John Kirby

Colorado western 121. Pekelný úkol

Měl provést úkol, na jehož úspěchu závisely životy bezpočtu mužů. Jmenoval se Jeff Kane. Nikdo ho nenutil k tomu, aby se vypravil do pekla Camp Randolph. Jeff Kane to však udělal a stal se tak obětí muže, kterému se přezdívalo „kat“. Nikdy předtím Jeff nebyl tak ponižován a trýzněn. Ale vydržel to. Ujal se pekelného úkolu a chtěl jej dovést do konce…

Vzduch v malé tmavé cele byl štiplavý jako v peci. Jeff Kane seděl na udusané podlaze a pokoušel se uklidnit svůj tep tím, že dýchal zhluboka.

Byly to kroky na chodbě před jeho celou, co způsobilo, že se mu tak rozbušilo srdce a že jej polil studený pot.

Kroky se zastavily před dveřmi cely. S hlasitým rachocením se odsunula závora.

Tmu pročísl paprsek světla. Jeff Kane přivřel oči. Slyšel potměšilý smích, který mu vyvolal téměř tělesnou bolest.

Cítil, jak se mu najednou rozechvěly ruce.

„Zavři dveře, Lattany,“ řekl kdosi hrubým hlasem.

„Sakra, Spikeu, ten chlap je vyřízený,“ zněla odpověď. „Major Upton to jen tak nenechá, jestli tu ten rebel zhebne.“

„To nech na mě, Lattany,“ zavrčel druhý muž. „Dělej, otevři to už konečně!“

Zarachotil svazek klíčů a jeden z klíčů se otočil v zámku. Dubové dveře se otevřely. Cela byla náhle zalita světlem.

O chvíli později se ve dveřích objevil stín.

Spike Cobb. Kat tábora Camp Randolph. Tak mu přezdívali zajatí muži. kteří se tísnili v těsném vězení.

Jeff Kane se nepohnul. Jenom lehce zvedl hlavu a pohlédl na velký a široký stín ve dveřích.

Cobb se houpal na patách. V rukou držel svůj obávaný bič, kterým už nejednoho zajatce poslal na onen svět. Vešel do cely. Musel se při tom sklonit, aby se neudeřil hlavou o rám dveří. Do tváře mu padlo světlo. Zračila se v ní brutalita. Měl křivý, několikrát zlomený nos. Po levé polovině tváře se mu táhla široká krvavě rudá jizva. Jeho odulé rty byly lehce otevřené a v jeho malých prasečích očích se jiskřilo.

„Vstaň, Kane,“ řekl hrdelním hlasem, jenž se poněkud chvěl. Jeff Kane to znal. Cobb byl rozzuřený. Jako vždy, když stál před zajatcem, jenž mu vzdoroval.

Jeff vstal. Jen s vypětím potlačil zasténání. Tělem mu projely vlny bolesti. V tom okamžiku se mu vybavilo to, jak ho bolely nemilosrdné, tvrdé údery Cobbova býkovce.

Podlamovala se mu kolena. Potácel se, ačkoli zatnul zuby a nechtěl na sobě dát znát slabost. Pociťoval nutkavé přání udeřit do toho širokého, nelidského obličeje. Nepohnul se však. Věděl, že stojí na prahu pekla.

Nebál se smrti. Nešlo však jen o něj.

Musel splnit úkol, na jehož úspěchu závisely životy bezpočtu lidí.

Ptal se, zda je Cobbův instinkt tak vytříbený, že okamžitě vycítil, koho to přivedli do Camp Randolph. Od prvního okamžiku, kdy si pohlédli do očí, mezi nimi zavládla nenávist. Jeff Kane se snažil nedat Cobbovi žádný důvod k tomu, aby ho zbil, ale už druhého dne věděl, že to je zbytečné. Cobb si ho už na začátku vyhlédl a při první příležitost ho zmlátil. Podobal se honícímu psu, který zavětřil oběť.

Před očima ostatních zajatců Cobb s cynickým šklebem vytáhl svůj býkovec zpoza opasku a jeho ranami mu nadělal z košile cáry. Nebýt velitele pevnosti majora Uptona, který se tam náhodou objevil a seřval Cobba před celým mužstvem, byl by Jeff Kane pravděpodobně dopadl hůř. To však Cobbovu nenávist ještě zvýšilo.

Od té doby Cobb čekal na vhodnou příležitost.

Přišla dřív, než sám čekal. Jeff Kane neviděl, že Cobb je poblíž, když se pokusil jednomu mladému zajatci, který se přestal ovládat, zabránit v tom, aby napadl dozorce. Náhle se tam objevil Cobb a Jeff Kane ucítil šlehnutí jeho biče. A tentokrát tomu surovci nešlo jen o to, aby mu strhl košili z těla. Býkovec mu rozsekl košili a zaryl se mu do kůže na zádech. Jeff cítil, jak mu po zádech teče krev. Otočil se a vběhl Cobbovi do další rány.

Snad by zůstalo jen u toho, protože Jeff se ovládal, ačkoli jím cloumal vztek. Potom se však mladý voják vrhl na Cobba. Jediný úder rukojetí býkovce však stačil na to, aby zůstal ležet na zemi, a než si toho incidentu všimli ostatní dozorci, zbičoval Cobb Jeffa Kanea do krve.

Došlo k pozdvižení.

Cobb tvrdil, že jej Jeff Kane napadl. A protože Kane mlčel a kapitán Glenn Layton, zástupce majora Uptona, se postavil za Cobba, byl Jeff Kane bez velkých cavyků odsouzen ke dvěma týdnům samotky, aby pochopil, že jakýkoli odpor je v Camp Randolph marný.

Spike Cobb jako by mu četl myšlenky. Na jeho odulých rtech se objevil cynický škleb. Udeřil se rukojetí biče do levé dlaně a řekl: „No, Kane? Ještě ti to pořád nestačilo?“

Jeffrey neodpověděl. Potlačil svou nenávist k tomuto muži. Jeho úkol byl příliš důležitý. Nesměl zemřít. Příliš mnoho záviselo na tom, zda zůstane naživu a provede to, co jej přivedlo do Camp Randolph.

Cobbova tvář se zkřivila, když viděl, že jeho oběť nereaguje. Býkovec zasvištěl vzduchem a zasáhl Jeffreyho Kanea do levého ramene.

Jeffrey sebou trhl. Nepotřeboval vidět jiskry v malých očích toho sadisty, aby věděl, že Cobb bude tu záležitost chtít dovést do konce.

Dostal druhý úder. Zavrávoral proti stěně malé cely. Aniž to chtěl, vydral se mu z hrdla chraplavý výkřik. Cítil, jak se mu podlomily nohy. Braň se! ozval se jeho vnitřní hlas. Tentokrát tě umlátí!

Očekával další ránu.

Vtom však uslyšel hlasy a hekání dvou mužů. Levou rukou si utřel krev z očí a otevřel je.

Spike Cobb zařval a udeřil rukojetí biče muže, jenž ho držel zezadu. Cobb byl silný jako medvěd. Vymanil se ze sevření a odhodil toho muže do chodby.

Jeffrey Kane toho chlapíka poznal. Jmenoval se Lattany. Byl jedním z těch dozorců Camp Randolph, kteří požívali úcty zajatců. Šlo o mladého muže, jehož brutalita v pevnosti ještě neotupila.

Cobb se k němu obrátil a tak Jeffrey Kane viděl jeho široká záda. „Já tě zničím, Lattany!“ zavrčel. „To bylo naposledy, cos mi zkřížil cestu.“

Lattany se přikrčil. Chtěl uhnout ráně biče, jenže na Cobba nebyl dost rychlý. Kůže býkovce se mu omotala kolem krku a Cobb jej strhl k zemi. Lattany se pokoušel uvolnit sevření biče, ale Cobb jej se zlomyslným úsměvem ještě zvýšil. Lattany zmodral.

Jeff se vytáhl po stěně nahoru. Věděl, že Lattany mu svým zásahem zachránil život.

Chvíli myslel na to, že Spike Cobb bude mít vážné problémy, jestli mladého dozorce zabije. Pak by Cobb nějakou dobu měl jiné starosti než trýznění zajatců a obzvláště Jeffa Kanea. Když však viděl, že Lattanymu vylézají oči z důlků, jednal.

Později sám nevěděl, kde se v něm vzalo tolik síly. Spike Cobb náhle ležel na zemi.

Lattany si strhl bič z krku. Hekaje se posadil a zalapal po dechu.

Odkudsi se ozvaly kroky.

„Běž zpátky do cely, Kane!“ vyhrkl mladý dozorce.

Jeffrey Kane krátce zaváhal, načež se vrátil do cely.

Kroky byly stále rychlejší a hlasitější. Na chodby se ozval ostrý hlas kapitána Laytona.

„Co to má znamenat, Lattany?“

Lattanyho hlas zněl přidušeně, když mu odpověděl. Skončil slovy: „Cobb by nezabil jenom Kanea, ale i mě, kdyby se mi nepodařilo ho srazit k zemi, pane.“

Ve dveřích se objevil stín, když do nich vešel Layton a nahlédl do cely. Svraštil obočí a několik vteřin si prohlížel krví zalitou tvář vězně. Potom nevěřícně pohlédl na Lattanyho. Nemohl věřit tomu, že tomu mladíkovi se podařilo povalit takového siláka, jako byl Cobb. Jinak to však být nemohlo, protože vězeň byl v natolik špatném stavu, že se sotva držel na nohou.

Kapitán ostrým hlasem přikázal několika dozorcům, kteří se tam mezitím objevili, aby Spikea Cobba odtáhli pryč. Potom se otočil k Lattanymu.

„Zamkněte Kaneovu celu, Lattany. A zavolejte k němu lékaře. Pak si s vámi chci pohovořit ve své kanceláři.“ Otočil se a šel pryč.

Lattany pomalu přistoupil ke dveřím cely. Na několik vteřin se jeho pohled setkal s Jeffovým. Potom zavřel dveře a otočil klíčem v zámku.

Zatímco Lattanyho šouravé kroky se vzdalovaly, klesl Jeff Kane pomalu na studenou udusanou podlahu cely.

+ + + + +

Táborový lékař mu ovázal ránu na čele. Lékař měl ve tváři sveřepý výraz. Takové rány musel ošetřovat pořád. Jeff slyšel, že lékař šel pokaždé za velitelem tábora a stěžoval si, ale dokud Cobba kryl kapitán Glenn Layton, nemínil major Upton nic podniknout, protože Layton byl snoubencem jeho dcery.

Jeff Kane seděl v temnotě a tichu. Myslel na ostatní zajatce v táboře. Na vojáky Konfederace, jako byl on. Několik z nich plánovalo útěk z Camp Randolph. Obzvlášť jeden mladý poručík jménem Tom Egan konal přípravy, které už dospěly poměrně daleko. Trvalo to dlouho, než k Jeffu Kaneovi pojal důvěru. Nejvíce k tomu přispělo to, jak o Kanea „pečoval“ Cobb. Každý v táboře věděl, co se stane, když si Cobb na někoho zasedne.

Tom Egan s několika kamarády vykopal tunel, který měl vést z tábora. Podle Jeffova odhadu již měl být skoro hotový.

Myšlenka na to, že Tom Egan uprchne bez něj, Jeff a vyděsila. Dosud Eganovi a ostatním neřekl nic o tom, že přišel do Camp Randolph na příkaz generála Shelbyho. Všechno to bylo pečlivě připravené. Jeffovo zajetí při výpadu za nepřátelskou linii bylo naplánováno do nejmenších podrobností.

Jenže byl tu Spike Cobb. S ním nepočítali ani generál Shelby ani Jeff.

Co Cobb udělá, až se probere?

Sadistický dozorce dobře věděl, že ho k zemi nesrazil Lattany, ale Jeff Kane. Poví o tom Glennu Laytonovi? Nebo si to nechá pro sebe, aby se za to později Kaneovi pomstil? To byla otázka.

Jeff tyto myšlenky zaplašil. Věděl jen to, že musí brzy z této kobky ven, pokud má přežít a splnit svůj úkol.

Nevěděl, kolik času uplynulo, když znovu uslyšel kroky. Byly to kroky několika mužů. Utichly před dveřmi jeho cely.

Tentokrát se špehýrka neotevřela. Zacinkaly klíče a otevřely se těžké dveře. Jeff přivřel oči, jež oslepilo světlo. Chvíli mu trvalo, než poznal muže, kteří stáli v chodbě před jeho celou. Byl to major Upton, Glenn Layton, jeden dozorce a lékař.

Doktor vešel do cely a sklonil se k Jeffu Kaneovi na zemi . Chytil ho pod paže a zvedl ho. Pak se ohlédl ke dveřím.

„Podívejte se na toho muže, majore,“ řekl. „Jestli Cobb ještě jednou takto zřídí někoho ze zajatců a vy to necháte být, tak podám hlášení. Příště už oči zavírat nebudu, majore. Přitáhněte mu uzdu, nebo budete mít víc problémů, než by pro vaši kariéru bylo zdrávo!“

Major Upton na to neodpověděl. Se sevřenými rty chvíli hleděl na zajatce, načež se mlčky otočil a odešel.

Lékař mávl na dozorce a společně pak vynesli Jeffa Kanea na chodbu.

Layton chladně pohlédl na Jeffa, načež se otočil k lékaři a procedil mezi zuby: „To je vaše věc, doktore. Cobb věděl, proč si toho vzpurného rebela podal. On s takovými umí jednat. My mu ukážeme, zač je toho loket. A pak si posvítíme na vás.“

„To je mi jedno, Laytone,“ odpověděl lékař. „Nebudu znovu přihlížet, jak Cobb někoho zavraždí. Je mi jedno, jaké důsledky z toho poplynou pro mě.“

Layton pokrčil rameny a odešel.

Jeff Kane cítil, jak v něm ožívají síly. Dostal se z té kobky. Instinktivně věděl, že lékař ho nebude moci chránit dlouho. Nenávist Spikea Cobba vůči němu byla příliš velká na to, aby se nechal zastavit lékařem nebo majorem Uptonem.

Objevil se další dozorce. Na doktorův pokyn odnesli Jeffa do baráku zajatců, kde se ho ujali Tom Egan a ostatní. Všichni viděli, co se mu stalo. Nemuseli se ho ptát, kdo ho tak dorasoval.

+ + + + +

O tři noci později přišla hodina H.

Kromě Jeffa Kanea a poručíka Egana se útěku účastnilo ještě dalších devět mužů. Jeff se dostal do sporu s poručíkem, protože Egan nechtěl vzít s sebou plukovníka Willise A. Chiltona a několik dalších důstojníků. Egan však neměl na vybranou, pokud nechtěl celý podnik ohrozit.

Po barácích Camp Randolphu se plazily světelné prsty kerosinových světlometů. V zóně smrti před prkenným plotem, jímž byl tábor obehnán, bylo světlo jako ve dne. Zřetelně byly vidět stíny dozorců s jejich puškami na strážních věžích.

Jeff Kane se krčil ve stínu, jenž vrhal barák číslo 14. Slyšel tiché oddechování tří mužů za sebou.

Ed McCulloch, Frenchy a Josh Davies dřepěli za ním a tak jako on čekali na plukovníka Willise A. Chiltona.

Bylo půl dvanácté.

Do ticha, jež v táboře panovalo, se ozývalo chrápání jednoho muže v baráku číslo 14.

Od Missouri postupovala mlha.

Bylo vlhko a sychravo.

Jeff trnul. Rány na rukou, na zádech a na čele pálily. Přesto se cítil dobře. Věděl, že rozhodnutí bylo na dosah, a to mu dodávalo klid a jistotu.

Ozvalo se šourání boty po zemi.

Jeff Kane se otočil, protože si myslel, že ten zvuk způsobil jeden z mužů za ním.

Z temnoty se vynořil stín potom, co světelný kužel jednoho ze světlometů přeletěl mezi baráky 14 a 15, Jeff Kane poznal štíhlou postavu Torna Egana.

K Tomu Eganovi se upínaly veškeré Jeffovy naděje. Chtěli totiž utéct tunelem, jenž Egan a jeho lidé vykopali v posledních dvou měsících.

Egan se přikradl k Jeffovi.

Jeho dech byl neklidný.

„Kde je Chilton?“ vyrazil ze sebe.

Jeff pokrčil rameny.

„Počkáme ještě pět minut a potom zmizíme,“ tiše odvětil.

Jeff cítil, jak se ho zmocňuje zloba.

Chilton musel vědět, že při útěku půjde o každou vteřinu. Kde zůstal? A kde jsou Richard Garnett a Fitz Hackman?

Čas se vlekl.

Jeff cítil, jak muži za ním znervózněli. Pokud se zdržovali mimo svůj barák, šlo jim o život. Dozorci na strážních věžích měli příkaz střílet na všechno, co se v noci mezi baráky hne.

„Musíme odsud pryč, Kane,“ sykl Egan. „Sakra, jak dlouho ještě chcete čekat?“

„Ještě dvě minuty, Egane,“ zašeptal Jeff. „Neztrácejte nervy!“

Pohled Eganových tmavě modrých očí byl výmluvný.

Jako by se jimi ptal Kanea: Proč musíme brát i plukovníka Willise A. Chiltona? Jeff nemohl poručíkovi prozradit, na co plukovníka potřeboval. Pomalu přikývl.

„Tak jdeme bez něho!“ zašeptal.

Chtěl se otočit, když tu spatřil tři postavy, jež se krčili ve stínu baráku číslo 13.

„Tam jsou!“ hlesl za nimi Frenchy.

Prostor mezi baráky přelétl kužel světla. Krátce nato místo opět zahalila tma.

Pak k nim přiběhli zadýchaní plukovník Willis A. Chilton, Fitz Hackman a Richard Garnett.

„Dělejte, Egane!“ zašeptal Jeff Kane. „Zaveďte nás k vašemu tunelu.“

Tom Egan se obrátil a zmizel v temnotě.

Někde mezi baráky cosi zarachotilo, načež se opět rozhostilo ticho.

Po jednom přeběhli nebezpečné místo, jež bylo vidět z jedné ze strážních věží. Dozorci však v té chvíli pravděpodobně hleděli na baráky, které stály na okraji zóny smrti před prkenným plotem.

Před barákem 28 si Tom Egan klekl.

Jeff Kane viděl, jak si Tom přiložil ukazováček pravé ruky ke rtům. Dal znamení ostatním.

Potom Tom Egan vlezl pod prkennou podlahu baráku, jenž stál na kůlech zaražených do země. Prostor mezi podlahou a zemí nebyl vyšší než jeden a půl stopy.

Jeff Kane kývl na McCullocha a Joshe Daviese. Měli Egana následovat jako první. Pak šli Willis A. Chilton a Richard Garnett. Jeff Kane, Frenchy a Fitz Hackman měli jít nakonec.

Jeff hleděl do temnoty před sebou, ve které nic nebylo vidět.

K jeho uším se donesly tiché, šouravé zvuky. Slyšel za sebou rychlé oddechování Frenchyho a Fitze Hackmana.

Pak sáhl ještě jednou do prázdna.

Nahmatal díru, jež byla před ním v zemi, a vklouzl do ní. Pod ním se sypal písek. Jeff žasl nad tím, jak je díra hluboká.

Potom dosáhl nohama na její dno. Za límec mu padal písek, když za ním lezl Frenchy.

Kdosi jej chytil za ruku.

„Tudy!“ ozval z temnoty šepot Torna Egana.

Jeff Kane nahmatal pytel visící ze stropu. Odhrnul jej a nahmatal stěnu.

„Skloň se!“ sykl Egan.

Jeff klesl na kolena.

Chodba, kterou se plazil, byla zatraceně úzká. Teprve pod dvou yardech se rozšiřovala.

Skrze další pytel prosvítalo slabé světlo.

Jeff slyšel tiché, ale energické hlasy za tím pytlem.

Rychle se připlazil k němu.

Odhrnul jej a s úžasem uviděl, že se nachází v prostorné jeskyni, v níž mohl dokonce stát, byť přikrčen. Stálo tam sedm mužů - na takový počet ta jeskyně byla již přece jen těsná.

„Odstupte, Lockharte!“ sykl plukovník Chilton. „To je rozkaz! Nebo nevíte, koho máte před sebou?“

Jeff Kane sáhl Chiltonovi na rameno a otočil ho k sobě. Rozhořčeně na něj pohlédl a zašeptal: „Už ani slovo!“ Pak odsunul Chiltona stranou, aby do jeskyně mohli vejít další.

Vzduch tam byl vydýchaný.

Tlustý Dunn držel v pravé ruce smolnou pochodeň. V její mihotavé záři se po vlhké stěně pohybovaly strašidelné stíny.

Tom Egan se prodral kolem ostatních a kývl na Ala Lockharta. Jeff si už myslel, že právě tento muž s těkavým pohledem poleze tunelem ven jako první, ale Egan se sklonil a zmizel v tmavé díře.

„Dělejte, další,“ dutě zazněl jeho hlas z tunelu.

Jeff tam okamžitě přišel, vzal Dunnovi z ruky pochodeň a vklouzl do dvě stopy vysokého tunelu.

V yardových odstupech Egan a jeho lidé tunel podepřeli prkny. Nebylo mu jasné, kde je vzali.

Zdálo se, že tunel nemá konce.

Půda byla stále sušší.

