John Kirby

Colorado western 128. Ranč na Mesa Rica

Objevovali se, když se na mese setmělo. Podobali se pekelné smečce, když ze svého doupěte vyjeli rozsévat hrůzu a smrt. Když si Jeff Hunter koupil ranč na mese, nevěděl ještě, že se usadil uprostřed pekla. Zde zuřil nemilosrdný boj o život. A nikdo nevěděl, kdo jsou ti noční jezdci, před kterými se celý kraj chvěl strachem. Když si Jeff všiml, že je na jejich černém seznamu a navíc úplně nahoře, pustil se zarputile do nerovného boje…

Jeff Hunter sklouzl ze sedla svého grulla. Hřebec stříhal ušima. Zavětřil něco, ještě než Hunter uslyšel tlumené výstřely.

Jeff Hunter se nemínil plést do cizích záležitostí. K dějišti té přestřelky ho nehnala zvědavost, nýbrž opatrnost. Příliš snadno by mohl být zatažen do věci, se kterou neměl nic společného, kdyby nevěděl, o co tam jde.

Vytáhl svou henryovku ze sedlového pouzdra. Grullovu uzdu nechal viset. Věděl, že hřebec se nepohne, dokud opět neuchopí jeho uzdu, nebo dokud na něho nezapíská.

Přikrčen běžel ke skalám, které se tyčily z prérie přibližně sto yardů před ním.

Kolem rostlo několik topolů.

Hunter uslyšel tiché řehtání koní. Přidal do kroku. Potom se přitiskl ke skále a čekal, než se jeho dech uklidnil.

Opět třeskly výstřely. Byly to rány z revolveru.

Hunter vyhlédl zpoza skály. Viděl čtyři koně. Jedna černá kobyla byla přivázána ke kmeni topolu. Byla odsedlaná. Sedlo leželo u topolu. Opodál stála další tři zvířata. Ještě na sobě měla zaprášená sedla. Ze sedlových pouzder jim trčely pažby zbraní.

Hunter se plížil dál. Náhle uslyšel chraplavý smích několika mužů.

„Zmizte, vy holomci!“ ozval se čísi vysoký hlas.

Hunter nabil svou karabinu. Kovové cvaknutí zaniklo v třesku několika výstřelů a smíchu oněch mužů.

Zpoza skal stoupal bílý kouř. Hunter uslyšel čvachtání vody. Vyhlédl zpoza velkého balvanu.

Překvapeně pohlédl na černě se lesknoucí vodní hladinu v kotlině mezi skalami.

Vtom se hladina rozčeřila a objevila se něčí hlava.

Hunter viděl dlouhé, mokré vlasy, oválný obličej s otevřenými ústy a ruce, kterýma dívka plácala kolem sebe.

Hunter přivřel oči. Nemusel slyšet ty mužské hlasy na to, aby věděl, co se tam děje. Několik chlápků překvapilo to děvče při koupání a teď s ním takto neomaleně žertovali.

Hunter to však již za žert nepovažoval. Děvče lapalo po dechu. Muži stříleli do vody těsně vedle něj.

S henryovkou u boku udělal Jeff Hunter dva rychlé kroky vpřed.

Ti tři chlápci stáli na jedné ze skal. Před nimi na skále ležely šaty té dívky. V rukou drželi kolty. Jeden z nich pálil do vody, až mu došly náboje. Potom zavládlo ticho. Bylo slyšet jen čvachtání vody.

„Tak co, ještě pořád nechceš vylézt, děvenko?“ zvolal jeden z mužů.

Dívka spatřila Jeffa Huntera a chtěla vykřiknout, jenže si lokla vody a potopila se. Rukama plácala kolem sebe.

Chlápci se smáli.

„Ani hnout,“ řekl Jeff Hunter ostrým hlasem.

Ti tři, kteří podle oblečení zřejmě byli kovbojové, strnuli a pomalu se ohlédli. Jeden z nich si zjevně myslel, že by proti tomu neznámému muži, který se tam tak náhle objevil, mohl mít šanci. Zvedl kolt, ale v tom třeskl výstřel z henryovky.

Muž vykřikl. Jeho kolt letěl vzduchem a dopadl do vody, kde se hned potopil.

Kovboj rozrušeně pohlédl na svou pravou ruku, na jejímž hřbetě se táhl krvavý šrám.

„Hej, zbláznil ses?“ zvolal jeden z jeho druhů, kníratý chlápek, který si nyní strčil kolt do pouzdra, jež měl na pravém stehnu.

