John Kirby

Colorado western 118. Muž, který se nevzdal

Byli to čtyři muži.

Slyšeli povoz své oběti. Měli na krcích šátky, ale nikdo z nich si je nepřetáhl přes obličej. Neměli důvod, protože toho muže stejně chtěli zabít.

Zabíjení patřilo k jejich řemeslu.

Náhle se před nimi objevil očekávaný vůz. Muž na kozlíku se vyděsil, když spatřil tři postavy, jež vyskočily z křoví a se zvednutými puškami mu zastoupily cestu. „Ani hnout! Slez dolů!“ zvolal jeden z nich chladným hlasem.

Vozka zastavil povoz a toporně slezl z kozlíku. Neviděl muže, který se objevil za ním a přiložil k tětivě svého luku.

Slyšel jen zasvištění, načež se mu do zad zabodl šíp. Sténaje se svalil na zem.

Pak ho trefil i druhý šíp. Divoce zaškubal nohama. Nato se mu do krku zaryla čepel nože.

Do povozu vlezli muži, otevřeli nalezenou bednu a s uspokojením pohlédli na pušky, které v ní byly naskládané.

Kvůli těm dvaceti puškám Saddle Gun značky Winchester 73 musel Peter Lowry zemřít.

+ + + + +

Santana jel po druhém břehu Wind River.

Sledoval tuto scénu z dálky, aniž přesněji věděl, co se tam odehrává. Když však přijel blíž a uviděl, že muži vynášejí z povozu nějaké předměty zabalené v dekách a nakládají je za sedla svých koní, uvědomil si, že je svědkem přepadení.

Pobídl koně podrážkami do slabin a ten začal cválat k řece. Teprve když sjel ze strmého svahu a vjel do Wind River, všimli si jej ti muži.

Jeden z nich zvedl pušku a okamžitě vystřelil, zatímco další se vyšvihli do sedel. Kolem Santany hvízdaly kulky. Vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku 76, jenže v tom okamžiku kůň ztratil půdu pod nohama.

Muž na druhém břehu vystřílel celý zásobník. Kulky čeřily vodu před Santanou a vedle něj. Potom se střelec otočil a rozběhl se ke koni. Než se Santana dostal na druhý břeh, vyskočil na koně a vyrazil pryč.

Santana cítil, že jeho kůň znovu dosáhl na dno. O chvíli později vyjel na břeh a vedle povozu seskočil z koně. Přispěchal k muži, jenž ležel na zemi, a vtom se zarazil, když uviděl dva šípy, jež mu trčely ze zad. Bílí bandité ozbrojení luky a šípy?

Jediný pohled mu stačil na to, aby poznal, že vozkovi už nepomůže. V kaluži krve, jež se utvořila pod hlavou mrtvého, ležel indiánský lovecký nůž, který mu vrah zabodl do krku.

Santana se narovnal a vyskočil do sedla.

„Teď mi můžeš ukázat, za co stojíš,“ řekl svému koni a vydal za prchajícími bandity. Toho hřebce, jenž byl všechno, jen ne hezký, koupil v jedné osadě mezi Casperem a Shoshoni. Stavba kostí a svalstvo mu napověděly, že zvíře by mohlo být rychlé a vytrvalé. Nyní Santana poznal, že jeho odhad byl správný.

Už po několika minutách před sebou spatřil prchajícího jezdce. O něco dál na rovině uviděl další tři muže. Zastavili, aby počkali na svého komplice.

Když si všimli pronásledovatele, seskočili ze sedel a rozběhli se ke břehu, kde se mohli skrýt za balvany různé velikosti. Jejich kumpán zamířil k tomu místu, a když tam dorazil, vrhl ze sedla a zmizel mezi balvany.

Santana zůstal na cestě. Sklonil se ke krku svého koně a ignoroval kulky, které hvízdaly kolem. Strhujícím tempem projel kolem skalní formace a zamířil k pískovcové skále, jež byla narudlá v záři slunce, které stálo nízko nad obzorem.

Kulky banditů mu létaly kolem uší, ale přesto se mu ke skále podařilo dorazit. Otočil koně a seskočil. Potom zvíře plácl po zadku, a tak ho poslal do křoví, zatímco sám vylezl na skálu. Dostal se tak daleko, že mohl seshora pohlédnout na kameny a balvany u řeky. Dva z těch mužů viděl, další dva byli skrytí. Zdálo se, že jsou bezradní. Santana před sebe položil pušku, namířil na rameno jednoho z banditů a vypálil. Měl však smůlu, protože ten muž se právě v tom okamžiku pohnul. Kulka jej minula, narazila do kamene, odrazila se od něj a odletěla kamsi nad hladinu Wind River.

Oba muži, jež neviděl, na něj okamžitě začali střílet. Santana se přitiskl ke skále. Ti muži se zbraněmi zacházet uměli. Jejich palba byla tak přesná, že se nemohl odvážit zvednout hlavu.

Pak se náhle rozhostilo ticho. Santana opatrně zvedl hlavu a pohlédl dolů. Dva muži zmizeli, avšak za jedním balvanem se na slunci zaleskl kov. Jinak se nic nehýbalo. Uplynula minuta, potom druhá…

Santana byl celý zpocený. Pod ním se opět zaleskl kov, avšak bandité se neukázali.

A potom Santana pochopil, co chtějí udělat. Nalevo od něj na kraji skály cosi zašramotilo. Santana se otočil, položil pušku na skálu a z pouzdra vytáhl kolt. Opět na něj zespodu začali střílet, i když ho nemohli vidět. Chtěli odvést jeho pozornost od komplice, který od řeky lezl nahoru.

Náhle se přes okraj pískovcové skály vysunul klobouk. Santana se okamžitě převalil a koutkem oka spatřil tvář, jež se objevila nad okrajem skály. Ten muž se vytáhl, klekl si a zvedl ruku s revolverem.

V tom okamžiku se Santana bleskově přetočil. Během toho pohybu zvedl šestiraňák a vystřelil. Udalo se to tak rychle, že bandita se ani nedostal ke střele. Santanova kulka ho zasáhla do hrudi a odhodila ho. Pustil revolver, klesl na skálu a potom se zřítil dolů.

Santana slyšel tupý náraz, když dopadl na zem. Pak za balvany nastal zmatek. Santana se zvedl a uviděl, že bandité utíkají pryč. Přiběhli ke koním a vyšvihli se do sedel.

Santana vyskočil a z okraje skály sledoval, jak bandité ženou své koně divokými výkřiky. O muže, který se zřítil ze skály, se nestarali. Santana přiběhl k opačnému okraji skály a třikrát vystřelil na prchající jezdce, kteří už překonali volné prostranství. Netrefil je a oni zmizeli za křovinami.

Santana vzal winchestrovku a slezl ze skály. Mrtvý bandita ležel na zádech. Nohy měl v bahně, hlavu ve vodě. Santana se sklonil a vytáhl jej odtud. Skelné oči mrtvého muže hleděly k nebi.

Byl to ještě mladík, mohlo mu být tak sotva dvacet let. Santana prohledal jeho kapsy, ale kromě několika mincí a ošoupaných karet u sebe mrtvý nic neměl. Santana naložil mrtvého na hřbet jeho koně.

Z křoví přivedl svého vlastního koně a vylezl do sedla. Chytil druhé zvíře za uzdu a vydal k místu přepadení. V povozu odsunul věci, jež tam byly naložené, takovým způsobem, že tam bylo místo pro oba mrtvé. Přitom objevil vylomenou bednu s vyraženou značkou zbrojařské firmy Winchester. Banditům tedy šlo o zbraně.

Santana naložil oba mrtvé na povoz, přivázal za něj koně a vylezl na kozlík. Pak se vydal na zpáteční cestu do Shoshoni.

+ + + + +

Bylo půl osmé, když Santana dorazil do městečka.

Na Main Street už bylo několik lidí. Zaraženě hleděli na povoz. Není to snad ten cizinec, který včera přijel nedělním dostavníkem do města a ubytoval se v hotelu? Co dělá na kozlíku povozu Petera Lowryho?

Santana uhádl myšlenky lidí, jako by je vyslovili nahlas. Někteří se vydali za ním. Před marshalovou úřadovnou zastavil a slezl z kozlíku. Lidé se shromáždili okolo vozu a dírou v plachtě nahlíželi dovnitř.

Marshal Tibbett se právě holil, když Santana vešel do jeho kanceláře.

„Hej, co tu ještě děláte?“ zeptal se.

„Už jsem byl na cestě pryč, marshale,“ odpověděl Santana. „Neznáte tmavovlasého muž okolo pětadvaceti, který jezdí s povozem? Byl na cestě do Rivertonu.“

„To je Peter Lowry,“ odvětil marshal a pohlédl na lidi, kteří se tísnili u otevřených dveří a nedůvěřivě hleděli na Santanu. „Chtěl k Porteru Connerymu do Rivertonu, měl mu vzít věci, které si objednal pro svůj obchod. Co se stalo?“

„Peter leží mrtev ve svém povozu!“ vykřikl jeden malý muž a ukázal prstem na Santanu. „Ten s tím povozem přijel do města. A Peter není jediný mrtvý, Earle!“

Tibbett odhodil břitvu a hrubým ručníkem si utřel pěnu z obličeje. Pak vyběhl ven a prodral se davem, jenž se rychle rozrostl, k povozu. Santana šel za ním.

„Můj Bože,“ hlesl marshal.

„Byl jsem svědkem přepadení, ale byl jsem příliš daleko na to, abych mu mohl zabránit,“ poznamenal Santana a o všem mu pověděl. „Znáte toho mládence?“

Tibbett zavrtěl hlavou. „Toho jsem ještě neviděl, ale možná ho zná někdo z vás?“

Okolostojící vrtěli hlavou. Mumraj přilákal ještě další lidi. Též z okolních domů vyhlíželo na ulici několik občanů. Marshal poslal jednoho muže k ženě mrtvého vozky, aby jí sdělil smutnou zprávu.

„To bude pro Maiy Lowryovou tvrdá rána,“ řekl Santanovi. „Teď zůstala sama s pěti dětmi. Všechny jsou ještě hodně malé. Mary je mnohem mladší než Peter.“ Zhluboka se nadechl. „Takže těm chlapům šlo jenom o pušky?“

Santana přikývl. „Chtěli vzbudit dojem, že to byli Siouxové, aby se to přepadení přišilo indiánům. Kdybych tam nepřijel, nikdo by o tom nepochyboval.“

Z hotelu vyšli dva muži. Jeden byl širokoplecí chlapík střední postavy s bradavicí u nosu, druhý byl o půl hlavy vyšší, vychrtlý a měl propadlý obličej, jako by trpěl souchotinami. Oba se tam přišourali a nahlédli do povozu. Trhli sebou, ale snažili se, aby na nich nikdo nepoznal rozrušení. Vychrtlý muž zbledl.

„Chtěl jste nám něco říct, pane?“ zeptal se Santana a vrhl na něj zkoumavý pohled. „Zdá se, jako byste toho mrtvého znal?“

„Jak jste na to přišel?“ opáčil ten muž.

Vypadal podrážděně a také jeho hlas tak zněl.

Marshal se otočil k jednomu z občanů. „Odvezte ty dva mrtvé do tesařství,“ řekl. „Pojďte, pane Santano. Musím sepsat zprávu o té události.“

Odešli do úřadovny a zavřeli za sebou dveře.

+ + + + +

„Kdo jsou ti dva muži?“ zeptal se Santana.

„Často sem o víkendu jezdí z Rivertonu,“ odvětil Tibbett. „Zahrají si v saloonu karty a zůstanou na den na dva ve městě. Pak zase zmizí.“

„Vsadím svou fungl novou winchesterovku proti rezavé podkově, že ten hubeňour toho mladého desperada, kterého jsem zastřelil, zná,“ řekl Santana. „Víte, co ti dva chlápci dělají v Rivertonu?“

„Myslím, že pracují pro Hagga Claptona, kterému patří tančírna a saloon Star,“ odpověděl Tibbett a posadil se za svůj psací stůl.

Zatímco Santana pozoroval přes záclonu ty muže, chopil se marshal papíru a pera a začal neobratně psát zprávu. Venku někdo odjel s povozem k tesařství. Lidé, mezi nimi i oba muži z Rivertonu, se odebrali do saloonu.

Když se Santana otočil, spatřil zkoumavý pohled muže s hvězdou. „Co se děje , marshale?“ otázal se a přišel ke stolu.

„Jste v našem městě cizí a ještě jste poměrně mladý, pane Santano,“ vážným hlasem řekl Tibbett. „Chce to dost odvahy rozdat si to se čtyřmi bandity. Vím o vás jen to, co jste mi včera odpověděl na mé otázky.“

„Tak pozor, marshale! Přečtěte si toto,“ odvětil Santana a podal mu nějakou listinu.

Tibbett si ji pozorně přečetl a protáhl obličej.

„Vy jste zvláštní agent ministerstva spravedlnosti ve Washingtonu?“ nevěřícně se otázal.

„Přesně tak, marshale,“ řekl Santana a zase si listinu schoval. „Ale do toho nikomu nic není. Nemusím vás snad upozorňovat, že to máte udržet v tajnosti?“

„Vaše pravomoci jsou dostatečně jasné, pane,“ poznamenal marshal a zavrtěl hlavou. „Je tedy pravda, že vaším cílem je Eiverton?“

„Je to tak, marshale. Mohl byste mi za těchto okolností o tom městě říct víc než včera?“

„Ano, to můžu,“ odpověděl Tibbett. „Jsou lidé, kteří Rivertonu přezdívají Malá Sodoma a Gomora. To město je divoké, pane Santano. O víkendech tam řádí kovbojové z okolních rančů. Claptonova tančírna a oba saloony, které tam jsou, ustavičně praskají ve švech. Poblíž je rezervace Wind River, v níž teď kromě Šošonů pobývají i Siouxové a Čejeni. Indiáni způsobují neklid. Neustále dochází k tomu, že jsou přistiženi při loupežích dobytka a majitelé skotu je hned věší. Občané z Rivertonu udělali poloviční pevnost, protože počítají s povstáním indiánů.“

„Ale v tom městě je přece marshal,“ podotkl Santana. „Copak ten nic nepodnikne? Musí přece těm rančerům lynčování zakázat.“

„To se snadno řekne,“ odvětil Tibbett. „Můj kolega má plné ruce práce ve městě. Nemůže kontrolovat rozlehlou prérii a být při tom, když rančeři chytí nějakého indiánského zloděje dobytka. Navíc si poblíž hranice rezervace vybudovala svůj tábor armáda. Je tam umístěna jednotka kavalerie z Fort Bridgeru, která hlídá rezervaci, aby udusila povstání hned v zárodku. Vojáci svůj volný čas zčásti tráví v rivertonských saloonech. To vyvolává další problémy. Pod vlivem alkoholu tam neustále dochází k hromadným rvačkám. Nijak Geoffu Falkovi nezávidím. Já bych do Rivertonu nešel ani za trojnásobek peněz, co mám tady.“

„To všechno zapadá do obrazu, který jsem si o tom městě udělal včera potom, co jsem o něm slyšel,“ řekl Santana a chvíli uvažoval. „Víte co, marshale? Až odjedu, vezmu s sebou mrtvolu toho mladého muže do Rivertonu a předám ho vašemu kolegovi.“

„Vy jste tedy přesvědčen o tom, že díky tomu mrtvému v Rivertonu naleznete stopu, jež vás dovede k jeho komplicům“

Santana přikývl. „Ano, věřím tomu, marshale.“

„Ale jak o tom mám přesvědčit místní občany?“ zeptal se Tibbett. „Budou se mě ptát, když vám toho mrtvého jenom tak nechám.“

„Prostě jim povězte, že jsem detektiv od agentury Pinkerton,“ řekl Santana. „Že pátrám po bandě, která vyloupila banku v New Orleans. Ten mladý muž byl možná členem té bandy a tady ho nikdo neznal, takže jsem ho chtěl ukázat marshalovi v Rivertonu. Tím zvědavce uklidníte.“

Tibbett přikývl. „To je elegantní řešení. Podepsal byste mi tady toto, Santano?“

Santana podepsal dokument, načež oba muži odešli z kanceláře. Santanův kůň byl přivázaný k zábradlí před úřadovnou. Odvázal jej a spolu s marshalem přišel k tesařství, před jehož vchodem se srotil dav.

„Mary se zhroutila,“ vysvětloval jeden z přítomných mužů. „Museli jsme ji odvést k doktorovi.“

„Nechtě mrtvého přivázat na jeho koně a přiveďte ho před saloon, marshale,“ poznamenal Santana k Tibbettovi. „Pak v saloonu všem oznamte můj záměr. Chci vidět, jak na to budou reagovat ti dva muži z Rivertonu.“

Přivedl koně k saloonu a přivázal jej k zábradlí. Potom vešel dovnitř, přistoupil k výčepnímu pultu a objednal si pivo. Při jeho příchodu všichni hosté utichli. Oba cizinci stáli u druhého konce pultu. Jeho pohledu se vyhnuli. Santana dostal své pivo a napil se. O několik minut později dovnitř přišel marshal.

„Všechno je připraveno, pane Santano,“ nahlas řekl a oznámil lidem, kdo je Santana. Zatímco to v sálu jen zašumělo, oba muži na druhém konci pultu na sebe mlčky pohlédli a zaplatili. Potom saloon rychle opustili.

Santana se nenápadně otočil a pohlédl na ně. Hubený muž zamířil k hotelu, zatímco ten druhý ke stáji. S tím Santana počítal. Chtěli jet nejkratší cestou do Rivertonu, aby tam někoho připravili na jeho příjezd. Znají mladého muže, kterého musel zabít.

+ + + + +

Hlídka kavalerie jela podél toku úzkého Cottonwood Creeku. Vpředu jel jezdec s trojúhelníkovým červenobílým praporcem, jenž vlál ve větru. Vedle něj v sedle svého koně doslova visel dlouhonohý indiánský zvěd.

Za nimi následovali velitel patroly poručík Tyler a seržant Jackson. Pak jeli kaprál Wagner a sedm jezdců. V osm hodin opustili Camp 01 - sen a měli objet rezervaci Wind River. Tyto inspekční cesty patřily k jejich denní rutině.

Když se rozlehlým údolím ozvala ozvěna výstřelu, zvedl poručík ruku ve žluté rukavici. „Oddíle, stát!“ přikázal a přijel k indiánskému zvědovi.

„To muselo být někde poblíž Muddy Creeku, ne?“

Zvěd, indián z kmene Šošonů, přikývl. „Není to daleko odtud. Siouxové vyjeli na lov. Ještě pořád mají pár schovaných zbraní.“

„Podíváme se na to,“ poznamenal poručík a dal znamení rukou.

„Oddíle, vpřed!“

O čtvrt hodiny později narazili na osamělého poníka.

„To je kůň Silného srdce,“řekl s údivem v hlase Tyler.

„Mě to vůbec neudivuje, pane,“ zavrčel Jackson, podsaditý, silný muž. „Nikdy jsem tomu ksindlovi nevěřil. Teď sám vidíte, jak je rafinovaný. Zaručil se za odevzdání všech zbraní a sám si nechal pušku.“

Přijeli k poníkovi, jenž začal být neklidný s nastraženýma ušima. Pak odběhl před blížícími se jezdci. Ti jeli za ním. Kůň se po několika stech yardech zastavil a strčil hlavu do vysoké trávy. Potom zvedl hlavu a naříkavě zařehtal. Když se k němu opět přiblížili jezdci, zůstal stát.

Poručík Tyler spatřil bezvládné tělo v trávě a seskočil ze sedla. S kamennou tváří si klekl k mrtvému a pohlédl na ránu, jež mu zela v zádech. Potom to tělo opatrně otočil.

Obličej Silného srdce vypadal po smrti uvolněně a pokojně. Tyler byl otřesen. Stáhl si z pravé ruky rukavici a zatlačil siouxskému náčelníkovi oči. Také seržant Jackson a kaprál Wagner sesedli z koní.

Wagner, člověk, který pocházel z Německa, si sundal klobouk.

„Odpráskli ho zezadu jako psa,“ řekl přidušeně a zavrtěl hlavou. „Kdo

mohl být tak podlý, poručíku? Jeho smrt dostane rezervaci do varu.“

„Poněvadž je bílým do rezervace vstup přísně zakázán, přichází do úvahy jenom jeho rudí bratři,“ řekl vedle něj seržant Jackson. „Dokud se budou zabíjet mezi sebou, tak nás to nemusí zajímat. Jenom nám tak šetří práci.“

„Držte hubu, seržante!“ odsekl rozrušený Tyler a vstal. „Naložte ho na jeho poníka. Jedeme do tábora.“

Muži přivázali mrtvého náčelníka k poníkovi a vylezli do sedel. Jejich cílem byl Pilot Butte, osamělá hora uprostřed údolí, na jejímž úpatí se nacházel stanový tábor Siouxů.

Lee Tyler měl pocit, že na svých ramenou cítí tíhu toho mrtvého.

+ + + + +

Santana jel po východním břehu Wind River.

Kolem půl desáté projel kolem místa u pískovcové skály, kde zahynul mladý bandita. Po celou cestu soustředěně a bedlivě pozoroval okolí. Byl dost moudrý a zkušený na to, aby věděl, kde by ho mohli zaskočit.

Jeho kůň náhle vypadl z tempa a Santana uviděl, jak nastražil uši. Z větve stromu náhle sletěl pták. Santana si myslel, že kůň zneklidněl kvůli ptákovi, a kopl ho podpatky. Kůň s řehtáním udělal další krok. To Santanovi zachránilo život. Těsně kolem něj totiž proletěla kulka. Bleskově se vrhl ze sedla, dvakrát se převalil a dostal se za vzrostlý keř. Tasil revolver a přitiskl

tvář k zemi, protože střelec začal pálit na keř, za nímž ležel.

Kulky hvízdaly mezi větvemi a obracely listy. A pak se rozhostilo ticho. Santana zvedl hlavu a pohlédl na řeku. Uprostřed jejího koryta se z vody zvedala asi dvě stopy vysoká skála, jež byla s výjimkou okrajů hladká jako stůl.

Právě odtud musel někdo střílet. Na druhém břehu ležel více než dva yardy vysoký kulatý balvan. Santana vyskočil, vběhl do vody a začal se brodit. Koutkem oka zahlédl, jak se z vody za tou skálou zvedl nějaký muž.

Ten na něj vystřelil, ale nezasáhl ho. Také z druhé strany na něj někdo začal pálit, ale to už Santana dorazil k druhému břehu, kde se vrhl za velký balvan. Za ním pak oddechoval.

Muže ve vodě nepoznal, ale byl přesvědčen o tom, že jde o ty dva muže ze Shoshoni. Muselo jim jít o to, aby se nedostal do Rivertonu. A pro to existovalo jen jediné vysvětlení: dobře věděli, kdo přepadl povoz. Možná dokonce patřili k bandě a stáli za tím přepadením.

Santana se kryt balvanem připlazil ke křoví, jež rostlo na strmém břehu, a potom se jal plazit k jedné skále. Pak vstal a levou rukou odstrčil větve.

Tak pohlédl svému protivníkovi přímo do očí. Ten muž, který zatím číhal vedle, vyskočil a vypálil na něj. Santana se vrhl stranou, zvedl se a vystřelil mezi větvemi. Byl to ten podsaditý muž s širokými rameny.

Muž byl zasažen do levé ruky a klopýtavým krokem se vydal k druhému břehu. Křičel přitom bolestí. Santana hleděl na jeho široká záda, avšak nedokázal na něj střelit zezadu. Oběma rukama odstrčil větve keře a chtěl běžet za ním, jenže jeho komplic ho zběsilou střelbou přinutil přitisknout se k zemi.