Jeff měl pocit, že se plazí do mírného svahu. Pomyslel na vrch, na němž rostly keře. Mezi nimi se měl nalézat východ z tunelu.

Občas posvítil pochodní za sebe. Tehdy vždy uviděl tvář plukovníka Willise A. Chiltona. Náhle mu došlo, že skutečné těžkosti začnou teprve tehdy, až opustí zajatecký tábor.

Jak bude Chilton reagovat, až se dozví, že Jeff Kane nepřijel do Camp Randolph proto, aby jej a jeho důstojníky osvobodil, ale proto, že potřebuje pro jeden nebezpečný úkol muže, které by jinde nesehnal.

Jeffovi při tom pomyšlení přeběhl mráz po zádech.

+ + + + +

Jeff Kane, Tom Egan a plukovník Chilton dřepěli mezi keři. Těsně před koncem tunelu Jeff uhasil louč.

Jako další z díry vylezl kapitán Richard Garnett. Hned po tom si začal oklepávat hlínu z uniformy. Přestal teprve tehdy, když na něj Jeff sykl, aby byl zticha.

Pak vylezli kaprál McCulloch, seržant Hackman a prostý voják Josh Davies. Po nich následovali tři Eganovi muži. Nejdřív Dunn, potom Moultrie a nakonec Al Lockhart.

Jeff čekal na Lockharta. Věděl, že je ozbrojen derringerem.

Chytil ho za kabát.

„Hej!“ zamumlal ten vysoký, štíhlý muž. „Co to má být?“

„Dej mi ten derringer, Lockharte!“

Muž zalapal po dechu.

Tom Egan se tam připlazil a pohlédl na Lockharta.

„Vy máte zbraň?“

„Derringer,“ odpověděl namísto Lockharta Jeff. „A teď ho dá mně.“

Al Lockhart se zachmuřil.

„To je můj revolver, sakra!“ zasyčel.

„Lockharte! Nedělejte teď hlouposti!“ zašeptal Tom Egan. „Možná tu zbraň budeme potřebovat, až vnikneme do Uptonova domu!“

Lockhart se mu chtěl vytrhnout, jenže v tom okamžiku ho někdo zezadu chytil pod krkem a sevřel mu hrdlo.

„Vezměte si to, Kane,“ zavrčel vysoký Frenchy, který z tunelu vylezl jako poslední.

Lockhart se nehýbal, když jej Jeff prohledával, až mu v kapse kalhot nalezl derringer.

Potom ho Frenchy pustil. Lockhart nenávistně pohlédl na Jeffa, avšak ten se o něj nestaral.

Tichým hlasem dal ostatním pokyny.

Museli počkat, až se v jednu hodinu bude polovina stráží střídat. Teprve potom, až vystřídaní Yankeeové zmizí za kopcem ve svých barácích, se mohli odvážit připlížit se ke kamennému domu na kopci.

Pohlédli dolů na tábor. Světla tří kerosinových světlometů pravidelně ozařovala baráky. Panovalo ticho. Velmi nezřetelně bylo slyšet bublání Missouri, která protékala za kopcem, na němž se nacházeli.

A pak se dočkali.

Uslyšeli tiché hlasy.

Na úzké cestě, jež vedla podél kamenného domu k velké bráně tábora, se objevili první dozorci.

Kdosi se tiše smál.

Jeffa Kanea střídavě poléval studený a horký pot.

Také ostatní sebou trhli.

Poznali hlas Spikea Cobba.

Jeff spatřil ten široký brutální obličej a náhle jej zabolely rány po jeho biči na hrudi, na rameni a na zádech. Málokdy k někomu pociťoval nenávist, ale Spike Cobb byl člověk, který svou brutalitou dovedl vzbudit nenávist jiných.

Jeff se zatím vždy dokázal přinutit zapomenout na svou nenávist, a to i pokud šlo o jeho nepřátele, proti nimž bojoval v bratrovražedné válce Severu proti Jihu. U Spikea Cobba se mu to však nepodařilo.

Viděli nezřetelné postavy kráčející k bráně tábora, odkud se rozešly k jednotlivým strážním věžím. Několik jich zůstalo u brány.

Jeffovi se zdálo, že mezi nimi vidí Spikea Cobba.

Potom se vystřídaní strážní vydali k barákům.

Pohybovali se mlčky. Pravděpodobně byli velmi unavení, protože noční služba představovala pořádný nápor na nervy. Příliš často zažili, že zajatci se pokusili uprchnout.

Dosud byl každý pokus zlomen palbou jejich pušek a brokovnic. Jeff Kane už druhého dne, co byl v táboře, viděl, jak strážní postříleli tucet zajatců.

„Na co ještě čekáme?“ zeptal se Al Lockhart, když poslední strážní zmizeli za návrším.

Tom Egan se ohlédl. Od jeho očí se odrážel svit hvězd.

„Držte zobák, Lockharte!“ zavrčel. „Odteď už nikdo neřekne ani slovo, rozumíte? Jediný, kdo tu bude udílet rozkazy, je kapitán Kane!“

Lockhart pomalu otočil hlavu a pohlédl na Jeffa. On a jeho dva kumpáni Steve Moultrie a Melvin Dunn byli jediní, kdo ještě nevěděl, že vysoký muž, kterého znali jako Jeffa Kanea, je kapitán.

V bledých očích Melvina Dunna se zajiskřilo.

Jeff viděl, jak o něčem horečně uvažuje. Než však dospěl k nějakému rozhodnutí, kývl Jeff na ostatní a jako první vylezl z keřů.

Museli být proklatě opatrní. Noc nebyla tak tmavá, jak by si Jeff přál.

Neustále se zastavovali, aby si náhodou někdo ze strážných dole v táboře nevšiml pohybu na svahu.

Nacházeli se přibližně čtyřicet yardů od prkenného plotu, kterým byl tábor obehnán. Naštěstí byly zraky strážných upřeny na druhou stranu a věže na druhém konci tábora byly příliš daleko.

Jeff se plížil po svahu. Mohli se krýt za roztroušenými stromy. Pak dorazili na vrchol kopce. Odtud měli výhled na východ. Ve svitu hvězd se leskla Missouri. Kdesi na obzoru se mihotala světélka.

I u čtyř dlouhých baráků zhruba padesát yardů pod kamenným domem se svítilo, tato světla však jedno po druhém zhasla.

Vystřídaní strážní si šli lehnout.

Jeff Kane na druhé straně návrší slezl několik yardů dolů, takže již z tábora nemohl být viděn. Potom dal ostatním znamení, aby se vydali ke kamennému domu.

Pomyslel na ty čtyři lidi, kteří v tom domě přebývají.

Malý hubený major Emory Upton, který tomu zajateckému táboru velel. Upton byl mírný člověk, když se opil, střízlivý však nebyl o nic méně brutální než Spike Cobb.

Major Upton v tom domě žil se svou ženou a dcerou. Jako čtvrtý tam žil kapitán Glenn Layton, jenž byl snoubenec Uptonovy dcery.

Před nimi narůstaly stíny toho domu. Poslední yardy běželi. Jeff za sebou slyšel jejich přidušené oddechování. Mávl na Torna Egana.

„Převezměte velení, Egane!“ sykl. „Myslete na to, že nejdříve musíme vyřídit Uptona a Laytona.“

Egan přikývl. Jeho úzké rty byly nyní sevřené. Proklouzl kolem Jeffa a zastavil se před úzkými dveřmi na vnitřní straně domu.

Jeff viděl, že ženy obdělávaly záhony se zeleninou. K domu byla přistavena malá kůlna, jež jim překážela ve výhledu na baráky.

Trhli sebou, když uslyšeli tiché vrznutí dveří.

Poručík Egan vklouzl do domu.

Jeff držel v pravé ruce derringer. Přesvědčil se o tom, že obě hlavně jsou nabité.

Potom i on zmizel v temnotě.

Před sebou slyšel tiché škrábání, jež způsoboval Egan. Pravděpodobně tápal podél zdi.

Věděli, že ložnice se nachází v patře. Jeden zajatec, který trochu rozuměl zubařině, byl jednou zavolán k Uptonově ženě. Ošetřoval ji v její posteli. Od něj se Tom Egan dozvěděl, jak vypadá vnitřek majorova domu.

Jeff cítil, jak se uklidnil. Tak to bylo vždy, když začal tělesně cítit nebezpečí.

Rád by se vyhnul tomu, aby museli majora Uptona a jeho rodinu vzít jako rukojmí, jenže neměli jinou možnost, pokud se jim jejich útěk měl podařit. Potřebovali zbraně a koně, jinak byli už předem ztraceni.

Tom Egan nalezl schodiště, jež vedlo do patra. Schody pod jeho vahou tiše vrzaly. Pak se ocitl nahoře. Zřetelně byla vidět jeho silueta. Někde tam nahoře muselo být okno, kterým do domu pronikal svit hvězd.

Jeff se vydal za poručíkem. Dal mu znamení, ať naslouchá u dveří napravo od schodiště.

Egan okamžitě zamířil k jedněm z nich. To musela být Uptonova ložnice. Kývl na Jeffa.

Jeden po druhém tam přišli ostatní muži.

Plukovník Willis A. Chilton byl bledý.

Jeff se zpočátku obával, že Chilton se přes veškerá jeho varování pokusí ujmout velení. V této chvíli to však vypadalo, že má úplně jiné starosti.

Jeff proklouzl kolem zábradlí schodiště a zastavil se u dveří. U prvních bylo naprosté ticho. Zpoza druhých se však ozval tichý zvuk, a to ještě předtím, než k nim dorazil.

Nebyly to zvuky, jež vydává někdo, kdo spí.

Za těmito dveřmi něco prováděli dva lidé a Jeff si dokázal domyslet, kdo to je. Kapitán Glenn Layton byl koneckonců dva dny pryč a určitě velmi toužil po své snoubence.

Jeff otočil hlavu a pohlédl přes zábradlí na Toma Egana, jenž už měl ruku položenou na klice dveří.

Levou rukou Jeff ukázal mužům, kteří už nyní byli na chodbě, aby se rozmístili po obou stranách. Pouze McCulloch a Frenchy zůstali dole. Měli z kůlen pozorovat baráky dozorců.

Moultrie, Lockhart a tlouštík Dunn přiběhli k poručíku Eganovi. Plukovník Chilton, Josh Davies, kapitán Garnett a seržant Hackman se přikradli k Jeffovi.

„Do toho! „hlesl Jeff. V následujícím okamžiku muži vyrazili oboje dveře.

+ + + + +

Malá kerosinová lampa na nočním stolku měla stažený knot. Její modravý plamen však dával dost světla na to, aby Jeff viděl na zpocenou tvář kapitána Glenna Laytona a vytřeštěné oči dívky.

Jeff přistoupil k židli, na jejímž opěradle visela Laytonova modrá yankeeská uniforma. Ležel tam též kožený opasek s revolverovým pouzdrem.

Světlovlasá dívka, která s Laytonem ležela v posteli, vykřikla a zakryla se dekou.

Kapitán Glenn Layton mlčel.

Yankee okamžitě pochopil, co to znamená, když spatřil příchozí.

„Kane!“ zamumlal po chvíli. „To vás nepochybně bude stát hlavu…“

Odmlčel se. Za Jeffem se objevili plukovník Willis A. Chilton a kapitán Richard Garnett.

Jeff mezitím vytáhl z pouzdra kapitánův Navy kolt a namířil jej na Laytona.

„Vstaňte, kapitáne!“ řekl. „Oblečte se a řekněte své snoubence, ať se obleče i ona. A to tak, jako by si s vámi chtěla vyjet na vyjížďku.“

Layton se zvedl.

„To nemůžete připustit, plukovníku Chiltone!“ vyhrkl. „Řekněte tomu šíleném bastardovi, že vás všechny přivede do záhuby, jestli okamžitě neodloží kolt!“

Chilton neodpověděl. Byl bledý a uhýbal Laytonovu pohledu.

„Takže dělejte, Laytone!“ zavrčel Jeff. „Nebudu čekat dlouho. Jestli s námi chcete se svou snoubenkou jet neoblečení - mně je to jedno!“

Layton seskočil z postele. Kypěl vztekem. Nahý se však před těmi muži nestyděl. Přistoupil k židli a chtěl sáhnout po kabátu, jenže Jeff zavrtěl hlavou.

„Vezměte si jiný, Laytone. Tento se zabavuje!“

Layton pobouřeným tónem prohodil: „Má snoubenka má šaty v jiném pokoji! Nepřipustím, abyste ji pošpinili svými pohledy!“

„Může se zakrýt dekou, Laytone,“ chladné odvětil Jeff. Otočil se k Daviesovi a dodal: „Joshi, doprovoď dámu do jejího pokoje.“ Podal Daviesovi derringer a poznamenal: „Jestli tam není žádný paraván, za kterým by se mohla obléct, tak se otočíš, rozuměls? Ale tak, aby nemohla varovat někoho u baráků nebo v táboře!“

Josh Davies přikývl.

„Ano, kapitáne Kane!“ řekl.

Layton sebou trhl, jako by jej někdo šlehl bičem. Vytřeštil oči a zašeptal: „Kapitáne Kane! Věděl jsem, že nejste bezvýznamný voják, za kterého jste se vydával! Věděl jsem to už od začátku! Kapitán Jeff Kane! Ten bastard poškodil naši věc víc než celá armáda! Přisámbohu že se vám nikdy nepodaří dostat se zpátky na jih! Udělám všechno pro to, abych vás dostal před popravčí četu!“

„Jen to zkuste,“ chladně odtušil Jeff. „Ale teď pomalu ztrácím trpělivost! Slečno Uptonová! Vstaňte, běžte do svého pokoje a oblečte se tam! Pospěšte si. Jistě chápete, že odtud chceme co nejdříve pryč!“

Vstala. V očích měla slzy a rozrušeně hleděla na zašpiněné muže v otrhaných uniformách. Ustrašeně kráčela podél zdi ke dveřím a na hrudi svírala deku.

Josh Davies šel za ní.

Layton přistoupil ke skříni a chvatně se oblékl. Když vklouzl do holínek, ozval se z chodby rozhořčený hlas.

„Vraž jí jednu, Lockharte,“ řekl tam tlouštík Dunn.

Vzápětí se na něj obořil poručík Egan: „Nechte tu ženu na pokoji! Madam, musím vás požádat, abyste nekřičela, jestli nechcete ohrozit život svého muže a své dcery.“

Pronikavý hlas paní Uptonové se odmlčel.

Ve dveřích pokoje kapitána Laytona se objevil poručík Egan.

„Major Upton je namol, kapitáne,“ řekl k Jeffovi. „Nedokáže ani stát na nohou.“

„Oblečte ho a vytáhněte ho ven!“ odpověděl Jeff a vystrčil Laytona z pokoje.

Plukovník Chilton a kapitán Garnett jej následovali na chodbu.

Paní Uptonová byla vysoká žena při těle a s velkým poprsím. Byla oblečena do dlouhé hedvábné noční košile, přes kterou měla přehozený župan.

Od schodů se ozvaly kroky.

Jeff otočil revolver a namířil tím směrem.

Byl to McCulloch.

„Pane!“ zvolal. „Frenchy prohlédl stáj před baráky. Stojí tam dvacet koní! Právě je sedlá. Potřebujeme několik lidí, kteří nám pomůžou.“

Jeff se rozhlédl.

„Moultrie, Lockhart, Hackman a kapitán Garnett!“ stroze zvolal.

Jmenovaní muži šli ven. Pouze kapitán Richard Garnett tam zaraženě stál.

Jeff cítil, jak se ho zmocňuje vztek. Věděl, že to je začátek konce, jestli ho každý nebude bezpodmínečně poslouchat a provádět jeho příkazy.

Pohlédl na plukovníka Chiltona.

„Vysvětlete Garnettovi, že tu velím já, Chiltone!“ zasyčel. „A to rychle, než ho budu muset zastřelit kvůli neuposlechnutí rozkazu!“

„Běžte, Garnette!“ zašeptal plukovník. „Nyní velí pan Kane.“

Garnett zaťal zuby a vydal se po schodech dolů. Ostatní již zmizeli.

Josh Davies vystrčil slečnu Uptonovou ze dveří nalevo od Laytonova pokoje. Dívka byla oblečena do jezdeckého oděvu a přes rameno měla přehozený teplý kabát.

Paní Uptonová vytřeštila oči.

„Mabel!“ zvolala. „Co s tebou chtějí dělat! Kapitáne Laytone, požaduji, abyste chránil mé dítě!“

„Jestli se ta ženská neuklidní, tak ji oddělám!“ sykl Dunn.

Jeff viděl, že v pravé ruce drží dlouhý, špičatý předmět.

Vypadalo to jako bajonet. Krátce pohlédl na Dunna. Tušil, co má za lubem.

„Zahoď to, Dunne!“ zavrčel.

Objevil se poručík Egan. Byl celý zadýchaný, protože s sebou vlekl majora Emoryho Uptona.

„ Joshi, Dunne, postarejte se o majora!“ řekl Jeff.

Egan si připnul revolverový opasek. V pravé ruce držel Uptonův kolt. Dunn na něj chtivě pohlédl.

Více zbraní nahoře nenašli. Jeff přikázal plukovníku Chiltonovi, aby vzal z Laytonova nočního stolku malou lampu a prohlédl dolní pokoje, zda v nich nejsou střelné zbraně.

Kapitán Layton toporně kráčel před Jeffem po schodech dolů. Na jeho strhané tváři bylo jasně vidět, že by se nejraději vrhl na Jeffa, jenže příliš zřetelně cítil v zádech svůj vlastní revolver.

Před domem se ozval tichý dusot.

V dolních pokojích rachotil Chilton.

Jeff dostrkal Laytona úzkými zadními dveřmi ven.

Objevil se Frenchy. V náručí držel pušky. Byly to zbraně značky Hawkens.

„Našel jsem je ve stáji,“ řekl s úsměvem.

Za ním přišel seržant Fitz Hackman s taškami se střelivem.

Muži si rozebrali pušky a tašky s náboji. Čtyři zajatci byli přivedeni ke stěně domu. Major Upton sklesle seděl na zemi. Znovu začal chrápat. Melvin Dunn a Josh Davies nabili své pušky a namířili je na kapitána Laytona, od něhož jediného jim hrozilo nebezpečí.

Potom přišli ostatní s koňmi. Byl zázrak, že nikdo z dozorců v barácích je neuslyšel.

„Dělejte, na koně a pak pryč odsud! „ sykl Al Lockhart.

Jeff se k němu otočil a ostře zavrčel: „Drž hubu, Lockharte! Všichni mě teď poslouchejte! Jestli se vyšvihneme na koně a zmizíme odsud, budeme mít po několika minutách na krku pronásledovatele. Jedenáct lidí za sebou nechá hodně stop. Budou nás hnát a nikomu z nás se nepodaří Yankeeům uniknout!“

„Ale oni nemají koně na to, aby nás pronásledovali!“ namítl Melvin Dunn. „Než zalarmují další modrokabátníky, budeme už daleko!“

Jeff přikývl.

„Můžete si pro mě za mě zmizet, Dunne, ale nejdřív uděláte to, co vám přikážu!“

Ostatní na něj pohlédli. Také poručík Egan, který nechápal, co tam Jeff ještě chce dělat. Zatím šlo všechno jako po másle.

„Každý si vezme svého koně!“ tvrdě řekl Jeff. „Frenchy, spoutej zajatce! Přivaž jim ruce k hruškám sedel, až budou sedět na koních. McCullochu, ty zůstaneš se svým koněm tady s majorem Uptonem a jeho ženou. Nevezmeme je s sebou. Davies zůstane s tebou, abyste mohli pozorovat baráky. Jestli Yankeeové něco uslyší a rozběhnou se sem, stáhněte se a vydejte se za námi, rozumíte!“

McCulloch a Davies přikývl, i když nerozuměli vůbec ničemu.

„Co chcete dělat?“ zeptal se plukovník Chilton, jenž ani v dolních pokojích domu nenalezl žádné zbraně.

„Pojedeme teď zpátky k táboru!“ tvrdě řekl Jeff. „Já pojedu napřed s kapitánem Laytonem. Poručík Egan zůstane se slečnou Uptonovou. McCullochu, ty pohrozíš Yankeeům tam dole u baráků, že zabiješ majora Uptona a jeho ženu, jestli se přiblíží ke kopci. Rozumíš?“

McCulloch přikývl.

„A co tím sledujete?“

Jeff se rozhlédl.

„Přinutíme strážné, aby slezli z věží a aby tak mohli utéct i všichni ostatní zajatci,“ klidně řekl Jeff, jako by to byla ta nejsamozřejmější věc na světě.

+ + + + +

Hleděli na něj, jako by přišel o rozum.

„On se zbláznil!“ zašeptal Steve Moultrie. „Poručíku, řekněte mu, že nikdo z nás do toho nepůjde.“

„Musíte ho poslechnout, Moultrie, nic jiného vám nezbývá,“ zavrčel poručík Egan. „Každého, kdo neprovede rozkaz kapitána Kanea, zastřelím!“

Frenchy mezitím spoutal zajatce. Kapitán Layton a Mabel Uptonová seděli na jednom koni. Jeff se rovněž vyšvihl do sedla, přijel k Laytonovi a namířil na něj jeho Navy koltem.