„Takové vtipálky nesnáším,“ klidným hlasem řekl Hunter. „A teď jděte ke skále a otočte se. A ruce dejte na skálu.“

Váhali.

Hunter znovu vypálil a tomu kníratému chlápkovi srazil kulkou stetson z hlavy. Klobouk doplachtil až do vody.

Teď už poslechli.

Hunter k nim opatrně přistoupil a vytáhl jim kolty z pouzder.

„Vylezte z vody a vezměte si své oblečení,“ řekl přes rameno.

Dívka váhala. Očividně na sobě nic neměla a bála se, že se cizinec otočí, až vyleze z vody.

Hunter ty tři nespouštěl z očí.

Za ním se ozvalo čvachtání, pak lehké kroky a o několik vteřin později dívka i s šaty zmizela za jednou ze skal.

„Vypadá to, že také potřebujete koupel,“ poznamenal Hunter. „Otočte se a svlečte se!“

Hleděli na něj, jako by po nich chtěl, aby si střelili kulku do hlavy.

Hunter opět vypálil. Kulka se zaryla do kamenité země před nimi.

„To nám nemůžeš udělat, člověče!“ procedil mezi zuby muž s knírkem.

„Ty nevíš, čeho jsem schopný,“ zavrčel Hunter, „když vidím chlápky jako vy, kteří vztáhnou ruku na bezbrannou ženu. Počítám do desíti. Jestli pak přede mnou nebudete stát v rouše Adamově, tak vás povleču na lase až do Tucumcari!“

Zbledli. Pochopili, že cizinec to myslí vážně.

Váhavě si začali rozepínat revolverové opasky. Potom se honem svlékli, aby to stihli, než Hunter napočítá do deseti.

S klením si zakryli přirození.

„A teď do vody!“ přikázal jim Hunter a chytil se za nos. „Vy opravdu nejste chloubou mužského pokolení.“

Muž, kterému Hunter udělal šrám na ruce, začal láteřit.

„Neumím plavat!“

„Drž se pevně kamarádů,“ odvětil Hunter.

Vlezli do vody.

Skalnaté dno u břehu bylo hladké, takže jeden z nich uklouzl a spadl. Neplavec zařval. Chtěl se otočit, ale potom i on ztratil rovnováhu, zaječel a spadl do vodv. Jeho druhové měli co dělat, aby ho udrželi nad hladinou.

Hunter posbíral jejich zaprášené šaty a zanesl je ke koním.

Tu dívku neviděl. Soudil, že jí patří ta odsedlaná černá klisna.

Přivázal ty věci k sedlu jednoho koně a vrátil se zpátky. Chlápci už vylézali z vody.

Hunter je zahnal zpět.

„Koně vám nechám v Tucumcari,“ dodal.

Z kníru jednoho z nich kapala voda. Z jeho černých očích šlehaly blesky.

„To ti vrátím i s úroky!“ zavrčel.

Když dívka vyšla zpoza skal, Hunter se otočil. Vlasy jí v dlouhých, mokrých pramenech sahaly až pod ramena. V hezké tváři se červenala a její světlé oči se leskly.

Hunter tipoval, že může mít tak dvacet let. Byla vysloveně krásná. Pod kostkovanou blůzou se jí rýsovala malá ňadra. Těsné džínsy zvýrazňovaly její dlouhé nohy.

„Chcete těm chlápkům ještě něco říct?“ zeptal se jí Hunter.

Pohlédla na muže, kteří byli až po krk ve vodě. Potom pomalu zavrtěla hlavou, otočila se a odešla.

Hunter zvedl svou henryovku a několikrát vystřelil do vody. Kovbojové se vyděšeně potopili. Nž se vynořili, Hunter už zmizel za skalami a pohlédl na dívku, která si sedlala klisnu.

„Díky,“ řekla.

Hunter lehce přikývl a usmál se.

„Není to tak trochu lehkomyslné, koupat se tu o samotě?“ otázal se.

Zachmuřila se. Vlasy teď měla rozčesané. Musela si je vysušit ručníkem.

„Ojo Negro leží na našich pozemcích,“ odtušila tlumeným hlasem. „Nikdo mi nemůže zakazovat, abych se tu koupala.“

„Kdo jsou ti chlápci?“ zeptal se Hunter.

Neodpověděla mu. Když mlčky utáhla klisně podbřišník, beze slova se vyšvihla do sedla.

„Raději byste měl jet dál, než si vás podají,“ řekla.

Hunter svraštil čelo.