Jeho jednání, rychlá reakce a přesná trefa ty dva muže vyděsily. Santanovi nevadilo, že po něm bezhlavě pálili. A nepřekvapilo jej, že mezi střelbou uslyšel dusot kopyt. Prchali.

Vylezl z křovin a přebrodil se na druhou stranu. Bylo mu jasné, že ti muži pojedou nejkratší cestou do Rivertonu, protože jeden z nich potřebuje doktora. Santana je nemusel pronásledovat. Z křoví se vynořil jeho kůň Pete a vyběhl mu naproti. Poplácal ho po krku.

„Jsi chytrý kluk, Pete,“ řekl.

Kůň vypadal sice hrozně, ale jinak byl naprosto prvotřídní. Pete byl silný a vytrvalý.

Jeho přátelské řehtám přilákalo na prostranství i dalšího koně. Santana nabral do klobouku vodu z řeky a dal oběma zvířatům napít. Nato se vyšvihl do sedla a pokračoval v cestě.

Věděl, že ho v Rivertonu čeká divoké přivítání.

+ + + + +

Po osmi mílích hlídka narazila na pět Siouxů, kteří je pozorovali z vrchu vzdáleného zhruba čtvrt míle. Seděli na chundelatých ponících a zdálo se, že jsou neozbrojení.

V záři slunce vypadala jejich nahá těla jako měděné sochy, které odlila a do této krajiny zasadila ruka mistra. Jeden z nich otočil svého poníka a odjel směrem k Pilot Butte. Ostatní čekali, dokud se kavaleristé nedostali na úroveň toho vrchu, načež se v odstupu vydali stejným směrem jako oni.

Poručík Tyler si dokázal představit, jaké otázky teď hýbou těmi čtyřmi indiány. Samozřejmě tušili, co se stalo. Pokud na tu vzdálenost nepoznali, kdo je ten mrtvý, pak určitě poznali koně Silného srdce, jehož modrokabátníci vedli s sebou.

Situace v táboře mohla být nebezpečná. Pro Žlutého hada, jenž bažil po slávě, teď přišla hodina, kdy se mohl stát velkým válečníkem. Pohrdal Velkým hromem, více než šedesátiletým náčelníkem, jenž byl unaven bojem a chtěl mír za každou cenu. Silné srdce jej v této jeho snaze podporoval a postavil se proti Žlutému hadovi, jenž věděl, že za ním stojí část bojovníků.

Tylerův pohled se vrátil k indiánům. Přemýšlel, zda je vyslali vrahové Silného srdce, aby rozdmýchali nenávist k armádě. Možná nebylo podezření seržanta Jacksona zase tak neopodstatněné.

Slunce nemilosrdně pálilo a mezi jezdci panovala stísněná nálada kvůli smrti Silného srdce. Přítomnost rudochů, kteří je stále doprovázeli, jim na optimismu nepřidala. Tyler byl zahloubán do svých myšlenek.

Před nimi se k nebi tyčil jako prst nějaké obří ruky Pilot Butte. Tábor indiánů ležel na západním úbočí té hory. Čtyři indiáni teď zprava zamířili k nim a po chvíli se dostali až do jejich bezprostřední blízkosti.

Zlověstně se jim leskly oči. Jejich tváře vypadaly jako kamenné masky. Jezdci cítili jejich nenávist. Tylerovi stály krůpěje potu na čele.

„Hej, držte se dál, vy smradlaví divoši,“ zavrčel vedle něj Jackson.

„Držte tu svou zatracenou hubu, seržante,“ okřikl ho mladý důstojník.

Rudoši pobídli poníky k rychlejšímu kroku a přijeli k vychrtlému dlouhonohému indiánskému zvědovi. Vrhli na něj ledové pohledy. Black Jack je opětoval, načež odjel jinam a zůstal nalevo od vojáka, který nesl třepotající se praporec.

Siouxové pohrdali Šošonem, který přijel z o něco severněji položené rezervace svého kmene do Fort Bridgeru, aby vstoupil do služeb armády. Ve městech na východě sotva někdo tuší, jak složitá je tu situace, pomyslel si Tyler.

Upřel svou pozornost dopředu. Naproti jim vyjelo přibližně deset Siouxů. Tyler přijel do čela kavalkády. Indiáni je obklopili a doprovázeli je do tábora.

Na prostranství mezi tee-pee se vyhrnuli muži, ženy a děti a při pohledu na kolonu jezdců začali pět žalozpěvy, přičemž rytmicky mávali rukama a houpali těly.

Starý náčelník Velký hrom stál před svým tee-pee.

Tyler dal mlčky pokynem ruky znamení, aby oddíl zastavil, a slezl z koně. Vzal poníka Silného srdce za uzdu a přivedl jej k náčelníkovi.

„Mé srdce je smutné, Velký hrome, protože má povinnost je pro tebe a pro tvůj lid bolestná,“ řekl. „Nalezli jsme Silné srdce poblíž Muddy Creeku.“

Velký hrom planoucím zrakem hleděl na mrtvého. Potom dal znamení svým bojovníkům, ti jej odvázali a položili na deku.

„Lid rudého muže jde po cestě utrpení a hledá konec temnoty,“ zněla jeho slova. „Kde je mír, o kterém mluví Velký otec ve Washingtonu? Konali jsme všechno, co jste po nás žádali, avšak vy jste své sliby nedodrželi. Kde máme vzít sílu vám důvěřovat, povězte mi to. Opustili jsme válečnou stezku, ale sémě našich nadějí nevzešlo.“

Tyler těžce hledal slova. „Velký otec ve Washingtonu je příliš daleko, Velký hrome,“ řekl. „Než k němu dorazí volání vašeho hoře a zoufalství, nebude již dost hlasité. Jsou lidé, kteří jsou zlí a kteří mu o vás vykládají nepravdivé věci. Cítím s vámi a…“

„Lžeš!“ vmetl mu do tváře jeden mladší náčelník, v jehož očích planula zloba. Byl to Žlutý had, jehož hruď se chvěla rozrušením. „Ty s námi ani nedokážeš cítit, protože v tobě bije srdce bílého muže. A to srdce je plné chamtivosti a násilí. Kousek po kousku nás obíráte o naše lovecké revíry a přinutili jste nás, abychom se vzdali toho, co je nám svaté. Půdy, která nám patří, a hrobů našich mrtvých. Kdy nám vezmete i slunce, které nás hřeje?“

Velký hrom ho pohybem ruky požádal, aby zmlkl.

Než však mohl sám něco říct, přijeli dva jezdci. Shromáždění Siouxové, kteří během rozhovoru náčelníků s bledou tváří přestali zpívat, jim udělali místo. U stanu seskočili z koní. Teprve teď kavaleristé poznali štíhlou postavu překrásné indiánské dívky, která se vrhla na mrtvého.

Byla to Yashika, dvacetiletá sestra Silného srdce. Chvěla se jí ramena, když hladila tvář mrtvého rudo-cha. Za ní stál bojovník, který přijel sní.

Byl to Černý pták, mladý náčelník Čejenů a pokrevní bratr Silného srdce, jenž mu slíbil ruku své sestry. Dojatě hleděl na chvějící se dívku, jež se pokoušela utopit svou bolest v proudu mlčenlivých slz.

Yashika se pomalu zvedla a pohlédla na Tylera.

„Berete si naši krev,“ řekla tiše a postupně zvyšovala hlas. „Berete si jí tolik, až bude proudit zemí jako mocná řeka a strhne všechny přehrady. A vy se v ní utopíte, než vás odnese do moře, z něhož jste přišli. Vrážíte nám své nože do hrudi a naše krev bude vás a vaše děti navěky poznamenávat. Vytrhni mi srdce, Malý náčelníku, a bude ve tvých rukou bít dál divokou nenávistí. Pohřbi ho a má nenávist tě bude pronásledovat všude, kam půjdeš, ty vrahu!“

Pak na něj plivla.

Tyler si vytáhl kapesník a utřel si obličej. Seržant Jackson udělal krok směrem k děvčeti, ale pak strnul. Žlutý had vytáhl z jelenicové pochvy nůž a přikrčil se ke skoku. Černý pták přistoupil zezadu k Yashice a položil jí ruce na ramena.

„Hněv Yashiky zasáhl nesprávného muže,“ řekl klidným hlasem. „Ale bude lepší, když nás teď Malý náčelník opustí.“

Lee Tyler zvedl ruku na pozdrav.

„Nasedat!“ přikázal.

Seržant Jackson zvedl ruku z revolverového pouzdra a vyšvihl se do sedla. Potom jeho pohled opět ulpěl na štíhlé dívce. Nevadilo mu potírat indiány jako obtížný hmyz, ale když se díval na tuto krásku, vždy se mu nahrnula krev do tváře. Hleděl na její ladná ňadra, jež se rýsovala pod měkkou kůží jejího oděvu, a na štíhlé, opálené nohy, jež sukně s třásněmi zakrývala jen nedokonale.

Olízl si popraskané rty a popustil uzdu své fantazii.

Teprve když ucítil mrazivý pohled Černého ptáka, vrátil se zpátky do reality a otočil koně.

„Oddíle, vpřed!“ zvolal poručík Tyler.

Šošon Black Jack vyjel na čele skupiny. Indiáni hleděli na odjíždějící patrolu, jejíž žluté šátky ještě dlouho svítily nad sytou zelení vysoké trávy.

Yashika skrze jelenicový oděv cítila bušící srdce Černého ptáka. Zrodila se v ní nenávist k bílým. A ta teď čekala na svou příležitost, aby se mohla projevit naplno.

Pomalu pustila Čejena a přidala se k žalozpěvu.

+ + + + +

Na místě, kde byl druhý břeh Wind River plochý a sjízdný, Santana přebrodil řeku. Věděl, že ta banda a člověk, který stojí za ní, jsou zpraveni o jeho příjezdu. Předpokládali, že přijede od východu, a proto změnil svou trasu. Poněkud se vzdálil od řeky.

Později na druhém břehu spatřil palisádou obehnaný Camp Olsen a o další hodinu později se objevil Riverton. Santana objel město, aniž narazil na nějaké těžkosti, a ze severu vjel na Main Street.

Riverton byl podobný jako Shoshoni, jen o něco větší.

Bylo tam více domů, více lidí a více prachu. Panovalo vedro, vzduch se tetelil a lidé se pohybovali jen pomalu a malátně. Zarazili se, když spatřili cizince, který s sebou vezl mrtvého.

Před obchodem zametal černoch velkým koštětem chodník. Santana zastavil a zeptal se ho na úřadovnu marshala. Když se to dozvěděl, jel dál. Odbočil na Cross Street a před úřadovnou sesedl. Několik chodců tam šlo za ním. Zvědavě jej pozorovali, prohlíželi si mrtvého a šeptali si.

Santana chtěl právě pokračovat na chodník, když ze dveří kanceláře vyšel muž. Na vestě měl připnutou hvězdu, byl vysoký a atleticky stavěný a mohlo mu být něco přes čtyřicet. Ve vlasech už měl šediny.

„Dobrý den, cizince,“pozdravil a pohlédl na mrtvého. „Jsem Geoff Falk, marshal tohoto města.“ Sešel z chodníku a přistoupil ke koni. Levou rukou zvedl hlavu mrtvého a zkoumavě si prohlédl jeho tvář.

„Jmenuju se Santana,“ odpověděl zvláštní agent. „Tento muž patří k bandě, která u Shoshoni oddělala vozku a uloupila bednu s puškami. Náhodou jsem byl svědkem toho přepadení a zapletl jsem se do přestřelky. Znáte ho?“

Falk pokrčil rameny. „Nejsem si jistý. Je možné, že jsem ho už někdy viděl. Z Rivertonu určitě není. Ale proč jste ho přivezl sem? Měli ho pohřbít v Shoshoni.“

„O tom bych si s vámi rád promluvil mezi čtyřma očima, marshale,“ řekl Santana a rozhlédl se. Nespatřil však žádnou známou tvář.

Falk šel do kanceláře a Santana jej následoval.

„Mám důvod se domnívat, že ta banda pak jela sem,“ podotkl a pověděl marshalovi, jak se vše odehrálo.

„Neslyšel jsem o tom, že by náš doktor někoho ošetřoval,“ namítl Falk, „ale podle vašeho popisu by mohlo jít o Archieho Klinka. Přesto si nedokážu představit, že by měl něco společného s tou bandou. Pracuje pro Hagga Claptona, kterému patří tančírna a saloon. A to samé platí i o tom druhém muži, o tom hubeném.“

„Jak se jmenuje?“ zeptal se Santana.

„Vincent Peech,“ odpověděl marshal.

„Kde bych touto dobou mohl pana Claptona zastihnout, marshale?“

„V saloonu Star, pane Santano.“

Santana jen přikývl, otázal se jednoho z kolemjdoucích na nájemní stáj a pak tam odvedl Petea. Zaplatil na několik dnů dopředu a vydal se k holičství. Přitom si všiml, jak stájník běží kamsi pryč. Vypadalo, že chce někoho informovat o příjezdu cizince.

Santana se nechal oholit a ještě měl na obličeji pěnu, když se venku ozvaly nějaké hlasy. Kdosi otevřel dveře a zeptal se, jestli tam ještě je ten cizinec. Holič ustoupil a Santana se otočil.

„Tady jsem! Co se děje?“

„Pan Lazeby vás všude hledá,“ rozrušeně řekl ten muž. „Tvrdí, že vás zastřelí, protože jste oddělal jeho bratra. Dávejte si pozor, cizince. Ten muž si s revolverem hrál už jako dítě. Proti němu nemáte šanci.“

„Nepovídejte,“ klidně prohodil Santana a chopil se ručníku. „Ale je hezké, že jste mě varoval. Jestli dnes večer půjdete do saloonu Star, koupím vám pivo.“

Utřel si pěnu z tváře, dal holiči několik mincí a vstal. Muži na něj udiveně hleděli, jako by pochybovali o jeho duševním zdraví. Copak nepochopil, co mu ten muž právě řekl?

Santana si upravil zbraňový opasek a vyšel ven. Tam už se shromáždil dav. Při jeho příchodu se všichni klidili na chodníky.

Santana si okamžitě všiml vysokého štíhlého muže. Byl oděn jako hráč. Stál patnáct yardů od něj uprostřed křižovatky Main a Cross Street a hleděl na něj svýma pichlavýma očima.

Santana sešel z chodníku a pomalu se vydal k němu. Při každém kroku se pod jeho botami vířil prach. Potom se zastavil a zastrčil si palce za opasek. Dělilo je nějakých osm až deset yardů.

„Hledáte mě?“ zeptal se nahlas.

„Jste člověk, který zastřelil toho mladíka?“ opáčil ten muž.

„Stříleli na mě vrahové jednoho prostého slušného člověka a já opětoval palbu,“ řekl Santana. „Přitom jsem jednoho z nich zabil. Střílel jsem, teprve když na mě vypálil.“

„To mě nezajímá,“ zavrčel muž. „ Johnnie byl můj bratr. Ten chlapec se dostal do špatné společnosti, ale vy jste neměl právo ho zabít. V tom-to kraji platí zákony.“

Santana přikývl. „Já vím, pane Lazeby. A vždycky se najdou lidé, kteří jich nebudou dbát. Jak jsem slyšel, je v tomto kraji zvykem indiány chycené při loupeži dobytka na místě pověsit. Vysvětlujete i jim, že lynč je protizákonný? Upozornil jste na to svého bratra, než se zúčastnil vraždy? Jednal jsem v sebeobraně.“

„Pak vás teď přinutím, abyste jednal v sebeobraně znovu,“ rozrušeně vykřikl Lazeby.

„Přinutíte?“ zeptal se Santana s chladným úsměvem. „K tomu mě přece nemusíte nutit. Budu na vás střílet čistě z pudu sebezáchovy. Při vaší představě o právu a zákonu se mi zdá, že i vy jste se dostal do špatné společnosti. Schovejte ten revolver a pohřběte svého bratra.“

„Stát! Tady se žádná přestřelka konat nebude!“ zvolal marshal Falk a rychle k nim přišel. Doprovázel ho vysoký širokoplecí muž, jenž vypadal velmi upraveně, byl elegantně oblečen a kouřil tenký doutník. Zadržel marshala a řekl: „Neměl byste se do toho plést, Geoffe. Byrona vždycky žralo, že se jeho bratr dostal na šikmou plochu. Visel na něm a je teď rozrušený, to je přece pochopitelné. Pojďte, Byrone. Ten muž se přece jen brání. Pojďte do saloonu a dejte si na mě láhev. Později o tom budete přemýšlet jinak.“

„Nechtě mě na pokoji, pane Claptone,“ zavrčel Lazeby. „Toto je jenom moje věc.“

Santana si odsunul stetson do zátylku a pomalu se vydal k Haggu Claptonovi. Muže, který jej vyzval na souboj, jako by si vůbec nevšímal. Koutkem oka jej však kontroloval. Nechtěl na něj střílet. Lazeby na něj nechápavě hleděl.

„Zůstaň stát, ty zbabělý pse,“ vykřikl ve slepém hněvu.

Santana si toho nevšímal. Když však Lazeby položil ruku na revolverové pouzdro, otočil se a v davu to jen zašumělo. Lazeby hleděl do ústí hlavně Santanova koltu, i když se sám teprve dotkl pažby své zbraně.

„Ještě jednou o mně řekněte, že jsem pes, pane Lazeby, ještě jednou to řekněte,“ procedil Santana mezi zuby. „Chápu vaše pocity, ale nemyslete si, že se nechám oddělat. To by od vás byla chyba, za kterou byste tvrdě zaplatil.“

Strčil si kolt do pouzdra a otočil se.

V tom okamžiku Lazeby tasil. Santana se vrhl doprostřed Cross Street, aby neohrozil lidi na chodnících, a vytáhl přitom zbraň. Současně zahlédl, jak Lazeby otočil ruku. Potom třeskl výstřel.

Po dopadu se Santana v oblaku zvířeného prachu převalil. Těsně vedle něj se do země zaryla kulka. Z toho místa se vznesl gejzír písku. Když se prach rozplynul, spatřil Santana záblesk v ústí hlavně revolveru svého soka a okamžitě vypálil.

Lazebyho kulka ho škrábla na levé ruce. On sám jej zasáhl do stehna.. Lazebymu se podlomila noha, načež se svalil do prachu Cross Street.

Ještě pořád se nechtěl vzdát. Zvedl ruku s koltem, avšak Santana byl rychlejší. Jeho kulka mu vyrazila revolver z ruky. Teprve teď toho Lazeby nechal.

Přispěchalo tam několik lidí, kteří se pak o něj starali. Santana viděl, jak na sebe Clapton a marshal nevěřícně pohlédli. Vstal a oklepal si prach z kalhot. Potom se vydal k lidem, kteří chtěli Lazebyho odnést k lékaři.

„Mohl jsem vás zabít,“ řekl klidným hlasem.

„Táhněte k čertu, chlape,“ zavrčel Lazeby hlasem prosyceným nenávistí. „Jednoho dne mi za to zaplatíte, Santano. Mě se tak rychle nezbavíte.“

Santana vážně přikývl. „To vám věřím, pane Lazeby.“

Pak šel dál. Marshal se vydal za ním a chytil ho za ruku. Santana ji setřásl. „Toto nemám rád, marshale.“

„Proč si nevezmete svého koně a nejedete hledat tu bandu z New Orleans?“ otázal se Falk.

„Všechno má svůj čas, marshale,“ odvětil Santana, aniž se zastavil. „Někdy člověk musí pozměnit své plány. Zeptal jste se pana Claptona na Klinka a na Peeche?“

„Ano,“ odpověděl Falk, „ale nemá tušení, kde jsou. V poslední době byli nespolehliví, a tak je vyhodil. Pravděpodobně byli v Shoshoni hledat práci.“

„Což je pro pana Claptona velmi výhodné,“ poznamenal Santana ironickým tónem. „Ach ano, k té bandě patřil ještě jeden Mexičan, který byl malý a šlachovitý. Říká vám to něco?“

Falk zavrtěl hlavou. „Takový muž pro pana Claptona opravdu nepracuje. Poslouchejte, pokud jde o Lazebyho a tu přestřelku, tak je váš zájem zcela pochopitelný. Ale nepleťte se do místních věcí.“

Santana se zastavil. „Možná byste měl jít do své kanceláře a napsat zprávu o té záležitosti, marshale. Myslím, že to patří k povinnostem vašeho úřadu. Nepotřebuju chůvu a kdyby přece, pak bych si vybral takovou, která by byla podle mého gusta, rozumíte? Máte ještě nějaké problémy?“

„Nespustím vás z očí, pane Santano,“ zavrčel Falk. „A jestli se nemýlím, pak to budete vy, kdo tu bude brzy mít problémy. A se mnou potom nepočítejte.“

„Nemějte obavy, marshale,“ odvětil Santana. „Dobře vím, že máte dost starostí s počestnými občany Rivertonu. Na shledanou!“

Poklepal si na okraj klobouku a nechal tam marshala stát.

Falk na něj zamračeně hleděl.

„To se mi nelíbí,“ řekl si Falk. „To se mi vůbec nelíbí.“

+ + + + +

Camp Olson ležel několik mil na severovýchod od Rivertonu na východním břehu Wind River. Bylo to v podstatě jen prašné prostranství s několika dřevěnými budovami, jež byly chráněny palisádami. Uvnitř vedle brány stála vysoká čtyřhranná strážní věž, z níž byl výhled přes řeku až k pět mil vzdálené rezervaci.

Hlídky na věži spatřily hlídku, která se cvalem blížila po druhém 16

břehu řeky. Vznášel se nad ní oblak prachu. Když se přebrodila přes řeku, otevřela se brána pevnosti.

Muži na hlídce museli spolykat spoustu prachu, když jezdci projížděli branou. Poručík Tyler přikázal zastavit a předal velení Jacksonovi, jenž zvolal na muže, aby sesedli. Tyler seskočil ze sedla a vydal se k malému důstojnickému baráku, přičemž si oklepal prach z uniformy.

O chvíli později stanul před velitelem. Major Olson, vysoký šlachovitý muž, jemuž táhlo na padesát, vzhlédl a Tyler zasalutoval. „Poručík Tyler hlásí, že hlídka se vrátila, pane!“

„To jste zpátky rychle, Tylere,“ řekl Olson. „Očekával jsem vás až zítra večer.“

„Mimořádné okolnosti, pane,“ odpověděl Tyler. „Považoval jsem za nutné přerušit inspekci a okamžitě vám podat hlášení.“

„Co se stalo?“ zeptal se major.

Tyler jej o všem zpravil. Když hovořil, svraštil Olson čelo a začal bubnovat prsty po desce stolu. Jakmile se Tyler odmlčel, zavolal major pobočníka, aby přivedl i další dva důstojníky.

„Takto to už dál nejde,“ řekl a vstal. „Musíme jednat jinak.“

Pobočník se vrátil a ohlásil oba důstojníky. Ti vstoupili a zasalutovali. Kapitán Hany Bent, velitelův zástupce, byl elegantní působící muž kolem pětatřiceti, jenž byl chodil vždy vyšňořený a vždycky vypadal jako ze škatulky. Jeho tmavé vlasy se leskly a v místnosti zavoněla jeho voda po holení.

Poručík Albert Forman mohl být stejného stáří jako kapitán. Byl střední postavy, pohyboval se přikrčeně a toporně. Měl hranatou tvář s hrubými rysy a s knírkem.

Major Olson chodil po místnosti sem a tam a informoval je o vzniklé situaci. Vyjádřil přitom svou domněnku, že za vraždou Silného srdce mohou být jen indiáni.

„Známe přece rozkol v jejich táboře,“ řekl. „Ale já už s těmi horkými hlavami zatočím. To si Velký hrom opravdu myslí, že mi může přikazovat, co mám a co nemám dělat?! To už hraničí s impertinencí.“

„Kdybych si mohl dovolit poznámku, pane,“ řekl Tyler.