„Přikážete svým lidem, aby odhodili zbraně, kapitáne,“ řekl. „Nemáme co ztratit. Každý z nás ví, jak malá je naše šance dostat se zpátky na jih. Nemáme jinou možnost než osvobodit i všechny ostatní. Je podstatně těžší pronásledovat tři tisíce než jedenáct mužů. Rozprchnou se do všech stran.“

„Nic svým mužům nepřikážu, kapitáne Kane!“ vyhrkl kapitán Layton.

Mabel Uptonová tiše vykřikla.

„Ale pak nás zabijí, Glenne!“ zvolala.

„Vaše snoubenka udeřila hřebíček na hlavičku, kapitáne,“ procedil Jeff mezi zuby. „Než nás vaši lidé pošlou k čertu, bude už po vás. Pak nebude z vašeho společného života, který jste si možná plánovali, nic.“

Layton na to nic neřekl, ale Jeff pochopil, že jej má ten, kde ho mít chtěl. Byla to šťastná náhoda, že Layton byl s Uptonovou dcerou zasnouben.

Jeff nacpal Laytonovu uniformu, kterou vzal s sebou, do svých sedlových kapes.

Po jednom pohlédl na ostatní a pak řekl: „Do toho!“

Pomalu objel kamenný dům. Dole u baráků se stále nic nehýbalo.

Když dorazili na druhou stranu domu, spatřili pod sebou Camp Randolph, peklo, jemuž chtěli uniknout.

Od domu to k bráně tábora bylo nějakých dvě stě yardů.

Přijeli až na sto yardů k ní. Ještě se nacházeli na svahu, takže mohli přehlédnout celý tábor.

Pak si jich všimli první strážní.

Nocí zazněly výkřiky.

Jeden ze světlometů se rychle otočil, avšak jeho svit tam nedosáhlo.

„Zůstaňte těsně za mnou,“ řekl Jeff. „Poručíku Egane, jeďte se slečnou Uptonovou vedle mě!“

Pomalu se rozjeli dál k bráně.

Na svah nyní byly namířeny dva světlomety. Jejich záře muže oslepovala. Spatřili dva modrokabátníky, kteří k nim běželi od brány. Strnuli jak Lotova žena, když poznali jezdce.

Chtěli se otočit, ale v tom sykl Jeff: „Hackmane! Střelte jim pod nohy!“

Seržant Hackman to okamžitě udělal. Ve světelném kuželu světlometu bylo zřetelně vidět, jak vedle nohou jednoho z těch Yankeeů vytryskl gejzír prachu. Oba vojáci se zarazili.

Byl slyšet řev seržanta Cobba.

Křičel na strážné, aby na ty jezdce stříleli.

„To je kapitán Layton, seržante!“ zvolal jeden ze strážných.

„A vedle něho vidím slečnu Uptonovou,“ vykřikl další.

Přijeli až na padesát yardů a dostali se tak k oběma strážným. Ti byli bledí a vystrašeně hleděli na uprchlé zajatce na koních. Potom pohlédli na kapitána Laytona.

„Jste na řadě!“ chladně řekl Jeff. „Zavolejte na Cobba a muže na věžích, ať přijdou k bráně.“

Laytonovi to chvíli trvalo, než si odkašlal. Musel zavolat dvakrát, než Cobb porozuměl jeho slovům.

První dozorci slézali z věží.

Jeff viděl také to, že se cosi pohnulo mezi baráky zajatců. Ti uslyšeli výstřel a jistě také hlas kapitána Laytona.

„Ha!“ zvolal seržant Cobb. „Každý zůstane na svém místě, nebo ode mě koupí kulku! Kapitán Layton je zajatec těch rebelských bastardů! Nenecháme se vydírat! V sázce je příliš mnoho!“

„Máš pravdu, Cobbe!“ zvolal poručík Egan. „Jestli neuděláš, co ti kapitán přikáže, pak Layton, jeho snoubenka i major Upton a jeho žena zemřou!“

Několik strážných se opět pohnulo.

„Jenom blufují!“ trval na svém seržant Cobb. „Nenechte se vydírat! Jestli vystřelí na kapitána Laytona nebo jeho snoubenku, bude to jejich konec!“

„A když nebudeme střílet, tak také, Cobbe!“ zvolal Egan. „Odděláte nás tak nebo tak! Hlavně si nemysli, že by pro nás bylo těžké odpravit kapitána Laytona a jeho snoubenku!“

Kapitán Layton se narovnal ve svém sedle a přivřel oči. Tichý vzlyk Mabel Uptonové pro něj byl poslední kapkou.

„Dal jsem vám rozkaz, seržante Cobbe!“ zavrčel. „A požaduji, abyste ho provedl!“

„Je mi líto, pane,“ okamžitě odpověděl Cobb. „Udílíte rozkazy pod nátlakem. Nemůžu je plnit, protože tím bych ohrozil bezpečnost tábora!“

„Zbláznil jste se, Cobbe!“ zvolal Layton. „Kdyby šlo jenom o mě, pak by to bylo něco jiného! Myslete na slečnu Uptonovou a její matku! Přikazuji vám, abyste muže svolal k bráně, seržante!“

„Ne, pane!“ křikl Cobb. V osvětlené bráně byla zřetelně vidět jeho mohutná postava.

Jeff zbledl, když viděl, jak jednomu z vojáků vedle sebe vytrhl seržant z rukou pušku a namířil na jezdce.

Prohrál jsem! pomyslel si Jeff. Příliš jsem blufoval.

Za ním několik mužů trhlo uzdami koní.

V tom okamžiku třeskl výstřel. Viděli, jak seržant Cobb začal vrávorat. Puška mu vyklouzla z prstů. Nekonečně pomalu klesl na kolena, až se potom svalil do písku.

Jeff viděl, že se zablesklo vedle Cobba. Musel ho zastřelit jeden z dozorců.

Strážní na věžích jeden po druhém slezli dolů a zamířili k bráně.

V tom třeskl výstřel za jezdci na kopci, načež se nocí ozval McCullochův hlas. Pak uslyšeli ječení paní Uptonové. McCulloch zvolal: „To stačí, chlapi! Ani krok, jestli vám je život vašeho majora a jeho manželky milý!“

Neklid v táboře byl stále větší. Ozvaly se první hlasy. Kdosi volal majora Jacksona, důstojníka s nejvyšší hodností v táboře.

Před branou se shromažďovalo stále více dozorců. Muselo jich být více než sto. Všichni drželi pod paží dalekonosné pušky nebo brokovnice.

„Přikažte jim, ať hodí ty zbraně na zem a jdou na kopec!“ sykl Jeff na kapitána Laytona.

Layton ho poslechl.

Dozorci váhali. Jeden z nich předstoupil před ostatní a zvolal: „To po nás nemůžete chtít, pane! Rebelové by nás povraždili!

„Pak ať jdou i se zbraněmi na kopec, ale ať je odhodí před jeho vrcholem!“ poznamenal Jeff. „Nechci, aby vaši muži na mé lidi uspořádali štvanici!“

Kapitán Layton to zvolal na dozorce a ti souhlasili. Pomalu se vydali do svahu.

Zřetelně bylo vidět, jak tábor ožil. Zajatci viděli, že na věžích už nejsou žádní dozorci.

První z nich přiběhli do zóny smrti před plotem. Vylezli na něj a na druhé straně se spustili dolů.

Nepadl žádný výstřel.

K nebi stoupaly výkřiky z tisíců hrdel. Nikdo ze zajatců nezůstal v barácích.

Všichni se nahrnuli k plotu a k bráně, všichni, kdo byli schopní běžet nebo jen se plazit. Každý z nich věděl, že jejich šance uniknout Yankeeům je nanejvýš jedna k tisíci, ale využili by tu příležitost, i kdyby jejich šance byly mnohem menší.

V pekle tábora Camp Randolph bylo jisté, že zemřou. Zubatá by tam měla bohatou žeň ještě před příchodem zimy.

„Odhoďte zbraně!“ zvolal Jeff na strážné, kteří už dorazili téměř na vrchol kopce. Pak vystřelil do vzduchu.

Většina Yankeeů to skutečně udělala, ale někteří nikoli a ti potom zmizeli za temenem návrší.

Na svahu se ozval dusot kopyt.

Jeff se ohlédl.

Kaprál McCulloch a Josh Davies cválali z kopce dolů.

Zajatci vyrazili bránu tábora a po stovkách prchali pryč. Několik z nich si zřejmě všimlo, že Yankeeové na kopci odhodili zbraně. Přikrčeni běželi k nim, aby se ozbrojili, než se dají na útěk.

„Koně!“ zvolal kdosi. „Vezměme si je!“

Jeff otočil svého koně a kývl na ostatní.

Museli odtud pryč.

Jejich vlastní muži teď pro ně byli nebezpečím. Touha uniknout Yankeeům a již se nikdy nevrátit do pekla Camp Randolph z nich udělala divoká zvířata. Klidně by zabili i vlastní druhy, jen aby se dostali ke koním.

Pobídli koně a vyjeli.

Jeff si uzdu Laytonova koně přivázal k hrušce svého sedla. Poručík Egan za sebou vedl koně slečny Uptonové.

Za nimi se nocí ozvaly výkřiky zklamání.

Třesklo několik výstřelů.

Jeff se ohlédl.

Tiše zaklel, když viděl, jak se na temeni svahu zablesklo. Yankeeové, kteří neodhodili pušky, stříleli na zajatce, kteří se chtěli zmocnit odhozených zbraní.

Několika z nich se to, jak se zdálo, podařilo.

Ti potom opětovali palbu, ale protože měl každý z nich jenom jeden náboj v pušce, museli s tím brzy skončit. Otočili se a začali prchat směrem na západ.

Tři tisíce mužů, kteří měli před očima smrt.

Byli to zoufalci a Jeff doufal, že při jejich útěku na západ nepoteče mnoho krve.

Dusot kopyt jejich koní byl rajskou hudbou v jejich uších. Cválali po vozové cestě na jih.

Ta se po dvou mílích rozdvojovala. Odbočka na jih vedla do Fort Randolph, druhá cesta směřovala na západ, do Topeky, kde ležela rezervace Pottawatomie.

+ + + + +

Jeff Kane zastavil svého koně.

Melvin Dunn, Steve Moultrie a Al Lockhart už odbočili směrem do Topeky, když je zastavil Jeffův ostrý hlas.

Vyděšeně otočili koně.

„Hej, co se děje?“ zvolal tlustý Dunn. „Snad nevjedeme Yankeeům do náruče, kapitáne?“

Jeff viděl, že poručík Tom Egan položil ruku na pažbu revolverovou. Jako jediný věděl, že kapitán Kane přišel do Camp Randolph s jistým úkolem. A že ho teď chtěl provést.

„Co myslíte, kde asi začnou Yankeeové hledat nejdřív?“zeptal se Jeff. „Pojedou z Fort Randolph přímo směrem na západ, aby tam pochytali co nejvíce z nás, než stačíme zmizet.“

Plukovník Willis A. Chilton přijel ke Kaneovi.

„Ani já nerozumím tomu, co máte v úmyslu, kapitáne,“ poznamenal. „Osvobodil jste nás z Camp Randolph. To byla mimořádná akce. Blahopřeji vám. Tím je váš úkol splněn. Navrhuji, aby se teď každý pokusil na vlastní pěst probít na jih, aby se mohl přihlásit u mého pluku.“

Jeff věděl, že udeřila hodina pravdy. Také McCullochovi, Frenchymu a Daviesovi viděl na očích, že nechápou, proč chce jet na jih.

Vytáhl revolver a namířil jej na tři muže, kteří s poručíkem Eganem vykopali tunel. Moultrie, Dunn a Lockhart zbledli. Nechápali, co to má znamenat.

Poručík Egan rovněž tasil kolt. Jakoby náhodou namířil na kapitána Richarda Garnetta.

„Plukovníku!“ přidušeně řekl Jeff, „musím vám teď říct něco, co jsem vám dosud zamlčel. Osvobození zajatců z Camp Randolph byla jen část mého cíle. Dostal jsem od generála Shelbyho za úkol vyhodit do vzduchu sklad zbraní a střeliva ve Fort Randolph, než ty zbraně budou moct být odvezeny na západ.“

Jeho slova ostatní zmrazila.

Plukovník Willis A. Chilton byl bledý.

Jeff věděl, že tuto jeho reakci nevyvolal strach.

Bylo to vědomí toho, že Shelby ho nenechal osvobodit jen kvůli němu samotnému, ale jen proto, že ho potřeboval pro akci, na jejímž konci je všechny nemohlo čekat nic jiného než smrt.

„To je šílenství!“ rozrušeně vyhrkl Melvin Dunn. „Přece jsme z tábora neutekli proto, abychom se nechali zmasakrovat v pevnosti!“

Jeff koutkem oka pozoroval McCullocha, Frenchyho a mladého Texasana Joshe Daviese.

Frenchy se chladně usmíval. Vypadalo to, že tušil, že kapitán Kane s nimi nechtěl uprchnout jenom tak. A také na McCullochovi a Daviesovi bylo vidět, že budou v každém případě stát při něm.

„Jste vojáci armády konfederovaných států!“ ostrým tónem řekl Jeff Eganovým mužům. „Podléháte teď mým rozkazům tak jako všichni ostatní muži, kteří se mnou uprchlí z Camp Randolph! Jestli se někdo z vás pokusí utéct, pak to bude dezerce a já takového zrádce na místě zastřelím!“

„Platí to i pro plukovníka Chiltona a pro mě?“ zeptal se kapitán Richard Garnett. Strnule seděl v sedle svého koně. Jeho tvář připomínala masku. Z jeho hlasu byla cítit arogance.

„Platí to pro každého, kapitáne!“ ostrým tónem odvětil Jeff. „Dostal jsem od generála Shelbyho všechny pravomoci!“

„Pak mi je ukažte!“ prohodil kapitán Garnett.

Jeff se chladně usmál.

„Víte, že u sebe nemůžu nosit žádné papíry, Garnette. A víte také, že jsem člověk, jehož slovo má svou váhu. Nemáte na vybranou, Garnette. Budete odsouzen válečným soudem, jestli utečete, a rozsudek bude znít smrt zastřelením, to si buďte jist. Provedu s vámi svůj úkol, pánové, a nic a nikdo mě nezastaví!

„To se vám nepodaří, Kane!“ sykl kapitán Layton. Yankee je celou dobu mlčky poslouchal. „Fort Randolph je pevnost! Nikdy se vám nepodaří proniknout až ke skladu zbraní!“

Jeff neodpověděl. Nespouštěl Moultrieho, Dunna a Lockharta z očí. Od jednoho ze zajatců, který vyslechl rozhovor těch tří, věděl, že se nemíní vrátit ke svým jednotkám, ale že chtěli dezertovat a uprchnout na západ.

„Máte na vybranou,“ řekl. „Buďto pojedete se mnou, nebo tu zemřete!“

Dunn se vyklonil ze sedla svého koně.

„Layton má pravdu, kapitáne!“ zašeptal. „Je nemožné dostat se k tomu skladu zbraní. A pak ho ještě vyhodit do vzduchu! Jak asi? To máme vyškrábat prach z těch několika patron, které máme?“

„To je můj problém, Dunne! Čekám na vaši odpověď! A odpovězte mi rychle, než si začnu myslet, že jste se postavili proti mně!“ Zvedl kolt a ozvalo se cvaknutí, když natáhl kohoutek.

Melvin Dunn a oba další muži sevřeli pažby svých zbraní, ale neodvážili se je zvednout. Od chvíle, kdy se dozvěděli, že muž před nimi je onen kapitán Jeff Kane, vůči němu pociťovali posvátnou hrůzu.

Dunn přikývl jako první.

„Lockharte?“

Také Lockhart přikývl. Moultrie se k němu okamžitě přidal.

Jeff krátce pohlédl na poručíka Egana. V tom pohledu byla prosba, aby na ty tři muže dával pozor. Potom se otočil k plukovníkovi Chiltonovi a kapitánu Garnettovi. Seržant Fitz Hackman stál u kaprála McCullocha a Frenchyho. Tento podsaditý muž nebude dělat těžkosti, o tom byl Jeff přesvědčen.

„Čekám na vaši odpověď, plukovníku,“ řekl. „Chtěl bych, abyste kapitánu Garnettovi dal najevo, že velení tu mám jen já a nikdo jiný. Můžete si být jist, že budete vyznamenán těmi nejvyššími poctami, jestli se nám podaří provést náš úkol a vrátit se do Texasu. Mé velení je pouze neoficiální, pane. Až se vrátíme, ponesete odpovědnost za tento podnik vy.“

Chilton na něj udiveně pohlédl. Chvíli mu trvalo, než Jeffova slova strávil. Pak konečně pomalu přikývl.

„V pořádku, kapitáne,“ tiše poznamenal. „Jste s přípravami akce ze všech přítomných důstojníků seznámen nejlépe. Tímto vám předávám velení. Proveďte rozkaz generála Shelbyho, jak to považujete za vhodné.“

Jeff dokázal potlačit úsměv.

„Děkuji vám, pane,“ odvětil.

Chtěl dát McCullochovi znamení, aby převzal yankeeského kapitána, jenže v tom se ze severu ozval divoký dusot kopyt, jenž se rychle blížil.

„Sakra!“ zvolal Dunn. „Yankeeové už poslali jezdce do Fort Randolph! Kde ten chlap vzal koně?“

„Držte hubu!“ zavrčel Jeff Kane. „Dělejte, všichni z cesty! Já ho chytím. Nikdo nebude střílet, rozumíte? Výstřel by byl v noci slyšet na míle daleko!“

Muži sjeli z cesty.

V tom Jeff uslyšel úder.

Ohlédl se a uviděl, že kapitán Layton seděl na koni zhroucen. Dívka tiše vykřikla.

„Chtěl utéct,“ poznamenal McCulloch a pokrčil rameny.

„To je v pořádku, kaprále,“ podotkl Jeff. „Uklidněte slečnu Uptonovou. Řekněte jí, že se jí a kapitánu Laytonovi nic nestane, pokud se budou chovat klidně.“

+ + + + +

V temnotě bylo zřetelně slyšet dech koně. Jeff poznal, že zvíře je na konci svých sil. Spíš klopýtal, než běžel.

Yankee, který na něm jede, musí být idiot, pomyslel si. Takto se do Fort Randolph nikdy nedostane.

Sípavé odfrkávání koně bylo stále hlasitější. Jezdec jej hnal chraplavými výkřiky.

Pak ho spatřil.

Pobídl svého koně ostruhami do slabin a ten vyrazil vpřed, přímo k onomu vyčerpanému zvířeti.

Jeffův kůň se vzepjal a Yankee překvapením vykřikl a svezl se ze sedla. Sípajícímu zvířeti se podlomily zadní nohy, potom se však přece jen dokázal zvednout a zůstal stát s chvějícími se slabinami.

Jeff seskočil ze sedla a vrhl se na Yankeeho. To, že to je Yankee, poznal podle uniformy.

Zvedl ho ze země a rozpřáhl se pěstí.

„Ne, Kane!“ vykřikl muž. „To jsem já, Mike Lattany!“

Jeff sklonil pěst. Teprve teď poznal mladého dozorce, jenž ho zachránil před jistou smrtí, když ho Spike Cobb chtěl zbičovat.

„Co tu děláte, Lattany?“ zeptal se Jeff. „A odkud jste vzal koně? Moji muži přece vzali všechna zvířata ze stáje?“

Lattanymu hovořil s potížemi, protože byl zadýchaný.

„On - stál - za stájí - v ohradě!“ prohodil. „Seržant Cobb - ho chtěl - aby vás mohl - pronásledovat.“

„Seržant Cobb?“ nevěřícně se otázal Jeff. „Myslel jsem si, že je mrtvý. Viděl jsem, jak se před branou skácel na zem, když na něho vystřelil jeden z dozorců.“

Pohlédl na mladého vojáka a náhle vše pochopil.

„To vy jste vystřelil na Cobba, Lattany?“ tiše se otázal.

Modrokabátník přikývl.

„Cobb chtěl obětovat slečnu Uptonovou!“ poznamenal. „To jsem nemohl připustit!“

„Ví Cobb, že jste to byl vy?“

Lattany přikývl. „Chtěl mě zatknout a vlastnoručně zastřelit, když se probral. Už mu tam přivedli koně. Jenže já se jim vytrhl, skočil jsem na koně a cválal jsem pryč.

Kulky mi létaly nad ušima, ale žádná z nich mě nezasáhla.“

Jeff na něj vrhl vážný pohled.

„Víte, co to pro vás znamená, Lattany?“

Dozorce přikývl. „Chci jet s vámi, Kane,“ řekl ztěžka. „Moji lidé mě zastřelí, jestli mě chytí.“

„Já nejsem obyčejný voják, Lattany,“ pomalu odpověděl Jeff. „Osvobodil jsem muže z Camp Randolph, proto že některé z nich potřebuju na to, abych vyhodil do vzduchu sklad zbraní ve Fort Randolph.“

Lattany užasl. Zrudl a vytřeštil oči. Vypadalo to, že nevěří vlastním uším.

„Fort Randolph?“ zašeptal, když se probral z údivu.

„Ano, Fort Randolph, Lattany,“ řekl Jeff.

„To - to je nemožné, pane!“ koktal Lattany. „Ve Fort Randolph se to jen hemží modrokabátníky! Ve městě jsou tři pluky! Za několik dnů se mají zbraně poslat na západ…“ Odmlčel se, jako by se obával, že Jeffovi vyzradí nějaké tajemství.