Poděkovala mu sice, ale byla to jen formalita. Nemínila mu něco vysvětlovat. Vlastně mu ani neřekla své jméno.

Prohlédl si ji od hlavy až k patě a všiml si, že se pořád ještě červená. Patrně se domnívala, že ji přece jen viděl, když vylezla z vody. Prudce otočila klisnu a pobodla ji ostruhami do slabin.

Hunter tiše zaklel, když mu kopyta koní vmetla hlínu na nohavice. Chvíli hleděl za mladou jezdkyní a potom pískl na svého grulla.

O něco později se hřebec objevil.

Hunter se vyšvihl na jeho hřbet, vzal uzdy dalších tří koní a vyjel. Ty tři koně vedl za sebou.

Vyprovázely ho výkřiky kovbojů.

Hunter se pousmál. Nemínil ty koně pustit už teď. Nechtěl riskovat kulku v zádech.

Teprve po pěti mílích přivázal jejich uzdy k hruškám sedel a odehnal je. Doufal, že nějak najdou cestu do své stáje.

Při pomyšlení na ty tři chlápky, kteří teď půjdou nazí a pěšky, se musel pousmát. Potom je však pustil z hlavy.

Jeff Hunter pocházel z Panhandleu z Texasu, kde jeho otec vlastnil malý ranč. Ta země byla plná písku, trní a kaktusů. Dobytek tam mohl odnést vítr, jak byl vychrtlý. Po dvaceti letech dřiny přišla válka, což byla poslední kapka. Když od něho Yankeeové chtěli daně, vpálil jednomu poručíkovi kulku do hlavy a zemřel v palbě modrokabátníků.

Jeff Hunter potřeboval pět let na to, aby se z toho vzpamatoval.

Yankeeové jejich ranč vydražili.

Hunter zabloudil na Západ. Nikde nezůstával dlouho. Pronajímal svůj kolt a zkoušel štěstí v kartách.

Před třemi týdny vyhrál ve Fort Worth na jednom dobytkářském baronovi peníze utržené za stádo. Čtyři tisíce dolarů. Pro Jeffa Huntera to bylo jmění. Ještě nikdy neměl tolik peněz. Začal o sobě uvažovat.

V pětadvaceti neměl nic jiného než koně a sedlo. Uvědomil si, že čas toulání skončil. Teď musel začít něco budovat.

Čtyři tisíce dolarů mu do začátku mohly velmi pomoci.

Vydal se na sever. Chtěl si někde ve Wyomingu koupit půdu, na níž by si mohl postavit ranč. Všichni říkali, že tam nahoře je spousta volných pastvin.

Navečer spatřil sloupec dýmu stoupající za hřebenem hor.

Udivilo ho, že v té úrodné krajině nikde nevidí dobytek.

Z hřebene se mu naskytli rozhled do širokého údolí. U potoka stálo několik nízkých budov.

Jeff Hunter si povzdechl. O takovém ranči vždycky snil.

Jednoho dne svého cíle dosáhne, o tom byl přesvědčen. Doufal, že do té doby neztratí trpělivost.

Ani v tom údolí se nikde nepásl dobytek.

Ranč byl obydlený, o tom svědčil kouř stoupající z komína.

Jeff Hunter jel podél dlouhého svahu. Doufal, že se na tom ranči bude moci vyspat.

Od Fort Worthu spal pořád po širým nebem a toužil po poseli.

Čím víc se blížil ranči, tím podivnější se mu zdálo to ticho. Nebýt toho kouře, přísahal by, že ranč je opuštěný.

Pravou ruku měl poblíž svého peacemakeru, když vjel na dvůr. Jeho grullo stříhal ušima. Potom Hunter uslyšel tiché vrčení psa.

Chvíli to trvalo, než zvíře spatřil na nízké verandě domu. V hlubokém stínu jeho oči zářily.

Grullo tančil.

Jeff Hunter hopevnou rukou přiměl klidně stát.

Pes sešel z verandy. Byl ho pořádný kus. Mastif, pomyslel si Hunter.

Pes byl vysoký dvě stopy. Kůže na jeho hranaté hlavě byla vrásčitá. Vrčel.

Hunter mu nevěřil. Sáhl po peacemakeru.

Vrčení mastifa nyní bylo hlubší.

V tom zavrzaly dveře.

Hunter na ně pohlédl a spatřil starého muže s šedým vousem, který vyšel na verandu. Když uviděl Huntera, luskl prsty a mastif ztichl. Velké zvíře si lehlo a ze země pak hledělo na Huntera.