„Mluvte!“

„Velký hrom mluvil v obavách, pane,“ podotkl Tyler naléhavým tónem. „Je sice starý, ale je moudrý a dívá se na věci správně. Jeho cílem je vyhnout se nesmyslnému boji a ochránit lidi, které vede, před záhubou. Silné srdce ho v tom podporoval. Na rozdíl od nich vidí Žlutý had v každém bělochu nepřítele, který nedodržuje dané slovo a chce indiány zničit bez války. Jisté je, že indiánský agent Lockwood jim odpírá jejich příděly a často jim dává jen polovinu toho, co jim náleží. A protože už tu ne-jsou žádní bizoni, pobili polovinu svých poníků. To jsou fakta, pane…“

„Poslouchejte, Tylere,“ skočil mu Olson do řeči. „„Mluvíte jako advokát rudochů. Jestli Lockwoodovi kradou zásoby, pak jim těžko může dávat celé příděly.“

„Jenže my nemáme důkazy, že ty zásoby kradou indiáni,“ rozhorleně opáčil Tyler. „Pokud to tak je, potom by to neměli zapotřebí, kdyby dostávali stanovené příděly. Něco tu není v pořádku, pane!“

„Připadá mi, že v pořádku není vaše důstojnická morálka, poručíku Tylere,“ chladně poznamenal Olson. „Pan Lockwood je vládou dosazený zmocněnec a vy jste ho právě před svědky obvinil z porušení předpisů. Zdráhám se toto vaše vyjádření považovat za oficiální, protože potom byste mě přiměl vás zprostit vaší funkce.“ Otočil se ke kapitánu Bentovi a řekl: „Harry, pojedete se setninou B do rezervace a utáboříte se u agentury. Ráno pojedete do siouxského tábora a prohledáte všechny stany. Potom to zopakujete v čejenském táboře. Ve čtvrtek si tu přeji vidět náčelníky obou kmenů. Kdo s vámi nepojede dobrovolně, toho k tomu přinuťte. Uvidíme, kdo si tady bude klást požadavky. Můžete odejít!“

Bent a Foreman zasalutovali a odešli.

„Vy ještě zůstaňte, Tylere!“ přikázal Olson.

Mladý důstojník se otočil. „Pane?“

Byl bledý, nedalo se přehlédnout, jak je rozrušený.

Olson se chopil obálky, jež ležela na stole. „Je tu jeden dopis pro vás, Tylere, s úřední pečetí ministerstva spravedlnosti. Přišel kurýrní poštou z Fort Bridgeru. Nevěděl jsem, že si dopisujete s nejvyššími vládními místy ve Washingtonu.“

„Díky, pane,“ řekl Tyler a vzal si ten dopis. „Smím teď odejít?“

„Nechcete si ten dopis nejdřív přečíst?“ číhavě se zeptal Olson.

„Lituji, pane,“ opáčil Tyler. „Do mé soukromé pošty vám nic není. Smím teď odejít?“

„Jděte!“ vyštěkl Olson a pohlédl ven z okna.

Mladý důstojník zasalutoval a opustil místnost. Ve svém pokoji v přední části baráku mužstva se posadil na železnou postel vzrušeně otevřel úřední dopis. Zatímco četl, jeho mladá tvář zrudla.

Generální prokurátor si přečetl jeho tajně odeslanou zprávu o poměrech v rezervaci s velkým zájmem. Jeden z jeho zvláštních agentů už je na cestě, aby přezkoumal jeho údaje a případně učinil opatření, která mají zamezit nepravostem.

Tento agent má operovat z Rivertonu a v určený čas se spojí s Tylerem. Prokáže se kopií tohoto dopisu.

+ + + + +

V saloonu Star bylo rušno.

Zpráva o přestřelce se po městě rozšířila rychlostí blesku a přilákala do saloonu obyvatele, kterým událost unikla.

Santana se opíral o barový pult. Před ním stál pivo. Ačkoli se u pultu tísnili lidé, kolem něj bylo volno. Drželi si od něj odstup a dívali se na něj se směsicí zvědavosti a strachu.

U jednoho stolu hráli čtyři muži karty. Z jejich poznámek si odvodil, kdo to tam sedí. Jméno Daniel Pointer četl na plotě obchodu s dřevem. Byl to vysoký podsaditý muž se sádelnatým obličejem. Měl dvojitou bradu a silně se potil.

Malý šedovlasý muž po jeho pravici byl Amos Wallace, rivertonský smírčí soudce. Nalevo od něj seděl Don Toller, mladý syn jednoho rančera. Ovšem nejzajímavější postavou byl čtvrtý hráč. Ostatní ho oslovovali jako Rena. Byl vysoký, štíhlý a šlachovitý a byl to míšenec, navíc po zuby ozbrojený. Nosil pouzdro Quick Draw a v opasku měl poutka na náboje. Zdálo se, že se o oba peacemakery pečlivě stará.

Na krku mu trčela rukojeť bojového a vrhacího nože. Santana byl přesvědčen, že ten muž s ním umí zacházet. Vypadalo to, že je obouruký a že nenosí dva revolvery jen tak pro zábavu. Jeho pohyby působily velmi jistě.

Vtom Santana pohlédl jinam, protože saloonu vešel Hagg Clapton. Majitel saloonu hned zamířil k němu a poklepal mu na rameno.

„To stálo za to, pane Santano,“ řekl jakoby mimochodem. „O tom se bude ve městě mluvit ještě dlouho. Kde jste naučil tak zacházet se zbraní? Jste ještě poměrně mladý.“

„Člověk se učí pořád, když má co do činění s takovými lidmi, jaké zaměstnáváte vy, pane Claptone,“ odpověděl Santana.

Clapton se zasmál. „To zní, jako byste mi chtěl něco vyčítat. Ale co se stalo? Dva muži, které jsem v pátek vyhodil, se s vámi dostali do sporu, a to patnáct mil odtud. Kromě toho jste zastřelil jednoho mladého banditu, jehož bratr je náhodou mým zaměstnancem.“

„To je nějak příliš mnoho náhod, nezdá se vám?“ zeptal se Santana. „Postřelený muž, který bezpodmínečně potřebuje lékaře, jede tak rychle, jak jen může, do Rivertonu, ale tady ho nikdo nespatří.“

Clapton pokrčil rameny. „Mohl pod nějakou záminkou přijet někam na ranč. Střelné zranění se dá vysvětlit různě, pane Santano.“

„Já si už zjistím, které z těch vysvětlení je správné,“ řekl Santana. „A tolik náhod, kolik se v Rivertonu odehrálo… to není možné, pane Claptone.“

Hodil několik mincí na barový pult a opustil saloon, v němž se nyní rozproudila živá debata. Santana se zeptal jednoho mladého hocha na lékaře.

„Zavedu vás k němu, pane,“ řekl hrdě se tvářící chlapec. Lékař bydlel v domě na jižní straně Main Street. Byl to poslední dům před malým dřevěným mostem, jenž vedl přes Wind River. Santana dal klukovi pětadvacet centů a vyšel po schodech vedoucích k lékařovým pokojům. Kdo chtěl, mohl do ordinace vstoupit, aniž ho někdo viděl.

Santana krátce zaklepal a dveře se okamžitě otevřely.

„Doktor Harrison?“ zeptal se šedivého muže, jenž seděl za stolem a listoval v nějaké tlusté knize. Na Santanovu otázku přikývl a sundal si lorňon. „Co pro vás mohu udělat, pane?“

„Jmenuji se Santana, doktore. Ošetřoval jste dnes kromě pana Lazebyho ještě někoho jiného? Někoho, kdo utrpěl zranění kulkou na ruce?“

Lékař sebou trhl. „Ne! Jak jste na to přišel?“ koktal.

„Jste si jistý, doktore?“ zeptal se Santana.

„Samozřejmě,“ dušoval se Harrison. Vstal a Santana ukázal na dveře. „To je ordinace?“

„ Ano! - Co to má být? Tady nemáte co pohledávat.“

Santana však již otevřel dveře. Těžký dřevěný stůl byl ještě vlhký. Santana se chopil vědra, jež stálo vedle stolu, a prohlédl si jeho obsah. Byly tam hadry, jež byly zakrvácené bezpochyby po ošetřování Lazebyho, protože krev ještě nebyla zaschlá. Jinak ve vědru nic nebylo. Santana se zklamaně posadil.

„Ohlásím to marshalovi,“ vyhrožoval od dveří lékař. „Raději zase běžte, pane.“

„Přemýšlejte, jestli vás něco nenapadne, doktore,“ klidně poznamenal Santana a odstrčil ho stranou. „Najdete mě ve městě.“

Vyšel z ordinace a po schodech sešel dolů. Tam se zastavil a zamyšleně se rozhlédl. Pak jeho pohled ulpěl na sudu, který stál za dřevěnými schody. Přistoupil k němu a odstranil víko. Nahoře ležely zakrvácené hadry a cáry obvazu. Krev už byla zaschlá, ale Santana poznal, že ty hadry byly zakrváceny nanejvýš před dvěma hodinami.

Šel zase nahoru. Doktor Harrison již chtěl odejít z ordinace. Rozechvěl se, když spatřil zvláštního agenta, ale Santana jej postrčil zpátky do místnosti a zavřel za sebou dveře.

„Lhal jste mi, doktore,“ poznamenal ostrým tónem. „Byli tu Archie Klink a Vincent Peech. Kam odtud šli?“

„Nemám tušení, o čem mluvíte,“ blekotal Harrison, jenž si rozrušeně setřel pot z čela. „Přece nevztáhnete ruku na starého člověka?“

„Ne, doktore, to neudělám,“ chladně odvětil Santana. „Ale jestli mi neřeknete všechno, co víte, pak se postarám o to, abyste už nemohl vykonávat praxi. To není prázdná výhružka, doktore.“

„ To není fér, pane,“ protestoval lékař. „Jsem starý člověk. Zabijí mě, jestli je prozradím.“

„Kdo vás zabije, doktore?“

„Vince a Archie,“ odvětil Harrison.

„Máte mé slovo, že vám nikdo ne-zkřiví ani vlas, doktore,“ řekl Santana. „V tomto městě se to jen hemží slabochy, kteří se slepě podřizují silnějším. A toho ta smečka využívá. Ale mě nikdo nezastraší. Mluvte, doktore.“

Pod jeho ocelovým pohledem se doktor Harrison rozechvěl. Jeho odpor byl zlomen. Začal mluvit. Ti muži do Rivertonu přijeli půl hodiny před Santanou a nepozorovaně se dostali do jeho ordinace. Po ošetření zase odjeli. Doktor musel přivést Lazebyho, který je poslal do jednoho dugoutu na úpatí Lost Wells Butte. Dugouty byly polozemnice, do nichž se při blizardech kovbojové na otevřené prérii ukrývali. Dugout, o němž mluvil doktor Harrison, dřív patřil k pastvinám Tollerova ranče a ležel mimo indiánskou rezervaci.

Santana chytil chvějícího se muže za košili. „Nikomu o mé návštěvě neříkejte, doktore,“ nařídil mu. „Jestli nebudete držet jazyk za zuby, pak mě nebude zajímat, co se s vámi stane. Rozumíte?“

Harrison přikývl. „Neřeknu ani slovo, pane.“

Santana odešel do nájemní stáje a osedlal Petea. Prostudoval si mapu a polohu Lost Wells Butte a vydal se na cestu.

Stájník opět vyběhl ze stáje. Santana procválal po Main Street a opustil město.

+ + + + +

K Lost Wells Butte to bylo jen osm mil.

Santana projížděl kopcovitým terénem, překonal jeden neširoký potok a spatřil před sebou nevysokou horu. V trávě byly vidět stopy dvou jezdců. Stačilo jet podle nich.

Pod tou horou rostla šalvěj a zakrslé borovice, mezi nimiž spatřil

koně těch mužů. Okamžité je poznal a přivázal Petea ke kmeni stromu. Potom se přikrčen vydal nahoru.

Málem přehlédl vchod do dugoutu. Byl vyhlouben do úbočí hory. Drny, jež jinak zakrývaly vchod, byly naházeny kousek dál u keříku. Santanu na polozemnici upozornily tiché hlasy.

Vytáhl revolver a přistoupil ke vchodu.

„Haló, gentlemani! Doufám, že neruším,“ řekl ledovým tónem.

Udiveně na něj pohlédli. Zraněný Klink seděl na kameni. Peech se vzpamatoval jako první a nenápadně sáhl po koltu, ale Santanův hlas jej zarazil.

„To bych nedělal, Vinci,“ řekl, „jestli ti je život milý. Vstaň a osedlej vaše koně. V Rivertonu na vás čeká cela.“

Peech se zvedl a Santana mu vzal revolver. Klinka při tom nespouštěl z očí. Právě udělal krok zpět, aby ho pustil ven, když tu třeskl výstřel. Kulka těsně vedle něj vyrvala ze země trs trávy. Santana postrčil Peeche zpátky do polozemnice a vrhl se dovnitř. Právě včas, protože se ozvala další rána.

Tři muži se tiskli k zemi, když nad nimi létaly kulky. Santana se domníval, že ho sledoval někdo z města, jenže muselo jít o více mužů, a to pro něj bylo záhadou. Jediného pronásledovatele by mohl přehlédnout, ale víc?

„Vaši přátelé se s tím nemazlí, co?“ sykl na oba muže.

Potom však poznal, že se mýlil. Z Rivertonu jej opravdu nikdo nesledoval. Byli to indiáni. Uslyšel totiž jejich hrdelní hlasy. Vince Peech zbledl a vstal. V následujícím okamžiku se mu do krku zabodl šíp. Krev zkropila zem, Peech se tiše zhroutil, zasténal a pak skonal.

Santana pohlédl na Archieho Klinka. „Můžete se rozhodnout. Buďte se budeme společně bránit proti indiánům, nebo vám budu muset vzít zbraně.“

„Budu bojovat s vámi,“ vyhrkl Klink.

Převalil se a připlazil se k Santanovi. Potom tasil revolver. Santana viděli, že mezi keři jsou ukryti tři bojovníci. Zřejmě jich tam ale bylo víc. Přivázali k hrotům šípů suchou trávu a zapálili ji. Pak zamířili na vchod. I když na ně Santana a Klink začali střílet a jednoho z nich zasáhli, oba další rudoši vystřelili.

Šípy jim přeletěly nad zády. Nebylo tam sice nic, co by mohlo hořet, ale ze suché trávy stoupal kouř. Muži vzali šípy a vyhodili je.

Odpovědí jim byly další výstřely z pušek. Jejich situace byla poměrně beznadějná. Polozemnice byla těsná a východ úzký. Měli jen velmi omezený výhled a indiáni to poznali. Proto uhnuli stranou a již nebyli vidět. Několik kulek se zavrtalo do těla mrtvého.

Potom náhle před vchod skočil bojovník. Jeho nahé, bronzově snědé tělo se na slunci lesklo. Klinkova kulka mu provrtala koženou nohavici. Indián proti nim vrhl tomahavk, načež ho Santanova kulka zasáhla do hrudi.

Zhroutil se přímo před vchodem. Byl to Sioux. Indiáni zlostně vykřikli. Santanovi bylo jasné, že se proti této rozzuřené smečce neudrží dlouho. Horečně přemýšlel, jak z toho vyváznout. Museli ven, protože uvnitř byli v pasti.

„Mohl byste mě krýt?“ zeptal se Klinka.

„Vy chcete ven?“ vyděšeně vykřikl Klink. „Jsou přece v přesile!“

U keřů nastal pohyb a pak znovu zasvištěly zápalné šípy. Oba muži byli přinuceni se přitisknout k zemi. Měli co dělat, aby vyhodili šípy ven.

Klinkova námitka nebyla neopodstatněná. „Tak dobře, aspoň mi nabíjejte zbraně. Já budu střílet,“ řekl Santana a vytáhl mrtvému zpoza opasku kolt.

Na další slova už neměli čas. Před nimi se ze země zvedlo několik bojovníků, kteří vyrazili ke vchodu. Santana na ně pálil, jednoho zasáhl a ostatní přiměl stáhnout se.

Tu se ozval čísi hlas, který hovořil siouxským dialektem a ostatním udílel pokyny. Santana rozuměl jen několika slovům. Rychle však pochopil, co rudoši chtějí udělat.

Začali před vchod házet drny. Santana je odhazoval pryč, ale oni je zase házeli zpátky. Pak na něj začali střílet, takže se musel odplazit dál od vchodu. Do hromady suché trávy se zabodly tři zápalné šípy. Dým se šířil do dugoutu a bral jim dech. Rozkašlali se, přitiskli se ke stěně a dali si před ústa šátky.

„Mají nás,“ poznamenal Santana s podivnou věcností.

Nemělo smysl, aby si něco předstírali. Obléhatelé měli všechny trumfy v rukou. Mohli je odtud vykouřit a sami nic neriskovali.

Santana byl odhodlán vše vsadit na jednu kartu. Bylo pro něj přijatelnější zemřít kulkou než se udusit. Klekl si a řekl: „Musíme pryč!“

V tom okamžiku se ozvala trubka, která přehlušila jekot indiánů. S revolverem v obou rukou se vrhl do ohnivé kouřové stěny ve vchodě a tvrdě dopadl na zem.

Indiáni běželi k západní straně kopce a o polozemnici už se nestarali. Přispěchali ke svým koním a ujížděli pryč.

Santana se vrátil k dugoutu a holýma rukama odházel hořící trávu. Sípající Klink se válel po zemi a lapal po dechu. Santana ho chytil za ruce a vyvlekl jej ven.

Od jednoho hřebene se vynořili kavaleristé. Vedl je kapitán. Mohlo jít o přibližně třicet jezdců. Potom co dorazili k příbytku, dal kapitán znamení, aby zastavili.

Santana vstal a strčil si revolver do pouzdra.

„To byla záchrana v poslední chvíli, kapitáne,“ řekl. „Jmenuji se Santana. Přepadla nás skupina Siouxů. Jeden muž, jistý Peech z Rivertonu, byl přitom zastřelen.“

Pohledný tmavovlasý důstojník na něj vrhl nevlídný pohled. „Jsem kapitán Bent,“ představil se. „Nechcete mi prosím vysvětlit, co děláte v rezervaci? To vám není známo, že do rezervace Wind River je zákaz vstupu?“

Santana přikývl. „Samozřejmě, kapitáne,“ odvětil. „Sledoval jsem dva muže, kteří mě přepadli. Skryli se tu. Nechcete si, prosím, přečíst toto?“

Vytáhl z kapsy svůj průkaz a podal jej kapitánovi, jenž si jej nedůvěřivě přečetl, načež na něj užasle pohlédl. „Vy jste z Washingtonu?“

„Nechtěl jsem svou totožnost odhalovat, ale za těchto okolností je patrně prozíravější hrát s otevřenými kartami.“

Kapitán mu podal zpátky průkaz. „Předpokládám, že jste tady kvůli nějakému úkolu?“

Santana přikývl. „Mám zjistit, jaká je situace v rezervaci, kapitáne. To, že indiáni sáhli k násilí, mi nikdo neřekl.“

„To překvapilo i nás,“ odpověděl kapitán a sesedl z koně. „Ale dnes dopoledne byl nalezen zastřelený podnáčelník Siouxů. Toto je určitě reakce na jeho vraždu.“

„Budete indiány pronásledovat?“ zeptal se Santana.

Bent na něj vrhl jízlivý pohled. „ Copak vypadám jako blázen? Je nás jenom třicet. Siouxové mají ve svém táboře u Pilot Butte zhruba sto bojovníků. A nedaleko od nich táboří přibližně stejný počet Čejenů. Mají zakázáno držet zbraně, ale vidíte to sám. Měl jsem zítra provést kontrolu, ale za těchto okolností pojedu do Camp Olson pro nové instrukce.“

„Rád bych vám ještě jednou poděkoval, kapitáne Bente,“ přátelsky řekl Santana. „Jestli dovolíte, pak vezmu tohoto muže i toho mrtvého do Rivertonu.“

Přišel ke Klinkovi a vzal mu zbraň. Pak přivedl koně. Přitom si všiml pušky, jež ležela vedle jednoho z mrtvých indiánů. Zvedl ji a zamyšleně si ji prohlédl. Šlo o pušku značky Colt, model 75. Přemýšlel, jak se indiáni mohli dostat k tak moderním zbraním.

Vysvětlil kapitánovi, že tu zbraň zabaví za účelem přezkoumání jejího původu, a přivázal ji ke svému sedlu. Jeden voják mu pomohl přivázat mrtvého Peeche na koně. Klink musel vylézt na své zvíře a vzít koně s Peechem za uzdu. Bent a muži z jeho oddílu, mezi nimi i jeden vousatý poručík s hranatým obličejem s hrubými rysy, se dívali za ním.

Santana se ještě jednou otočil a uviděl, že setnina se vydala směrem k Lost Wells Lake, na jehož březích stála indiánská agentura. Obrátil se a pohlédl na Archieho Klinka, jenž sklesle seděl na svém koni.

Vyjeli směrem k Rivertonu.

+ + + + +

Krátce po čtvrté hodině dorazil Santana se svým zajatcem do města. Lidé se při pohledu na něj zarazili. Nevěřili svým očím. Kdo byl tento tak mladě vypadající cizinec, jenž během pěti hodin dal lekci Byronu Lazebymu a přivezl do města jednoho mrtvého?

Jakýsi starý muž úžasem málem vypadl z houpacího křesla a rozběhl se do saloonu Star, aby tam oznámil tuto novinu. Mezitím Santana přivedl Archieho Klinka do marshalovy kanceláře.

Falk se právě rozčileně bavil s doktorem Harrisonem. Při Santanově příchodu vyskočil a nevěřícně zavrtěl hlavou. Harrison obrátil oči v sloup.

„Vedu vám Archieho Klinka, marshale,“ řekl Santana. „Doktore, podívejte se na něj. Myslím, že mu zase začala krvácet rána.“

„A mě se zase zdá, že i vy budete potřebovat mou pomoc,“ zavrčel Harrison, jenž se náhle uklidnil. Teď, když měl toho muže před sebou, z něj opadl strach. Přišel za Klínkem do cely a prohlédl mu zraněnou ruku.

„Musím si přinést tašku,“ řekl a šel ven.

„Tedy vy jste tu udělal průvan, mladý muži,“ zabručel Falk. „Za několik hodin jste celý Riverton přivedl do varu. Takže vy zůstáváte při svém tvrzení, že vás přepadli Klink s Peechem?“

Santana přikývl. „Samozřejmě, marshale. Hrobník ale bude muset vykopat ještě jeden hrob. Indiáni dostali Peeche. Přivezli jsme ho sem.“

Falk přistoupil k oknu a vyhlédl ven. Vtom se otevřely dveře a dovnitř vstoupil Hagg Clapton. Pohlédl do cely a pak na Falka a Santanu a poznamenal: „Vy se s tím tedy nemazlíte, pane. Vy víte, marshale, že já jsem pro zákon, ale to si tu detektiv od Pinkertonů může vážné dělat, co chce?“

Než mohl Falk odpovědět, vešel dovnitř malý Amos Wallace. Slyšel Claptonova poslední slova. Odkašlal si, přičemž se snažil vypadat důstojně.

„Ne, pane Claptone, to nemůže,“ řekl. „Geoffe, musím vás jako smírčí soudce upozornit na to, že to je velmi ukvapené, jestli jste Klinka zatkl na základě obvinění tohoto muže.“ Přistoupil k cele a pohlédl na Klinka. „Co k tomu chcete říct, pane Klinku?“

„Ten muž lže,“ odpověděl Archie. „Letmo jsem ho zahlédl v Shoshoni. Když jsme vyjeli, zůstal ještě ve městě. Víc nevím.“

„A vaše zranění?“ otázal se marshal.

