomu, jako je Luke Huffaker, nemá šanci, pomyslel si Cass.

Přijel až k šerifově úřadovně. Odbočil do uličky vedle ní a nechal svého vraníka ve stinném dvoře. Potom se vrátil na Main Street, vyšel na chodník před úřadovnou a zaklepal na dveře. Věděl, že zástupce šerifa Chester Harris spí někde ve vězení.

Dveře byly zamknuté. Zabušil na ně pěstmi. Úřadovnou se ozývaly tlumené rány.

Po chvíli zazněla kletba a šouravé kroky.

Dveře se otevřely.

Harris dva kroky ucouvl, když poznal Casse Lattanyho. Otevřel ústa, vytřeštil oči a zalapal po dechu. Na spodní košili měl kšandy.

„Obleč se, Harrisi,“ zavrčel Lattany. „Ben Karnes zavraždil šerifa Hendersona. Chci, abys šel k Luku Huffakerovi a řekl mu, že má být za hodinu před tvou úřadovnou. Vyřídíme svůj spor jednou provždy. Rozuměls?“

Chester Harris přikývl. Opatrně prošel kolem Casse, načež se rozběhl, jako by mu hořelo za patami. Vůbec ho nenapadlo obléct se nebo připnout si kolt.

Cass za ním zavřel dveře. Zhluboka se nadechl. Věděl, co jej čeká. Luke Huffaker nikdy nebyl férový bojovník. Měl ve městě ještě dva pistolníky. Lewa McKaye a Neala Parkera, jenž pravděpodobně zavraždil jeho otce. A potom tu ještě byl Steve Huffaker. Jak se v této situaci zachová Lukeův mladší bratr?

Cass přistoupil k psacímu stolu a posadil se. Vytáhl z pouzder peacemakery a prohlédl je. Potom nabil jejich bubínky.

Po chvíli se opět zvedl a přišel k jednomu z oken. Díval se na fasády domů na protější straně ulice. Přemýšlel, kam pošle Luke Huffaker své dva pistolníky. Na střechu pekařství? Ne, Cass věděl, jak těžké je seshora trefit.

Jeho pohled ulpěl na jednom okně, které bylo částečně zakryté zábradlím balkonu. Z ulice to okno nebylo vidět. Někdo se tam mohl nepozorovaně vyplazit a vystřelit na něj z balkonu.

Cass věděl, že jeho jediným spojencem v tomto nerovném boji je jeho instinkt. Byl si jistý, že vycítí, odkud mu bude hrozit nebezpečí.

Otázkou ovšem je, jak rychlý bude Luke Huffaker s koltem.

Dřív se vždy vyhýbali tomu, aby na sebe narazili ozbrojení. Oba věděli, že by to snadno mohlo skončit smrtí jednoho z nich. Tenkrát Cass nebyl nijak dobrým střelcem. Střílet se naučil až v Mexiku. Luke Huffaker naopak kdysi vyhrál závody v přesnosti střelby.

Čas se táhl.

Potom Cass uslyšel tlumený dusot kopyt a uviděl Huffakerovy kovboje. Sevřel rty. Byli to čtyři muži. Jedním z nich byl Sherman. Vedli za sebou tři koně, k jejichž sedlům byli přivázáni tři mrtví. Cass poznal šerifa, Bena Karnese a Thorna Killama.

Kdosi na ně naléhavě zavolal. Zastavili a zůstali stát na úrovni saloonu Longhorn.

Cass věděl, že za chvíli uplyne hodina a pak se má objevit Luke Huffaker.

Špinavým oknem šerifovy úřadovny hleděl na prázdnou Main Street. Panovalo tam tísnivé ticho. Občas se v oknech protějších domů pohnuly záclony.

Cass se neustále díval na okno za zábradlím balkonu, ale nevšiml si tam žádného pohybu.

A potom uslyšel hluboký hlas Luka Huffakera. Trhl sebou, přitiskl obličej k oknu a vyhlédl na Main Street.

Dvacet yardů odtud stál uprostřed ulice Luke Huffaker. U boku měl revolver a byl široce rozkročen.

„Lattany!“ volal. „Cekám!“

Cass si olízl oschlé rty. Zježily se mu chlupy na krku, když otočil klíčem v zámku a pomalu otevřel dveře kanceláře.

Věděl, že tam venku je na něj nastražená past.

Několikrát otevřel a sevřel pravou dlaň. Ještě pořád v ní cítil lehké bolesti. Doufám, že v ní udržím peacemaker, pomyslel si.

Na prknech chodníku se ozvaly jeho kroky. Byl to jediný zvuk v tichu.

Pohlédl na balkon na protější straně ulice. Nic. Byl snad ten skrytý střelec někde jinde? O tom, že Luke Huffaker nebude bojovat čestně, byl Cass přesvědčen.

Sešel po schodech z chodníku a udělal dva kroky směrem k Huffakerovi. Víc ne, protože nechtěl být oslepen sluncem.