„Všechno vím, Lattany. Proto si musím pospíšit. Tvrdíte, že chcete jet se mnou. Jinou možnost teď nemáte. Jestli uprchnete, budu vás muset zastřelit, protože nemohu připustit riziko, že byste nás zradil.“

Tato tvrdá slova řekl záměrně, aby Lattanymu usnadnil rozhodování. I kdyby ho totiž Jeff nechal běžet, čekala by Lattanyho smrt. Bylo jasné, že Cobb na ten výstřel v Camp Randolph nezapomene.

Lattany přikývl.

„O. K., kapitáne Kane,“ řekl. „Zahodím uniformu a pojedu s vámi.“

„Tu uniformu si klidně nechte, Lattany,“ řekl Jeff s úsměvem. „Možná nám ještě bude být užitečná.“ Kývl na zadýchaného koně. „Koně jste uštval. Máte u sebe nůž? Musíte ho zabít.“

Lattany na něj pohlédl.

„Zastřelím ho,“ zašeptal.

„Ne, žádné výstřely.“

Lattany sebou náhle trhl, když viděl, jak se tam ze všech stran blíží stíny.

„Hej, co to jste to chytil za ptáčka?“ zeptal se Frenchy. Pak i on poznal Lattanyho.

„To je Mike Lattany,“ řekl Jeff tak nahlas, že to mohli slyšet i ostatní. „Pojede s námi. To on vystřelil na seržanta Cobba. Bohužel ta kulka seržanta Cobba neposlala do pekla. Už je zase na nohou. Dokážete si představit, co by se s Lattanym stalo, kdyby na poslední chvíli neutekl na Cobbově koni.“

Muži pohlédli na Lattanyho.

„Vy tomu Yankeemu důvěřujete?“ nedůvěřivě se zeptal tlustý Dunn.

Víc než tobě, pomyslel si Jeff. Nahlas řekl: „Zabijte toho koně svým bajonetem, Dunne. Vím, že s ním umíte dobře zacházet.“

Dunn na něj vrhl zachmuřený pohled, ale Jeff se k němu otočil zády a postrčil Lattanyho k Frenchymu.

„Dejte mu druhého koně, Frenchy,“ řekl. Tiše, aby to Lattany nemohl slyšet, poznamenal: „A dávejte na něho pozor.“

„Ano, pane,“ řekl Frenchy.

Jeff se rozhodl mužům, kteří s ním v Camp Randolph spali v jednom baráku, opět vykat, aby si ostatní, především plukovník Chilton a kapitán Garnett, nemysleli, že je upřednostňuje.

Zatímco Dunn zabil strhaného koně, vylezl ostatní do sedel.

Kapitán Glenn Layton vrhl na Lattanyho nenávistný pohled, ten se však o to nestaral. Nesměle se usmál na Mabel Uptonovou, ta ale odvrátila hlavu.

O něco později se objevil Dunn a vyšvihl se do sedla svého koně. Usmál se na Lattanyho a poťouchle poznamenal: „Ten Yankee neumí zabíjet. Nedokázal zabít ani koně, kterého strhal. Zato střílí na vlastní lidi. No dobrá, pro nás je to výhoda.“

„Držte tu svou nevymáchanou hubu, Dunne!“ zavrčel Jeff. „A teď vyrazíme, Fort Randolph už na nás čeká. Máme ještě pět hodin na to, abychom provedli svůj úkol. Druhou šanci už nedostaneme!“

Plukovník Chilton na něj nevěřícně pohlédl.

Kapitán Garnett se díval za něj, jako by byl vzduch.

Tlustý Dunn přidušeně klel.

Jeff těm mužům nemohl zazlívat, že pochybovali o jeho příčetnosti.

Do Fort Randolph to bylo ještě deset mil.

Před třetí hodinou ranní se tam tedy dostat nemohli. To znamenalo, že potom měli ještě tři hodiny do rozednění na to, aby si obstarali zbraně, nové koně a výbušniny, vyhodili skladiště zbraní do vzduchu a zase zmizeli.

To mohl dokázat jen někdo, kdo byl spřáhnut s ďáblem.

Jeff měl pocit, že v pohledech některých mužů vidí, že věří, že on spřáhnut s ďáblem je.

Usmál se.

Nemohou nic vědět o Jimu Cochraneovi, který již přepadení skladiště zbraní ve Fort Randolph připravil.

Každopádně v to Jeff aspoň doufal.

Bylo totiž také možné, že Yankeeové mezitím Cochranea chytili.

Jeff Kane na to raději nechtěl myslet.

+ + + + +

V dáli byla vidět slabá světla Fort Randolph.

Muži slezli ze sedel a vedli své koně za uzdy. Zvířata byla vyčerpaná. Jeff Kane udával ďábelské tempo a ostatní se ptali, jak na takto unavených koních mohou uprchnout před modrokabátníky.

Před nimi se v houštinách a vysoké trávě na břehu Missouri krčila malá chata. Uslyšeli tiché řehtání. Jejich vlastní koně byli příliš vysílení na to, aby to řehtání opětovali. Se svěšenými hlavami kráčeli za muži.

Poručík Egan a kaprál McCulloch se drželi vedle obou zajatců.

Yankeeský kapitán zaklel. Jako první spatřil výběh s koňmi, jejichž hlavy bylo vidět nad vysokou trávou.

Muži na sebe pohlédli.

Jeff Kane jako by věděl, že tam budou moct sehnat čerstvé koně.

Blížili se k jedné nízké chatě.

Vtom se ozval zvuk, který zněl jako něčí škytnutí.

Poručík Egan vytáhl kolt. Také plukovník Chilton, jenž měl nyní u boku Lattanyho zbraň. Jeff mu to nedokázal odmítnout, když ho požádal, aby mu tu zbraň dal.

Zvedl ruku, aby se muži odmlčeli.

„Nehrozí nám tu žádné nebezpečí,“ zašeptal.

Dorazili k chatě a Jeff předal uzdu svého koně Joshi Daviesovi.

Muži sebou trhli, když se opět ozval ten zvuk. Tentokrát to bylo jednoznačné. V té chatě někdo škytal!

Jeff přistoupil k pouze přivřeným dveřím chaty, které poněkud nakřivo visely v zárubni. Uslyšel za sebou kroky. Ostatní šli za ním. Usmál se. Nemohl je zastavit. Všichni chtěli vědět, co je v té chatě, ke které kapitán Kane tak cílevědomě mířil.

Otevřel dveře a ven proniklo slabé světlo.

To první, co Jeff uviděl, byl hrubě sbitý stůl, na němž stála petrolejka a tři prázdné láhve od whisky.

Vešel do místnosti.

Plukovník Chilton, kapitán Garnett a poručík Egan jej následovali. Chilton a Egan ještě stále drželi v rukou kolty. Plukovník se ušklíbl.

Má proč, pomyslel si Jeff s úsměvem. V chatě to páchlo jako v kozím chlévě. Zejména tam byla cítit whisky a zvratky.

V koutě, kam již světlo nedosáhlo, se z kožešin vrávoravě zvedla postava.

„Hej,“ zabrblal ten muž a škytl, „co ode mě chcete?“

Potácivým krokem se vydal k nečekaným návštěvníkům.

Jeho tvář byla špinavá a zarostlá. Ve vousech měl zbytky jídla. V levé ruce držel zpola plnou láhev whisky. Linul se z něj zápach, za který by se nemusel stydět ani skunk.

Dunn a Lockhart vešli dovnitř.

„Proboha,“ zamumlal Dunn. „Ten se musel vyspat se smečkou skunků! Jak může někdo vydržet takový smrad?“

Potácející se muž na něj pohlédl. Strčil si prst do ucha. Ve tváři měl čupřiny slepených vlasů.

„Kdo jsi, ty ksindle?“ zamumlal. „Kdo ti dovolil lézt do mého domu?“

Dunn měl v šoku otevřená ústa. Trvalo mu téměř minutu, než se vzpamatoval.

„Ty tomuto chlévu říkáš dům?“ otázal se. „Člověče, vždyť tady mouchy padají mrtvé ze zdi, protože tu nemají co dýchat!“ Obrátil se k Jeffovi a poznamenal: „Co vlastně od toho špinavého dobytka chcete, kapitáne?“

Jeff se pousmál.

„Smím vám představit Jima Cochranea, pánové?“ řekl uvolněně. „Je to muž, který nás dovede do Fort Randolph a který připravil přepadení tamějšího arsenálu.“

Plukovník Willis A. Chilton nemohl úžasem popadnout dech. Lapal jako kapr na suchu. Nedokázal najít správná slova pro to, co chtěl říct.

Dunn se plácl dlaní do čela a poručík Egan zamumlal: „To nemůžete myslet vážně, kapitáne!“

Jeff přikročil k páchnoucímu opilci a podal mu ruku.

„Buď zdráv, Jime,“ řekl tiše.

Na zpustlé tváři toho muže se objevil úsměv. Zajiskřilo se mu v očích a náhle již nevypadal tak opile.

„Jeffe…“ řekl a podal kapitánu Kaneovi ruku, načež ji pevně stiskl. Kývl na ostatní a řekl: „Jsi přesvědčen, že to jsou ti praví muži pro náš džob? Nebos nemohl najít lepší?“

Plukovník Chilton pobouřeně zafrkal.

Kapitán Richard Garnett se naježil a ostrým tónem řekl: „Za to bych mu měl vpálit kulku do hlavy, pane!“

Jeff zvedl hlavu a lhostejně řekl: „Tak dost! Jime, musím říct, že nevypadáš právě nejdůvěryhodněji.“

Jim Cochrane se zazubil.

„Aspoň mě Yankeeové nechali na pokoji,“ podotkl s úsměvem na tváři. „Jste první lidé, kteří v mém obydlí vydrželi déle než deset vteřin.“

„Kontrolovali tě?“ tiše se otázal Jeff.

Jim Cochrane přikývl. „Několikrát. Jednou mi dokonce chtěli ukrást koně. Tak jsem předstíral, že jsem šílenec, a vyběhl jsem na ně s klackem. Od té doby mě nechávají na pokoji.“

„Dobrá, Jime,“ poznamenal Jef. „Nemáme moc času. Je všechno připraveno?“

„Jistě,“ řekl Cochrane. Sklonil se a odstrčil špinavý konopný koberec. Pod ním byl poklop. „Oblečte se a vezměte si zbraně. Já poslední minuty využiju k tomu, abych se konečně umyl. Všude mě svědí a vlasy se mi hýbou, jako kdyby tam byly vši a štěnice z celého Kansasu na rodinném setkání.“

S úsměvem prošel kolem mužů a opustil chatu.

Jeff kývl na plukovníka Chiltona a řekl: „Vyneste odtud uniformy a zbraně, plukovníku. Já o tom řeknu ostatním.“

Pak šel za Jimem Cochranem ven.

Ostatní už také byli venku. I tam kolem sebe Cochrane šířil odporný zápach.

Takže raději skočil do řeky. Jeff stručně ostatním vysvětlil, kdo je Jim Cochrane. Potom přistoupil ke kapitánu Glennu Laytonovi a Mabel Uptonové.

„Necháme vás tady, kapitáne,“ řekl. „Svážeme vás tak, že se sami nedokážete osvobodit. Ale až provedeme svůj úkol, budou vaši lidé prohledávat okolí a najdou vás.“

Layton sevřel rty.

Nic neřekl. Pravděpodobně si už teď nebyl tak jistý, že Kaneova akce se nezdaří.

Jeff kývl na Egana a pak odvedli Laytona a Mabel Uptonovou do srubu.

Obtloustlý Melvin Dunn vlezl do jámy pod poklopem a vynesl odtud uniformy a zbraně. Šlo o revolverové opasky s Navy kolty a pušky, které Jeff viděl vůbec poprvé.

Přistoupil k plukovníku Chiltonovi a vzal si jednu z nich. Tiše si zahvízdl.

„Henryovka!“ řekl.

Dunn s úsměvem zmizel v jámě.

„Přesně tucet, kapitáne. Každý dostane jednu.“

Jeff zamyšleně přikývl. S těmito puškami byli proti Yankeeům ve výhodě, protože henryovka měla zásobník s šestnácti náboji, které bylo možné vystřílet během necelých patnáctí vteřin. Nedokázal si představit, kde Cochrane ty zbraně vzal.

Plukovník Chilton se přehraboval v uniformách. Jeffovi se na tváři objevil úsměv. Věděl, že Chilton hledal důstojnickou uniformu. Hledal marně. Cochrane měl příkaz obstarat pouze uniformy prostých vojáků.

Chilton hodil uniformy vztekle na zem.

„To si neobleču, Kane!“ vykřikl.

„Nic jiného vám nezbude, plukovníku,“ klidně odpověděl Jeff. „Chcete snad pochodovat do Fort Randolph ve své šedé plukovnické uniformě?“

Kapitán Garnett zuřil stejně jako Chilton.

„Mohl byste dát plukovníkovi uniformu kapitána Laytona, kterou máte v sedlové brašně!“ zavrčel.

Jeff zakroutil hlavou.

„Obleče si tuto, Garnette. Jak by to vypadalo, kdyby dával prostý voják rozkazy kapitánovi?“

Na to už nikdo nic neřekl. Rozhořčeně se dál přehrabovali v uniformách a vzali si ty, které jim pasovaly.

Většina ostatních už byla oblečená.

Opět se objevil Jim Cochrane.

Mabel Uptonová vyděšeně vykřikla a rozrušeně se otočila.

Jim Cochrane byl totiž nahý. Omluvně pokrčil rameny, šel ke skříni a vytáhl odtud své šaty. Když se oblékl do modré uniformy, přiskočil k němu kapitán Garnett a zacloumal jím.

„Co to má být?“ vyštěkl na Jeffa. „To bude nějaký všivý civilista na sobě mít důstojnickou uniformu, kdežto plukovník Chilton a já si budeme muset vystačit s uniformou prostého vojka?“

Jim Cochrane ho odstrčil a vrhl na Jeffa Kanea pohled, kterým jako by chtěl říct: Co za idioty jsi to pro tu akci vybral?

Jeff přistoupil ke Garnettovi. V jeho očích se jiskřilo.

„Dobře mě poslouchejte, Garnette!“ rozhořčeně řekl. „Mám už vašeho chování plné zuby! Jestli nebudete držet jazyk za zuby a mluvit jenom tehdy, když se vás někdo na něco zeptá, pak se budu muset domnívat, že naši akci chcete sabotovat. A co to znamená, si snad tím dokážete představit i tím svým omezeným mozkem!“

Garnett zbledl. Chvěly se mu rty, ale neodvážil se nic namítnout.

Jeff pohlédl na plukovníka Chiltona, avšak i on mlčel.

No dobrá, pomyslel si Jeff.

Muži byli všichni oblečení a vyzbrojení. Měli na sobě uniformy kavalerie sobru Columbia, k níž patřili i major Upton a kapitán Layton.

Co ty dva důstojníky přivedlo do Camp Randolph, bylo Jeffovi záhadou.

„Hej, dej od toho prsty pryč!“ ozval se ostrý hlas Melvina Dunna.

Jeff se otočil.

Spatřil bledý obličej Mikea Lattanyho, jenž sáhl po poslední henryovce. Dunn namířil na Yankeeho. Lattany pomalu vstal.

„To je má zbraň, Lattany,“ klidným hlasem řekl Jeff. „Schovejte tu flintu, Dunne. Lattany patří k nám. Ten nic neprozradí.“

„Za to vás pověsí, Lattany!“ nenávistně zasyčel Layton.

Na Jeffův pokyn muži opustili chatu.

„Osedlejte koně!“ přikázal.

„Ten osedlaný šedák je můj!“ zvolal za nimi Jim Cochrane. „A morgana osedlejte pro kapitána Kanea!“

Potom Jeff a Jim Cochrane osaměli se zajatci.

Cochrane slezl do jámy pod poklopem a vytáhl odtud dva pytle.

Jeff hned věděl, že to jsou výbušniny, jimiž chtěli vyhodit do vzduchu sklad zbraní.

„Zacházej s tím opatrně, Jeffe,“ řekl s úsměvem Cochrane, když vylezl z jámy. „Jestli to vybuchne, moc toho z nás ani z té chaty nezůstane.“

Nečekal na odpověď a začal spoutávat kapitána Glenna Laytona. Když se chtěl bránit, dal mu jednu pěstí.

Layton jen zasténal.

Potom pohlédl na Jeffa. Nedokázal a pravděpodobně ani nechtěl zakrýt svou nenávist.

„Přisámbohu, Kane, že po vás půjdu, i kdybyste uprchl třeba do Mexika ! Toto vám jenom tak neprojde! Garantuju vám, že vás dostanu před hlaveň svého revolveru! A pak vás zabiju, Jeffe Kane!“

Jim Cochrane spoutal i Mabel Uptonovou tak, že se nemohla osvobodit, načež oběma dal roubík do úst.

Nejdřív do jámy odnesl děvče, potom kapitána.

Z jámy nebylo slyšet jediný zvuk, když Cochrane zavřel poklop a zatáhl jej konopným kobercem.

Jeff Laytonova slova pouštěl jedním uchem dovnitř a druhým zase ven. Ukázal Cochraneovi svou henryovku.

„Odkuds to vzal?“

Cochrane se usmál.

„Sehnal mi ji nějaký pan Dolar, Jeffe. Pan Dolar u Yankeeů sežene všechno. Ti by mu prodali i svou duši.“

Jeff chápal. Nějaký důstojník se pravděpodobně zase jednou podloudně obohatil. Ale tak to nechodilo jen u Yankeeů.

Chopili se obou pytlů.

Před chatou řehtali koně.

Jim Cochrane se ušklíbl.

„Opravdu by mi bylo milejší, kdybychom se tam měli probít s několika dobrovolníky z Texasu,“ zamumlal. „S tou bandou tam venku ještě budeme mít spoustu problémů, tím si buď jist.“

Kapitán Kane neodpověděl. Věděl, že Cochrane má zřejmě pravdu, ale nechtěl o tom teď přemýšlet.

„Nech těch řečí, Jime,“ řekl. „Nemáme moc času.“

Cochrane vytáhl své železničářské hodinky a pohlédl na ciferník. Potom se usmál na Jeffa a řekl: „Času je dost. Vystřídají nás přesně za hodinu.“

+ + + + +

Nechali své koně mezi dlouhými opuštěnými baráky. Poručík Tom Egan a Steve Moultrie zůstali u koní.

Nalevo od mužů, kteří dřepěli mezi keři na okraji vozové cesty, se k nebi zvedaly zdi zbraňového arsenálu Fort Randolph. Prostranství kolem něj bylo osvětlené.

Jeff Kane z bledých tvářích svých mužů vyčetl, co si myslí. Nikdo z nich nevěřil, že by se jim mohlo podařit dostat k té velké budově. Mysleli si, že Yankeeové je postřílejí jak králíky.

Pouze Jim Cochrane a Jeff Kane byli klidní.

Nepozorovali arsenál, nýbrž hleděli na velký stanový tábor, v němž byli ubytovány dva pluky kavalerie sboru Columbia. Ty měly dohlížet na přepravu zbraní na západ.

Jeff pohlédl na Cochraneovu hubenou tvář.

Znal ho z doby před válkou od Rio Grande. Cochrane často pracoval jako zvěd pro armádu. Jeho zkušenosti byly pro mnoho důstojníků neocenitelné, když bojovali proti Komančům, Lipanům a Kiowům.

Cochrane byl muž, který miloval samotu. Pokaždé když pobýval v nějakém městě nebo pevnosti déle než týden, se odtud zase vytratil a nikdo ho pak dlouho neviděl.

Bez Jima Cochranea by Jeff Kane nikdy nedokázal tento pekelný úkol provést. Pouze jeho přípravy a informace umožnily to, že mohli udeřit tak rychle. A to bylo bezpodmínečně nutné, protože bylo jisté, že za několik hodin bude celý Kansas vědět, co se stalo v Camp Randolph.

Cochrane položil Jeffovi ruku na rameno.

Jeff pohlédl k barákům. Zatím ještě nic neviděl, ale ozýval se odtud čísi panovačný hlas.

„Jdou!“ zašeptal Cochrane. „Řekni svým lidem, že musíme Yankeee vyřídit tiše, jinak je po nás!“

Jeff přiběhl k Chiltonovi a Garnettovi a stručně jim vysvětlil, že přepadení strážných, kteří se právě budou měnit, bude muset proběhnout naprosto tiše.

„V žádném případě se nesmí střílet,“ zašeptal. „Pak by všechno bylo ztraceno. A můžete si být jistí, že Yankeeové by nás ještě v tu samou hodinu postavili ke zdi!“

Pochodovali tam muži. Dva důstojníci a osm prostých vojáků. Kráčeli přímo k nim. Nikdo z nich nemluvil.

Brzy ten malý oddíl zmizel v temnotě mezi světly tábora a arsenálu. Byli již vidět jen jako stíny.

Jeff sevřel rty.

Pohlédl na ty modrokabátníky. Věděl, že nemají jinou možnost. Museli ty muže zabít, pokud chtěli provést svůj úkol a sami zůstat naživu.

Yankeeové prošli kolem nich.