„To byl Vince,“ lhal ten muž. „Po cestě si hrál s koltem a přitom mu vystřelil. Poněvadž jsem potřeboval lékaře, přijeli jsme sem. Kromě toho jsme se chtěli omluvit panu Claptonovi. Uznali jsme, že jsme udělali chybu, a doufali jsme, že přivře oči a znovu nás vezme do svých služeb. Taková je pravda, marshale.“

„Pan Clapton vás tedy propustil?“

„Ano, marshale! To bylo v pátek.“

„Tak to slyšíte,“ řekl Clapton a usmál se.

„Gentlemani, stojí tu tvrzení proti tvrzení,“ poznamenal soudce, jenž vrtěl hlavou. „Buďto až do přelíčení pana Klinka pustíte na svobodu, marshale, nebo zatknete i pana Santanu.“

Santana vytáhl svůj průkaz a podal jej malému muži. „Možná byste se mohl podívat tady na to, vaše ctihodnosti,“ řekl klidným hlasem. „Tento muž zůstane tam, kde je. Od vás chci jen vědět, kdy se bude konat přelíčení. Chtěl bych ho mít co nejrychleji za sebou, protože mám na práci důležitější věci.“

Wallace si jeho průkaz přečetl a zalapal po dechu. Mlčky jej podal marshalovi. Santana si všiml, že Clapton znervózněl.

„Co je to tu vlastně za hru?“ podrážděně se zeptal.

Falk vrátil zvláštnímu agentovi jeho průkaz. „To je samozřejmě něco jiného, pane Santano,“ řekl. „Ale proč jste se vydával za člověka od Pinkertonů?“

„Nechtěl jsem tak rychle odkrýt karty, marshale,“ odpověděl Santana, „ale nyní mě k tomu přiměly události. Od teď počítám s vaší úřední pomocí. Očekávám, že zatknete i Byrona Lazebyho. Poradil Klinkovi a Peechovi, aby se skryli u Lost Wells Butte. To je pomoc při útěku.“

Venku se ozval dusot kopyt. Přijel tam jeden jezdec a před kanceláří seskočil z koně. Vešel dovnitř a zadýchán se otočil k marshalovi.

„Rezervace je vzhůru nohama, Geoffe! Někdo ze zálohy zastřelil Silné srdce. Siouxové jsou pobouřeni. Prý u Lost Wells Butte přepadli tři bělochy a jednoho z nich zastřelili. Slyšel jsem to od jednoho vojáka. Kapitán Bent se utábořil u agentury. Jim Lockwood chce svou ženu a dceru odvézt do bezpečí, protože počítá s přepadením agentury.“

Falk pohlédl na Santanu.

„Takže to přepadli vás?“

Santana přikývl. „Je to tak, marshale.“

„To nám tak ještě chybělo,“ zabručel Clapton. „Věděl jsem, že to přijde, ale nikdo na mě nedal, když jsme protestovali proti zřízení rezervace v takové blízkosti města.“

Falk ukázal na muže, který přivezl tu zprávu.

„To je Roy Meyer, můj zástupce. Royi, to je pan Santana, zvláštní agent ministerstva spravedlnosti z Washingtonu. Pokud ti dá nějaké pokyny, pak je musíš bez námitek vykonat.“

„O. K. Dobrý den, pane!“

Meyer podal Santanovi ruku a potom pohlédl na Hagga Claptona, jenž zbledl. Santana se k němu otočil a řekl: „Určitě můžete marshalovi říct, kde je Byron Lazeby, že ano?“

„Leží ve svém pokoji nad tančírnou,“ sykl Clapton. „Možná že jsem se o své lidi staral málo, marshale, ale to se teď změní.“

Pak rozezlen odešel pryč. Santana dal znamení Falkovi a marshal zvolal na Meyera: „Pojď, Royi! Jdeme si pro toho muže. To jsou dnes překvapení!“

Nato oba muži opustili úřadovnu. Doktor Harrison se vrátil se svou taškou a odebral se do Klinkovy cely. Amos Wallace byl celý zpocený.

„Co bude s tím přelíčením, vaše ctihodnosti?“ zeptal se Santana.

Soudce sebou trhl. „Hned se o to postarám,“ toporně opáčil. „Samozřejmě nejdřív bude muset být sestavena porota. Přelíčení se bude moct konat zítra dopoledne.“

„A kde?“

„Soudní budovu v Rivertonu nemáme, takže budeme muset vzít zavděk tančírnou,“ odvětil Wallace. „Teď musím odejít.“

Smekl klobouk a šel pryč. Doktor Harrison mezitím ošetřil Klinka a nyní se staral o Santanu. Popáleniny na rukou mu namazal hojivou mastí.

„Všechno v pořádku, doktore?“ zeptal se Santana s úsměvem.

„Byl u mě Babe Rugg, jeden z Claptonových mužů,“ odtušil lékař.

Santana zpozorněl a otázal se: „No, jestli je Clapton ochotný vydat všechny své lidi jako v případě Lazebyho, pak musíme být spokojeni. Nemyslíte?“

Harrison pohlédl na muže v cele a tiše odvětil: „Může být, Santano. Ale v této chvíli bych si přál být několik set mil odtud. Nemůžete přece být pořád poblíž.“

„Zástupce už se o vás postará, doktore,“ ujišťoval ho Santana.

Přede dveřmi se něco dělo. Marshal a zástupce přivedli dovnitř energicky protestujícího Lazebyho, který byl zavřen do cely sousedící s Klinkovou. Santana poprosil Falka, aby jeho zástupce dával pozor na lékaře a aby se postaral o pohřbení obou mrtvých.

Santana netušil, jak se mezitím situace zamotala. Vražda siouxského náčelníka Silného srdce měla účinek píchnutí do vosího hnízda.

Neklid, který se zmocnil Rivertonu a jeho občanů, se nedal srovnat s vřením v rezervaci. Kraj se podobal soudku prachu.

Stačila jiskra a došlo by k výbuchu.

+ + + + +

Santana nechal Petea běžet klusem. Projížděl kolem Lost Wells Lake a na druhém břehu viděl světla agentury.

Krajinu zahalila temnota. Srpek měsíce jen občas vyhlédl z mraků. Po přibližně hodinu a půl trvající jízdě Santana uslyšel rytmické bubnování. Blížil se k Pilot Butte, na jehož západním úbočí ležel tábor Siouxů. Kuželovitá hora se temně rýsovala proti noční obloze. Santana viděl mihotavou zář ohně.

Odbočil a na úpatí hory slezl z koně. Pak jej vedl za sebou za uzdu. Strmé svahy byly pokryty jedlovým lesem. Mezi stále zelenými jedlemi bělokorými a jedlovci rostla nízká tráva a občas byly vidět i jedle balzámové a smrky. Santana nemusel stoupat dál. Nechal Petea za skupinou jedlí bělokorých a zamířil zpět k západnímu svahu. U jednoho keře si klekl a rozhlédl se po táboře.

Byl to velký tábor s mnoha stany. Okolo velkého prostranství hořelo více než dvacet malých ohňů. Zatímco několik Siouxů sedělo kousek stranou a bušilo do bubnů, tančili ostatní bojovníci ve velkém kole okolo kůlu. Bylo mezi nimi i mnoho Čejenů. Jejich nahá těla se v záři ohňů bronzově leskla. Rytmicky mávali rukama a nohama.

Před jedním stanem seděli na pestrých přikrývkách náčelníci obou kmenů. Nejstarší z nich vstal a pohlédl na tanečníky. To musel být Velký hrom. V jeho tváři ozářené plameny se zračila nevole. Prudce se otočil a vešel do stanu.

Santana se rozhlížel po okolí tábora. Hledal možnost, jak se nepozorovaně dostat ke stanu Velkého hroma. Už se chtěl zvednout, když v jeho blízkosti praskla větev. Okamžitě se přitiskl k zemi.

Ve vzdálenosti jen několika yardů spatřil siluetu muže, který se přikrčen plížil po svahu. Postava zmizela mezi jedlemi, pak se objevila o něco dál. Byl to vysoký hubený muž. Vtom se zastavil, přiložil si obě ruce k ústům a zahoukal jako sova. Z keřů, jež rostly mezi táborem a kopcem, se ozvala odpověď.

Muž vyrazil tím směrem. Santana vstal a opatrně se vydal ze svahu dolů. Neslyšně se blížil ke keřům, v nichž ten muž zmizel. A pak se od tábora ozvaly chvatné kroky a hlasy. Odhrnul větve a spatřil zhruba třicetiletého podnáčelníka Siouxů, jenž právě říkal hrdelní angličtinou: „Žlutý had naslouchá, co mu řekne Black Jack.“

„Až vyjde slunce, přijedou vojáci, Žlutý hade,“ řekl hubený muž. „Kapitán Bent bude znovu hledat ve starých stanech zbraně. Třetího dne mají všichni náčelníci jet do tábora k Pahuskovi Olsonovi. Kdo se bude zpěčovat, toho tam vojáci přivlečou násilím.“

„Žlutý had se postará o to, aby modrokabátníci nenašli jedinou pušku,“ ostře odvětil náčelník. „A nenechá se přinutit, aby jel s modrokabátníky do jejich tábora. Ode dneška budeme všechny bělochy, kteří vstoupí na naši půdu, zabíjet. Velkého hroma v radě přehlasujeme. Jestli zítra přijedou koňští vojáci, zemřou.“

„Doufám, že nějakým omylem nevystřelíte i na mě,“ poznamenal Black Jack.

„ Šošon Black Jack je naším přítelem,“ řekl Žlutý had. „Slouží sice jako zvěd modrokabátníkům, ale jeho srdce zůstalo srdcem rudého muže. Kolik vojáků to je?“

„Asi třicet mužů,“ odpověděl zvěd. „Jenže kapitán poslal kurýra do tábora. Je možné, že po vašem dnešním přepadení bude čekat na posily.“

Žlutý had zachmuřeně přikývl. „O to víc skalpů bude zdobit naše opasky. Drž se zítra stranou, Black Jacku!“

Náčelník zvedl ruku k pozdravu a vrátil se do tábora. Santana zatajil dech. Armádní zvěd prošel kolem něj a vydal se do svahu. Rychle se vzdaloval. Muž hlídající poblíž nyní odpověděl na zvědovo houkání. Santana si lehl na zem a jal se plížit mezi keři.

Nenápadně se proplazil kolem hlídajícího muže a pak opatrně zamířil ke stanům. Bylo jisté, že hlídek je tam víc. Když se dostal za křoviny, spatřil ohně a tančící bojovníky. Naštěstí byla tráva poměrně vysoká. Santana se plazil mezi stany a pozoroval tee-pee, v němž zmizel Velký hrom.

Před ním ještě stále seděli ostatní náčelníci. Musel se proto pokusit dostat ke stanu zezadu. Vydal se tam, ale tu se zarazil. Měl pocit, že někdo je v jeho bezprostřední blízkosti. Pak za sebou uslyšel nějaký šramot.

Otočil se a spatřil vedle jednoho stanu temnou siluetu nějakého muže. Santana se zrovna postavil, když se tento stín pohnul. Ve slabé záři ohňů spatřil štíhlého indiána ve světlém jelenicovém oděvu zdobeném třásněmi. Muž se na něj vrhl s napřaženým nožem.

Santana skočil směrem k němu, chytil ho za ruku a sevřel mu zápěstí. Chvíli spolu zápolili, avšak Santana byl mnohem silnější než indián. Zasunul za něj nohu, indián ztratil rovnováhu a Santana jej strhl k zemi.

Když se na něj vrhl, indián nahlas vykřikl. Santana mu vykroutil nůž - a vtom se zarazil. Ten indián byla dívka. Hleděl do její překrásné tváře. Modročerné vlasy měla svázané čelenkou. V jejích očích se zračila nenávist.

Náhle se na něj vrhlo několik bojovníků. Zarputile se bránil, ale 28

přesila byla příliš velká. Chytili ho za ruce a přivlekli ho kolem stanů k jednomu z ohňů.

Bubnování náhle utichlo a tanečníci strnuli uprostřed pohybů. Pohlédli na něj a pak se pomalu vydali k němu.

Žlutý had vyskočil a udělal krok vpřed.

I v jeho pohledu se zračila nesmiřitelná nenávist.

+ + + + +

Ben Tobias, kovboj z Tollerova ranče, klímal v dekách, když vtom ho nějaký zvuk vytrhl z polospánku. Posadil se a pohlédl do temnoty.

„Tede? To jsi ty?“ zeptal se nahlas. Jezdec, který tam klusal, mu neodpověděl. Benu Tobiasovi se to přestalo líbit. Vyskočil a položil ruku na pažbu svého koltu. Jeden jezdec mu sice strach nenahnal, ale pokud měl noční hlídku na Muskrat Creeku, nebylo opatrnosti nikdy nazbyt.

„Hej, chlape! Proč mi neodpovídáš?“ rozzlobeně zvolal.

„Jenom klid, Bene,“ zvolal jezdec a seskočil ze sedla.

„Ach, to jste vy, juniore,“ zasmál se Tobias s úlevou v hlase a odtáhl ruku z koltu.

„Ted tu není?“ zeptal se Don Toller, rančerův syn.

„Vydal se po břehu Wind River,“ odpověděl kovboj. „Divil bych se, kdyby to byl on, protože chtěl jet až k hraničnímu kameni jednu míli před Shoshoni.“

„O tom jsem nic neslyšel,“ řekl Toller.

„Pst!“ ozval se Tobias a chytil ho za ruku. „Dusot kopyt,“ zašeptal. „Je to několik jezdců. Možná se rudoši zase dostali za řeku.“

Teď ten zvuk opravdu nebylo možné přeslechnout. Don Toller přivedl kovboje k nedalekému keři. Dusot se blížil. Oba muži vytáhli revolvery a pohlédli před sebe.

V té chvíli vyšel z mraků měsíc a zalil celou scénu svým svitem. Dva jezdci, kteří měli obličeje zakryté šátky, hnali malý houf přibližně osmi až deseti kusů dobytka podél Muskrat Creeku.

Tobias se předklonil. Nechápal to, ale indiáni to nebyli. Nyní se ocitli takřka před nimi. Tobias se narovnal a v tom okamžiku dostal brutální ránu do zátylku.

Udělal dva vrávoravé kroky a pootočil se. Druhý úder ho trefil do spánku a srazil ho k zemi. Kolt mu vyklouzl z prstů. Don Toller strčil svůj revolver zpátky do pouzdra a vyšel z křovin.

Jeden z těch dvou jezdců, malý Mexičan, přijel k němu a seskočil z koně.

„Všechno v pořádku, seňore Tollere?“ zeptal se a pohlédl na omráčeného kovboje.

Na čele mladého Tollera se leskl pot.

„Slyšel jsem, že druhý hlídač odjel podél řeky,“ řekl nervózně. „Co je s těmi dlužními úpisy? Máte je s sebou?“

Mexičan si rozepnul košili a vytáhl odtud nějaké papíry, jež potom podal mladíkovi. „Tomu říkám obchod,“ poznamenal. „Skoro dva tisíce dolarů za deset kusů dobytka. Tomu nikdo neuvěří.“

Toller si ty dlužní úpisy schoval. „Co mám dělat, Joe? Ví, že jsem ho omráčil. Co když to poví mému otci?“

„Pak ho prostě a jednoduše sejmi,“ zavrčel Mexičan.

„Zabít ho?“ prohodil Don Toller. „To bych nedokázal, Joe.“

„Zbabělce!“ podotkl Mexičan a vytáhl nůž.

Šlo to velmi rychle. Mexičan si klekl k omráčenému kovboji, kterému spadl klobouk do trávy, levou rukou ho chytil za vlasy, zvedl mu hlavu a vrazil mu nůž do hrdla. Potom vytrhl trs trávy a utřel o něj čepel.

„Jsi krysa, Tollere,“ chladně procedil mezi zuby. „Levněji se ještě nikdo svých dluhů z karet nezbavil. Tisíc osm set dolarů za deset kusů dobytka. Za tos to tu klidně mohl vyřídit i ty. Jenom si nemysli, že jsem to udělal kvůli tobě. Kdyby mluvil, skončil bys. Dávej si pozor, Tollere. Jestli nás budeš chtít napálit, tak si s tebou pohraju a pak na tebe nebude pěkný pohled. To mi věř.“

+ + + + +

Santana se pokusil vytrhnout, ale bojovníci jej drželi pevně a přiměli ho klesnout na kolena. Také ostatní podnáčelníci vyskočili. Žlutý had stál těsně před Santanou. Jeho tvář byla zkřivena nenávistí, pravou rukou sáhl po tomahavku.

„Jak ses dostal do tábora, Bledá tváři?“ otázal se.

„Připlížil se z kopce k tee-pee Velkého hroma,“ odvětila dívka.

„Přišel jsem s mírumilovným úmyslem, chtěl jsem hovořit s náčelníkem Siouxů,“ odpověděl Santana.

„Jen kojot se plíží kolem tee-pee,“ odpověděl Žlutý had. „Přišels, abys zabil náčelníka Siouxů, tak jako jste zabili Silné srdce.“

„To není pravda,“ řekl Santana, jenž si uvědomoval nebezpečí, jež mu hrozí. „Přijel jsem do Rivertonu teprve dnes v poledne.“

Vchod do stanu se otevřel a ven vyšel Velký hrom. Muselo mu být něco přes šedesát. Jeho tvář byla vrásčitá a připomínala starý pergamen. Oči zářící nad orlím nosem však byly jasné.

„Kdo chce mluvit s Velkým hromem?“ zeptal se a dal bojovníkům znamení, aby zajatce pustili. Santana vstal a zvedl ruku na pozdrav.

„Buď pozdraven, Velký hrome,“ řekl. „Jmenuju se Santana. Posílá mě Velký otec z Washingtonu, protože se dozvěděl, že se vám děje křivda. Žlutý had mě nazval kojotem, ale jen bílý muž nadává zbabělci do kojotů. Kojot je lstivý, Velký hrome, a já musím být lstivý po tom, co mě tvoji bojovníci už dnes jednou málem zabili. Velký hrom hovoří mou řečí. Dokáže v ní i číst?“

Náčelník zavrtěl hlavou a pohlédl na mladého čejenského náčelníka, který přišel blíž.

„Proč se na to ptáš?“

„Protože mi Velký otec ve Washingtonu dal papír, který dokazuje, že mluvím pravdu.“

Vytáhl svůj dokument a podal jej Čejenovi, jenž si jej pozorně přečetl. Santana vzal z kapsy i svůj odznak a podal mu jej. Byl kulatý a uprostřed byl křičící orel, znak Spojených států amerických. Na okraji byla vyryta slova Department of Justice - United States of America.

„Bílý muž říká pravdu,“ poznamenal Čejen a podal Velkému hromu papír i odznak.

Velký hrom obojí Santanovi vrátil, načež zvedl ruku a řekl „Mlčet!“ Pohlédl na Santanu a dodal: „Velký otec nám dal mnoho slibů, ale nikdy své slovo nedodržel. Je pro nás stále těžší věřit jeho slovu. Když se nám děje bezpráví, pak sem přijede mnoho modrokabátníků, avšak k tomu, aby nám pomohl, pošle jednoho jediného muže. Jaký lék, který by mohl udusit nenávist tvých bratří, jsi přinesl?“

„Nemám žádný lék, Velký hrome,“ odpověděl Santana. „Ale mezi námi je mnoho mužů, pro které hvězdy na naší vlajce něco znamenají. Patří k nim například poručík Tyler. Napsal do Washingtonu a upozornil Velkého otce na vaši bídu. Jsem tu proto, abych si vyslechl vaše stížnosti. Pokud budou

oprávněné, budu bojovat proti každému, kdo vás podvádí. Slyšel jsem, že dostáváte příliš málo potravin, přičemž agentura jich pro vás má dost. Agent tvrdí, že mu ty zásoby kradete a že vám je nemůže vydávat kvůli tomu.“

„To je lež,“ řekl náčelník. „Moji bojovníci pozorovali, jak se v agentuře v noci nakládají povozy, které pak odvážejí pryč. Mnohdy tajné přijíždějí bílí obchodníci a přivádí nám dobytek. Za to jim musíme dávat naše poníky. Ale to nestačí. Proto moji muži kradou z pastvin rančerů osamocené kusy, aby nasytili své ženy a děti. Když je při tom chytí, pověsí je. Bílí ve městě nás chtějí vyhnat. Tvrdí, že v potocích v rezervaci je zlato. Jak je chceš zastavit, Santano? Byli jsme trpěliví, ale moji muži teď chtějí válku. Smrt Silného srdce jejich trpělivost vyčerpala. Kde je tvůj kůň?“

„Na kopci,“ odpověděl Santana.

„Pak si ho vezmi a jeď zpátky,“ řekl náčelník. „Přijels příliš pozdě. Řekni Velkému otci, že Velký hrom je příliš starý na to, aby udržel mladé muže na uzdě. Dnes v noci se sejde velká rada Siouxů a Čejenů. Jestli je ještě možné zabránit válce, pak pojedu k Pahuskovi Olsonovi a přednesu mu naše stížnosti. Pokud však zítra ráno budou před branou agentury dva zkřížené oštěpy, pak modrokabátníci nesmí vjet do našich táborů. Jestli přesto přijedou, zemřou, Santano.“

Zvláštní agent se snažil nalézt nejpříhodnější slova, ale poznal, že by to bylo zbytečné. Smrt Silného srdce zcela změnila situaci. Musel okamžitě do agentury varovat kapitána Benta. Bojovníci odstoupili a udělali mu místo. Pomalu vykročil. Když zmizel za křovinami, opět zazněly bubny.

Santana vylezl na kopec a zavolal na Petea. Hřebec mu s řehtáním vyběhl naproti a dotkl se mu nozdrami ramene. Santana vylezl do sedla a vyjel. Přitom horečně přemýšlel, jak by mohl zabránit boji, k němuž se schyluje. Hrozí, že nebude moci vykonat svůj úkol, protože pokud indiáni povstanou proti bílým, jeho plné moci by proti majoru Olsonovi, veliteli tábora, nepomohly. Otevřené povstání by vyvolalo trestnou výpravu kavalerie. Santana sice může žádat armádu o pomoc, ale příkazy Olsonovi dávat nemůže.

Pobídl hřebce k rychlejšímu kroku. Asi po jedné míli cesty zjistil, že je pronásledován. Okamžitě se mu vybavila nenávistí pokřivená tvář Žlutého hada. Ten mladý siouxský náčelník je navýsost nebezpečný.

Pronásledovatelé za ním jeli z tábora, o tom nebylo pochyb. Pete běžel, seč mu síly stačily, ale Santana si již brzy všiml druhé skupiny pronásledovatelů, jež mu měla odříznout cestu. Tato skupina musela vyjet, ještě když si šel pro koně.

Indiáni se rychle blížili. Byli ve výhodě, protože on znal ten terén jenom z mapy. Takto se mohl spoléhat jen na své štěstí. Směr k Lost Wells Lake a k agentuře pouze odhadoval.

Když z mraků vyhlédl měsíc, byla skupina napravo od něj vzdálena jen dvě stě yardů. Bylo to přibližně deset bojovníků na rychlých ponících. Když se krátce otočil, spatřil čtyři sta yardů za sebou zhruba stejný počet indiánů.

Rudokožci začali střílet. Naštěstí pro něj byly světelné podmínky nepříznivé na to, aby mohli zasáhnout člověka, který navíc ještě cválá na hřbetu koně.

Santana se sklonil k Peteovu krku a popustil mu uzdu. Hřebec zrychlil. Santana spoléhal na jeho rychlost. Kolem hvízdaly kulky pronásledovatelů. Vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku a dvakrát jim vystřelil nad hlavami. Pak se musel chytit uzdy, aby se nezří til ze sedla, protože Pete vyvinul vpravdě ďábelské tempo. Zdálo se, že cval indiánských poníků považuje za hozenou rukavici.