Zatímco se díval do šedých, nenávistí naplněných očí Luka Huffakera, pozorně naslouchal. Předpokládal, že se něco ozve zleva.

Huffaker se topornými kroky vydal směrem k němu, aby zmenšil vzdálenost mezi nimi.

Rančerova brutální tvář vypadala hrozně. Cassovy pěsti na ní zanechaly zřetelné stopy. Horní ret měl ještě stále silně opuchlý.

„Jsem ti vděčný, žes mě ušetřil štvanice, kdy bych tě musel honit po celém kraji jako prašivého kojota,“ nenávistně zavrčel. „Vyřiďme to, ať už to skončí. Tento kraj je pro nás dva příliš malý. A ty se budeš muset spokojit s jámou a rakví, Lattany.“

„ Vždyckys příliš žvanil, Luku,“ opáčil Cass. Chvěl se mu hlas. Nedokázal proti tomu nic dělat. Pořád čekal na znamení svého instinktu, přičemž stále hleděl do Huffakerových šedých očí.

Ten vysoký ramenatý muž se ale ovládal. Neprozradil se sebemenším pohledem stranou nebo pohybem.

Jeho váhání však Cassovi stačilo.

Zariskoval a na zlomek vteřiny od něj odtrhl oči a pohlédl na balkon.

Přeběhl mu mráz po zádech, když tam spatřil siluetu muže.

V tom okamžiku se Luke Huffaker pohnul. Rychle položil dlaň na pažbu revolveru.

Cass chraplavě vykřikl. Vrhl se stranou a ještě v pádu tasil oba peacemakery a vypálil.

Cosi horkého mu proletělo kolem levého ucha, načež ucítil ostrou bolest. Viděl, jak se Luke Huffaker vzepjal a postavil na špičky.

Pak se Cass převalil. Zvířil při tom prach.

Na balkoně spatřil vzrušením sevřený obličej Neala Parkera, jeho mastné vlasy a hrozivou černou hlaveň pušky.

Cass vystřelil dřív, než se v hlavni pušky zablesklo.

V tom samém okamžiku na Main Street třeskly další výstřely.

Neal Parker vykřikl, vstal, zamával rukama a zřítil se na ulici.

Ze dveří domu vedle šerifovy úřadovny vyvrávoral sténající muž, na okraji chodníku ztratil rovnováhu a skácel se do prachu Main Street.

Cass se posbíral ze země. Ještě stále držel v rukou oba peacemakery. Zmateně se rozhlížel.

V tom muži, který vyvrávoral z domu, poznal pistolníka Lewa McKaye.

Luke Huffaker ještě pořád stál na nohou. Potácel se, ale vypadalo to, jako by měl nohy přišroubované k zemi. Revolver stále držel v ruce. Vtom z něj vystřelil. Výstřel směřoval k zemi a kulka se zaryla do písku těsně před jeho pravou holínkou.

Potom se zachvěl. Nad přezkou opasku se mu leskla tmavá skvrna, která se pomalu rozšiřovala.

Luke Huffaker ještě jednou zasténal a svalil se jako podťatý. Přitom se ze země zvedl zvířený prach, který jej zahalil.

Na Main Street zavládlo ticho.

Vtom Cass uslyšel tiché kroky někde za sebou a ohlédl se.

Vytřeštil oči, protože tam spatřil Menu. V rukou držela pušku.

Ze dveří domu, z něhož se vypotácel Lew McKay, vyšel Cuervo a usmál se na něj.

„Zůstaň stát, Steve Muffakere!“ ozval se vysoký hlas Jeffa Sloana.

Cass viděl, že Jeff vyšel na Main Street. Pod paží držel svou zkrácenou brokovnici. Mířil jí na Steva Huffakera, který sešel po schodech nové verandy saloonu Longhorn.

Steve Huffaker se však o Sloana nestaral.

Pomalu kráčel ke Cassovi Lattanymu. Dva kroky před ním se zastavil. Krátce pohlédl na svého mrtvého bratra, jenž ležel s rozhozenýma rukama na Main Street.

„Nikdy v životě nebojoval čestně,“ zamumlal Steve tak tiše, že to mohl slyšet jen Cass. Potom na něj pohlédl a řekl: „Byl to váš boj, Cassi. Já s tím nemám nic společného.“ Ukázal na tři mrtvé v sedlech koní u saloonu Longhorn a poznamenal: „To už nějak urovnáme. V údolí Pecosu se teď některé věci změní.“

Nečekal na Cassovu odpověď, otočil se a vrátil se k saloonu Longhorn, aniž se staral o svého mrtvého bratra. Před Měnou Lattanyovou se na okamžik zastavil a mlčky na ni pohlédl.

Cass viděl, že lehce zavrtěla hlavou. Potom se pohled jejích černých očí upřel na něj. Na její hezké tváři se objevil plachý úsměv.

Cass cítil, že v něm vzpomínka na Catarinu Castanovou bledne.

Měna je budoucnost.

A ranč u Toyah Lake je jeho domov…