Jeff dal ostatním znamení. Spolu s Jimem Cochranem vstali od keřů na kraji cesty. Neslyšně se vydali za modrokabátníky, jejichž kroky byly jedinými zvuky, které se tam ozývaly.

Potom provedli přepadení. Žádnému z nich se nepodařilo vykřiknout. Odvlekli je do křoví a zatímco několik mužů zakrývalo mrtvé, ostatní se zformovali tak, aby vypadali jako ti Yankeeové.

Jim Cochrane odvedl svou práci výborně. Ti dva důstojníci byli kapitán a poručík. Bylo jich jedenáct, takže jeden tam musel zůstat.

Jeff věděl, že tam nemůže nechat nikoho nespolehlivého, takže vybral Frenchyho.

I Yankeeové u sebe měli henryovky.

Jeff přikázal Frenchymu, aby jejich pušky a tašky s náboji naskládal na jednu hromadu, aby si je potom mohli vzít s sebou. Vzal jednu henryovku a dal ji Latanymu. Ten by totiž byl nápadný, kdyby neměl žádnou zbraň.

Jim Cochrane se ve své uniformě poručíka postavil před ostatní. Garnett a Chilton pochodovali vedle sebe v druhé řadě.

Jeff doufal, že Yankeeové u arsenálu nepoznají podle nabubřelých výrazů jejich tváří, že to jsou ve skutečnosti důstojníci Konfederace.

Jejich boty dupaly po vyjezděné cestě.

Jim Cochrane dal Jeffovi poslední pokyny a pak se ocitli na prostranství zalitém světlem pronikajícím z arsenálu. Postupně přišli k vysokému dvojitému plotu, v němž byla brána. Hlídalo ji více než tucet Yankeeů. U plotu hlídkovaly dvojice modrokabátníků. Někteří vedli na vodítku psy.

„Pozor! Zastavit!“ zvolal Jeff.

Probíhalo to hladce. Muži za ním byli napjatí jako struny. Všichni věděli, že sebemenší chyba by je všechny mohla stát hlavu.

Přišel k nim poručík, který zasalutoval a řekl: „Pane?“

„Střídání Eagle Six,“ odpověděl Jeff.

Poručík ustoupil stranou.

„Jděte!“ řekl.

Čtyři modrokabátníci zvedli bránu. Hlavně pušek, jež mířily na muže před branou, se nyní sklonily.

„Oddíle - pochodem vchod!“ řekl Jeff.

Pochodovali, jako by si to cvičili celé týdny.

Jeff krátce pohlédl na bledé tváře Chiltona a Garnetta. Snažili se ze všech sil vypadat jako prostí vojáci, ale nedařilo se jim to. Yankeeové však nebyli nedůvěřiví, takže si ničeho nevšimli.

Vedl je Jim Cochrane.

Kráčeli ke kamenné budově, u níž se vydali doleva. Podél zdi pak šli k dalšímu rohu.

„Budou znovu chtít heslo?“ tiše se zeptal Jeff.

Jim Cochrane se usmál.

„Až sem se moji zvědové nedostali,“ zamumlal. „Musíme pozorovat kapitána. Jestli bude hloupě kecat, tak řekni tu svou průpovídku.“

Dorazili k rohu.

Objevil se tam jeden kapitán, jenž překvapeně pohlédl na Jima Cochranea a Jeffa.

„Noví?“ zeptal se. „Připluli jste lodí z Kansas City?“

Jeff lhostejně zasalutoval a zavrtěl hlavou.

„Prozkoumáváme terén až po Topeku,“ odvětil. „Pánové nahoře se uklidní teprve, až ten zatracený transport konečně odtáhne na západ.“

Modrokabátnický kapitán přikývl. Potom se otočil a přikázal svým lidem, aby nastoupili.

„Dál!“ nařídil Jim Cochrane.

Jeff zvedl ruku a napochodoval se svými lidmi před Yankeeho.

„Převezměte je, kapitáne!“ řekl důstojník Unie.

„Díky, kapitáne,“ odpověděl Jeff.

Naštěstí se Yankee hned otočil, šel ke svým lidem a přikázal jim, aby se rozešli.

Jeffovi se zdálo, že cítí pach potu, který jeho lidem pronikal skrze uniformy. On sám na tom nebyl lépe.

Tichým hlasem jim přikázal, aby zaujali svá místa. Viděli, kde předtím stáli modrokabátníci.

Na této straně arsenálu byly dvoje úzké dveře, u nichž předtím stáli dva strážní.

Brána odtud vidět nebyla. Vysoký plot stál pět yardů odtud. Yankeeové, kteří tam hlídkovali, si jich nijak zvlášť nevšímali.

Počkali, až stráže odejdou k bráně. Pak měli čas, než se objeví další modrokabátníci.

Netrvalo to ani minutu a Jim Cochrane otevřel dveře, vedle kterých stáli kaprál Ed McCulloch a obtloustlý Melvin Dunn.

„Jenom nevyhoďte do vzduchu i nás, kapitáne!“ zašeptal McCulloch.

„Budu se snažit, McCullochu,“ odvětil Jeff. „Kdyby se dělo něco nepředvídaného, zabušte třikrát na dveře.“

McCulloch přikývl.

Jim Cochrane pootevřel dveře a vklouzl i s výbušninami dovnitř.

Jeff Kane jej následoval, aby potom za nimi zavřel dveře.

+ + + + +

Byla tam naprostá tma.

Dech Jima Cochranea bylo to jediné, co Jeff slyšel. Pak se ozvalo škrtnutí a v temnotě zazářil plamének sirky, který Jeff a na chvíli oslepil.

V jeho svitu spatřili množství podlouhlých beden, jež byly naskládané na sobě.

Jeff si nedokázal odpustit tiché pohvízdnutí. Tolik zbraní pohromadě ještě nikdy neviděl. Musely tam být desetitisíce pušek!

Plamének zhasl.

Jim Cochrane škrtl další sirkou a přiložil její plamének ke knotu svíčky, již vytáhl z kapsy.

„Musíme najít střelivo!“ sykl.

Kráčel úzkou chodbičkou mezi naskládanými bednami.

Jeff ho chytil za rameno a ukázal na několik soudků. Stálo na nich: „Explosive!“

Přiběhli tam a pak spatřili i malé bedničky, v nichž musely být náboje.

To bylo místo, kde museli položit trhaviny.

Jim Cochrane postavil svíčku na jednu bednu a pustil se do práce.

Jeff mu pomáhal. Vlastně s sebou vzali trhavin příliš mnoho. Zde mezi střelivem a soudky s prachem stačila malá jiskra na to, aby celý arsenál vyletěl do povětří.

Přesto Cochrane ke všem výbušninám, jež nepotřebovali později venku, přivázal zápalné šňůry a položil je mezi soudky a bedny se střelivem.

Potom kývl na Jeffa a vzal svíčku.

O několik vteřin později se zápalné šňůry vzňaly a jiskry potom začaly postupovat k trhavinám.

„Dělej, pryč odtud!“ zvolal Jim. „Až to tu vyletí do vzduchu, tak budeme muset být aspoň dvě stě yardů daleko!“

Mezi bednami přichvátali zpět k úzkým dveřím. Krátkým zaklepáním dali znamení McCullochovi. Zatlačili na dveře, ale nedaly se otevřít.

Jeff si nejprve myslel, že se zasekly, ale potom uslyšel McCullochův syčivý hlas.

„Ti dva strážní, kapitáne! Hledí sem! Vypadá to, jako by si něčeho všimli!“

„Sakra, McCullochu, střílejte!“ křikl Cochrane. „Musíme odtud pryč! Zápalné šňůry už hoří! Za dvě minuty to všechno vyletí do vzduchu!“

Dveře se náhle uvolnily.

Jeff je otevřel a vyklouzl ven.

Okamžitě spatřil oba strážné.

Ti užasli, když pochopili, že dveře arsenálu, které musely být zamknuté, se náhle otevřely.

Jeff viděl, že zvedli pušky, ale v tom okamžiku třeskly výstřely.

Oba modrokabátníci se zhroutili na zem.

Jim Cochrane přišel k Jeffovi.

„Dělej, pryč odtud!“ vykřikl a vyhodil do vzduchu malý balíček. Než dopadl k plotu, vybuchl. Exploze je málem ohlušila.

Běželi. Po prvních třiceti yardech je spatřili Yankeeové u brány.

Naštěstí nestříleli. Snad si mysleli, že jde o útok zvenčí a že ti muži z oddílu Eagle Six tam nyní běží proto, aby bránili rozbitý plot.

Teprve, když ti muži s plukovníkem Chiltonem a seržantem Hackmanem v čele přeskočili kráter, který tam způsobila trhavina, se Yankeeové vzpamatovali.

Ozvaly se výkřiky, načež třeskly výstřely.

Jeff slyšel odporný zvuk letící kulky, jež jej těsně minula.

On i Jim Cochrane se v jednom okamžiku otočili a vypálili z henryovek. Bleskově nabili a zase stříleli. Jeff cítil, jak se hlaveň v jeho levé ruce rozžhavuje.

Yankeeové se vrhli k zemi a stříleli dál.

Jeff a Jim Cochrane byli poslední. Přeskočili kráter, převalili se a zase vyskočili na nohy.

Před nimi někdo vykřikl a Jeff hned pochopil, že někdo z jeho mužů byl zasažen.

Střelba Yankeeů byla stále prudší. Vedle Jima Cochranea se ze země zvedaly obláčky prachu.

Jeff se vrhl na zem, když na zemi před sebou uviděl stín.

V záři luceren, jimiž byl osvětlen arsenál, spatřil vyděšené oči Mikea Lattanyho, jež byly upřeny k nebi.

„Dál!“ zvolal vedle něj Jim Cochrane.

Jeff vyskočil a přikrčen běžel dál.

Před ním se na zem kácel další z jeho mužů. Viděl, že to je seržant Hackman. Chtěl se zastavit a vzít ho s sebou.

„Dál!“ vykřikl Jim Cochrane. „Teď se musí každý starat sám o sebe!“

Sakra! blesklo Jeffovi hlavou. Kdy ten zatracený arsenál konečně vyletí do vzduchu? Tři minuty už přece musely dávno uběhnout!

Před ním se ozval další výkřik!

Jeff cítil, jak mu po zádech přeběhl mráz.

To byl Josh Davies, ten mladý Texasan!

Viděl, jak vrávorá, a tentokrát ho už Jim Cochrane nedokázal zastavit. Jeff přiběhl k Joshi Daviesovi, jenž se skácel na zem.

Zvedl jej a táhl jej travou dál.

Málem zakopl o ležícího muže.

Hned poznal, že to je Al Lockhart.

Jeffova tvář byla popelavě bledá. Lockhart měl prostřelenou hruď. Tomu se už nedalo pomoct.

„Jeffe!!“ vykřikl Jim Cochrane.

Potom se zvěd objevil vedle něj. Z druhé strany chytil pod paži hekajícího Joshe Daviese a společně ho pak vlekli dál.

V tom se zachvěla země. O zlomek vteřiny později se ozval tlumený výbuch, načež všechno přehlušil neskutečný rachot.

Jeff ucítil, jak ho cosi udeřilo do zad. Odhodilo ho to dál. S Joshem Daviesem a Jimem Cochranem letěli několik yardů vzduchem, aby potom přistáli v trávě.

Chvíli mu trvalo, než se probral z šoku. Hvízdalo mu v uších - jenže ten zvuk přicházel zevnitř.

Viděl před sebou zkřivenou tvář Jima Cochranea. Zřetelně viděl, že něco křičí, jenže Jeff vůbec nic neslyšel.

Zoufale zvedl mladého Texasana. Davies ztratil vědomí.

Cochrane znovu otevřel ústa. Když viděl, že Jeff tam toho Texasana nenechá, chopil se jej i on.

Jeffovi se podlamovala kolena. Najednou znovu cítil na zádech, na hrudi a na ramenou rány po Cobbově biči.

Opět uslyšel zvuky. Ozývaly se výbuchy a práskání. Krajina před nimi byla osvětlena rudou září.

Modrokabátníci se potáceli jak opilci.

Již se nestřílelo.

Muži před nimi se zastavili a ohlédli se.

Také Jeff otočil hlavu.

Mohutná budova, v níž byly uskladněny yankeeské zbraně, jež měly být přepraveny na západ, už neexistovala. Zbyla z ní jen hromada trosek, z nichž k nebi vystřelovaly ohnivé gejzíry.

„Dál! „prohodil Jeff.

Náhle se vedle něj objevil plukovník Chilton.

„Jaké máme ztráty, kapitáne?“ zvolal.

„Hackman, Lockhart a Lattany!“ odpověděl Jeff. Viděl, že Chilton krátce pohlédl na Joshe Daviese. Jestli teď otevře hubu a řekne, že ho tu mám nechat, tak mu provrtám hlavu kulkou! pomyslel si Jeff.

Chilton jako by poznal, v jakém je kapitán Kane rozpoložení, takže pomlčel a prchal dál. S Jeffem zůstali kaprál McCulloch a Jim Cochrane. Střídavě mu pomáhali nést Joshe Daviese.

Střelba a výbuchy za nimi jako byly stále hlasitější, ačkoli se od arsenálu vzdalovali.

Chilton a Garnett se zastavili.

Před nimi se objevil nějaký muž.

Jeff poznal Frenchyho.

Dlouhán nesl deset tašek s náboji a v každé ruce držel jednu henryovku.

„Ke koním, Frenchy!“ zvolali Jeff.

„A zbylé pušky?“ zvolal zavalitý Dunn.

„Ke koním!“ ostrým tónem opakoval Jeff. „Musíme odsud pryč, za několik minut budeme mít v patách modrokabátníky!“

Spíš klopýtali, než běželi.

Josh Davies byl znovu při vědomí. Vykřikl, ale potom pochopil, že ho tam přivlekli jeho druhové, a kousl se do rtů.

„Tudy!“ zvolal z temnoty před nimi poručík Egan. Bylo slyšet řehtání a hrabání koní, ačkoli se stále ozývaly výbuchy.

Oddechl si, když poznal stíny koní.

Zvířata byla neklidná. Ty strašlivé detonace a šlehání plamenů musely být zřetelně slyšet a vidět až sem.

Jeff Kane a Jim Cochrane zvedli Joshe Daviese na koně. Teprve teď viděli, že mladíka zasáhla kulka do zad. Pod pravou lopatkou se mu vytvořila temná, rozšiřující se skvrna.

Texasan ztěžka oddechoval. Jim Cochrane mu svázal nohy pod břichem koně, zatímco Jeff mu přivázal ruce k hrušce sedla.

Ostatní už seděli v sedlech.

Přijel k němu poručík Egan.

„Co je s koňmi Hackmana, Lattanyho a Lockharta?“ zeptal se.

„Nechte je běžet, Egane!“ odvětil Jeff. Vyšvihl se do sedla svého morgana a otočil jej.

„Frenchy a McCullochu, vy pojedete vedle Daviese! Hej, Dunne, stůjte!“

Melvin Dunn již otočil svého koně a chtěl vyrazit na západ. Šokován jej zase obrátil.

„Řekl jste přece, že už máme jet!“ zvolal.

„To je pravda, jenže jedete špatným směrem,“ ostře odpověděl Jeff. „Povede nás pan Cochrane. To je rozkaz! Kdo ho nebude dodržovat, toho zastřelím!“

Jeff neměl chuť dlouho diskutovat. Na to neměli čas. Od Jima Cochranea věděl, že na západě by vjeli do pasti.

Yankeeové vytvořili řetěz okolo Fort Randolph, jenž se táhl téměř až do Topeky a ten s tak málo lidmi nemohli prorazit.

„Vy jste se zbláznili!“ vykřikl Dunn. „Sakra, co si to Kane zase vzal do hlavy? To chce zaútočit na Kapitol ve Washingtonu?“

„Drž hubu, Dunne!“ vyhrkl poručík Egan. Hlaveň jeho henryovky mířila Frenchymu na břicho.

Jeff pobídl svého morgana. Byl rád, že se může stoprocentně spolehnout aspoň na Egana, Frenchyho, McCullocha a Jima Cochranea.

Cochrane se nejprve vydal na severovýchod, aby objel Fort Randolph. Vysvětlil Jeffovi, že chce jet po břehu Missouri na jih. Bylo jasné, že z Fort Randolph do jedné hodiny vyjede všemi směry mnoho oddílů, které budou chtít dostihnout maskované rebely, kteří vyhodili do vzduchu arsenál pevnosti.

Brzy před sebou uviděli Missouri.

Na východě již šedla obloha. Rudá zář hořícího arsenálu se nyní nacházela západně od nich.

Dorazili k domům jakéhosi městečka.

Lidé tam stáli na ulici a hleděli k dvě míle vzdálenému Fort Randolph. Nad pevností se vznášel obrovský černý mrak.

Jeff, jenž jel v čele, přijel k těm lidem.

„Hej, může mi někdo říct, co se to tam děje?“ zvolal.

„Jste snad slepý, kapitáne?“ odpověděl jeden muž. „Fort Randolph vyletěl do vzduchu! To byl určitě ten parchant Quantrill!“

„Sakra!“ prohodil Jeff. „Dělejte, chlapi! Pobídněte koně ostruhami! Možná nás budou potřebovat!“

Potom vyrazili.

Nikdo je nezastavil.

Josh Davies se snažil zakrýt své zranění.

Potom co za sebou nechali městečko, Jim Cochrane změnil směr. Teď jeli přímo na jih.

Vycházelo slunce.

Za nimi bledla zář Fort Randolph.

Po hodině dal Jeff Kane zastavit. Přikázal Frenchymu, aby ošetřil Joshi Daviesovi zranění. Ostatní napájeli své koně.

Jeff přišel k Daviesovi, kterého McCulloch a poručík Egan zvedli ze sedla. Svlékli mu kabát a uviděli, že na hrudi žádnou ránu nemá. Kulka mu tedy ještě vězela v těle.

Rána vypadala špatně. Davies silně krvácel. Jeho kabát byl nasáklý krví.

Jim ze sedlové brašny vytáhl kabát. Vypadalo to, jako by s něčím takovým počítal.

Když mu obvázali ránu, oblékli Daviese do nového kabátu a zase ho zvedli do sedla.

Texasan byl bledý. Pohlédl na Jeff a. Ten přikročil k jeho koni a položil mu ruku na stehno.

„Zatni zuby, Joshi,“ zamumlal. „Bude to tvrdá jízda, ale jestli budeš věřit, že to dokážeš, zvládneš to.“

Mladík křečovitě přikývl.

Jeff viděl, že si nedělá žádné iluze. Pravděpodobně ho jenom nechtěl zklamat.

Opět nasedli.

Plukovník Chilton a kapitán Garnett se drželi v čele malé kavalkády. Bylo na nich vidět, že by se nejraději ujali velení.

Jeff však byl odhodlán ty muže vést do té doby, než dorazí k texaské hranici.

+ + + + +

Jejich koně byli na dně svých sil.

Jeff Kane věděl, že musí ta zvířata nechat být a obstarat si jiná, pokud jejich útěk má pokračovat.

Jeli již dva dny a dvě noci.

Několikrát potkali yankeeské jednotky. Většinou se jim dokázali vyhnout, ale jedné vjeli přímo do náruče.

Poručík Yankeeů si je nedůvěřivě změřil pohledem. Ptal se jich, zda jedou z Fort Randolph.

Jeff zavrtěl hlavou a řekl mu, že patří ke strážnímu mužstvu Camp Randolph a že pronásledují uprchlé rebely.

Yankeeský poručík se rozesmál.

„Většina z nich už je pochytaná, kapitáne,“ odpověděl. „Telegraficky nás informovali z Camp Randolph v Holtenu. Hned jsme vyrazili. Ti rebelští psi byli většinou neozbrojení. Hnali je zpátky do tábora jako dobytek.“

Jeff se zasmál, ačkoli mu běhal mráz po zádech.

Yankeeho nedůvěra však zmizela. Jel i se svým oddílem dál.

„Pozdravujte ode mě poručíka Wallise v Emporii, kapitáne!“ zvolal na Jeffa, když odjížděl.

To bylo u Waukarusa River.

Slova yankeeského poručíka mu prozradila, že Yankeeové pravděpodobně mají v Emporii pluk, který chránil Fort Randolph před rebely.

Předpokládal, že Yankeeové se nyní zaměří opačným směrem a budou se snažit, aby nikdo neunikl z jejich sítě.

Jim Cochrane je vedl do indiánské rezervace.

Krajina tam byla přehledná, byla však noc.

Za svítání dorazili do kotliny, v níž stálo několik chat. V rozlehlých ohradách se páslo několik tuctů koní.

Jeff Kane si tiše zahvízdl.

Krátce pohlédl na Jima Cochranea.

„Tys to věděl, Jime?“

Cochrane se pousmál.

„Ty přece víš, že nic neponechávám náhodě, Jeffe. Na to je mi můj život příliš drahý.“

„Kapitáne!“ zvolal McCulloch.

Jeff se k němu otočil.

Kaprál se sklonil k Joshi Daviesovi a vzal ho pod paži.

Jeff obrátil svého koně a přijel k Daviesovi.

„Je v bezvědomí, McCullochu?“ zeptal se.

Kaprál přikývl.