Nepodařilo se jim odříznout mu cestu, takže potom se obě skupiny spojily. Obzvlášť jeden jezdec měl na něj políčeno. Jel na plavém koni, který byl dokonce ještě rychlejší než Pete. Pomalu se blížil k Santanovi, který nevěřil vlastním očím. Ano, tím jezdcem byla Yashika.

Pak se před ním objevila hladina Lost Wells Lake. Santana se vydal po jeho západním břehu. U jižního zálivu ho Yashika téměř dostihla. Držela pušku a střílela na něj. Ozvěna výstřelů se rozléhala nad jezerem. Od agentury se ozval signál trubky.

Pronásledovatelé zastavili své koně. Bojovníci rozrušené křičeli jeden přes druhého, avšak Yashika je neposlouchala. Její krásná tvář byla změněná. Jak velká musí být její nenávist k bílým, když podstupuje takové riziko?

Náhle bojovníci vykřikli, Santana se otočil a uviděl plavého koně Yashiky ležet na zemi. Kůň se zvedl, avšak Yashika, jež byla katapulto-vána ze sedla, ležela několik yardů od něj v trávě.

Opět zazněl signál trubky. Mezi budovami agentury se objevili jezdci. Siouxové otočili své koně a dali se na útěk. Santana tak prudce trhl uzdou, že Pete se vzepjal. Santana jej obrátil na zadních a přijel k dívce. Právě když seskočil ze sedla, Yashika otevřela oči.

Posadila se a uštvaně se rozhlížela kolem, ale puška ležela mimo dosah jejích rukou. Santana ji vzal za zápěstí a zvedl ji. Svíjela se v jeho sevření jako kočka.

Potom tam přijeli vojáci. Yashika svůj odpor vzdala.

„To jste zase vy,“ řekl kapitán Bent. „Vedete soukromou válku s indiány? Co je s tou dívkou?“

„Napadli mě poblíž siouxského tábora, kapitáne,“ odpověděl Santana. „Žlutý had by mi nejraději zakroutil krkem, ale Velký hrom mě nechal odjet.“

Pak kapitánovi vyprávěl, co mu uložil Velký hrom.

„Můžete si cestu do tábora ušetřit, kapitáne. Žlutý had ví, s jakým úkolem sem přijíždíte. Postaral se o to, abyste nenašel jedinou pušku. Sioux je odhodlán k boji. Nevěřím, že Velký hrom na něj má natolik velký vliv, že by ho zastavil.“

Kapitán Bent na ni pohlédl. „Proč jste pronásledovali tohoto muže, Yashiko, když mu Velký hrom daroval život?“

Děvče se narovnalo a hrdě na něj pohlédlo. „Velký hrom je jako stará squaw, která už přišla o zuby. Zabili jste mého bratra a my se za Silného srdce pomstíme.“

Odplivla si před jeho nohy, Bent se otočil k šošonskému zvědovi a zeptal se: „Co si o tom myslíš, Black Jacku?“

Hubený zvěd přijel dopředu a s pohledem upřeným na Santanu řekl: „Yashika je dcera náčelníka. Velký hrom potrestá své bojovníky za to, že ponechali Yashiku svému osudu. Teď už nelze válce zabránit, jedině že bychom tu dívku okamžitě přivedli zpátky.“

„Prekérní situace,“ zamumlal Bent. „A jaké je vaše mínění, Foremane?“

Santana si změřil pohledem poručíka, o kterém dosud nevěděl, jak se jmenuje. Při přepadení odpoledne si myslel, že to je poručík Tyler.

Foreman si stáhl rukavici a přejel si prsty po svém knírku. Dlouze hleděl na dívku, načež pohlédl na kapitána.

„Ptám se, pane, jestli takové gesto ještě má smysl,“ řekl. „Pokud se Žlutý had opravdu prosadí, pak se tím nenechá přesvědčit, aby zakopal válečnou sekeru. Možná by stálo za to pouvažovat nad tím, zda by nebylo lepší si tu dívku nechat a použít ji proti indiánům jako rukojmí. Major Olson chce, aby náčelníci přijeli do tábora. Možná se podvolí, když budeme mít v rukou Yashiku.“

Kapitán Bent se rozhlédl. „Kaprále Mooney! Přiveďte koně té dívky. Vezmeme ji do tábora.“

Santana prohlédl půdu okolo a nalezl dívčinu pušku. Byla to opakovači puška značky Colt stejné série jako zbraň, která se mu dostala do rukou odpoledne. Byl nejvyšší čas začít se zajímat o původ té zbraně.

Pohlédl na děvče a zarazil se. Ne, nešlo o to, že svůj osud přijala naprosto lhostejně, na její tváři se dokonce objevil vítězoslavný úsměv. Jako by byla spokojená s tím, co má přijít.

Vtom mu došlo, jaká je pravda. Všechno to je chladnokrevně vypracovaný plán. Je možné, že je spokojená s tím, že se to takto vyvinulo. Nikdo ho při štvanici nechtěl doopravdy trefit. Jenom předstírali, že ho chtějí zasáhnout. Proto se otočili, aniž se pokusili náčelníkovu dceru zachránit.

Yashika jako zajatkyně modrokabátníků, to bude signál k povstání. Tím chtějí umlčet Velkého hroma. I dosud zdrženlivý Černý pták musí nyní jednat, když se jeho budoucí squaw ocitla v rukou nenáviděných bělochů.

Santana nedokázal potlačit údiv.

Byl však pevně odhodlán jim udělat škrt přes rozpočet. Věděl, že děvče musí vrátit do indiánského tábora ještě tuto noc bez ohledu na těžkosti a nebezpečí, která ho při tom mohla potkat.

Probudil se v něm bojovník. Chtěl vrátit úder. Nedělal si iluze. Ocitl se mezi dvěma mlýnskými kameny. A nebude snadné osvobodit indiánku, jež se nechce nechat osvobodit.

„Jen počkej, ty divoká kočko,“ zamumlal si pod vousy, zatímco vylezl do sedla. „Ty mě ještě poznáš.“

Na kapitánovo znamení oddíl vy-j el. Poručík Foreman se držel v blízkosti dívky. Santanovi neušlo, jak si důstojník obdivně prohlíží ladné tvary skrývající se jejími jelenicovými šaty.

Yashika se podobala balíčku dynamitu.

A Santana se rozhodl ho zneškodnit, ještě než pod rukama nenáviděných modrokabátníků vybuchne.

+ + + + +

Ve stínu úzké uličky mezi nájemní stájí a železářstvím seděl muž. Předklonil se a pohlédl na Cross Street. Ulice byla prázdná, ale on musel být obezřetný. Za půl hodiny zavírají oba saloony a existuje nebezpečí, že narazí na opilce, kteří půjdou domů.

Narovnal se a rychle přeběhl ulici. Dostal se mezi školu a skladiště, odbočil za roh a ocitl se za domy.

Plížil se podél mříží skladiště, aby se na chvíli zastavil pod schody, jež vedly do ordinace doktora Harrisona. Potom co se opět ujistil, že na ulici nikdo není, přešel Main Street.

Kolem Conneiyho obchodu se dostal za marshalovu úřadovnu. Krátce se rozhlédl, vytáhl z pouzdra revolver a proklouzl kolem stáje k oběma zamřížovaným oknům. Ještě jednou se rozhlédl, načež se narovnal.

Čelem se dotkl chladných mříží. „ Archie? Archie Klinku! Probuď se, chlapče!“ zvolal polohlasně.

V cele zavrzala pryčna.

„Hej, je tam někdo?“ přidušeně se z temnoty ozval Klink.

„Pojď k oknu, Archie,“ zašeptal muž.

Znovu zavrzala pryčna, načež se ozvaly šouravé kroky. U okna se objevila bledá tvář Archieho Klinka.

„Ještě blíž, Archie.“

Klink přitiskl tvář k mřížím. Vtom ten muž zvedl ruku s revolverem. Když byla jeho hlaveň jen několik palců od Archieho obličeje, stiskl spoušť. Plamen ožehl Archie-mu tvář a kulka ho zasáhla nad kořen nosu. Nocí se ozval výstřel.

Muž se otočil a prchal pryč. U obchodu přeběhl Main Street. Právě včas, protože ze saloonu Billa Hatche vyšli první hosté. Vrah se přikrčil za dřevěnými schody. Muži nejprve běželi k rohu Main Street, protože si mysleli, že výstřel padl tam. Tam se však objevilo jen několik zvědavců z hotelu.

Proběhli uličkou a dostali se k zadní straně domů. Tam potkali zástupce Meyera. Držel v ruce revolver a poulil oči.

„Neviděli jste někoho?“ otázal se. „Někdo zastřelil v cele Archieho Klinka.“

Lidé rozrušené mluvili jeden přes druhého. Vrah se zatím skrýval za soudkem na dešťovou vodu. Srdce mu divoce bušilo, na čele se mu leskly kapky potu. Na ulici mezitím vyšli další lidé. Slyšel hlasy a dveře, jež se nad ním otevřely. Doktor Harrison seběhl ze schodů a chvátal ke zvědavcům okolo zástupce Meyera.

Vrah se přikrčen plížil podél stěny domu, načež přelezl plot skladiště a přeběhl přes prostranství za tou budovou. Při přelézání dalšího plotu se mu zachytila košile za ostnatý drát. Osvobodil se trhnutím, seskočil na druhou stranu plotu a rozběhl se k rohu úzké uličky. Na plotě však zůstal viset cár košile.

Málem se srazil ze soudcem, který vyšel z domu a v noční košili spěchal po Cross Street kolem ústí té uličky.

Muž přeběhl Cross Street a o něco později zmizel ve stínu tančírny, jež byla otevřena pouze o víkendech a nyní byla zahalena tmou.

Strčil si revolver zpátky do pouzdra a uličkou vedoucí kolem obchodu s dřevem se dostal na Main Street. O něco později se dostal na místo vraždy, kde se ptal rozrušených lidí, co se stalo.

S dobrým pocitem, že splnil úkol, si vyslechl líčení svého vlastního zločinu.

+ + + + +

Agentura Wind River sestávala z pěti budov.

Byl tam nízký obytný dům s verandou a velká kůlna, která sloužila jako sklad a za kterou se rozkládala ohrada pro koně. V pravém úhlu k domu byla přistavěna stáj, na jejímž druhém konci stál malý dřevěný dům. V něm bydleli pracovníci agentury. Naproti obytnému domu se nacházela kůlna na povozy. Agentura nebyla oplocena.

Když vojáci se Santanou a Yashikou dorazili do agentury, stál Jim Lockwood, obtloustlý a těžkopádně působící muž, na schodech svého domu. V rukou držel krátkohlavňovou sharpsku. Santana na verandě viděl dvě ženy, jež měly přes noční košile přehozené kabáty. Ve tmě jim neviděl do tváře.

Kapitán Bent před domem slezl z koně. „Můžete si zase jít lehnout, pane Lockwoode,“ řekl a smekl před dámami klobouk. „Indiáni uprchlí. Mooney, odveďte to děvče do mého stanu a postavte před něj stráž. Dnes v noci budu spát ve stanu poručíka Foremana. Pan Santana dostane několik dek. Může si jít lehnout do remízy. Oddíle, sesedat!“

Zatímco poručík Foreman přistoupil k Jimu Lockwoodovi a tiše se s ním bavil, přikázal kaprál Mooney jednomu vojákovi, aby přinesl deky a obstaral klíče od remízy. Potom odvedl Yashiku do jednoho z šesti armádních stanů, jež byly postaveny za domem.

Santana nechal Petea v ohradě a nasadil mu vak se žrádlem. Doufal, že vojákům nebude nápadné, že ho neodsedlal. Yashičinu pušku strčil ke své pušce do srolované deky. Když odcházel z ohrady, vzal si ho kapitán stranou. Black Jack na ně nedůvěřivě hleděl.

„Tvrdil jste předtím, že Žlutý had je na náš příchod připraven a že se postará o to, abychom nenalezli žádné zbraně,“ řekl nervózně Bent. „Ptám se vás, odkud o tom víte.“

Santana pokrčil rameny. „Slyšel jsem to, když o tom mluvil s jedním indiánem. Ví dokonce, jak silný bude váš oddíl. Musíte počítat s léčkou.“

„V tom případě se přepočítá,“ od-frkl si Bent. „Brzo ráno dostaneme posily. Setnina A pod poručíkem Tylerem nás bude následovat s mílovým odstupem. Chtěl jsem jen vědět, kdo je ten zrádce.“

„Opustil někdo z vašich mužů agenturu?“ otázal se Santana.

„Jenom náš zvěd,“ odvětil Bent, „ale za toho ručím. Siouxové a Čejeni jím pohrdají, protože pomáhá armádě. Pro mě existuje jen jediné vysvětlení. Někdo musel vyslechnout rozhovor mých mužů. Do úvahy připadají jen oba Šošoni, kteří pracují tady v agentuře. Každopádně vám děkuji za vaše informace. Jsou pro mě velmi cenné. Dobrou noc, pane Santano.“

„Dobrou noc, kapitáne.“

Potom přišel kaprál Mooney a řekl: „Mohl byste jít se mnou, pane Santano?“

„Hned, kaprále,“ odvětil Santana a vydal se k Black Jackovi. Zvěd si začal nervózně pohrávat se sedlem svého koně.

„Potřebuju tvou radu, Black Jacku,“ řekl Santana. Šošon se otočil a užasle na něj pohlédl. „Víš, že jsem tě pozoroval, kdyžs informoval Žlutého hada. Kapitán Bent o tom nic neví. Ale za to mi teď pomůžeš.“

„Vy ani nechcete vědět, proč jsem to udělal?“

„Dokážu si to domyslet, Black Jacku,“ podotkl Santana. „Vy indiáni, už jste toho vytrpěli dost. Mám pro vás pochopení. Ale cesta, kterou si zvolil Žlutý had, je špatná. Jenom vás poškodí.“

Indiánský zvěd pokrčil rameny. „To je možné, pane Santano. Ale na to se už nikdo neptá. Víte, že moji bratři Šošoni se drží zpátky. Bílí zlomili jejich hrdost. Siouxové a Čejeni jsou úplně jiní. Dávám jim informace, protože věřím, že bojují za společnou věc všech indiánů. Co ode mě teď očekáváte?“

„Musíme za každou cenu zabránit krveprolití, Black Jacku,“ odpověděl Santana. „Jinak bude věc rudého muže ztracena. Chci ještě dnes v noci osvobodit Yashiku a přivézt ji do tábora Siouxů. Chci se tě zeptat - jak se potom zachová Žlutý had?“

„To nevím,“ odpověděl zvěd. „Ale obávám se, že tím ničeho nedosáhnete. Možná tím usmíříte Černého ptáka, ale Žlutého hada sotva. Chtěl, aby se Yashika stala jeho squaw. Žlutý had je tetonský Dakota, bojovník z nejušlechtilejšího kmene Siouxů, ale Silné srdce slíbil svou sestru Černému ptákovi, který je Čejen. Žlutý had na Yashiku nebude brát ohledy, protože lepší příležitost než její únos už nedostane.’ Než s tou dívkou přijedete do tábora, poštve proti bledým tvářím ty nejrozvážnější bojovníky a pak bude pozdě. Boji se už nedá vyhnout, pane Santano. Můžete nanejvýš dosáhnout toho, že vypukne později, protože vám umožní pomalu a hrdinsky jednu nebo dvě hodiny umírat.“

„Aspoň bych získal tu jednu nebo dvě hodiny,“ klidně uvažoval Santana. „Kolik hlídek je v agentuře?“

„Dvě,“ odpověděl Black Jack. „Jeden muž hlídá na prostranství, druhý stráží Yashiku. S těmi dvěma nebudeme mít žádnou práci, zato s Yashikou…“

Santana se usmál. „Vím, že se jí to nebude líbit. Jestli se něco zvrtne,“ dodal vážným hlasem, „tady nebo v táboře Siouxů, pak aspoň svým rudým bratrům řekni, že to s nimi Santana myslel poctivě.“

V Šošonových očích se krátce zajiskřilo. „Patříš k těm nejstatečnějším bílým mužům, které jsem kdy potkal. Přeji ti hodně štěstí.“

Chvatně odešel a Santana se vydal k remíze, před níž už netrpělivě čekali kaprál Mooney a jeden jezdec. Rozsvítili tam lucernu a Santana si ustlal na slámě.

Pak si lehl, dal si ruce pod hlavu a čekal, až v agentuře nastane klid. Bylo pravděpodobné, že únosem indiánské dívky si znepřátelí majora Olsona a kapitána Benta, ale co na tom.

Účel světí prostředky, pomyslel si…

+ + + + +

Půl hodiny po půlnoci se v Rivertonu utrhl čert z řetězu.

Pátrání po vrahovi Archieho Klinka bylo neúspěšné. Nikdo se nestaral o to, že oba saloony, které vlastně po půlnoci měly zavírat, jsou ještě otevřené. Zatímco v saloonu Star byla shromážděna většina občanů včetně starosty Pointera, kterému patřil obchod s dřevem, soudce Wallaceho a marshala Focka, sedělo v saloonu Billa Hatche jen několik hostů.

Bill Hatch, bledý muž, jehož trápila dna, byl na to zvyklý. K němu chodili lidé, kteří se nepočítali mezi smetánku města. A k nim patřil i Porter Connery, jenž vlastnil druhý, podstatně menší obchod. Hagg Clapton ve svém obchodě a saloonu všechno prodával o několik centů levněji než Connery a Hatch. Nebylo divu, že k nim chodilo mnohem méně zákazníků.

Jediným bohatším mužem v saloonu Billa Hatche byl majitel hotelu Richard Tenholm, jenž zároveň vydával týdeník Riverton Weekly Courier. Doprovázel ho míšenec Reno, o kterém všichni ve městě věděli, že je Tenholmovým osobním strážcem. Jak se tito dva muži našli, to nikdo v Rivertonu nevěděl.

Reno se zábavy v saloonu téměř neúčastnil. Celou dobu hleděl do své sklenice a hrál si se dvěma slonovinovými kostkami, které občas vrhl na výčepní pult. I zde byla samozřejmě hlavním tématem vražda Archieho Klinka. Porter Connery poněkud cynicky poukazoval na to, jaké štěstí měl rovněž uvězněný Byron Lazeby, že nebyl zasažen také.

Richard Tenholm, jemuž všichni přezdívali Dick, měl přibližně čtyřicet let, byl vysoké postavy a měl ostré rysy v obličeji. Pohlédl na Conneryho a řekl: „Měl by sis dávat pozor na jazyk, Portere, neexistují žádné důkazy o tom, že v tom má prsty Clapton. Ani já ho nemám nijak zvlášť rád, ale není možné ho obviňovat ze všeho, co se tu stane. Je to chladnokrevný obchodník, který udělá všechno, aby z lidí dostal peníze, a k tobě a Billovi se nezachoval právě fér. Ale to je také všechno, co se mu dá vyčítat.“

„A co ta sebranka, kterou zaměstnává?“ namítl Connery.

Tenholm pokrčil rameny. „Přitom provozu v saloonu Star a v tančírně potřebuje tvrdé chlapy, jinak by mu z toho nějací drsňáci udělali kůlničku na dříví. Nemůže s nimi zacházet v rukavičkách. Ne, přátelé, příčinou všeho zlořádu a neklidu je Dan Pointer. Máme špatného starostu. Všechno nechává na městské radě a zobe Claptonovi z ruky.“

„Pak letos na podzim kandiduj,“ zabručel Connery. „Jsi jediný, kdo dostane hlasy i od lidí, kteří chodí do saloonu Star. Kromě toho si té váží rančeři. Jenže ty vždycky jen mluvíš.“

„Možná přišla doba, kdy přestanu jenom mluvit,“ poznamenal Tenholm.

Než mohli překvapení a zaražení muži zareagovat na jeho poznámku, zvenčí se ozvalo dunění. Pohlédli na sebe a pak ke dveřím.

„Po mostě jedou jezdci,“ podotkl holič.

Muži vstali a vyběhli ven. Cválalo tam přibližně patnáct jezdců. Poznali šedovlasého rančera Barneyho Tollera, jeho syna Dona, předáka Garyho Brandona a několik kovbojů.

Čelo kavalkády zastavilo před saloonem.

„Kde je marshal?“ zvolal Barney Toller.

„V saloonu Star, Barney,“ odpověděl Tenholm. „Co se stalo?“

„Někdo na Muskrat Creek podřízl jednoho z mých kovbojů jako dobytče,“ rozrušeně sděloval rančer. „Asi to byli indiáni, kteří mi zase uloupili dobytek. Teď už toho mám plné zuby, Dicku. Od všech zdravých a silných občanů tohoto města očekávám, že se k nám připojí. Za svítání pojedeme do rezervace a všechno tam prohledáme. Jestli tam najdu jedinou krávu s mým cejchem, tak ti rudokožci něco zažijí. Teď už mě nezastaví ani armáda. Jestli se budeme dál spoléhat na její ochranu, tak si můžeme město rovnou podpálit sami. Jedeme, chlapci!“

Pobídl svého koně ostruhami a houf se vydal po Main Street k saloonu Star.

Connery pohlédl na Tenholma.

„Ten zatracený Riverton byl vždycky drsné a divoké město,“ zavrčel. „Ale teď to bude hotová Sodoma a Gomora.“

Tenholm mu neodpověděl. Jen krátce se ohlédl na míšence, jenž se s rukama zkříženýma na prsou opíral o trám verandy. Potom vyrazil k saloonu Star.

Reno seskočil z chodníku a vydal se za ním.

Connery a několik dalších mužů je následovali.

+ + + + +

Santana asi hodinu odpočíval, načež vstal. Šel k vratům remízy, která byla pootevřená a pohlédl na hlídkujícího muže. Když kavalerista zamířil k ohradě a otočil se k němu zády, rychle vyklouzl ven.

Připlížil se ke studni a skryl se za ni. Pak se plížil okolo, když muž na hlídce procházel kolem. Jakmile potom znovu zmizel mezi obytným domem a ohradou, přiběhl Santana k odvrácené straně domu. Opatrně se plížil podél stěny až k rohu, odkud mohl přehlédnout prostranství s šesti armádními stany.

Stan kapitána Benta byl první od ohrady. Před ním stáli dva vojáci, kteří se spolu tiše bavili. Pak jeden z nich opět začal procházet tábor, zatímco druhý chodil před stanem sem a tam. Santana počkal na nejpříhodnější chvíli, načež se rozběhl ke stanům, v jejichž stínu se vrhl k zemi. Přes tenké plachty stanů bylo všechno slyšet. Někteří muži chrápali, další se ve spánku převalovali.

Santanovi bylo jasné, že musí vyřadit oba hlídající muže. Nijak se mu to sice nezamlouvalo, ale neměl jinou volbu. Pokud by byl odhalen, zhatil by kapitán Bent jeho plán už jen z trucu.

Pomalu se blížil ke stanu s Yashikou. Když muž na hlídce přišel do jeho blízkosti, přitiskl se k zemi. Potom se kavalerista obrátil a šel zpátky. Santana vyskočil a rozběhl se za ním. Jezdec uslyšel jeho kroky a otočil se, ale to ho již Santana udeřil do krku. Chytil omráčeného muže, položil ho na zem a vydal se k zadní stěně obytného domu. Byl nejvyšší čas, protože druhý hlídkující kavalerista se právě vracel.

Santana se přitiskl ke stěně a vytáhl z pouzdra kolt. Vzal ho za hlaveň a se zatajeným dechem čekal. Muž vyšel zpoza domu a zarazil se, když nikde neviděl svého druha. Než se vzpamatoval z překvapení, vyskočil Santana z temnoty a udeřil jej pažbou svého revolveru. Čepice ránu poněkud ztlumila, ale i tak to stačilo. Santana odvlekl zhrouceného muže do stínu a vydal se ke stanu.