„Dobrý den,“ řekl Hunter. „Jste na ranči sám?“

V šedých očích toho muže se krátce zablesklo.

„Ještě jsem vás nikdy neviděl,“ zamumlal. „Nový muž na Cuervu?“

Jeff Hunter zavrtěl hlavou.

„Jedu na sever,“ odvětil. „Jmenuju se Jeff Hunter. Jedu z Texasu a mám namířeno do Wyomingu. Toto je hezké údolí.“ Kývl na noclehárnu. „Neměli byste pro mě na jednu noc postel?“

Starý muž se chvíli nehýbal, načež přikývl.

„Odveďte si koně do stáje, pane. Právě peču brambory. Byl bych rád, kdybyste mi při tom dělal společnost.“

Jeff Hunter byl zase rád, že ho ten muž nevyhnal.

„Co s ním je?“ zeptal se a ukázal na mastifa, který ho nespustil z očí.

„Ben nikomu nic neudělá,“ řekl ten starý muž. „Ale nesahejte na kolt. To nesnáší od té doby, co mu jeden chlápek kulkou ožehl kožich.“

Otočil se a šel dovnitř.

Jeff Hunter ještě chvíli hleděl na mastifa, potom obrátil grulla a zajel ke stáji.

Stáli v ní čtyři koně. Všichni čistí a udržovaní.

Ten starý muž nemohl být na ranči sám. Nevypadal obzvlášť čile. Možná byli rančer a kovbojové na pastvinách.

Hunter odsedlal grulla a postaral se o něho.

Mastif za ním šel do stáje. Stál v otevřených dveřích a hleděl na něho.

Hunter měl pocit, jako by dával pozor, aby cizinec nic neukradl.

Svou henryovku Hunter nechal u sedla ve stáji.

Váhavě přistoupil k mastif ovi a pohladil ho na krku. Pes mu olízl ruku. Hunter byl rád, že měl starý muž pravdu.

Jakmile Hunter zavřel vrata, přeběhl pes přes dvůr na verandu. Zdálo se, že to je jeho oblíbené místo.

Hunter zaklepal.

„Dál!“ zvolal muž.

V domě bylo šero. Před malými okny visely závěsy. Místnost byla velká. U zděné zadní stěny stála kamna, na nichž muž něco opékal na pánvičce.

Jeff Hunter na první pohled viděl, že na ranči nežije žádná žena. Na rozdíl od stáje byl v domě nepořádek. Starý muž se sice pokoušel i zde udržet všechno čisté, ale v policích nalevo a napravo od kamen všechno leželo naházené na sobě. Na stole nebyl ubrus a i jinak bylo vidět, že tam chybí ženská ruka.

„Posaďte se,“ zamumlal muž.

Hunter si sedl ke stolu a starý muž před něho postavil dva pokrčené hrnky.

V místnosti voněly opékané brambory a slanina. Hunterovi kručelo v žaludku. Teprve teď si uvědomil, že celý den nic nejedl.

Starý muž přišel s pánví a dal mu brambory na talíř. Potom se vrátil ke kamnům a začal smažit volská oka.

Mlčky pojedli.

Hunterovi moc chutnalo. Ten starý muž vařit uměl.

Jakmile skončili, přinesl starý muž z police hliněný džbán a podal jej Hunterovi.

Ta whisky byla pravděpodobně pálená doma. Pálila Huntera v útrobách jako oheň.

Starý muž se pousmál.

„Dobré, co?“

Hunter mu nemohl odpovědět, protože ho bolelo patro. V očích mu stály slzy.

Stařík si přiložil džbán k ústům a vypil kořalku, jako by to bylo mléko.

Jen co pálení pomalu přešlo, Hunter se starce zeptal: „Jste na ranči sám?“

V šedých očích toho muže měl číhavý výraz. Hunter měl pocit, že ho tou otázkou vyděsil, ale ten chlapík nevypadal tak, že by se toho cizince obával.

„Moji chlapci jsou na prérii,“ bručivě odvětil.

Jeho chlapci? Je to rančer?

„Vám patří tento krásný ranč?“ zeptal se Hunter.

Starý muž přikývl.