„Náhle se zhroutil, pane. Ještě jsem mu řekl, že konečné seženeme nové koně, a vtom se zhroutil.“

„Až tam dolů to musí vydržet,“ přidušeně řekl Jeff. „Frenchy, vy zůstanete u něj. Dole v chatě se podíváte na Joshovo zranění.“

Dlouhán z Jižní Karolíny přikývl.

Jeff opět pobídl morgana.

Zvíře, na němž jel, bylo vedle Cochraneova šedáka vůbec nejvytrvalejší. Přesto již mělo neklidný krok. Jeff cítil, že to už dlouho nevydrží.

„Pojedeme dolů k těm chatám,“ řekl. „Mějte zbraně připravené. Jestli to je past Yankeeů, tak si prostřílíme cestu.“

Jim Cochrane se usmál, když Jeff zase přijel vedle něj. Ukázal na chaty. Objevilo se tam několik postav. Běžely k ohradě a sháněly tucet zvířat.

„To nejsou žádní Yankeeové,“ poznamenal. „To je Little Fox a jeho lidé. Vědí o nás.“

Potom pobídl šedáka a jel dál.

Jeff byl jediný, kdo dokázal vydržet jeho tempo. Ostatní koně už pouze pomalu kráčeli.

Vtom Jeff za sebou uslyšeli výkřik. Když otočil hlavu, uviděl, že Chiltonův kůň se zhroutil a že plukovník byl shozen ze sedla.

Ostatní jeli dál. Pouze kapitán Garnett zůstal zpět, slezl ze sedla a pomohl Chiltonovi na nohy. Chiltonovy šťavnaté nadávky byly slyšet až k nim.

„Jestli si pospíšíme, pak ty nové koně osedláme dřív, než tam dojede Chilton,“ s úsměvem poznamenal Jim Cochrane. „Tak se těch dvou zbavíme a naše šance, že se do Texasu dostaneme živí, se výrazně zvýší.“

Jeff věděl, že to byl sarkasmus, ale nedokázal si odpustit úsměv. Měli před sebou ještě tři sta mil. Tři sta mil nepřátelskou zemí. Pronásledoval je snad celý Kansas. A Yankeeové mohli jet přes osady a měnit koně i lidi.

Jim Cochrane sklouzl u ohrady ze sedla a přistoupil k jedné malé postavě.

Jeff spatřil snědou vrásčitou tvář. Indián měl okolo čela uvázaný rudý šátek.

„Buď zdráv, Malá liško,“ řekl Jim Cochrane. „Jsou poblíž nějací Yankeeové?“

Rudoch zavrtěl hlavou.

„V agentuře žádný modrý kabát,“ prohodil. „Ale telegrafovat, že Malá liška musí dávat pozor na své koně.“ Usmál se a dodal: „Musíte rychle dál. Já agentu říct, že vy dobří modří kabáti. Pomůžu vám, jak má povinnost.“

Jim Cochrane se na něj usmál a vytáhl z kapsy malý váček, v němž cinkaly mince. Hodil jej Malé lišce.

Ostatní indiáni v ohradě okamžitě začali odsedlávat koně jezdců a sedlat čerstvá zvířata.

Jeff přišel k McCullochovi a pomohl kaprálovi zvednout Joshe Daviese ze sedla.

Malá liška je následoval a mlčky ukázal na jednu z chat.

McCulloch vzal zraněného Texasana do náruče a vydal se za starým indiánem a Jeffem.

V chatě hořel oheň. Jeho kouř stoupal otvorem ve střeše. U stěny strnule stály dvě ženy. Pohnuly se teprve, když k nim Malá liška prohodil několik slov.

Mladší z nich vzala přikrývku a rozprostřela ji u ohně. McCulloch na ni položil Daviese.

Přišel tam Frenchy a okamžitě začal mladíka svlékat.

Jeho obvaz byl nasáklý krví. Frenchy jej opatrně odvázal. Zatnul zuby, když uviděl, že okraje rány jsou zanícené.

Mladý Texasan se náhle vzepjal a začal křičet. Okamžitě si k němu klekli McCulloch a Jeff a pevně ho chytili.

„Squaw se podívat na rány,“ hrdelním hlasem řekl Malá liška.

Frenchy krátce pohlédl na kapitána Kanea, a když ten přikývl, odstoupil a udělal místo staré squaw. V levé ruce držela hliněný hrnec, jenž obsahoval cosi zeleného. Linul se z toho hnilobný pach.

Pohybem ruky Jeffovi a McCullochovi ukázala, že mají mladíka otočit na bok.

Jeff pohlédl na Malou lišku, ale jeho tvář se podobala masce.

„Dělejte, otočme Joshe na bok,“ řekl Jeff.

Z rány pod pravou lopatkou začala znovu téct krev.

Stará squaw mladíkovi prohmatala pravou stranu hrudi. Náhle vykřikla a cosi prohodila. Mladá squaw přiběhla k malé skříni a vrátila se se špičatým nožem. Podržela jej nad ohněm a potom jí ho stará squaw vzala z ruky.

„Hm,“ poznamenal McCulloch, „to snad chce Joshe vykuchat?“

Než mohl Jeff něco říct, udělala stará žena bleskurychlý řez. Z rány se vyvalila krev. Pak se squaw na Jeff a usmála svými bezzubými ústy a ukázala mu malý zakrvácený kousek olova.

Jeff syčivě vydechl. Zatraceně, ta stará mu snad viděla přes kůži? pomyslel si.

Squaw potom potřela ránu svou zelenou mastí. Krvácení ustalo takřka okamžitě. Vypadalo to, jako by se Daviesovi stahovala kůže. Mladá squaw přinesla obvazy a stará svými šikovnými prsty ovázala ránu.

McCulloch pomalu Texasana obrátil na břicho.

Nyní stará squaw ošetřovala ošklivou ránu pod lopatkou. Prohodila několik slov k Malé lišce.

„Co myslíte?“ zeptal se Jeff indiána.

„Ten mladý muž hodně štěstí. Kulka neporanit plíce,“ řekl Malá liška. „Ale nesmí moc jet, jinak krvácet a zemřít.“

„Kapitáne…“

Jeff se ohlédl.

Josh Davies již byl znovu při vědomí. Jeho modré oči se leskly horečkou.

„Kapitáne Kane…“ zašeptal John Davies, „slíbíte mi, že mě tu nenecháte?“

Jeff polkl naprázdno.

„Ta dlouhá jízda by pro tebe mohla znamenat smrt, chlapče,“ řekl.

Josh Davies zavrtěl hlavou.

„Já tu nechci zůstat. Už nikdy - už nikdy nechci do Camp Randolph!“

Hlava mu ochable klesla na zem. Znovu ztratil vědomí.

McCulloch a Frenchy pohlédli na kapitána.

„Nemůžeme ho tu nechat, pane,“ zamumlal McCulloch. „Ani já bych to nechtěl, kdybych byl na jeho místě. Musíme ho vzít s sebou!“

„A když nám zemře v sedle?“ zeptal se Jeff.

„Pořád je to lepší, než kdyby ho měl seržant Cobb v Camp Randolph ubičovat k smrti,“ odvětil McCulloch.

Jeff přikývl. Viděl, že ta stará squaw stáhla obvaz.

„Oblečte mu kabát,“ přikázal. „Frenchy, popros tu squaw o trochu té zelené masti.“

Frenchy přikývl a Jeff a kaprál McCulloch zvedli Joshe a vynesli ho ven.

Na východě šedla obloha. Bylo načase z kotliny zase odjet.

Ozval se dusot kopyt. Dva mladí indiáni přivázali jejich unavené koně k lasu a odvedli je pryč, aby je Yankeeové nenašli.

K Jeffovi přistoupil plukovník Willis A. Chilton.

„Ten muž je přece v bezvědomí!“ namítl.

„Squaw Malé lišky mu vytáhla kulku, plukovníku,“ odvětil Jeff.

„Jestli je v bezvědomí, tak ho nemůžeme vzít s sebou! Jenom by nás zdržoval!“ rozhořčeně zvolal Chilton.

„Vezmu si Daviese k sobě do sedla, McCullochu,“ řekl Jeff, aniž odpověděl na Chiltonovy námitky. „Pojedu střídavě na mém a na Daviesově koni, aby se příliš neunavili. Vyrazíme za minutu!“

„Kapitáne Kane!“ Chilton mu vstoupil do cesty.

„Kaprále!“ vykřikl Jeff.

McCulloch sebou trhl, ale pak okamžitě tasil Navy kolt a namířil jej na Chiltona.

Jeff koutkem oka viděl, že kapitán Richard Garnett chtěl zvednout svou henryovku, jenže tu k němu přistoupil poručík Egan a vtlačil mu svůj kolt do zad.

„Jak často vám mám říkat, že tu velím já, plukovníku?!“ vztekle sykl Jeff. „Jděte a vylezte na koně, Chiltone, než budu McCullochovi muset dát rozkaz, aby vás zastřelil!“

Plukovník Chilton se celý chvěl. Byl bledý. Bylo na něm zřetelně vidět, kolik přemáhání ho stojí to, aby se podvolil. Potom však poznal, že nemá jinou volbu.

Nakvašeně se otočil a odešel ke svému koni.

Poručík Tom Egan odstoupil od Garnetta. Také kapitán byl bledý. Vrhl na Egana vražedný pohled.

Jeff viděl, že Melvin Dunn a Steve Moultrie stojí u tyčí ohrady. Něco si šeptali.

Jeff zaklel. Věděl, že i s těmito dvěma muži ještě budou problémy. Nechtěli zpátky ke svému pluku. Měli už plné zuby války a chtěli utéct. Jeff však byl odhodlán nestrpět žádné dezertéry. Jim Cochrane na něj mlčky hleděl, když zvedal Joshe Daviese do sedla koně, na němž bylo Jeffovo sedlo.

Jeff věděl, co si Cochrane myslí.

Ano, pravděpodobně by bylo lepší Chiltona a Garnetta na jedné straně a Moultrieho a Dunna na straně druhé poslat k čertu. Tak by jejich šance, že se dostanou do Texasu, podstatně stouply.

To by však Jeff nedokázal udělat. Cítil se zodpovědný i za tyto muže.

Pak všichni nasedli.

Poručík Tom Egan jel vedle Jeffa.

„Vydrží to, kapitáne?“ tiše se zeptal.

„Doufám, poručíku,“ odvětil Jeff. „Doufám.“

Potom zvedl ruku a dal znamení k odjezdu. Levou rukou držel Joshe Daviese a uzdu.

Jim Cochrane zůstal ještě několik minut v kotlině a hovořil s Malou liškou. Nato vyrazil za ostatními, aby je pak vedl dál.

Po zhruba dvaceti mílích je čekalo jižně od vodopádů Neosho Falls.

Brodění Neosho River. A za ní se rozprostírala nekonečná kansaská prérie.

Nejbližší yankeeské pozice byly u Eureky na Fail River.

Jeff ještě nevěděl, jak tudy prorazí.

Kromě toho museli počítat s tím, že se za nimi brzy objeví pronásledovatelé.

Jeff pomyslel na kapitána Glenna Laytona, jehož nechali svázaného v chatě u Missouri. Ten Yankee přísahal, že udělá všechno proto, aby Jeffa Kanea a jeho muže chytil.

A Layton je člověk, který své slovo dodrží. Příliš byl ponížen v přítomnosti své snoubenky. Jeff Kane zašlapal jeho hrdost do prachu a Layton byl jistě přesvědčen o tom, že takovou potupu může smýt jen Kaneovou krví.

Jeff měl vyschlé rty.

Vyšlo slunce.

Bylo jasné, že to bude horký den, který ještě víc vyčerpá jejich už tak zmučená těla.

A do Texasu to bylo ještě tři sta mil!

Tři sta mil krajinou, v níž za každým keřem, za každou skalou mohl číhat nepřítel, jenž je mohl smést olověnou smrští.

+ + + + +

Jeffu Kaneovi to, že se dostali až k Fail River, připadalo jako zázrak.

Několikrát jen na poslední chvíli unikli yankeeské patrole.

Bez Jima Cochranea by neměli šanci. Vypadalo to, že v tomto koutě Kansasu zná každý kámen. Vedl je kolem osad a měst úzkými údolími, která Jeff v té rovinaté krajině na první pohled vůbec neviděl.

Josh Davies seděl v sedle před Edem McCullochem. Byl při vědomí a vypadalo to, že mu horečka ustoupila. Indiánčina zelená mast očividně dělala zázraky.

Jeff nespouštěl z očí Melvina Dunna a Stevea Moultrieho.

Tlustý Dunn byl stále neklidnější s tím, jak se blížili k hranicím Konfederace. Jeff ho pořád viděl, jak si něco šeptá s Moultriem. Uvažoval o tom, zda by si neměl s Moultriem promluvit. Ten světlovlasý muž s šedýma očima byl bojácný. Kdyby věděl, že Jeff je rozhodnut je radši zastřelit než nechat dezertovat, pak by určitě s Dunnem neodjel. A sám by se Dunn pravděpodobně útěku neodvážil.

Přijel k němu poručík Egan.

„Musíme dávat pozor na Dunna,“ řekl tiše. „Cítím, že něco kuje. Jestli uteče, tak nás může všechny ohrozit, protože to není člověk, který by mlčel, kdyby si ho Yankeeové podali.“

Jeff Kane přikývl.

To byla pravda. Dunn a Moultrie neměli sebemenší chuť bojovat za Konfederaci. To, že se dostali do jižanské armády, byla nejspíš náhoda. Teď už toho měli dost a chtěli zmizet.

„Promluvte si s Moultriem,“ řekl tiše Jeff. „Má strach. Kdyby věděl, že nebudeme váhat ho zastřelit, jestli dezertuje, nenechá se Dunnem přemluvit k útěku.“

Tom Egan otočil svého koně a přijel k Moultriemu. Jeff viděl, že poručík mluví tak, aby jeho slovům rozuměl i Melvin Dunn. Oba muži byli bledí, ale Dunn nevypadal tak, že by se Eganovými slovy nechal odradit od svého úmyslu.

Jeff se vydal za Jimem Cochranem.

Když projížděl kolem plukovníka Willise A. Chiltona a kapitána Garnetta, Garnett ostře řekl: „Kane!“

Jeff se ohlédl a zastavil svého poníka.

„Ano, Garnette?“

„Kdy chcete konečně předat velení plukovníku Chiltonovi, Kane?“ zeptal se kapitán. „Nebezpečí pominulo. Jsme v liduprázdné krajině. Za dva dny budeme v Texasu.“

Jeff Kane si povzdechl.

Může být důstojník tak pošetilý? ptal se sám sebe.

„To přece nemyslíte vážně, Garnette,“ odsekl. „Všude kolem nás jsou Yankeeové! Jediné co nás před nimi zatím chrám, je Cochraneova zkušenost a orientace. Nebýt jeho, tak bychom už dávno museli bojovat proti Yankeeům!“

„No a co?“ prohodil Garnett. „Proč ne? Máte strach z boje?“

„Každý rozumný člověk má strach z boje, Garnette,“ opáčil Kane. „Především když má co do činění s přesilou. Víte, kolik oddílů máme v patách? Dohnaly by nás, kdybychom si dopřáli sebemenší odpočinek. Kdybychom s nimi začali bojovat, hned nás obklíčí. A pak bychom ani nezemřeli hrdinskou smrtí, ale přivedli by nás tam, odkud jsem vás vytáhl, Garnette!“

Jeff popustil svému poníkovi uzdu a přijel k Jimu Cochraneovi, který zastavil a seskočil z koně v polovině mírného kopce.

Jeff vedle něj zastavil.

„Co se děje, Jime?“ otázal se.

„Za tímto kopcem je Fail River, Jeffe,“ zamumlal zvěd. „Dole uvidíme první modrokabátníky z Fort Lincoln a Fort Scott. Jestli se mé domněnky potvrdí, pak tu budeme muset čekat do setmění. A ani v noci nám asi nezbude nic jiného než si prostřílet cestu přes brod. Pověz ostatním, ať za mnou nejezdí. A žádný hluk! Výstřel by byl slyšet na míle daleko a asi se by nám na krk pověsila celá armáda Yankeeů.“

Jeff Kane přikývl. Vzal jeho koně za uzdu a vydal se s ním k ostatním.

Několika slovy jim sdělil to, co mu řekl Jim Cochrane.

Sesedli.

Frenchy si prohlédl Daviesovo zranění.

Přistoupil k nim Jeff Kane.

Rána vypadala nadějně. Zelená mast jí dala hnědou barvu.

Frenchy vytáhl ze sedlové brašny hrneček, jenž mu po dlouhém přesvědčování dala squaw, a potřel mastí z něj ránu.

„To mi dělá dobře, Frenchy!“ zašeptal mladý Texasan. „Chladí to. Měl bys tím potřít rány i kapitánovi.“

Jeff Kane si opět vzpomněl na své vlastní rány. Dokázal myšlenky na ně vytěsnit, i když bolest byla stále přítomná.

Frenchy na něj pohlédl zespoda.

„Josh má pravdu, kapitáne,“ zamumlal. „Měl byste mě nechat, ať se vám znovu podívám na vaše rány. Určitě nevypadají dobře.“

Jeff Kane přikývl. Měli teď několik minut času. Kdyby v noci přijeli k řece a museli si prostřílet cestu, měli by za zády pronásledovatele.

Svlékl si kabát. Frenchy zaklel.

„Co je?“ zeptal se Jeff.

„Vaše košile je na zádech zakrvácená, kapitáne!“ odpověděl vysoký voják.

Jeff se vyděsil. Vůbec necítil, že mu jedna z jeho ran začala krvácet.

Svlékl si košili. Opravdu. Přes záda se táhl krvavý pruh.

„To není dobré, kapitáne. Okraje rány se rozevřely. Proto jste zase začal krvácet. Potřu vám to tou zelenou mastí.“

„Ne moc, Frenchy. Potřebujeme ji pro Joshe.“

Jeff neviděl, jak se Frenchy usmál. Pak ucítil příjemný chlad na zádech a měl pocit, že se mu stahuje kůže. Ozvalo se trhání látky. Frenchy mu na ránu přiložil nový obvaz.

Jeff Kane si právě oblékl košili a kabát, když uviděl, jak se Melvin Dunn vyšvihl do sedla svého koně. Moultrie stál nedaleko od něj. Byl bledý a vrtěl hlavou.

Jeff přiběhl ke svému poníkovi a vyskočil do sedla. Dunn pobídl svého koně. Jeff viděl, jak Garnett zvedl svou henryovku, a tiše vykřikl: „Sakra, Garnette, nestřílejte!“

Dunn pobídl svého koně do slabin a vyrazil na západ. Skloněn k jeho hřívě jej hnal dál.

Jim Cochrane musel vědět, proč toho poníka nechal osedlat pro Jeff a. Když se rozběhl, vycítil Jeff, kolik síly se skrývá v tom malém těle. Okamžitě začal Dunna dohánět.

Před nimi se na západě táhl jeden hřeben.

Jeff chtěl Dunna dohnat ještě před ním, aby neztratil kontakt s ostatními. Tichými výkřiky pobízel poníka, ale to bylo zbytečné, protože zvíře jako by samo vědělo, co od něj jeho jezdec očekával.

Pak Jeff Dunna dostihl.

Tlouštík vytáhl z pouzdra kolt, ale v tom okamžiku se na něj vrhl Jeff.

Tvrdě do sebe vrazili. Dunn se pevně držel uzdy a hrušky sedla. Navy kolt mu vyklouzl z prstů. Pak se již nedokázal udržet v sedle a spolu s kapitánem Kanem spadli na zem.

Když dopadli, byl Dunn naštěstí pro Jeffa pod ním.

Dunn se nehýbal. Zdálo se, že ztratil vědomí.

Jeff Kane vyskočil a rozběhl se za zvířaty. Poník předstihl Dunnova koně a donutil jej, aby se obloukem vrátil k Jeffovi.

Ten nevycházel z úžasu. Něco takového ještě nezažil. Ještě chvíli pozoroval poníka, dokud nepominulo nebezpečí, že Dunnův kůň uteče.

Pak se otočil.

Ze rtů se mu vydrala kletba.

Dunn vyskočil a běžel k místu, kde v hnědé trávě ležel jeho revolver.

Jeff se obrátil a rozběhl se ke svému poníkovi. Oba koně se již zastavili. Jeff vytáhl ze sedlového pouzdra svou henryovku a otočil se právě v okamžiku, kdy se Dunn sklonil pro kolt.

„Stůjte, Dunne!“ zvolal. „Jestli se toho revolveru jen dotknete, jste mrtvý člověk!“

Dunn se o to nestaral. Sehnul se, chopil se Navy koltu a pak se vydal k Jeffu Kaneovi.

Jeho chladnokrevnost byla svým způsobem obdivuhodná. Jeff hleděl do tváře tohoto tlouštíka, jenž se zastavil přibližně deset yardů před ním.

„Nemůžete střílet, Kane“ vyhrkl. „Výstřel by uslyšeli Yankeeové a pak byste všichni byli v háji!“

Jeff přikývl.

„My i vy, Dunne,“ odpověděl. „Co byste měl z toho, kdybyste byl mrtvý?“

Melvin Dunn zavrtěl hlavou.