Teď přišla nejtěžší část celé akce. Kdyby dívka začala křičet, bylo by vše ztraceno. Odhrnul vchodovou chlopeň a vešel dovnitř. Zřetelně slyšel dívčin klidný dech. Spala, jako by její vynucený pobyt tady byl tou nejpřirozenější věcí na světě. Santana si sundal šátek a zmačkal jej do roubíku. Pak vytáhl připravené šňůry a tiše si klekl k dívce.

Když se rukou lehce dotkl její tváře, okamžitě se probrala a otevřela ústa k výkřiku. Bleskově jí strčil šátek do úst a připevnil ho šňůrou. Když ji zavazoval, bušila mu pěstmi do žeber.

Vzpínala se a kroutila se jako had. Santana měl co dělat, aby tuto divokou kočku zkrotil, což nebylo jednoduché bez použití násilí. Pak se mu podařilo jí svázat ruce. Stáhl provaz a udělal pevný uzel. Jen co od ní poodstoupil, kopla jej oběma nohama. Další provaz jí pak omotal kolem jedné nohy a snažil se stáhnout i druhou. Když se mu to podařilo, byl celý zpocený a zadýchaný.

Přiskočil ke vchodu a vyhlédl ven. Oba hlídkující muži se ještě neprohráli. Santana se sklonil a naložil si Yashiku přes rameno. Potom vylezl ven a strnul zděšením.

U ohrady se něco pohnulo. Málem zpanikařil, ale pak poznal Black Jacka, šošonského zvěda, jenž vedl za uzdu Petea. Santana mu vyšel naproti. Dorazil k němu a naložil Yashiku na hřbet koně. Mlčky podal indiánovi ruku a vylezl do sedla. Black Jack v rukou držel svou pušku. Ještě jednou na něj kývl.

Santana kopl Petea podpatky do slabin a hřebec vyrazil. Za ním Black Jack zvedl pušku k nebi a vystřelil.

Santana už byl u břehu jezera, když tábor ožil.

+ + + + +

Santanův předpoklad, jak se zdálo, vyšel.

Kapitán Bent se za ním nevydal. Určitě se domníval, že poblíž agentury se zdržovali indiáni. Také Santana s tím počítal. Přinejmenším tam bylo několik špehů. Mezi kopci zastavil a slezl z koně. Zvedl spoutané dívce hlavu a pohlédl jí do tváře.

„Dobře mě teď poslouchej, Yashiko,“ řekl, zatímco rozvazoval uzel provazu, jímž měla stáhnutý roubík. „Chápu, že nás nenávidíš, ale jsem tu proto, abych vám pomohl. Najdu vraha tvého bratra a postarám se o to, aby byl po zásluze potrestán. Udělali jste to tak, aby tě vojáci chytili a tvůj lid pak konečně bojoval. Ale to se nesmí stát, Yashiko. Ti běloši, kteří vám chtějí ublížit, by totiž potom sáhli k brutálnímu násilí. A vaše statečnost by vám pak nepomohla, Yashiko. Jsem tu proto, abych pohnal k zodpovědnosti lidi, kteří vás podvádějí. Proč to nechceš pochopit a pomoct mi? Když mi slíbíš, že mi nebudeš dělat problémy, tak tě rozvážu.“

„Udělej to a při nejbližší příležitosti tě zabiju,“ zasyčela. Jiskřilo se jí v očích. „Každé tvé slovo je lež. Žádný běloch nám nechce opravdu pomoci, ani ti, kdo nám tajně prodávají zbraně. Chtějí jenom to, abychom bojovali a tak porušili smlouvy. Vědí, že za každého z vás, koho zabijeme, přijde deset dalších. Modrokabátníci zaplaví údolí Wind River a potřou můj lid, ale zahyne i hodně z nich. Rozvaž mě a poznáš, jaká je síla squaw, jejíž srdce je naplněno nenávistí.“

Vypadalo to, že mu chce plivnout do tváře, ale v posledním okamžiku se ovládla. Byla krásná, i když zuřila. Rychle oddechovala a její pohled byl hrdý a neústupný.

„No dobrá, Yashiko,“ řekl a vylezl do sedla.

Potom jeli dál. Když se o čtvrt hodiny později přiblížili ke skupině stromů, uslyšel frkání koní. Nic neviděl, ale okamžitě poznal, že se tam ukrývají indiáni.

„Ukaž, co umíš, Pete,“ prohodil k hřebci a plácl jej po zadku. Pak se prohnal kolem těch stromů ve vzdálenosti zhruba sto yardů.

Uslyšel jejich hlasy, načež z křovin mezi stromy vyrazilo deset bojovníků na ponících. Santana svůj náskok pomalu zvyšoval, ale potom ho začali dohánět. Pete byl rychlý, jenže nesl dva jezdce. Bylo jen otázkou času, kdy je dostihnou.

Stalo se to dříve, než čekal. Nechal na koni, aby si sám řídil rychlost, náhle však Pete zakopl a vypadl z tempa. Snažil se udržet na nohou, ale pak se svalil na zem. Santana a Yashika dopadli na zem. Santana chtěl náraz ztlumit ramenem, ale ve vzduchu se obrátil a uhodil se do hlavy. Jen těsně ho minulo Peteovo kopyto.

Když se chtěl posbírat ze země, byli již indiáni u něj. Dostal úder do zátylku a ztratil vědomí.

+ + + + +

Když se probral, měl ruce svázané za zády a seděl na koni. Yashika jela na poníkovi za jedním bojovníkem a hleděla na něj s triumfem v očích. Dunělo a hučelo mu v hlavě. Jeho jedinou útěchou bylo to, že seděl na hřbetu Petea a že hřebec pád podle všeho přežil ve zdraví.

Obklopili jej a vyjeli. Santana mezi nimi neviděl žádného náčelníka. Při myšlence, že jsou to přívrženci Žlutého hada, se mu sevřel žaludek. Přesto ho však vezli do tábora a neoddělali ho na místě.

Bolesti hlavy byly hrozné a jeho nálada tomu odpovídala. Po půlhodině se z temnoty vynořila silueta Pilot Butte, načež se před nimi objevil tábor. Ohně již byly vyhaslé, pod popelem byly vidět jen temně rudé uhlíky. Plachty tee-pee se tiše vlnily ve větru. Kdesi na druhém konci tábora se rozštěkal pes. Ostatní psi se k němu přidali. Na druhé straně tábora viděl dva hlídkující muže, kteří nehybně jako sochy seděli na hřbetech svých poníků.

Potom pohlédl na jediný oheň, který tam ještě hořel. Trhl sebou, když poznal Žlutého hada a Černého ptáka. U ohně ležely dva podlouhlé předměty, a teprve když přišel blíž, poznal Santana, že to jsou dva svázaní muži. Neviděl jim do tváře, ale bezpochyby to byli běloši.

Oba mladí náčelníci vyskočili. Yashika slezla z koně a rozběhla se k Černému ptákovi, jenž rozpřáhl ruce. Yashika mu padla do náruče a mlčky na sebe pohlédli.

Dva bojovníci seskočili z poníků a stáhli Santanu z koně. Pak jej dostrkali před Žlutého hada. Jeho tvář měla v záři plamenů démonický výraz. Byla pomalována válečnými barvami. Její horní polovina byla červená, dolní zelená. Bojovníci s ním mluvili hrdelním siouxským dialektem. Hovořili tak rychle, že Santana nerozuměl ani slovo. Soustředil se na náčelníkovu tvář. V jeho očích se zračila nenávist a jiskřilo se v nich.

Žlutý had nervózně sevřel pěsti. Yashika odstoupila od Černého ptáka a přišla k nim. Postavila se mezi Santanu a Žlutého hada a začala energicky hovořit, přičemž živě gestikulovala. Indián na ni štěkal otázky jako pes a po celou dobu hleděl Santanovi do očí.

Zvláštní agent jeho pohled neohroženě opětoval a nehnul ani brvou. Žlutý had marně čekal, kdy se v jeho očích objeví strach. Tento indián, z něhož čišela nenávist a touha zabíjet, působil majestátně. Santana neodolal pokušení je provokovat. Usmál se a bojovník se napjal. Jeho stoický klid byl ten tam. Trhl rukou k levému boku a sevřel rukojeť loveckého nože. Santana čekal, že ho vytáhne, ale Černý pták jej předešel. Anglicky řekl: „Stůj, Žlutý hade. Velký hrom a Rudý bobr se nyní radí, zda se bude bojovat. Měl bys počkat na jejich rozhodnutí. Tento bílý muž věděl, do jak nebezpečné věci se pouští, a přesto sem přivezl Yashiku.

Možná mluví pravdu a skutečně nám chce pomoci. Ty a Yashika mu nevěříte. Černý pták ještě neví, co si má myslet, ale přijde na to.“

Žlutý had ho chtěl odstrčit, ale na poslední chvíli si to rozmyslel. „V životě každého bojovníka přijde den, kdy je hlas Velkého ducha silnější než hlas jeho náčelníka,“ řekl odhodlaným hlasem. „Žlutý had ten hlas uslyšel a nyní bude jednat.“

Teprve když Santana zaslechl zcela cizí hlas, spatřil mladého náčelníka, jenž dosud seděl ve stínu náčelnického stanu. Teď přistoupil k ohni. Byl to Čejen.

„Hádáte se jak ženy,“ sykl. „Munga odteď stojí na straně Žlutého hada. Lži bílých mužů zamořily vzduch v loveckých revírech Siouxů a Čejenů. Munga bude bojovat, ale nebude slepý jako Žlutý had. Černý pták, můj pokrevní bratr, se musí rozhodnout, zda přitiskne tvář do klína své squaw, nebo bude po Mungově boku bojovat proti modrokabátníkům.“

„Černý pták se skloní před rozhodnutím Rudého bobra,“ odpověděl druhý Čejen.

Munga se beze slova otočil a opět se posadil vedle náčelnického stanu. V tom okamžiku jeden z obou svázaných mužů, kteří leželi u ohně, zvedl hlavu a pohlédl na přítomné. Santana spatřil jeho tvář a strnul. I Mexičan jej okamžitě poznal a rychle odvrátil tvář.

Santana zapomněl na bolesti hlavy. Byl rozrušen a jen s námahou dokázal zabránit tomu, aby se rozechvěl.

Svázaný muž u ohně byl ten malý Mexičan, jenž při přepadení na Wind River zavraždil vozku Petera Lowryho. Než se Santana vyrovnal s tímto poznáním, odhrnula se plachta náčelnického stanu a ven vyšli Velký hrom a Rudý bobr. Bojovníci, kteří seděli na okraji prostranství, vyskočili. I Munga se postavil a napjatě pohlédl na oba náčelníky.

Velký hrom zvedl ruku. „Bojovníci Siouxů nechť se pomalují válečnými barvami,“ oznámil a odpovědí mu byl ohlušující řev.

Bylo to největší zklamání v Santanově životě. Rozhodnutí padlo a žádné slovo nyní nemohlo být dost mocné na to, aby zabránilo krveprolití. Pohlédl na Velkého hroma, jenž požádal bojovníky o klid, a nyní promluvil k Santanovi.

„Ať už jsi jednal s jakýmkoli úmyslem, již je pozdě,“ řekl. „Neměls sem jezdit, Santano. Teď rozhodnou o tvém osudu a o osudu tvých dvou bílých bratří mladí muži z mého lidu.“

Santana si olízl rty. „Vím, velký náčelníku, že se usnesou na mé smrti,“ odpověděl. „Smím předtím ještě něco říct?“

„Dost bylo slov!“ divoce vykřikl Žlutý had.

„Mlč, Žlutý hade,“ opáčil Velký hrom stejně hlasitě.

Žlutý had na něj vrhl rozzuřený pohled, ale poslechl.

„Mluv, Santano,“ vyzval ho Velký hrom.

„Vaše rozhodnutí bojovat je pro obě strany neštěstím,“ řekl Santana. „Ale já se svého úsilí o mír vzdám až tehdy, až mé srdce přestane bít. Prosím o šanci, abych mohl smět bojovat o život svůj a těch dvou bílých mužů. Budu bojovat proti komukoli, koho mi Velký hrom vybere. Nejde mi o můj život, ale jestli chcete za každou cenu udělat tu hloupost, pak se aspoň chci pokusit zastavit modrokabátníky. Jak se vašim lidem dostali do rukou tito muži?“

„Patří k lidem, kteří tajně dodávali zbraně Žlutému hadovi,“ odpověděl Velký hrom. „Znáš je?“

Santana přikývl. „Dostali sek těm zbraním díky přepadení a vraždě,“ odvětil. „Chci jim zachránit život, aby mohli být postaveni před soud. Při jejich posledním přepadení jsem jednoho z nich překvapil a zastřelil. Ten, kdo stojí za nimi, musí být za každou cenu odhalen. Jejich výpovědi by mohli vysvětlit, jaká špinavá hra se tu hraje.“

„A kvůli tomu chceš riskovat svůj život?“

Santana mu pohlédl do očí. „Copak můj život už není tak jako tak ztracen?“ zeptal se. „Všude kam se podívám, vidím hradbu nerozumu a nenávisti. Tvoji bojovníci mě nenávidí, to děvče mě nenávidí. Bílí nechápou, že se zasazuju o vaše práva, a modrokabátníkům jsem solí v očích. Co ještě můžu ztratit, náčelníku?“

Po jeho slovech se rozhostilo mlčení. Cítil, že v té vypjaté situaci nalezl ta správná slova, ta jediná správná slova. A neudělala dojem jen na Velkého hroma. Také Rudý Bobr, Černý pták a dokonce i Munga s neskrývaným obdivem hleděli na mladého bělocha, jenž se na svou situaci díval bez iluzí a bez známek strachu. Santanovi unikl pohled Yashiky. Vzbudila jeho pozornost teprve tehdy, když předstoupila před Velkého hroma a promluvila k němu v siouxském jazyku.

Velký hrom přikývl a zvedl ruku. „Byli to bojovníci Siouxů, kdo zajali Santanu,“ řekl. „Nenávist Yashiky je velká ode dne, kdy byl zavražděn její bratr, ale přiznává tomuto bílému muži právo na to, aby bojoval o svůj život. Jestli se najde Sioux, který proti němu bude chtít bojovat, pak může dojít k souboji.“

Mezi bojovníky zavládlo vzrušení. Velký hrom svými slovy dokázal, že ještě stále touží po míru. A dokázal také svou moudrost, protože nedal svým bojovníkům na vybranou. Jeden z nich musel bojovat, pokud nechtěli ztratit tvář, navíc ještě před Čejeny, kteří tam byli. Santana opětoval náčelníkův pohled a uvědomil si jedinečnost té situace. Všechny naděje toho starého muže se upínaly, jaká to ironie, k tomuto bělochovi.

Santana sebou trhl. Pak se narovnal a pohlédl na Žlutého hada. Jejich pohledy se setkaly. Tvář Žlutého hada se sevřela.

„Já budu bojovat proti bledé tváři!“ vykřikl a jeho slova vyvolal jekot bojovníků.

Santana věděl, že to bude boj na život a na smrt.

Nejen pro něj, ale i pro mnoho jiných bílých i rudých lidí v této části Wyomingu.

Byl připraven.

+ + + + +

Jeden z bojovníků mu přinesl jeho nůž bowie.

Santana si svlékl kabát a košili. Jeho svalnaté tělo nijak nezaostávalo za postavou Žlutého hada. Všechny trumfy však měl v rukou Sioux, jenž do tohoto souboje šel s pevným úmyslem jej zabít. Pokud by to dopadlo opačně, indiáni by sice dostáli svému slovu a nechali by ho odjet i s oběma bandity, ale hněv nad smrtí Žlutého hada by jen zvětšil jejich nenávist a všechny jeho snahy, kterými chtěl zabránit vypuknutí války, by přišly vniveč.

„Na co ještě bledá tvář čeká?“ vytrhl ho z jeho myšlenek indiánův jízlivý hlas. „Žlutý had už slyší mávání perutí smrti nad Santanovou hlavou. Že by ochromilo Santanovu ruku?“

„ Chce mě Žlutý had porazit slovy?“ zeptal se Santana a tím dosáhl přesně toho účinku, jaký zamýšlel. Žlutý had ihned zaútočil. Čepel jeho nože se zaleskla v záři plamenů, ale Santana se útoku vyhnul. Žlutý had do něj vložil tolik síly, že klopýtl dopředu a Santana se bleskově dostal za něj.

Když se indián otočil, stál již Santana přikrčen před ním. Bojovník se opět vrhl proti němu. Santana jej udeřil levou pěstí do ruky a pravou

mu dal ránu mosaznou rukojetí nože do boku. Indiána ten úder velmi bolel. Přesto Žlutý had opět zaútočil. Santana znovu uhnul, ale čepel nože jej škrábla na krku. Nato zasáhl Siouxe do brady. Indián ustoupil a udiveně pohlédl na svého soka.

Mezi bojovníky, kteří stáli kolem jako živá zeď, to zašumělo. I když mnozí z nich bělochy k smrti nenáviděli, Santana v nich svou odvahou a vůlí bojovat vzbuzoval respekt.

Žlutý had jejich výkřiky pochopil a pociťoval jejich obdiv jako ránu pod pás. Hnán slepou ctižádostí ukázat svou převahu útočil bez rozvahy. Santana cítil Siouxovu nervozitu a nejistotu a jednal odhodlaně a sebevědomě.

Mířil na svého protivníka nožem, díval se mu do očí a usmíval se na něj. Při tom vydával tiché, syčivé zvuky, které Siouxe rozzuřily ještě víc. Když Žlutý had přešel do útoku, nechal ho přijít blíž a pak se naprosto nečekaně vrhl těsně před ním k zemi. Bleskově se zvedl na kolena a útočící Sioux o něj zakopl a svalil se na zem.

Santana se otočil a skočil na něj. Prudce ho udeřil rukojetí nože bowie do ruky a indián se zasténáním pustil svůj nůž. Rána do hřbetu ruky jej na okamžik ochromila. Santana chytil jeho nůž a hodil jej pod nohy přihlížejících.

Když Sioux levou rukou sáhl po tomahavku, vykroutil mu Santana ruku a dal mu čepel nože pod krk. Žlutý had zkameněl. Santana mu pustil ruku a vytrhl mu tomahavk z pleteného koženého pouzdra. I ten odhodil. Bojovníci vykřikli úžasem. Santana vstal a jeden krok ustoupil.

Žlutý had si klekl. Oběma rukama se opíral o zem a nedbal na krev, jež mu tekla z rány na pravé ruce a vsakovala do písečné půdy.

Když Santana pustil svůj nůž, v Siouxových očích se zajiskřilo. Rychle vstal, ale běloch jej předběhl. Santana teď bojoval naplno. Zasypal Siouxe údery a hnal ho před sebou. Jeho pěsti zasazovaly Žlutému hadovi jednu ránu za druhou. Indián uhýbal a snažil se krýt si obličej. Až pak zády narazil do dřevěného kůlu uprostřed prostranství.

Santana mu dal úder otevřenou dlaní a Žlutý had se zátylkem udeřil o kůl, načež se zhroutil a zůstal bezvládně ležet. Zadýchaný Santana ustoupil a teprve nyní si všiml, jak se mu podlamují nohy. Otočil se, udělal několik vrávoravých kroků a pak se svalil na zem. Sípavě oddechoval.

Chytili ho a zvedli na nohy. Jako by skrze mlhu viděl Černého ptáka, jenž ho přivedl před Velkého hroma a Rudého bobra.

Santana sebou trhl. „Jestli platí slovo Velkého hroma, pak teď dostanu koně, zbraně a oba zajatce.“

„Slovo Siouxe platí vždy,“ odpověděl náčelník.

Santana přikývl. „Potom ml dopřejte několik minut času, než se vydám na cestu.“

„Jsi už podruhé propuštěn a můžeš odjet z tábora,“ řekl náčelník. „Ale příliš neváhej, Santano. Musíš být pryč, než se Žlutý had zase probere. Nikdo ho nebude moct zastavit, až odjedeš z tábora.“

Předstoupil před něj Rudý bobr a řekl: „Rudý bobr bude čekat, jestli tento statečný bojovník něčeho dosáhne. Pokud bude boj nevyhnutelný, pak mě Matka slunce postaví na tvou stranu, Velký hrome. Černý pták a Munga budou Santanu doprovázet až k hranici našeho území, aby Žlutý had mohl dodržet slovo Siouxe.“

Otočil se a vešel do náčelnického stanu. Černý pták pohlédl na Mun-gu, jenž sklonil hlavu a zahleděl se do země. Několik Siouxů zvedlo omráčeného Žlutého ptáka a odneslo ho do jeho stanu.

černý pták položil Santanovi ruku na rameno.

„Pojď,“ řekl a usmál se.

+ + + + +

Santana seděl na pařezu u lasové ohrady.

černý pták seděl v trávě vedle něj a žvýkal stéblo trávy. Přinesli mu jeho zbraně a dokonce mu dali i dvě pušky, jež potřeboval jako doličné předměty proti oběma banditům. Nevěřil svým očím, když přišla Yashika a mlčky mu podala džbán studené vody.

„Díky, Yashiko,“ řekl a napil se.

I Munga k nim přišel. S rukama zkříženýma na prsou zůstal stát kousek stranou. Santana položil džbán na pařez a pohlédl na Černého ptáka. „Ti dva muži tam i dnes přijeli se zbraněmi?“

Černý pták přikývl. „Přivedli nám i deset kusů dobytka,“ poznamenal. „Přesto je Žlutý had chtěl zabít.“

„Rád bych se podíval na jednu z těch pušek,“ řekl Santana. „Možná pocházejí z přepadení na Wind River.“

Yashika se mlčky vzdálila, aby se po několika minutách vrátila s jednou puškou. Byla to zcela nová winchestrovka 73 a vyloupená bedna v povozu měla stejnou firemní značku jako tato puška.

„Kradli ti muži dobytek častěji?“

„Ne,“ odvětil Černý pták. „Toto bylo vůbec poprvé. Dali nám jej jako dar. Jenže lidé jsou naladěni proti nim, protože jsou to bílí. Boj je nevyhnutelný, Santano. Nikdo mu teď nedokáže zabránit.“

„Možná přece, Černý ptáku,“řekl Santana. „Jen by se muselo…“

Odmlčel se.

„Cos chtěl říct?“

„Máš pravdu, Černý ptáku. Na můj plán nikdy nepřistoupíte.“

„Ten kdo, kdo se odmlčí uprostřed věty, nemá co říct,“ jízlivě podotkla Yashika.

„Mohl bych vám toho říct víc, ale nepomohlo by to, protože vaše nedůvěra je příliš velká, Yashiko,“ odpověděl Santana. „Už nevím, co mám udělat, abyste mi věřili.“

Černý pták se usmál. „Všichni tři ti věříme. Yashika by ti sama nepřinesla vodu, ale přikázala by to nějakému bojovníkovi, a Munga by se až do odjezdu držel stranou, kdyby

ti nevěřili. A copak nesedím vedle tebe a nemluvím s tebou jako přítel?“ Zvážněl a dodal: „Ty chceš slyšet naše stížnosti? Nu, dávají nám jen malou část našich přídělů. Jestli chceš vědět, kde zůstává zbytek, pak se zeptej Black Jacka, toho šošonského zvěda. Tvrdí, že naše potraviny se dají koupit v obchodě v Rivertonu. Viděli jsme, jak se v agentuře nakládají povozy.“

„To přece není možné,“ udiveně řekl Santana. „Proč o tom Black Jack neřekne majoru Olsonovi? Neví o tom ani poručík Tyler.“

„Black Jackovi by se snadno mohlo něco přihodit, Santano,“ odvětil Černý pták. „A potom by nebyl už nikdo, kdo by nás varoval před bělochy. Běloši chtějí naši zemi, protože j e tu hustá tráva, která se hodí pro jejich dobytek. Kromě toho jim někdo napovídal, že v potocích je zlato, což není pravda. Obchodníci nám nedodávají zbraně proto, abychom je schovávali před modrokabátníky, ale abychom je jednoho dne obrátili proti nim. A protože jsme jim tu laskavost neudělali, zabili Silné srdce. Teď vzešla jejich jedovatá setba. Žlutý had bude bojovat a dá jim důvod, aby proti nám zasáhla kavalerie. Modrokabátníci nás vyhladí, a až budeme mrtví, nebudeme potřebovat rezervaci a toto území budou moct obsadit bílí. A ty si myslíš, že tomu budeš moct zabránit?“

Santana byl otřesen. Byl to spravedlivý, ale tvrdý muž, na kterého jen tak něco neudělalo dojem. Teď však pocítil s těmito hrdými lidmi soucit. Ani na okamžik nepochyboval o slovech, jež pronesl tento mladý čejenský náčelník. Náhle začal tušit doposud skryté souvislosti.

Položil Černému ptákovi ruku na rameno a řekl: „Můžeme tomu boji zabránit, Černý ptáku, ale budu potřebovat pomoc dvou odvážných mužů z vašich řad. Je to plán, který nás může stát život. Kromě toho na můj návrh musí přistoupit Velký hrom a Rudý bobr a to asi neudělají.“

Přistoupil k němu Munga a svěsil ruce. „Santanova slova jsou jako slova kojota, který se jen plíží kolem ohně. Sděl nám svůj plán.“

„Tak dobrá,“ řekl Santana. „Po tom všem, co se dnes stalo, přijedou modrokabátníci zítra s mnoha jezdci do vašeho tábora. Mohlo by dojít k boji. Jestli tu ale nebudete, získáme čas. Museli byste okamžitě odjet z tábora a stáhnout se až na severní hranici rezervace. Mezitím bych tebe, Černý ptáku, a Mungu jmenoval pomocnými agenty vlády. K tomu jsem oprávněn. Spolu se zajatci bychom odjeli do Rivertonu a vzali s sebou i ten dobytek. Jsem si jistý, že ti muži ty krávy někde ukradli a přihnali je do rezervace proto, aby je tu našli modrokabátníci. Můžu se mýlit, ale všechno mluví pro to. My tři zkontrolujeme obchody v Rivertonu. Nevěřím, že ty potraviny přesypávali do jiných pytlů. Když jim budeme moct dokázat podvod, bude všechno vypadat jinak. Ale musíme si neustále krýt záda, jinak se večera nedožijeme. Co si o tom myslíte?“

Oba Čejeni na sebe pohlédli.

Černý pták vyskočil. „Přednesu to náčelníkům,“ řekl. Munga se však držel zpátky.

„To neuděláš, Černý ptáku,“ opáčil. „Já chci bojovat, takže mé slovo má teď větší váhu než tvé.“

Chvatně odešel k náčelnickému stanu a zmizel v něm.

Santana nevěřícně hleděl na Černého ptáka, jenž mlčky přikývl.

A pak spatřil Yashiku a věděl, že svůj úkol splní.

+ + + + +

Trvalo půl hodiny, než Velký hrom a Rudý bobr dospěli k rozhodnutí, ale vyplatilo se to. Santanovo úsilí bylo úspěšné. Aby neztráceli čas, vybrali náčelníci čtyři bojovníky, kteří měli přihnat oněch deset kusů dobytka k agentuře.

Santana, Černý pták a Munga vyrazili k agentuře Wind River, protože za hodinu svítalo. Oba spoutané zajatce naložili na jejich koně, které Munga vedl za sebou.

Svítalo, když dorazili k jezeru a Santana zastavil. Naproti, u agentury, panoval čilý ruch. Musely tam dorazit posily. Přijeli tam tedy právě včas.

Santana pohlédl na oba mladé náčelníky.

„Jsme tady,“ řekl. „Myslete na to, že jste přísahali na ústavu této země. Nenechte se ničím vyprovokovat a chraňte se toho, abyste stříleli na kavaleristy. Černý ptáku, musím ti položit ještě jednu otázku. Vy jste přesvědčeni o tom, že Silné srdce, bratra Yashiky, zastřelil běloch. Já tomu nevěřím. Pokud by zastřelili Žlutého hada, protože chce válku, tak by to ještě mělo nějaký smysl, ale proč by zabíjeli Silné srdce, který přece podporoval Velkého hroma při jeho snaze udržet mír? Nenapadlo vás, že Silné srdce musel zemřít z důvodů, které nemají nic společného s bílými?“

Černý pták zavrtěl hlavou. „Tvé myšlenky jsou jasné, Santano,“ řekl. „Žlutý had je nezkrotný, ale Sioux kvůli squaw nikdy nezabije. Ne, to byl běloch. Chtěl nás tak přinutit, abychom konečně vykopali válečnou sekeru.“

„Pak jeďme,“ řekl Santana a pobídl Petea.

Objeli jezero a dorazili do agentury v okamžiku, kdy se přibližně padesát kavaleristů shromáždilo na koních na prostranství mezi budovami. Jejich příjezd vyvolal zmatek.

Kapitán Bent a poručík Foreman jej zvládli jen s vypětím všech sil. „Vy se sem ještě odvažujete?“ vyhrkl Bent. „To vás ještě bude mrzet, Santano. Major Olson telegrafoval do Washingtonu zprávu, která vám zlomí vaz. Omráčil jste dva vojáky americké armády a unesl indiánku, kterou jsme chtěli mít v rukou jako rukojmí proti vzpurným ruďochům. Tím jste zdaleka překročil své pravomoci. Poručíku Foremane, nechejte Černého ptáka a Mungu odzbrojit. A uvězněte je v remíze.“

Foreman kývl na několik vojáků, ale Santana zvedl ruku.

„Jen pomalu, gentlemani! Oba náčelníci přísahali na ústavu Spojených států a jsou pomocnými agenty zvláštního zmocněnce vlády. Kdo na ně vztáhne ruku, napadne úředníky ministerstva spravedlnosti, kteří tu konají se souhlasem prezidenta naší země.“

Foreman se zarazil, jako by naběhl do zdi. Nevěřícně hleděl na kapitána, jenž byl bledý jak stěna. Také jezdci tam nerozhodně stáli.

„To je neslýchané,“ pobouřeně za-vyl Bent. „Vy jste musel přijít o rozum, chlape. To vám neprojde. Já…“

„Teď mě budete poslouchat, kapitáne Bente,“ procedil Santana mezi zuby. „Když už mluvíte o rozumu, pak se ho teď pokuste použít. Nesete v této chvíli odpovědnost za tyto muže, které chcete přivést do tábora Siouxů. Žlutý had vás očekává, protože tito dva bílí zajatci mu už několik měsíců dodávají zbraně, aby proti vám mohl bojovat.“

Pak Bentovi řekl všechno, co si zatím dal dohromady Jim Lockwood, indiánský agent, rozhořčeně předstoupil před jezdce a protestoval proti tvrzení, že zašantročil část potravin určených pro indiány. Jeden mladý důstojník, který musel přijet s posilami, popustil uzdu svého koně a přijel blíž.

„Mlčte, Lockwoode!“ ostře zvolal. „Vždycky jsem to tušil.“

„Držte hubu, poručíku!“ řekl nevrle Bent.

Santana slezl z koně a podal mladému muži ruku.

„Těší mě, že vás konečně poznávám, poručíku,“ řekl s úsměvem. „Jsem Santana. Kapitáne Bente, byl byste tak laskav a přidělil byste poručíka ke mně?“

„To určitě,“ odsekl rozzuřený Bent.

Tyler se otočil k Santanovi. „Mohu vidět vaše pravomoci, pane?“

Santana vytáhl dotyčný dopis a podal mu jej. Tyler si ho pozorně přečetl a pak mu ho vrátil. „Jsem vám k dispozici, pane.“

Bentovi poklesla čelist. „Tylere,“ zavrčel. „Dostanu vás před válečný soud, jestli se budete vzpírat mým rozkazům.“

Mladý muž přikývl. „To můžete, pane! V této chvíli ale považuji za důležitější nařízení prezidenta této země než rozkaz bezprostředního nadřízeného. Dovolte, pane!“

Vzal svého koně a vyšvihl se do sedla vedle obou indiánů. Santana rovněž vylezl na koně. „Nedejte se strhnout k nějaké hlouposti, kapitáne, až přijedou indiáni s dobytkem. A nezkřivte jim ani vlas, jinak ponesete důsledky.“

Na jeho pokyn malá skupina vyrazila.

Bent hleděl za nimi a dusil se vztekem.

+ + + + +

O dvě míle dál narazili na větší skupinu jezdců, které vedl jeden vysoký, šedivý muž. „To je rančer Toller se svými kovboji,“ podotkl Tyler. „Je tam i několik lidí z města.“

Když přijeli blíž, Santana zvedl ruku na pozdrav. Muži si jej a především oba indiány prohlíželi s neskrývanou nevolí. Jen přítomnost důstojníka armády jim zabránila se na ně obořit. Tyler byl mladý, ale energický.

„Smím se zeptat, pane Tollere, co to znamená? Je vám přece známo, že bílí nemají na území rezervace co hledat.“

„Jistě?“ vyštěkl rančer. „Jenže indiáni zase nemají co hledat mimo rezervaci a už vůbec nemají krást můj dobytek. Vy mě nezastavíte, Tylere.“

Santana si všiml, že mladík po Tollerově boku zbledl a nervózně hleděl na oba spoutané muže. Otočil se a uviděl, že Mexičan se šklebí.

Santana pohlédl na rančera a řekl: „To nebyli indiáni, pane Tollere. Tito dva bandité dnes v noci přihnali deset kusů dobytka a přivezli zbraně do tábora Siouxů. Pravděpodobně počítali s vaší reakcí. Měl jste svůj dobytek nalézt v rezervaci, pane Tollere.“

„Co to říkáte?“ divil se Toller. „Vy si ze mě tropíte blázny? Kdo vůbec jste, chlape?“

Santana mu ukázal svůj průkaz. „Čtyři indiáni teď ženou váš dobytek k agentuře, aby ho tam odevzdali. To, zda mé podezření je odůvodněné, se ukáže, až ti dva chlapi budou stát před soudem. Ten Mexičan je totiž vrahem vozky Lowryho z Shoshoni. Při soudním procesu mohou vyplavat na povrch věci, o kterých se lidem v Rivertonu ani nezdá.“

Toller pohlédl na své muže. „Ten muž je úředník ministerstva spravedlnosti,“ poznamenal. „Dá se předpokládat, že jeho slova mají svou váhu. Ale k čemu potřebujeme soud? Copak u Rivertonu neroste dost stromů, chlapci?“

Kovbojové souhlasně přikyvovali a právě v tom okamžiku se to stalo. Druhý zajatec zbledl a vykřikl: „Nesmíte nás pověsit! Joe Manolo zabil Lowryho. A na ten dobytek se raději zeptejte svého syna, pane Tollere. Ten totiž odvedl pozornost vašich kovbojů, abychom mohli bez potíží odehnat dobytek. Za tuto laskavost mu Hagg Clapton vrátil dlužní úpisy za peníze, které prohrál v kartách. Jenom se ho zeptejte.“

To, jak se proměnila Tollerova tvář, bylo neuvěřitelné. V jediném okamžiku zestárl o celé roky. Pohlédl na svého syna, spatřil plaménky v jeho očích a dal mu ránu pěstí. Toller junior se skácel z koně.

„Odzbrojte ho,“ zasípal rančer.

Kovbojové to učinili a zvedli Dona Tollera do sedla.

„Pojedeme s vámi, pane Santano,“ bezmocně si povzdechl Toller.

„Víc byste mi pomohl, kdybyste jel naproti indiánům, kteří ženou dobytek,“ poznamenal Santana.

Toller přikývl. „Jak chcete, pane. Za nic ale neručím, jestli se mi Clapton dostane pod ruku. Jeden z mých kovbojů byl dnes v noci bestiálně zavražděn.“

„To byl Manolo,“ vykřikl druhý zajatec. „A váš syn stál vedle a přihlížel tomu.“

Don Toller sklonil hlavu a rančer v tom okamžiku poznal, že tato slova jsou pravdivá. Byl nezkrotný a plný sil, když se setkal se Santanou. Stačila chvíle a odjížděl jako zlomený člověk.

+ + + + +

Krátce po šesté hodině přijeli Santana a jeho druhové do Rivertonu. Oproti normálním zvyklostem bylo tou dobou na nohou už mnoho lidí. Ti, kdo se nepřipojili k Tollerovi, beztak nešli spát. Vražda kovboje Tobiase hýbala městem. Pohled na oba indiány občany města znepokojil. I teď se. ukázala Tylerova přítomnost jako výhoda.

Skupina zastavila před marshalovou úřadovnou. Zatímco se Tyler pokoušel občanům vysvětlovat souvislosti, odvedl Santana s indiány oba zajatce do vězení. Zástupce Meyer se zvedl za psacím stolem a převrhl při tom židli. Byl bledý, když hleděl na Mexičana, a Santanovi to neuniklo. Jejich příchod probudil i marshala Falka, jenž tam přišel ze sousední místnosti.

„Co se to tu děje?“ otázal se.

Santana mu podal vysvětlení. Oba zajatci byli odvedeni do cel. Santana dal banditu, jenž se přiznal, do jiné cely než Mexičana. Toho strčil k Lazebymu.

„Svého zástupce můžete zavřít za mříže také, marshale,“ zvolal kající se bandita. „I on je na Claptonově výplatní listině.“

Falk sebou trhl, ohlédl se, ale v tom zmatku si nikdo nevšiml, že Meyer odešel do vedlejší místnosti. Protože nepoužil přední východ, spěchal Falk hned dozadu. Santana šel za ním. Ze zadní místnosti vedly dveře přímo do přilehlé stáje, která stála u Cross Street.

„Jeho kůň tu ještě je,“ řekl Falk. „Určitě běžel ke Claptonovi. Hrome, kdo by si to byl pomyslel. Nikdy jsem si Claptonem nebyl jistý, ale skutečné podezření jsem vůči němu zatím neměl.“

„Teď musíme jednat, marshale,“ ocelovým hlasem řekl Santana. „Pojďte!“

Vrátil se do kanceláře a obrátil se na Tylera. „Dal byste pozor na vězně, poručíku? Musím se teď postarat o jiné věci.“

Mladý důstojník přikývl. „Samozřejmě, pane Santano. Povězte mi, kdy jste vlastně přijel do Rivertonu?“

„Včera v poledne, Lee,“ odpověděl a s úsměvem zavrtěl hlavou. „Sám to ještě nechápu, ale všechno začalo tím, že jsem se včera ráno stal svědkem Lowryho vraždy. Od té chvíle to šlo ráz na ráz.“

Dal Černému ptákovi a Mungovi znamení a všichni tři opustili kancelář. Marshal Falk je následoval a za běhu si připnul opasek s revolverem. Oba indiáni drželi v rukou pušky. Pěšky přišli na křižovatku a odbočili na Main Street. Kráčeli vedle sebe a tak minuli první boční uličku. Před Claptonovým obchodem se Santana zastavil.

„Rozmístěte se s oběma vládními agenty kolem saloonu,“ řekl marshalovi. „Ale dávejte si pozor, Geoffe. Pokud už Clapton o všem ví, mohl by zpanikařit.“

„Pak ho uklidním kulkou,“ procedil Geoff Falk mezi zuby. „Ten lump ze mě a z celého města udělal idioty. Prohnaně proti sobě poštval bělochy a indiány. Ani nechci domyslet, co by se stalo, kdyby jeho plán vyšel. Riverton by vám měl postavit pomník, Santano!“

„Uctívání hrdinů není nic pro mě,“ zamumlal Santana a vyšel na chodník. Zatímco Falk, Černý pták a Munga šli k saloonu, zabušil Santana pěstí na dveře obchodu. Chvíli to trvalo, než mu otevřel Claptonův prodavač, malý obtloustlý muž. Ve spěchu si oblékl jen košili a kalhoty.

Santana ho odstrčil a vešel do obchodu.

„Hej, co to má být, chlape?“ protestoval ten muž.

„Buďte zticha,“ odsekl Santana a chlapíkovi sklaplo.

Santana se rozhlížel po obchodu. Sel i za prodejní pult a vytahal všechny zásuvky. Mouku, cukr a máslo nalezl v dřevěných soudcích. U másla to bylo pochopitelné, ale mouka a cukr se jinak skladovaly v pytlích.

„Vedou tamty dveře do skladu?“ otázal se.

Prodavač vyděšeně přikývl.

„Co vlastně hledáte?“

Santana mu neodpověděl. Vešel do skladiště a porozhlédl se tam. Pak konečně nalezl pytle, avšak na žádném z nich nebyl nápis US Government. Potom ho zaujaly dvě police, jež na rozdíl od ostatních nebyly těsně u stěny, ale kousek od ní. Na jedné z nich stály dva soudky, jež byly postaveny na sobě.

Santana pohnul horním soudkem a s úžasem zjistil, že je prázdný. Také dolní soudek byl prázdný. Odstrčil je a spatřil průchod do další části skladiště. Zvedl desku police a vešel do další místnosti. Stály tam pytle, bedny a soudky, ležely tam soudky a na všem byly vládní nápisy.

Santana pohlédl na prodavače, kterému se leskly krůpěje potu na čele. „Tak co, příteli? Jestli si chcete zachránit krk, tak teď zavřete krám a dejte mi klíče. Běžte do marshalovy úřadovny za poručíkem Tylerem a počkejte tam na mě. Jestli v tom nejste namočený a budete u soudu vypovídat proti Claptonovi a Lockwoodovi, pak se za vás přimluvím. Rozuměl jste mi?“

Prodavač horlivě přikyvoval. „Ano, pane! Řeknu všechno, co vím. Kdy přijížděly povozy z agentury, čím mě pověřil pan Clapton a vůbec všechno.“

„To je rozumné,“ pochválil ho Santana. „A teď se pořádně oblečte.“

O několik minut zamkl obchod a strčil si klíče do kapsy. Zatímco prodavač šel za poručíkem Tylerem, kráčel Santana po chodníku k budově společnosti Wells & Fargo. S koltem v ruce se přitiskl ke stěně.

Na druhé straně bezprostředně za nejbližší uličkou byl marshal Falk skrytý za kovadlinou a mával na něj.

„Ještě se nic neděje,“ zvolal na něj. „Černý pták a Munga hlídají uličku a zadní stranu saloonu. Ten lump Clapton je v pasti. Určitě teď horečně přemýšlí, jak by mohl uniknout.“

Santana se držel ve stínu verandy a hleděl na Main Street. Zela prázdnotou. Potom však spatřil dva muže, kteří tam s puškami v rukou kráčeli od jihu. Bezděky se přikrčil. Falk to uviděl a rovněž pohlédl na ulici.

„To je Porter Connery, kterému patří druhý obchod!“ zvolal na Santanu. „A je s ním Bill Hatch, majitel saloonu.“ Vstal a vykřikl na ty dva muže: „Hej! Kryjte se!“

„Chceme vám pomoct,“ odpověděl Bill Hatch. „Na tento den už jsme čekali dost dlouho.“

„Kvůli tomu jim ale nemusíte jít přímo do rány,“ opáčil marshal.

V tom okamžiku se v patře saloonu rozbilo okno. Třeskl výstřel a Santana uviděl, jak marshal se zasténáním spadl na zem. Mezi prsty ruky, jíž si tiskl rameno, mu vytékala krev.

Oba muži na ulici se chvatně skryli na chodníku. Santana se přikrčil, aby se pak rozběhl k lítacím dveřím saloonu.

Skokem se vrhl do dveří a po dopadu se převalil. Nic se nestalo. Nikdo nevystřelil, nikoho nebylo vidět. Santana se okamžitě připlazil za barový pult, kde vstal. Nechápal, jak může být Clapton tak lehkomyslný. Opravdu byl se svými lidmi v patře?

Vstal a jediným pohledem se přesvědčil o tom, že dole skutečně ni“ kdo není. Přikrčen se vydal ke schodům. Když se za ním otevřely lítací dveře, otočil se a zvedl kolt. Byl to však jen Černý pták, který tam vešel s puškou v rukou.

„Jsou nahoře,“ promluvil k němu Santana. „Rád bych věděl, co to znamená.“

„Podívejme se na to,“ odpověděl Čejen se stoickým klidem.

Přistoupil k Santanovi a oba se pak vydali po schodech nahoru. Z ulice se náhle ozval divoký výkřik, výstřely a dusot kopyt. Právě se chtěli obrátit a zjistit, co to znamená, když v patře bouchly dveře. Nahoře na schodišti se objevil muž s puškou v levé a s koltem v pravé ruce.

Trhl sebou, když uviděl Santanu s Černým ptákem. Pak zvedl revolver a vystřelil. Santana se vrhl stranou, narazil do zábradlí, to se prolomilo a zvláštní agent se zřítil dolů. V tom okamžiku vypálil Černý pták. Kulka z jeho pušky muže zasáhla do hrudi. Zavrávoral, pustil pušku a svalil se po schodech dolů. Přitom narazil do zábradlí na druhé straně. Dole zůstal ležet.

Santana vstal z podlahy. Muž, který spadl po schodech dolů, sténal bolestí. Šlo o jednoho z Claptonových vyhazovačů. Santana si k němu klekl a řekl: „Přivedeme doktora. Kde jsou ostatní?“

„Právě odjíždějí z města,“ zasténal muž. „Měl jsem vyvolat dojem, jako by všichni byli tady. Clapton se s ostatními zdržoval v tančírně. Tvrdili, že na vás chtějí nastražit past. Jenže pak šli do stáje a odjeli. Proto je také sejf nahoře prázdný. Clapton se chtěl vypařit.“

V lítacích dveřích se objevil Porter Connery. Santana a Černý pták raněnému vzali revolver a předali jej Connerymu.

„Přiveďte doktora!“ zvolal Santana, načež saloon opustili. U kovárny klečel u marshala Falka doktor Harrison. „Přiveď koně, Černý ptáku,“ řekl Santana a rozběhl se ke kovárně.

„Jak se vám vede, Geoffe?“

„Jakž takž, Santano,“ zabručel marshal. „Jeli kolem obchodu s dřevem na sever. Musíme postavit oddíl. Sám to nedokážete. S mým proradným zástupcem to je sedm mužů.“

„Až dáte dohromady oddíl, pak ho pošlete za námi,“ poznamenal Santana. „V každém případě jim budeme v patách.“

Z uličky přišel Munga, právě když se objevil Černý pták se třemi koňmi. Vyšvihli se na jejich hřbety a vyrazili po Main Street.

Marshal Falk za nimi hleděl a kroutil hlavou. Pohlédl na lékaře ahlesl: „Neuvěřitelné. Vždycky jsem si říkal, že svému džobu rozumím. Ale když vidím toho mladíka z Washingtonu, začínám o tom pochybovat. Můžete mi vysvětlit, co tak mladého muže, jako je Santana, nutí k tomu, aby s takovou samozřejmostí riskoval život kvůli ostatním?“ 54

Doktor Harrison zavrtěl hlavou. „Ale dokážu si představit, že má rád tuto divokou zemi, marshale, a že ten odznak pro něj znamená víc než kousek plechu.“

„Děkuji mnohokrát za poučení, doktore,“ odsekl Falk. „Raději mi pomozte na nohy, ať se můžu začít starat o stíhací oddíl. Jestli se těm třem skvělým chlapům něco přihodí, pak Claptona zaškrtím vlastníma rukama.“

Doktor Harrison se usmíval.

„Na takového marshala, jako jste vy, už jsme dlouho čekali,“ poznamenal.

+ + + + +

Santana a oba Čejeni jeli svižně, ale nijak své koně nepřepínali. Stopa uprchlíků byla čerstvá. Pronásledovatelé si mohli dovolit zpomalit. Věděli, že přijde chvíle, kdy štvaným koním mužů před nimi dojdou síly.