„Raději mrtvý než zase na bitevní pole, kapitáne!“ zašeptal. „Už mám plné zuby toho, abych nasazoval krk pro někoho jiného! Chci vést svůj vlastní život a nemíním už dál poslouchat, jak mi někdo říká, co mám dělat! Kromě toho mě stejně udáte kvůli dezerci, kapitáne. Nemám jinou volbu než si prostřílet cestu. Jděte mi z cesty, kapitáne, a pak já - i vaši lidé - budeme mít šanci. Přísahám vám, že budu střílet, jestli se pokusíte mě zastavit!“

Jeff si olízl vyschlé rty.

Dunn se zdál být odhodlán. Dobře věděl, že kapitán nemůže střílet, pokud nechce ohrozit ostatní.

Vtom Jeff uslyšel tiché řinčení.

Nejprve si myslel, že je způsobili koně, kteří stáli za ním. Potom však poznal, že ten zvuk se k ním donesl z větší vzdálenosti.

Na zrudlé tváři Melvina Dunna viděl, že i tlouštík tento zvuk uslyšel.

Jeff Kane se otočil, aniž se dál staral o Dunna. Přikrčen běžel dál do svahu. Brzy začal ztěžka dýchat. Záhadné zvuky byly stále zřetelnější. Mezi řinčením postrojů se ozývaly hlasy.

Pak dorazil na hřeben. Poslední yardy se plazil po břiše.

Tiše zaklel, když spatřil yankeeskou hlídku, jež projížděla necelých sto yardů pod hřebenem. Šlo o dva tucty jezdců.

Vedle něj se ozvalo odfrknutí.

Melvin Dunn se vydal za ním a nyní ležel vedle něj. Měl vytřeštěné oči.

Jeff Kane uviděl, co ho tak vyděsilo. Asi si pomyslel, že by Yankeeům přijel přímo před hlavně jejich pušek, pokud by ho kapitán nedohonil a nestrhl ze sedla.

„To - to přece není možné!“ zamumlal Dunn. Ruka, kterou ukazoval na jezdce, se mu chvěla.

Též Jeff Kane se na několik vteřin odmlčel. Až nyní poznal, kdo jsou ti dva jezdci na čele oddílu modrokabátníků.

Kapitán Glenn Layton, jehož nechali spoutaného u Missouri - a seržant Cobb, kat z Camp Randolph!

„Cobb!“ rozrušené zašeptal Dunn.

„No, co je, Dunne?“ tiše se zeptal Jeff. „Chcete ještě stále jet dál?“

„Tak dělejte, střelte mi kulku do hlavy, kapitáne,“ řekl tlouštík. „Vím, že jsem v bryndě. To, jestli mě utýrá Cobb, nebo mě vy postavíte ke zdi, v konečném důsledku vyjde nastejno.“

„Máte zatraceně dobrý postřeh, Dunne,“ s úsměvem poznamenal Jeff. „Jak jste věděl, že tudy projíždí hlídka? A navíc ještě s Laytonem a Cobbem?“

Dunn na něj udiveně pohlédl.

„Já…“ Chvíli mu to trvalo, než mu to došlo. Potom se pousmál. „Já jsem vůbec nedezertoval!“

„Nejste přece tak hloupý, abyste vjel Yankeeům do náruče,“ řekl Jeff. „A navíc ještě Cobbovi, který by vás svým bičem rozsekal na kusy…“

Jeff chytil Dunna za ruku a začal ho táhnout dolů ze svahu.

Bylo nepochopitelné, jaké měli štěstí.

Layton a Cobb museli za sebou mít neuvěřitelnou, ostrou jízdu. Layton si pravděpodobně vypočítal, jakou cestou se vydají. Byl zázrak, že nenarazili na jejich stopy.

Když se vyšvihli do sedel svých koní a pomalu se vraceli k ostatním, kteří na ně užasle hleděli, věděl Jeff, že přišla hodina rozhodnutí.

Teď musí bojovat o život.

V kapitánu Laytonovi a seržantu Cobbovi mají nelítostné nepřátele, kteří by udělali všechno pro to, aby jim odřízli cestu na jih a dostali je zpět do Camp Randolph. Tam by se s nimi pohráli a nakonec by je postavili ke zdi - jako varování pro ostatní, že Yankeeům nikdo neunikne.

+ + + + +

Plukovník Willis A. Chilton zbledl, když uslyšel jména Layton a Cobb.

Jeff viděl, jak se mu rozechvěly ruce. Pohled jeho černých zapadlých očí byl neklidný. Třesoucím se hlasem zašeptal: „Musíme odbočit na východ, kapitáne! Layton nesmí dostat nikoho z nás do svých spárů!“

„Zůstaneme tady!“ opáčil Jeff. „Nemá smysl měnit náš původní plán. Je zcela lhostejné, jestli budeme bojovat proti Laytonovi a Cobbovi, nebo jiným Yankeeům. Kromě toho počkáme, než se vrátí Jim Cochrane.“

„Já jsem stejného mínění jako plukovník Chilton,“ řekl kapitán Garnett.

„Jenže velím tu já, Garnette! Počkáme tu na Cochranea!“

Garnett se rozzuřil.

„Je hanbou pro každého důstojníka, když se musí dívat na něco takového.“ Ukázal prstem na Melvina Dunna a dodal: „Proč je ještě na svobodě? Chtěl dezertovat, Kane! Nechte toho muže svázat, protože při příští příležitosti se znovu pokusí zmizet!“

„Dunn nechtěl dezertovat, Garnette,“ odpověděl Jeff s úsměvem.

„Uslyšel nějaké zvuky a chtěl se podívat, co to znamená.“

„Co?“ zavrčel Garnett. „A proto jste za ním vyrazil tryskem a strhl jste ho ze sedla?“

„Můj kůň se splašil,“ řekl Dunn. „Kapitán Kane mi zachránil život.“

Garnett přistoupil k Dunnovi, a než tomu mohl Jeff zabránit, rozpřáhl se a udeřil Dunna do tváře.

Jeff důstojníka chytil za rukáv a otočil ho k sobě.

„Už to nikdy nedělejte, Garnette!“ poznamenal ledovým tónem. „Jsme všichni odkázaní jeden na druhého! Dunn nedezertoval, a to bude platit, dokud nerozhodnu jinak, rozumíte?“

Garnett vztekle zavrtěl hlavou.

„Já už se postarám o to, aby se dočkal zaslouženého trestu, až budeme zpátky v Texasu,“ procedil mezi zuby.

Jeff viděl, jak Dunn zbledl. Tiše klel. Copak Garnett nechápe, že tím jen posiluje úmysl toho muže utéct, čímž by všechny ohrozil? pomyslel si Jeff. Věděl, že Dunna by čekala spousta nepříjemností, kdyby Garnett svou výhrůžku splnil. I kdyby ho Jeffova výpověď zachránila před popravou, musel by počítat s tím, že by byl přidělen k trestné setnině. A ty obvykle mívaly osmdesátiprocentní ztráty, když byly někde nasazeny.

„A teď ticho!“ ostře řekl Jeff. „Počkáme, až se Jim Cochrane vrátí!“

Vypadalo to, že Chilton chce něco říct, jenže pak jen zavřel ústa a posadil se.

McCulloch, Frenchy, Moultrie a poručík Egan se postarali o koně. Vytřeli je a napojili. Garnett a Chilton sami nemínili přidat ruku k dílu. Jeff viděl, že Garnett chtěl dát McCullochovi rozkaz, aby se postaral o jeho a o Chiltonova koně. Než však mohl něco říct, sykl Jeff: „To platí i pro vás, Garnette!“

Garnett vřel vzteky, když viděl, že Jeff začal vytírat svého koně. Očividně takovou práci považoval pro důstojníka za ponižující.

Jeffovi to bylo jedno. Garnett si bude sám vinen tím, jestli se jeho zvíře po cestě zhroutí, pomyslel si.

Čas plynul. Čekali už dvě hodiny a Jim Cochrane stále nikde.

Slunce již zmizelo za návršími na západě.

Chilton začal chodit sem a tam.

Jeff viděl, jak zatíná pěsti. Pravděpodobně uvažoval o tom, zda by neměl prohlásit Kanea za nepříčetného a pak se sám ujmout velení.

Z východu se plížila temnota.

I Jeff již zneklidněl.

Že by se Jim Cochrane nechal chytit?

Přemýšlel o tom, zda by neměl vyjet se za ním podívat. Ale ne, nemohl tam ostatní nechat. Chilton by využil jeho nepřítomnosti a sám by převzal velení.

Jeff Kane vstal, když na západním horizontu byl již pouze úzký narudlý pruh. Už chtěl dát ostatním pokyn, aby nasedli, když tu na svahu jižně od nich spatřil stín.

Oddechl si.

Byl to Jim Cochrane.

Zvěd byl pokryt prachem. Mezi strništěm vousů se blýskaly jeho bílé zuby.

Přijel k ostatním a viděl, jak jsou napjatí.

„Hádejte, koho jsem viděl,“ poznamenal.

Jeff Kane se pousmál.

„Kapitána Laytona a seržanta Cobba,“ odvětil.

Jim Cochrane na něj užasle pohlédl.

„Kdo je seržant Cobb?“ otázal se.

Jeff mávl rukou.

„Vyprávěj, Jime. Co můžeme podniknout?“

Jim Cochrane odpověděl: „Yankeeové se stáhli k brodu. Layton určitě netuší, jak nám tím posloužil. Sledoval jsem ze svého úkrytu, jak kapitánovi u brodu řekl, že už asi jsme o něco dál na jih. Seřval muže u brodu, protože nic neslyšeli a neviděli. Pojedeme kousek na západ a přebrodíme Fail River tam. Potom se vydáme po Laytonových stopách na jih.“

Jeff přikývl. Chtěl navrhnout to samé. Yankeeové u Fail River totiž dají další stíhacím oddílům vědět, že Layton tam jel před nimi. Uvidí stopy, obrátí se a budou hledat jinde.

„Na koně!“ řekl Jeff. „A tiše! V noci nás je slyšet daleko!“

Nasedli.

Josh Davies chtěl jet na svém koni sám, jenže Jeff rozhodl, aby si ho McCulloch vzal před sebe.

Vyrazili. Přejeli hřeben na západě a zamířili k Fail River.

Na východě u brodu zářily ohně Yankeeů.

Nepozorované se dostali k řece a oklikou dorazili ke stopám kapitána Laytona.

Jeff tušil, co má Jim Cochrane za lubem.

Věděl, že to je prohnaný způsob, jak se na nejbližších sto mil zbavit pronásledovatelů.

+ + + + +

Posledních sto yardů se plazili po břiše.

Začernili si tváře, aby je nebylo vidět.

Půl míle za nimi zůstal u koní Josh Davies.

Kapitán Kane dal rukou znamení, aby byli tiše.

Před nimi v malém údolí hořely táborové ohně Yankeeů.

Jeff viděl v záři plamenů tváře jednotlivých mužů. Kapitán Layton a seržant Cobb seděli vedle sebe a pili z hrnků horkou kávu. Nad menším ohněm visel na trojnožce kotlík, v němž jeden muž vařil kávu.

„Káva by neškodila,“ zamumlal za Jeffem obtloustlý Dunn. „Už jsem dlouho neměl v břiše nic teplého.“

„Tiše!“ napomenul ho Jeff. Vytáhl železničářské hodinky, jež mu dal Jim Cochrane.

Ještě pět minut a pak musí z druhé strany na tábor zaútočit Cochrane, poručík Tom Egan, Frenchy a Moultrie.

Jeff si nechal Chiltona a Garnetta u sebe, ačkoli Garnett opět protestoval. Popuzovalo ho, že Jeff předal velení nad druhou skupinou poručíkovi.

Yankeeů bylo víc. Jeff Kane napočítal třiadvacet mužů. Překvapení však bylo na jejich straně. Doufali, že se jim podaří modrokabátníky přemoci, aniž by padl jediný výstřel. To by však museli vyřadit Laytona a Cobba.

Dal znamení, aby se plazili dál. Kryli se za keři a navíc tráva v údolí byla poměrně vysoká, takže muži u ohně je nemohli vidět.

Tak se jim podařilo dostat se až na třicet yardů k Yankeeům. Pak koně modrokabátníků zneklidněli.

Jeff viděl, že nevětří je, ale jejich druhy na druhé straně údolí, odkud vanul mírný vítr.

Yankeeové zpozorněli. Seržant Cobb se zvedl a chopil se své pušky.

„Hej!“ řekl svým tvrdým hlasem, který muži vedle Jeffa tak dobře znali. „Tam je něco! Kapitáne, já…“ Zalícil pušku a vtom Jeff sykl: „Pal!“

Vystřelili.

Seržant Cobb byl odhozen stranou, jako by jej udeřila obrovská neviditelná pěst. Jeho puška odletěla na zem. Cobb se skácel na zem.

„Odhoďte zbraně!“ zvolal Jeff. „Laytone, jestli někdo z vás vystřelí, rozstřílíme vás!“

Kapitán Glenn Layton sebou trhl. Přikrčen tam stál a nevěděl, kam se má dívat. Spatřil záblesky na svahu, jenže hlas Jeffa Kanea zazněl za ním.

Jeden z vojáků se otočil a naslepo vypálil do temnoty.

Kapitán Garnett jej zastřelil.

Opět se rozhostil klid.

„Máme vás všechny na mušce, Laytone!“ zvolal Jeff Kane. „Přikažte svým mužům, ať odhodí zbraně a přijdou blíž k ohni!“

„Proč je všechny nepostřílíme?“ zeptal se Garnett. „S těmito puškami bychom je vyřídili během minuty!“

„Budete střílet, jen když vám to přikážu, kapitáne!“ zavrčel Jeff. „Přestaňte mi brnkat na nervy. Nechci žádné krveprolití!“

Uslyšeli Laytonův chraplavý hlas. Yankeeský kapitán přikázal svým lidem, aby hodili pušky a revolvery na hromadu a pak přistoupili k ohni.

Na druhé straně se objevili poručík Tom Egan, Jim Cochrane, Frenchy a Moultrie. Svými henryovkami mířili na modrokabátníky.

Jeff vstal a šel se svými muži dolů k ohni.

Zastavil se před kapitánem Laytonem.

„Neměli jste nás pronásledovat, Laytone,“ řekl chladně.

V Laytonových očích se zračila nenávist. „Jste zlosyn, Kane,“ zasyčel.

Jeff na to neodpověděl. Přikázal Dunnovi, aby kapitána hlídal, načež přistoupil k ostatním, kteří se shromáždili u seržanta Cobba, jenž bezvládně ležel v trávě.

Jeff nepociťoval žádné zadostiučinění. To, co se dělo v Camp Randolph, pro něj už bylo minulostí, ačkoli ještě stále cítil rány po biči. V očích ostatních však viděl neskrývanou radost z toho, že na Cobba konečně také došlo.

Zajaté modrokabátníky sehnali na jedno místo.

Frenchy odjel na Laytonově koni pro Joshe Daviese a pro jejich koně.

McCulloch posbíral pušky Yankeeů a naložil je na sedla modrokabátnických koní, jež svázal dlouhým provazem.

„Laytona si vezmeme s sebou,“ řekl Jeff. „Ostatní si vyzují boty a bosky půjdou k Fail River. Není to ani patnáct mil. Jestli si pospíší, budou tam pozdě odpoledne.“

Kapitán Glenn Layton byl bledý.

Jeho porážka byla definitivní. Jeff viděl, že jeho hrdost je zlomena. Musel zažít dvě trpké porážky a věděl, že jeho kariéra důstojníka je u konce. Nebránil se, když mu Garnett svazoval ruce za zády, načež ho odvedl k jednomu z koní.

Yankeeové neřekli ani slovo, když si vyzouvali boty. Očividně byli rádi, že z toho vyvázli takto.

Brzy nato se objevili Frenchy a Josh Davies s jejich koni. Muži nasedli.

McCulloch a Dunn vedli za sebou yankeeské koně, na jejichž sedlech byly pušky a boty modrokabátníků.

Pak zmizeli v temnotě.

Vedl je opět Jim Cochrane.

+ + + + +

Viděli před sebou oblak prachu.

Na stezce do Santa Fé vedoucí podél Arkansas River se to modrokabátníky jen hemžilo.

Jeff se snažil zjistit od Laytona, co všechno Yankeeové podnikli, aby lapili kapitána Kanea a jeho muže, kteří vyhodili do vzduchu Fort Randolph.

Layton mlčel, ale Jeff si dokázal představit, co všechno pro to Yankeeové dělají. Pravděpodobně zmobilizovali i jednotky ve Fort Gibson a ve Fort Davis a poslali je k Arkansas River, aby obsadili hranici s indiánským teritoriem.

Kdyby totiž rebelové překročili hranici, bylo by těžké je najít.

Joshi Daviesovi se vrátila horečka.

Jeff si dělal výčitky, že mladíkovi dovolil, aby jel na koni sám. To vypětí pro něj bylo příliš velké. Nyní v bezvědomí visel v sedle před McCullochem.

Jim Cochrane měl tvrdý výraz ve tváři.

Jeff podle toho poznal, že se blíží rozhodnutí. Tentokrát nebudou ušetřeni boje a možná se někdo z nich do Texasu nedostane, to mu bylo jasné.

Přijel ke zvědovi a tiše se zeptal: „Co navrhuješ, Jime?“

Cochrane pokrčil rameny.

„Je úplně jedno, kde se budeme brodit přes Arkansas. Yankeeové jsou tady všude. Budeme se muset prostřílet a pak budeme muset jet, co se dá, abychom unikli jejich kulkám.“

Kapitán Garnett slyšel Cochraneova slova.

„Jak má jet McCulloch cvalem nebo bojovat, když má před sebou v sedle raněného?“ chladně se otázal. „A proč se nezbavíme Laytona? Nebo si myslíte, že s námi bude bojovat proti svým vlastním lidem, Kane?“

Jeff mu neodpověděl. Upřeně hleděl před sebe tak jako Jim Cochrane.

Oblak prachu stoupal strmě k nebi, což mohlo znamenat jen to, že jedou přímo k nim.

„Nemůžeme se jim vyhnout, Jime?“ zeptal se Jeff.

Cochrane zavrtěl hlavou.

„Museli bychom jet rychle a pak by spatřili oblak prachu, který bychom zvířili.“

„Prostřílíme se!“ řekl kapitán Garnett.

„Jasně,“ prohodil Cochrane. „I kdyby to bylo sto chlapů! Udivuje mě, že vás nenasadili ve Virginii, kapitáne Garnette. To už byste dávno dobyl Washington.“

„Aspoň nejsem zbabělec, který se vyhýbá každému boji!“ rozhořčeně odsekl Garnett.

Cochrane mávl rukou.

„Pojedeme jim naproti,“ řekl Jeff. „Možná bychom je mohli našimi uniformami ošálit. Ale musíme být připraveni i na boj. Poručíku Egane.“

Garnett zaklel, protože pochopil, že Jeff Kane jej opět opomenul.

„Mám vyšší hodnost, Kane!“ namítl.

„Zato Egan má větší rozum, Garnette,“ chladně odtušil Jeff. Pak se otočil k poručíku Eganovi a vysvětlil mu, o co jde. „Instruujte své muže. Střílejte, teprve když vystřelím já, rozumíte?“

Tom Egan přikývl.

„A co se zajatcem - a s Joshem Daviesem, pane? Yankeeové se budou ptát, proč u sebe máme raněného.“

„Došlo k přestřelce s indiány. Z kmene Cherokeeů. Layton bude vedle mě. Rozvažte ho a dejte mu nenabitou zbraň. Ví, že ho zabijeme, jestli nás prozradí. Povězte mužům, aby na Laytona dávali pozor.“

Tom Egan zasalutoval a vysvětlil ostatním, co mají dělat.

Jeff se otočil ke Garnettovi.

„Vyměňte si uniformu s Laytonem, Garnette. Máte přibližně stejnou postavu.“

Kapitán Garnett na něj užasle pohlédl.

„Co je, Garnette? To je rozkaz!“

Kapitán sebou trhl, načež chvatně seskočil ze sedla. Svlékl z Laytona uniformu, a když se do ní oblékl, viděl Kane, že se mu hned zlepšila nálada.

„Poručíku Egane!“ zvolal Jeff. „Vy a Frenchy budete mít kapitána Laytona mezi sebou. Jestli se pokusí nás nějak prozradit Yankeeům, dejte mu jednu do nosu a vysvětlete jim, že to je váš osobní spor. Jasné?“

„Ano, pane!“ řekl Frenchy.

Pak pomalu jeli dál.

Netrvalo to dlouho a objevili se před nimi jezdci.

Jeff cítil, že zbledl, když uviděl, že je jich skoro třicet.

+ + + + +

Oddíl vedl nadporučík s šedými vlasy a spánky. Uvolněně pozdravil a Jeff už věřil, že ten bluf vyjde, když tu se ozval pronikavý výkřik.

Jeden z modrokabátníků zvolal: „To jsou ti povstalci, které hledáme, pane!“ Vytrhl z pouzdra kolt, jenže Jeff byl rychlejší než on. Jeho Navy kolt mu doslova skočil do dlaně. Z jeho hlavně vyšlehl výstřel a olověná kulka muže srazila ze sedla.

Mezi modrokabátníky zavládl chaos. Poručík vykřikl, aby se rozjeli, když vtom ho trefila kulka. Jeho kůň se splašil, uzda mu vyklouzla z rukou a po několika yardech se Yankee skácel ze sedla.

Dunění henryovek Jeffa ohlušilo.