Zatímco sledovali stopu, jež před hranicí rezervace odbočila na západ, ostražitě pozorovali krajinu před sebou. Počítali s tím, že jim Clapton nastraží léčku. Stopa vedla k Wind River a pak po jejím břehu. Aniž by Santana něco řekl, Černý pták a Munga se od něj vzdálili. Černý pták jel napravo, Munga těsně u vody na levé straně. Když nejeli těsně vedle sebe, nebylo tak snadné je trefit.

Slunce stoupalo a bylo čím dál tím větší teplo. Santana, který si přes noc neodpočinul a téměř nespal ani

dopoledne, se cítil malátně a ospale. Usnout mu nedovolil jen jeho instinkt lovce, vzrušení, jež oznamovalo brzké rozhodnutí.

Byl přesvědčen o tom, že Claptona a jeho bandu dřív nebo později dostihnou, ačkoli majitel saloonu a tančírny patrně byl na možnost nenadálého útěku vždy připraven. Tato jeho jistota byla založena na skutečnosti, že se situace pro všechny zúčastněné vyvíjela příliš rychle. Clapton musel být ráno naprosto překvapen.

„Přebrodili řeku,“ zvolal Munga a ukázal na stopy.

Zastavili a pohlédli na druhý břeh. Mezi stromy a keři prosvítala sytě zelená tráva. Za řekou se rozléhala rovina a po půl míli se mezi zelenými kopci zvedal zhruba padesát stop vysoký skalní masiv.

Santana přemýšlel. Po dvouhodinové jízdě, kterou za sebou bandité měli, jejich koně určitě potřebují odpočinek. Skalní masiv za Wind River je pro takovou zastávku ideálním místem. Je odtud výhled až k řece a mohou okamžitě spatřit každého pronásledovatele. Byl přesvědčen o tom, že už je viděli. Otázkou bylo jen to, zda Clapton někoho nechal v křovinách na druhém břehu. Cítil tázavé pohledy obou Čejenů. „Na druhou stranu musíme tak jako tak,“ řekl.

Mlčky přikývli a pobídli své koně.

V rozestupech vjeli do vody. Už po několika krocích koně nedosáhli na dno. Šetřit je ale nemohli. Drželi zbraně vysoko nad hlavami, aby se nenamočily.

Zatím se nic nestalo a Santana už věřil, že bandité na břehu nikoho nemají, když se od jednoho keře na břehu vynořila postava. Spatřili záblesk, třeskl výstřel a nad jejich hlavami hvízdla kulka. Byli však už tak blízko, že se bezprostředně po výstřelu dostali mimo dráhu střel. Kryti za křovinami slezli z koní a začali se opatrně plížit nahoru.

Když Santana vyhlédl přes okraj svahu, uviděl vousatého obra Babea Rugga. Bandita poznal, že na ně vystřelil příliš pozdě. Teď běžel ke svému koni, který ho, vyděšen střelbou, nechtěl poslouchat.

Santana vyskočil a s koltem v ruce se rozběhl k Ruggovi, který si ho dosud nevšiml. Vztekle promlouval ke koni, jenž před ním ustupoval.

Když Rugg konečně přišel ke koni dostatečně blízko na to, aby ho mohl chytit za uzdu, byl už Santana jen pět yardů od něj. Rugg se vyšvihl do sedla a otočil koně. V tom okamžiku před sebou spatřil muže, který musel být snad ve spolku s ďáblem. Oba vypálili současně. Santanu banditova kulka netrefila, protože se bleskově vrhl stranou. Ani on však nezasáhl, protože splašený kůň se vzepjal. Rugg spadl do trávy, přičemž ztratil revolver. Než po něm mohl sáhnout, byl už u něj Santana, který zbraň odkopl.

Od břehu se blížili Černý pták a Munga.

Santana se sklonil, chytil zavalitého muže za košili a zvedl jej. Při tom mu roztrhl košili. Santana sebou trhl, když na krku bandity spatřil kožený amulet.

Dal si revolver do pouzdra a sáhl po amuletu. Strhl jej banditovi z krku a mlčky ho ukázal Černému ptákovi a Mungovi. Stačil jim jediný pohled. Byl to amulet Silného srdce, který mu vzal jeho vrah.

Vtom se Rugg naprosto nečekaně vrhl na Santanu a udeřil jej do brady. Rána měla účinek kopnutí kopytem a zvláštní agent se skácel k zemi. Koutkem oka viděl, jak Munga zvedl pušku.

„Nestřílej, Mungo!“ vykřikl.

Čejen poslechl. Rugg chtěl využít šance a znovu zaútočil. Věděl, že proti třem mužům je ztracen, ale hnala ho vpřed myšlenka zabít pěstmi muže, který zničil všechny jejich plány.

Santana však byl na jeho útok připravený. Uhnul stranou a nechal zavalitého muže proběhnout kolem. Když Rugg klopýtl, zasadil mu hák do pravého boku. Bandita se otočil a dostal ránu do břicha. Vytřeštil oči a zaúpěl, však pokračoval v boji.

Rugg opět zaútočil oběma pěstmi na Santanu, jenž se ještě zcela nevzpamatoval z první rány, a proto se soustředil na to, aby nedostal další. Z toho důvodu si vystačil s obranou a odrážením protivníkových úderů.

Babe Rugg měl sice značnou sílu, zato ale lapal po dechu. Byl zvyklý každou rvačku ukončit rychle. Santana však byl dost prozíravý na to, aby mu neustále uhýbal, včas zakláněl hlavu a běhal kolem něj, aby se Rugg nemohl pořádně opřít do rány.

Zatímco oba tak nerovní soupeři zarytě bojovali, pozorovali oba Čejeni okolí. Zdálo se však, že Clapton tam nechal jen tohoto muže.

Občasné Santanovy rány, které rozdával, když se odvážil z obrany, na Rugga velký dojem neudělaly. Santanovi ovšem stačilo jej neustále udržovat v pohybu. Velmi rychle začal Rugg odfrkávat. Jeho dech byl stále kratší a přerývanější. V jeho těžkém těle se však skrývala neuvěřitelná síla. Tu a tam jej bandita přece jen zasáhl. Santana byl po těch úderech otřesený a sužovaly jej bolesti. Sám už se takřka nedostal’ k ráně.

Jeho tvář byla opuchlá a z mnoha šrámů mu tekla krev, zůstal ale na nohou. Držela ho jeho nezlomná vůle, která tlumila bolest a která mu bránila cítit další rány. Bylo to, jako by jeho tělo stálo vedle něj a on se mohl dívat, jak Babe buší do jeho těla.

Viděl, jak se opět řítí na něj. Bandita si přitom nebránil tvář ani tělo, takže tak doslova vyzýval Santanu k úderu. A Santana toho využil. Zasadil Ruggovi ránu, do které vložil všechnu svou sílu. Babe Rugg sebou trhl. Sípal jako lokomotiva a po tváři mu tekly krůpěje potu, jež se držely v jeho hustém obočí a plnovousu a stékaly mu na hruď.

S krví podlitýma očima a rozzuřeným vrčením zaútočil na svého mladšího protivníka, avšak jeho úderům již chyběla síla. Santana si toho všiml, uhnul a pak ho hranou ruky udeřil do krku.

Vrah Silného srdce klopýtl a inkasoval další ránu, jež ho ze strany trefila do brady, svezla se po ní a zasáhla ještě krk. Sípaje ustoupil, narazil zády do stromu a vykřikl. Zády mu projela ostrá bolest. V následujícím okamžiku ho Santana udeřil do břicha. Ruggovi se podlomila kolena, skácel se na zem a pozvracel se.

Santana viděl, jak leží na zemi, ale přesto mu hned ^nedošlo, že boj už skončil. Nejistými kroky přišel ke stromu a opřel se o něj. Munga již klečel u Rugga a svazoval mu ruce za zády.

Pak se ozval dusot kopyt. Zpoza břehu se vynořili jezdci, jež pak zamířili přímo k nim. Byl to stíhací oddíl z Rivertonu. V jeho čele jel Dick Tenholm, muž, který chtěl ve volbách kandidovat na starostu. Vedle něj Santana viděl míšence Rena, z jehož tváře se nedalo nic vyčíst. Mezi ostatními občany byli i Connery a Hatch.

Santana se na ty muže křečovitě usmál.

Jeho příklad je strhl.

Když viděl, jak uctivě zdraví i oba čejenské náčelníky, byla to pro něj odměna za jeho úsilí.

+ + + + +

Černý pták přivedl koně, zatímco Santana mužům z oddílu vysvětloval, že Clapton a dalších pět banditů se pravděpodobně ukryli ve skalním masivu. I nyní se osvědčil jeho takt. Ačkoli ho muži z Rivertonu obdivovali a věděli, že je zvláštním agentem vlády, nijak svého postavení vůči nim nezneužíval.

Jasně jim dal najevo, že respektuje Richarda Tenholma jako vůdce oddílu, nedával mu žádné pokyny a mluvil s ním o dalším postupu. Poněvadž horský masiv ležel mezi kopci, bylo by těžké a časově náročné jej se zhruba dvanácti muži chtít obklíčit. Z toho důvodu se rozhodli jet blíž a přesně zjistit, kde se bandité nacházejí.

Zatímco hovořili o svém plánu, Santana žíznivě pil z láhve s vodou. Namočil si šátek a přitiskl si jej na modřiny na obličeji. Spoutaného Rugga posadili na koně. Jeden muž jej měl hlídat. Potom se vyšvihli do sedel a vyjeli ke kopcům.

Na úpatí skalního masivu to bylo obzvlášť zlé. Ukázalo se, že Santana Claptonovu taktiku odhadl správně. Když objížděli skálu, stali se terčem palby. Na okamžik vypukl zmatek. Dva muži byli zasaženi, ostatní seskákali z koní a kryli se.

Santana hned běžel dál a dorazil do místa, kde jej bandité nemohli trefit. Zadýchán zůstal ležet vedle keříků. Vedle něj se k zemi tiskl Munga. Pak se tam připlazil i Černý pták.

O něco dál na kopci se postavil Richard Tenholm. To místo v žádném případě nebylo mimo možnou dráhu střel a Santana mu dal znamení, aby se kryl. Tenholm ho však ignoroval. Díval se nahoru. Tam se však zablesklo. Santana viděl, jak k Tenholmovi kdosi přiskočil. Muž majitele hotelu strhl stranou. Než se však sám mohl dostat do bezpečí, zasáhlo ho několik kulek do zad. V pádu se jeho tělo otočilo a Santana poznal, že to je míšenec Reno.

Několik kulek ho trefilo do hrudi, než dopadl na zem. Pak zůstal bezvládně ležet. Santany se zmocnil hněv. Vstal a přikrčen se vydal do svahu. Oba Čejeni jej okamžitě následovali. Dostali se do úzkého koryta, jímž mohli postupovat rychleji.

Na jeho konci se narovnali a pohlédli přes jeho břehy. Urazili už polovinu vzdálenosti k plošině masivu, ale ani odtud bandity, kteří zuřivě ostřelovali muže z města, neviděli.

Munga navrhl, aby se na tom místě rozdělili a pokračovali směrem k plošině různými cestami. Santana a Černý pták souhlasili. Munga vylezl z koryta doleva, Černý pták doprava. Santana oba pozoroval a pak se rovněž zvedl. Plížil se nahoru, až byl dva yardy po plošinou. Připlazil se k jejímu okraji a vyhlédl zpoza něj.

Vpravo za nízkými keři leželi dva bandité. Stříleli dolů. Také zleva se střílelo. Právě se plazil na plošinu, když se jen několik kroků od něj zvedl muž. Ležel za terénní vlnou a pravděpodobně si předtím nabíjel zbraně. Byl to Roy Meyer, proradný zástupce marshala.

Meyer zbledl, když před sebou tak náhle a nečekaně spatřil svého úhlavního nepřítele. Než mohl na svého nenáviděného protivníka namířit, vrhl se Santana proti němu a pažbou koltu jej udeřil do ruky. Meyer vykřikl, pustil revolver a pohlédl na prsty, z nichž mu tekla krev. Druhý úder, tentokrát do hlavy, jej poslal do říše snů.

Vlevo Santana viděl Mungu, jenž pažbou pušky udeřil jednoho banditu do hrudi a tak jej srazil k zemi.

Než muž mohl reagovat, přiložil mu Čejen hlaveň pušky k hrudi. Bandita zvedl ruce. Celý se chvěl.

Oba bandité vpravo si Santany všimli a otočili se. Santana se vrhl za terénní vlnu, převalil se na břicho a opětoval jejich palbu. Kousek za nimi právě na plošinu vylezl Černý pták. Zvedl pušku a zastřelil jednoho z banditů. Druhý odhodil revolver a vzdal se.

V tom okamžiku se ozval vřískavý hlas. „Zůstaň tady, ty lumpe. To by se ti tak hodilo se teď zdekovat!“

Nato se ozvala salva výstřelů. Celé se to odehrálo za nedalekými křovinami. Santana a Munga vyrazili směrem k nim. Uslyšeli pronikavý výkřik, načež se z křovin prodral muž. Vrávoral směrem k nim a obě ruce měl přitisknuté k hrudi. Pak se mu podlomila kolena a skácel se na zem. Na košili se mu rychle rozšiřovala červená skvrna.

Když Munga a Santana přiběhli k němu, ozval se od křovin dusot kopyt. Munga si klekl k muži a otočil jej na záda. Santana se rozběhl ke křoví. Odhrnul větve a začal se prodírat na druhou stranu.

O chvíli později mu oblak prachu prozradil, že boss banditů ujíždí na jih. Zklamán se vrátil k Mungovi. Mezitím na plošinu dorazil Tenholm a několik mladších mužů z oddílu. „Vezměte raněné a mrtvé do Rivertonu,“ řekl Tenholmovi. „Hagg Clapton vzal na poslední chvíli nohy na ramena. Ale já ho budu pronásledovat.“

Chvatně se pak vydal dolů. Opět nemusel Černému ptákovi a Mungovi nic říkat. Oba jej oddaně následovali. Dole vysvětlil Hatchovi a Connerymu, že si budou muset vzít tři z jejich koní.

„Jestli máme Claptona dostihnout, pak musíme po cestě měnit koně. Můžete se pokusit pochytat zvířata banditů, jinak budou zdraví bandité muset jít po svých.“

„To je v pořádku, pane Santano,“ ujišťoval ho Connery. „Hlavně se snažte dostihnout toho ksindla.“

„Na to se můžete spolehnout, Portere,“ odpověděl Santana.

+ + + + +

O půl hodiny později narazili na Claptonovy stopy. Santana nechal jet vpředu Mungu, jehož ostrému čejenskému zraku nic neuniklo.

Hagg Clapton zpanikařil, jinak se totiž nedalo vysvětlit, že odehnal koně svých mužů. Tak ovšem snížil své šance. Santana přemýšlel, co toho muže motivovalo, aby rozehrál tuto hru. Proč chce indiány poštvat do boje, který musel skončit jejich vyhnáním z rezervace? Opravdu jsou zvěsti o zlatu nepodložené? To se mu zdálo nepravděpodobné. Musí Claptona chytit živého, aby na tyto otázky získal odpověď.

Každé půl hodiny měnili koně, a tak mohli udržovat velmi rychlé tempo. Už brzy Munga podle stop poznal, že ho dohánějí. I kdyby teď Clapton měl příležitost vyměnit svého koně za čerstvé zvíře, stálo by ho to drahocenný čas.

Rozprostírala se před nimi plochá zelená prérie. Po nějaké době se zase dostali mezi kopce. Z temene jednoho z nich spatřili Claptona. Jel ani ne dvě míle před nimi. Vpravo viděli budovy nějaké osady. Pokud si Santana dobře pamatoval mapu, pak to musel být Landers.

Kdesi vpředu zapískala lokomotiva, načež se ozval tlumený rachot kol. Jezdec před nimi odbočil doleva. Santana náhle pochopil, že Claptona podcenil. Bandita měl všechno přesně naplánované. Samozřejmě, pomohla mu i trocha štěstí. Každopádně se teď blížil k trati železnice Burlington & Quincy, vedlejší trati, jež z Landersu vedla přes Riverton do Casperu a tam křížila trať Chicago & North-Western Railroad.

„Chce přijet k vlaku!“ zvolal na oba Čejeny.

Vyměnili koně oddílu z města za svá vlastní zvířata a zrychlili. Stále Claptona doháněli, ale ten se blížil k trati, po níž jel vlak. Už viděli kouř stoupající z komína.

Zatímco Clapton mířil pod ostrým úhlem k trati, přičemž tak jel přijíždějícímu vlaku naproti, jeho pronásledovatelé směr nezměnili a cválali stále rovně. Clapton to ignoroval, protože vlak se již objevil mezi kopci. S rachotem a syčením se blížil.

Clapton dorazil ke kolejím, sesedl z koně a něco z něj sundal, pravděpodobně sedlové brašny, v nichž vezl obsah svého sejfu.

Když vlak projížděl kolem, rozběhl se souběžně s ním, hodil sedlové brašny na plošinu vagónu, chytil se zábradlí a vyšvihl se na schůdky. Půl míle před vlakem dorazili k trati i Santana a oba Čejeni. Santana si sňal klobouk z hlavy a divoce jím zamával, aby strojvůdci dal znamení. Stál široce rozkročen na pražci, avšak strojvůdce nereagoval. Lokomotiva několikrát zapískala a stejnou rychlostí se blížila k Santanovi, který uskočil stranou a potom se rozběhl souběžně s vlakem. Lokomotiva projela kolem něj. Krátce zahlédl stroj nika, který mu rozzlobeně hrozil pěstí, a pak se už vedle něj objevil první vagón.

Přední plošina jej minula, ale u zadní se mu podařilo chytit se zábradlí. V té chvíli klopýtl. Pevně oběma rukama sevřel madlo zábradlí a kousek byl vlečen. Potom se musel pustit. Náraz byl tvrdý, ale on se rychle zvedl. Mezitím kolem projel druhý vagón.

Objevila se před ním plošina třetího vagónu. Tentokrát to vyšlo. Santana se chytil zábradlí a vyskočil. Narazil sice kolenem do schodu, ale byl nahoře. Zadýchán se vytáhl na plošinu a vstal.

Viděl, že oba indiáni na koních jedou za vlakem. Nebylo pro ně těžké s ním držet krok, vlak nejel příliš rychle, protože se blížil k osadě Hudson.

Zrovna chtěl vejít do vagónu, když se ozval třesk výstřelů. Santana se sklonil. Vypadalo to, že Clapton ze zadní plošiny posledního vozu ostřeluje oba indiány.

Santana se oběma rukama chytil okraje rovné střechy vagónu, vytáhl

se a nohama se zapřel o zábradlí plošiny. Potom vylezl nahoru. Postavil se a rozběhl se po střeše. Přeskočil na střechu posledního vozu a ihned běžel dozadu.

Tam si lehl na břicho, posunul se k okraji vagónu a vyhlédl dolů. Clapton právě hleděl zasklenými dveřmi dovnitř vagónu, protože čekal, že Santana přijde tudy. Přes rameno měl napěchované sedlové brašny a v rukou držel dva revolvery.

Otočil se ve chvíli, kdy Santanovi spadl klobouk. Santana se ještě stačil stáhnout, než na něj Clapton vystřelil. Dole začali oba indiáni znovu pálit, ale ze sedla cválajícího koně bylo těžké zasáhnout.

Potom mu rozčilený Černý pták dal znamení. Santana pochopil, že bandita vešel do vagónu. Vstal a šel dopředu, přičemž musel vyrovnávat otřesy vozu a dávat pozor, aby jej nesrazil poryv větru.

Dole Clapton přešel do sousedního vagónu. Vlak se dostal do zatáčky a Santana si musel lehnout na střechu, aby nebyl smeten setrvačností. Tak ztratil cenný čas. Když se vlak zase dostal na rovný úsek, Santana vstal a přeskočil na sousední vagón. Přitom se dostal nebezpečně blízko okraje střechy. Připlazil se doprostřed střechy a vstal.

Pak šel dál směrem k lokomotivě. Náhle uviděl letět vzduchem sedlové brašny bandity, načež se objevil i samotný Clapton. Lezl po zadní stěně zásobníku na uhlí.

Santana pochopil jeho záměr. Clapton chtěl strojvůdce přinutit, aby ve stanicích nezastavoval. Santana všechno vsadil na jednu kartu. Rozběhl se po střeše dopředu.

Clapton klečel na hromadě uhlí a zrovna vytahoval revolver, který si předtím, když přelézal na zásobník, strčil do pouzdra.

V té chvíli Santana dorazil ke konci střechy prvního vagónu a vší silou se odrazil. V letu ucítil, jak mu kolem obličeje hvízdla kulka, načež vrazil do bandity. Clapton přitom spadl na hromadu uhlí. Revolver mu vypadl z ruky. Santana vzal kus uhlí a mrštil mu jej do tváře. Clapton zasténal a ztratil vědomí.

Když se probral, už byl spoután. Nenávistně pohlédl na Santanu.

V Hudsonu unavený Santana slezl se svým zajatcem ze zásobníku. Cestující vlaku vše s údivem sledovali a rozčileně mluvili jeden přes druhého.

Santana vzal Claptonovy sedlové brašny a strkal banditu před sebou. Černý pták a Munga již na něj čekali. Pod ocelovými pohledy obou indiánů Clapton změkl.

Podél trati se pak se svým zajatcem vydali do Rivertonu.

+ + + + +

V Rivertonu čekalo Santanu a jeho dva pomocné agenty triumfální přivítání, ale Santana se všemu vyhnul a hned šel do svého pokoje. Tam spal až do večera.

Téměř tou samou dobou se vrátil i oddíl z města. Navečer přivedl rančer Toller svého syna do vězení. Zpravil je o tom, že vojáci pod kapitánem Bentem z rezervace odjeli, protože u Pilot Butte nikoho nenašli.

Následujícího rána se Santana a oba indiáni zúčastnili pohřbu mrtvých, načež odjeli do rezervace. Nalezli Velkého hroma a Rudého bobra s jejich lidmi poblíž tábora Šošonů a sdělili jim, že už je po všem a že se mohou vrátit.

Yashika mu na krk pověsila náhrdelník z medvědích zubů, který patřil jejímu bratru Silnému srdci. Indiáni celou noc tančili mezi ohni a slavili mír. Následujícího rána se vrátili k Pilot Butte.

Týden potom, co Santana přijel do Rivertonu, toto město zase opouštěl. Loučil se s ním dav lidí, mezi nimi i náčelníci a Yashika. Musel si potřást rukou s mnoha lidmi, a než jeho vlak odjel, zahrála místní kapela docela obstojně hymnu Yankee Doodle.

Ve Washingtonu se Santana dozvěděl, že bandité se u soudu navzájem obviňovali, a tak všechno vyplulo na povrch. Claptonovým cílem bylo zrušení rezervace. Měl dostatek peněz na to, aby mohl koupit rozlehlé plochy této cenné země. Později ji chtěl s velkým ziskem prodávat osadníkům nebo rančerům. Při procesu se ukázalo, že Rugg nezabil jen Silné srdce, ale i Archieho Klinka, protože Clapton se obával, že by u soudu mohl mluvit. K Byro-nu Lazebymu prý měl větší důvěru.

Hagg Clapton, Babe Rugg a Joe Manolo byli pověšeni. Byron Lazeby, Roy Meyer a mladý Don Toller si museli odpykávat dlouholeté tresty ve vězení. U jiného soudu se konalo přelíčení s Jimem Lockwoodem. Nepoctivý indiánský agent byl zbaven svého úřadu a uvězněn. Agenturu převzal někdo jiný. K dalším rozepřím mezi indiány a bělochy v tom kraji již nedošlo.