Viděl, že Yankeeové začali pálit do zadních řad.

Jim Cochrane sebou trhl. Jeff vyděšeně hleděl na zvěda, jenž se pomalu svezl ze sedla svého koně.

„Kapitáne!“ zvolal za ním McCulloch.

Jeff otočil svého koně a vystřelil.

Jeho kulka zasáhla modrokabátníka, který na něj namířil. Muž ještě stačil zmáčknout spoušť, ale kulka letěla kamsi pryč.

Bylo jich příliš mnoho.

Yankeeové bojovali o život stejně tak jako muži kapitána Kanea.

Jeff viděl, že jezdec Moultrie rozhodil rukama a svalil se do prachu. McCulloch projel kolem něj. Levou rukou držel Joshe Daviese, pravou obsluhoval pákové nabíjení henryovky.

Po několika yardech otočil svého koně a zaútočil na modrokabátníky z boku.

Jeff zastřelil muže, který chtěl střelit do zad kapitánu Gamettovi. Garnett si toho všiml. Ohlédl se na Jeffa, ale ten neměl čas čekat na to, co Garnett řekne.

V tom se ozval výkřik Frenchyho.

Jeff k němu přijel na svém hřebci, jenže už bylo pozdě. Vysoký jezdec se skácel ze sedla. Levý bok měl zbrocený krví. Pokusil se zvednout na nohy, ale další kulka ho srazila do prachu.

Jeff vypálil na Yankeeho, který zabil Frenchyho. Muž spadl na krk svého koně a ten se splašil.

Plukovník Chilton a poručík Egan bojovali bok po boku. Zachovali si chladnou hlavu a způsobovali Yankeeům těžké ztráty.

Pak kdosi z Yankeeů vykřikl, že to nemá smysl. Najednou otočili své koně a vyrazili směrem na východ.

Kapitán Richard Garnett pobídl svého koně. Jeff za ním zařval, ať se zastaví, ale Garnett jej neposlouchal.

Padlo ještě několik výstřelů.

Jeff zaklel, když viděl, jak Garnett rozhodil rukama a zřítil se ze sedla. Bezvládně zůstal ležet na zemi.

Jeff se prudce otočil.

Jeden pohled mu stačil na to, aby pochopil, jaká je situace.

Kromě kapitána Garnetta byli zasaženi Jim Cochrane, Frenchy a Steve Moultrie. Dunn seskočil ze sedla a chytil Laytona za límec kabátu. Yankeeský kapitán neutrpěl ani šrám.

„Ten dobytek strčil do Moultrieho!“ vykřikl Melvin Dunn. „Jinak by to koupil sám! Sakra, já ho odkrouhnu!“

Dunn vytáhl kolt z pouzdra a přiložil ho Laytonovi ke spánku. Yankee se nehýbal.

„Dunne!“ ostře řekl Jeff.

Tlouštík se ohlédl. Jeho strhaná tvář byla zalita potem.

Náhle se kdesi před nimi se ozval signál trubky.

Muži sebou trhli.

Věděli, že jsou v kleštích.

Mohli z nich vůbec uniknout?

Jeff krátce pohlédl na mrtvé. V prudké přestřelce ztratilo své životy také půl tuctu Yankeeů. Více než osm raněných sedělo v písku a hledělo na muže na koních.

„Dělejte, jedeme!“ řekl Jeff. Museli odsud zmizet.

Neměli ani čas na to, aby pohřbili své mrtvé.

„Co bude s Laytonem?“ zeptal se Dunn.

„Ten zůstane tady,“ odvětil Jeff. „Teď už nám nemůže být užitečný.“

Dunn vyskočil do sedla. Jeho tvář byla ještě stále zkřivená zlostí. Jeff na něm viděl, že by nejraději Laytona oddělal.

Jeff počkal, až Chilton, Egan, McCulloch s Daviesem a Dunn projedou kolem něj.

Koutkem oka viděl, jak se kapitán Glenn Layton sklonil a sáhl po revolveru, který ležel v písku u jeho nohou.

Vtom třeskl výstřel.

Layton sebou trhl a skácel se do písku.

Vystřelil na něj jeden z Yankeeů. Pravděpodobně si myslel, že Layton je také jen převlečený rebel.

Poručík Egan zamířil na západ.

Jeff je dohnal a přijel k Eganovi.

„Vy se tu vyznáte, Egane?“ otázal se.

Egan přikývl a ukázal před sebe.

„Tam za těmi kopci už je Arkansas River. Když ho přebrodíme, ocitneme se na indiánském teritoriu.“

Zvuk trubky za nimi byl stále tišší.

Potom se vydali do svahu nevysokého kopce.

Jeff se ohlédl.

Pod modrou oblohou se vzduchu vznášelo několik oblaků prachu. Vypadalo to, jako by se všechny blížily k místu, kde se právě odehrála krvavá přestřelka.

Přejeli hřeben a spatřili řeku Arkansas River, vedle níž vedla prašná stezka do Santa Fe.

Viděli, že po ní směrem na východ jede oddíl modrokabátníků, jenž pak zmizel za terénní nerovností.

Rovina před nimi byla volná.

To byla jejich šance.

Jeff Kane opět pobídl svého hřebce a cvalem vyrazil k Arkansas River.

+ + + + +

Přebrodili řeku, aniž byli napadeni modrokabátníky. Už sedm hodin za sebou neviděli oblaka prachu, kromě toho, který zvířili sami, ale Jeff věděl, že Yankeeové je stále pronásledují.

Občas přikázal nakrátko zastavit, aby se podíval na Joshe Daviese. Mladík se několikrát probral, ale byl příliš slabý a nedokázal nic říct.

Při třetí zastávce k Jeffovi přistoupil Chilton.

„Umírá, Kane,“ řekl chladně Chilton. „Nemá smysl se s ním tahat. Jenom zdržuje a ohrožuje ostatní.“

Jeff na něj rozhořčeně pohlédl.

„Jeďte dál, plukovníku,“ odsekl. „Nenechte se námi zdržovat!“

Chilton se nakvašeně otočil a šel si sednout stranou od ostatních.

Bylo jich šest včetně jednoho těžce raněného.

Jeff doufal, že Yankeeové aspoň pohřbili jejich mrtvé.

Skřípal zuby, když si vzpomněl na Jima Cochranea a na vysokého Frenchyho.

Garnett si svou smrt zavinil sám a Moultrieho znal příliš málo na to, aby kvůli jeho smrti pociťoval smutek.

Jeff ve válce viděl padnout mnoho mužů, kteří pro něj cosi znamenali, ale nikdy na to nedokázal rychle zapomenout.

V této situaci však neměl jinou možnost. Yankeeové jim byli v patách.

Přistoupil k poručíku Tomu Eganovi a zeptal se ho: „Kam jedeme, Egane?“

Egan se posadil do písku, našel malý klacík a načmáral jím několik čar a bodů do písku.

„Toto je Canadian River,“ řekl. „Tyto dva body tady jsou Fort Arbuckle, který pravděpodobně není obsazený, a Fort Cobb u Washita River. Musíme do Wichita Mountains. Tam jsou nejlepší podmínky pro to, abychom Yankeeům unikli. Takže nám zbývá jen cesta mezi Fort Cobb a Fort Arbuckle. Slyšel jsem, že Chickasawové jsou poměrně neklidní. Je nebezpečné projíždět přes jejich území. Je jim jedno, jestli vetřelci v jejich rezervaci jsou Yankeeové nebo konfederovaní. Střílejí na všechno, co má bílou barvu kůže.“

Hezké vyhlídky, pomyslel si Jeff Kane.

Vstal a poznamenal k Chiltonovi, Dunnovi a McCullochovi: „Jedeme dál. Mám si Daviese vzít já, kaprále?“

McCulloch zavrtěl hlavou.

„Zatím to jde, kapitáne.“

Jeff zvedl raněného do sedla. Davies mu připadal lehký jak pírko. V posledních dnech shodil několik liber váhy.

Vyjeli.

Zdálo se, že Egan se zde vyzná opravdu dobře.

Jeff si všiml, že plukovník Chilton je stále uzavřenější s tím, jak se blíží k hranicím Konfederace.

Nad ránem přebrodili Canadian River. Spatřili několik Chickasawů, ale ti si očividně netroufali je napadnout.

Slunce nesnesitelně pálilo.

V poledne se západně od nich na obzoru objevil oblak prachu.

„To budou jezdci z Fort Cobb,“ zamumlal poručík Egan.

Jeff Kane se rozhodl nechat koně běžet pomalu, aby příliš nezvířili prach.

O dvě hodiny později poznali, že modrokabátníci, nad kterými se táhl ten oblak prachu, míří přímo ke Canadian River.

Byla tedy cesta na jih volná? Jeff v to doufal.

Pak dorazili k výběžkům Wichita Mountains.

Kůň Melvina Dunna začal kulhat. Zaostával.

Jeff na tlouštíka pohlédl.

Chce ještě pořád využít příležitosti, která se mu naskytne? uvažoval.

Zvolnil a spatřil opuchlou nohu Dunnova hnědáka.

„Nechte to zvíře tady, Dunne, a vezměte si Daviesova koně. Ten chlapec stejně nebude tak brzo moct sám sedět v sedle.“

Dunnovi se zajiskřilo v očích.

Vyšvihl se do sedla za Jeffa Kanea a nechal se odvézt za ostatními. Pak si od McCullocha vzal uzdu Daviesova koně.

Do večera se dostali do hloubi Wichita Mountains. Bylo nebezpečné jet po tmě dál. Jeff rozhodl, že si odpočinou a vyrazí teprve ráno. Mohli už být nanejvýš jeden den jízdy od texaské hranice. Věděl, že až dorazí k Red River, budou mít vyhráno.

I když byli zcela vyčerpaní, rozdělil Jeff hlídky.

První měl McCulloch, druhou Egan. Třetí byl na řadě Dunn. Jeff si předsevzal, že bude hlídat také, protože tlouštíkovi nevěřil. Pravděpodobně byl přesvědčen, že Chilton ho bude chtít za dezerci dostat před válečný soud, když to už nemohl udělat kapitán Garnett.

+ + + + +

Tom Egan Jeffa probudil, aniž si Dunn něčeho všiml. Únava však byla silnější než jeho odhodlání a tak Jeff, který Dunna pozoroval přivřenýma očima, zase usnul.

Zdálo se mu o tom, že je zpátky v Camp Randolph, a cítil Cobbův bič na zádech. Převaloval se a bolest v ráně na zádech ho probudila.

Vyděsil se.

Na obloze svítil srpek měsíce.

Jeff okamžitě pohlédl na místo, kde měl sedět Dunn. Nikdo tam nebyl.

Rychle vstal a pohlédl ke koním.

Bylo jich už jen pět.

Kůň Joshe Daviese chyběl!

Nebylo pochyb. Melvin Dunn využil své poslední příležitosti k tomu, aby zmizel.

Jeff za sebou uslyšel tichý šramot. Ohlédl se a spatřil plukovníka Willise A. Chiltona.

„Dunn dezertoval, že je to tak, kapitáne?“ řekl škodolibě. „Nechtěl jste na něho dávat pozor?“ Ukázal za sebe na jejich tábor. „Když se na to tak dívám, tak to nebyl žádný velký výkon, Kane. V Camp Randolph nás bylo jedenáct. Teď jsme čtyři a jeden těžce raněný, který brzy zemře. Budou se vás ptát, kapitáne Kane, proč jste nepředal velení schopnějšímu důstojníkovi.“

Jeff měl na jazyku ostrou odpověď, ale odpustil si ji. Chilton byl tak nadutý, že věřil tomu, co říkal. Přitom by se nedostal ani za první yankeeské hlídky u Camp Randolph.

Přistoupil ke svému poníkovi a přitáhl mu podbřišník. Potom šel k poručíku Eganovi a kaprálu McCullochovi a probudil je.

„Dunn dezertoval,“ řekl. „Pojedu za ním a přivedu ho sem zpátky. Za ranního šera jeďte s plukovníkem Chiltonem dál, rozumíte?“

Vložil do svého hlasu takový tón, aby Egana a McCullocha ani nenapadlo protestovat. Prudce se otočil a vyšvihl se do sedla.

Dunn mohl prchat jen jediným směrem - na západ.

+ + + + +

Jeff slyšel výstřely.

Padly někde poblíž.

Spatřil záblesky v temnotě křoví a vrhl se ze sedla dřív, než spatřil oba stíny, jež se k němu blížily z boku.

Poník s řehtáním couval. Na druhé straně se objevila další postava, která vzpínajícího se hřebce chytila za uzdu.

Jeff teprve nyní poznal, že to jsou indiáni.

Vystřelil.

Rudoch byl kulkou odhozen zpět.

Jeff se otočil.

Něco mu proletělo těsně kolem hlavy. Potom se zablesklo a on v tom záblesku spatřil tvář jednoho indiána.

Kulka vletěla kamsi do křoví a srazila několik větví a listů.

Jeff neměl na vybranou.

Vypálil na oba rudokožce z henryovky. Indiáni ani nezasténali a zhroutili se na zem.

Jeff běžel dál.

Před ním se stále střílelo.

„Kde jste, vy zatracení parchanti!“ ozval se hlas obtloustlého Dunna. Ten muž vjel Chickasawům přímo do náruče.

Vtom Jeff před sebou spatřil stín. Už na něj chtěl vystřelit, ale v záblesku výstřelu poznal Melvina Dunna.

„Dunne, tudy!“ křikl.

Tlouštík sebou trhl. V prvním okamžiku chtěl otočit svou henryovku, ale potom se před ním objevil indián, který ho chtěl probodnout nožem.

Dunn na poslední chvíli zvedl hlaveň henryovky a zmáčkl spoušť. Kulka srazila indiána k zemi.

Před Dunnem se však pohybovaly další stíny.

„Sakra, Dunne, to se chceš nechat zmasakrovat?“ vyštěkl Jeff.

Pak se tlouštík přece jen otočil a přikrčen přiběhl k němu.

„Kde je tvůj kůň, Dunne?“ zamumlal Jeff, když dorazil k němu.

„Ti rudí ksindlové ho oddělali,“ rozzuřeně odpověděl Dunn. „To je k vzteku, kapitáne! Kdyby se neobjevili ti bastardi, nikdy byste mě nedostihl. Spal jste tvrdě.“

„Vy jste ale kůň, Dune,“ řekl Jeff. „Znáte přece Chiltona, sakra! Je vám jasné, že vás dostane před válečný soud. A já pro vás nebudu moct nic udělat.“

Dunn se pousmál.

Jeff neměl dobrý pocit z toho, když toho muže vytáhl za sebe na hřbet svého poníka.

Před nimi se ozývaly hlasy.

Jeff věděl, že to je v táboře, kde nechal plukovníka Chiltona, poručíka Egana, kaprála McCullocha a Joshe Daviese.

„Vy jste zbláznil, plukovníku!“ zvolal tam poručík Egan.

Jeff dorazil do doliny a seskočil ze sedla.

McCulloch strnule stál vedle na zemi ležícího Joshe Daviese. Ruce měl položené švu kalhot.

Poručík Tom Egan trhal provazem, jímž měl spoutané ruce. Jeho propadlý obličej byl od krve. Na čele měl modřinu.

„Co to má znamenat, plukovníku?“ ostře se otázal Jeff a pohlédl na Navy kolt, jímž Chilton mířil na Egana.

„ Zatkl jsem poručíka Egana,“ odpověděl Chilton stejně ostře. „Od teď přebírám velení, kapitáne Kane. Podřiďte se mým rozkazům! Odzbrojte jezdce Dunna, kapitáne! Je to dezertér! A protože jsme na útěku před nepřítelem, na místě tohoto jezdce zastřelíte, kapitáne Kane!“

„Ne!“ zvolal Dunn.

Jeff se otočil. Viděl, že Dunn tasil svůj Navy kolt, a chtěl se na něj vrhnout a zabránit mu v tom, aby vypálil.

V tom okamžiku ale vystřelil Chilton.

Dunn sebou trhl a pomalu klesl na kolena. Na kabátě se mu utvořila tmavá skvrna, která se rychle rozšiřovala.

Jeff zvedl hlaveň své henryovky a namířil ji na plukovníka Chiltona.

„Pusťte tu zbraň, plukovníku!“ řekl. „Nemáte právo si tu hrát na soudce! Poručík Egan…“

Přerušil ho výstřel.

Jeff viděl, jak se plukovník Willis A. Chilton chytil za krk, načež mu revolver vypadl z ruky. Zasténal a zhroutil se na zem.

Jeff se ohlédl.

McCulloch tam ještě pořád strnule stál a vyděšeně hleděl na plukovníka.

„Ten - za - tracený bastard!“ vyhrkl Melvin Dunn. Ležel na boku. Písek pod jeho tělem byl zbarvený krví. V pravé ruce ještě stále držel kolt, kterým právě zastřelil Chiltona. Nad jeho hlavní stoupal dým.

Potom Dunn ochabl a pustil kolt na zem. Z hrdla se mu vydral tichý sten, načež zůstal tiše ležet.

Jeff těžkými kroky přišel k Chiltonovi. Plukovník se už nehýbal, když ho Jeff pomalu obrátil na záda a pohlédl do jeho prázdných očí.

Poručík Egan překonal šok jako první.

„Plukovník mé zničehonic napadl,“ řekl tiše. „A když jsem se probral, byl jsem spoutaný. McCullochovi vyhrožoval, že ho přivede na šibenici, když mi pomůže.“

Jeff přikývl. Nechtěl vědět, jak to tam proběhlo. Stačilo mu to, co viděl. Kývl na Eda McCullocha a zeptal se: „Máte tu rýč, kaprále?“

McCulloch zavrtěl hlavou.

„Pak oba mrtvé odneste tam k těm skalám a zaházejte je kamením.“

McCulloch to učinil. Když se vrátil, vrhl plachý pohled na Egana. Pravděpodobně se styděl za to, že se zalekl mu pomoci. Poručík Egan mu to však, jak se zdálo, neměl za zlé.

Jeff se sklonil k Joshi Daviesovi.

Jeho dech byl slabý. Vydrží ty poslední míle? ptal se Jeff. Doufal v to. Chtěl, aby aspoň toho mladého Texasana netahal po těch pekelných stezkách zbytečně.

Vyrazili okamžitě, protože Jeff se obával, že Chickasawové je budou pronásledovat. Vzali s sebou i Chiltonova koně.

+ + + + +

Lidé uviděli jejich modré uniformy, a to stačilo na to, aby se s výkřiky rozběhli do svých domů a pak se odtud vrátili s puškami a kolty.

Jeff Kane, poručík Egan a kaprál McCulloch zahodili své kabáty, aby je někdo neoddělal ze zálohy v domnění, že to jsou Yankeeové.

Ani bez kabátů však nevypadali jinak, to Jeff poznal už mezi prvními domy města Wichita Falls.

Jeff se divil nad tím, že se dostali tak daleko, aniž by potkali nějakou hlídku Konfederace. Vypadalo to, jako by se tohoto území na jih od Red River Konfederace vzdala.

Vtom se ozvalo troubení rohu, aby k nim pak přijela skupina kavaleristů v šedých uniformách. Poručík v jejím čele vytáhl kolt, ale potom překvapeně zvolal: „ Kapitán Kane!“

Civilisté na chodnících, kteří mířili svými zbraněmi na tři jezdce v modrých kalhotách, své pušky a revolvery zase sklonili.

Nevěřícně na sebe pohlédli.

Kapitán Jeff Kane?

Nevyhodil snad před několika dny v Kansasu zbrojní a muniční sklad ve Fort Randolph? Ta zpráva tam dorazila teprve včera a v saloonu Rattlesnake se nemluvilo o ničem jiném.

Poručík přijel k Jeffu Kaneovi a zastavil těsně před ním.

„Pane! To je věc!“ zvolal. „Generál Shelby už chtěl zítra odjet, protože již nepočítal s tím, že vás uvidí živého!“

Jeff jen unaveně přikývl.

Kývl na McCullocha, jenž držel Joshe Daviese v náručí jako malé dítě.

„Postarejte se o toho mladíka, poručíku,“ zamumlal. „A pak připravte tři vany. S horkou vodou a spoustou mýdla. Nechceme smrdět jak bizoni, až půjdeme ke generálovi.“

Poručík se usmál.

„Jasně, kapitáne!“ řekl a zasalutoval. „Smím vyslovit své uznání nad tím neuvěřitelným činem, který jste vykonal, pane?“

„To smíte, poručíku,“řekl Jeff Kane a s úsměvem dodal: „Příště vás vezmu s sebou, poručíku. I vy byste se přece rád stal hrdinou.“

Mladý muž kupodivu nezbledl.

Jeff Kane si zhluboka oddechl. Pomyslel na Chiltona a Garnetta. Ti nevěděli, jak jednat s mladými lidmi. Považovali prosté vojáky jen za zbraň, která se dá nasadit. Když se rozbije, tak se někde obstará nová.

Jeff Kane doufal, že tento poručík se nedostane do rukou nějakým takovým Garnettům a Chiltonům.

„Lázeň, poručíku!“ vyzval důstojníka Jeff.

Poručík zrudl.

„Ano, pane!“ odvětil. Potom se prodral mezi shromážděnými lidmi do saloonu Rattlesnake a zvolal: „Připravte tři vany s horkou vodou pro kapitána Kanea a jeho muže!“