„Jsem Saunders,“ řekl. „Lidé mi přezdívají Kiowa Saunders a tomuhle ranči ranč Kiowa, protože jsem byl první na Mesa Rica a dobře jsem si rozuměl s Kiowy po tom, co mě několikrát zkusili napadnout a odtáhli s nepořízenou.“

„Hm,“ poznamenal Jeff Hunter. „Mesa Rica. To jméno je výstižné. Je to bohatá, požehnaná země – a je vaše, Saundersi. Jako stvořená pro dobytek. Po cestě jsem ale moc krav neviděl.“

Saunders pokrčil rameny. „Jsem starý, Huntere,“ zamumlal. „Moji dva synové zemřeli ve válce. Pro koho bych se měl dřít? Brzy ranč Kiowa zase prodám.

Jeff na něho udiveně hleděl.

Takový ranč by se mu zamlouval. Věděl však, že cena by byla příliš vysoká. Musel by se zadlužit, aby jej mohl koupit. On si však umínil, že to dokáže bez cizí pomoci. Raději chtěl začít v malém.

„Já si vybuduju ranč nahoře ve Wyomingu,“ řekl. „Prý tam je ještě levná země.“

Starému muži zazářily oči. Opřel se o opěradlo židle a vytáhl malou fajfku a začal ji nacpávat.

„Nepotřebuju toho k životu hodně,“ zamumlal. „Kdyby někdo přišel a nabídl mi slušnou cenu, prodám to a usadím se v Tucumcari.“

„Co je slušná cena za ranč Kiowa?“ chraplavě se otázal Hunter.

Ten muž vydechl nosem kouř.

„Kolik chcete dát za ranč ve Wyomingu?“

„Čtyři tisíce dolarů,“ řekl Hunter. Uklouzlo mu to. Jinak byl velmi opatrný, protože čtyři tisíce dolarů byla suma, za kterou by ho kdekdo bez větších výčitek oddělal.

„Za čtyři tisíce dolarů bych Kiowu prodal,“ zamumlal muž a chvíli žmoulal náustek fajfky.

Jeff si myslel, že se přeslechl. Rozbušilo se mu srdce. Předklonil se: „Jak velký je váš ranč? Je to jenom toto údolí?“

Saunders zavrtěl hlavou. Vstal a šel k jedné bedně. Otevřel ji a vytáhl z ní několik papírů, které potom rozložil na stůl.

Hunter pohlédl na načrtnutou mapu.

Starý muž ukázal na jeden bod.

„Toto je Tucumcari,“ zamumlal s fajfkou v ústech. „Toto je Canadian River. Tady na severu je Conchas River a tu na jihu Pajarito Creek. Na jihu se nachází ranč Cuervo Setha Flahertyho. S ním hraničí Bowmanův a Haskellův ranč – tady. Můj ranč se táhne přes Mesa Rica až po Rio Conchas. A mezi nimi leží okolo Ojo Negro ranč Ojo Negro Colemana Hubbarda.“

Jeff Hunter uvažoval nad jeho slovy.

Pozemky Kiowy Saunderse byly větší, než si myslel. Pomalu zavrtěl hlavou.

„Nechci vás podvést, Saundersi,“ řekl hrdelním hlasem. „Ranč Kiowa stojí více než dvojnásobek. Už jen jeho budovy – jsou v dobrém stavu.“

„Na pastvinách nejsou skoro žádné krávy,“ zamumlal starý muž.

Jeff Hunter cítil vzrušení, jež se zmocnilo Saunderse.

Náhle pocítil nedůvěru. „Má to nějaký háček, že ano?“ poznamenal.

V šedých očích toho muže se zajiskřilo.

„Ne, Huntere,“ odvětil. „Jediný háček je to, že budete s chovem dobytka muset začít prakticky od nuly. Zaměstnávám jen dva muže. Možná zůstanou u vás, jestli ranč koupíte.“

„Než jsem přijel na Kiowu, potkal jsem na Ojo Negro tři chlápky, kteří stříleli na dívku, která se koupala v jezeře,“ zamumlal Hunter. „To je tady obvyklé?“

Saunders se zachmuřil.

„Kirby Hubbardová pobláznila všechny chlapy v kraji,“ řekl. „Kdo byli ti chlápci, kteří ji otravovali teď?“

Hunter mu je popsal.

„Flahertyho muži,“ zabručel Saunders. „Ten s knírem se jmenuje Lewt Hollow. Je divoký a drsný. Co jste udělal?“

„Přinutil jsem je, aby se vykoupali, když to děvče vylezlo z vody, a vzal jim koně a jejich věci o pár mil dál.“

Saundersův úsměv vypadal poněkud utrápeně.

„A Kirby?“

„Prostě odjela. Zdá se, že je pěkně paličatá.“

Rančer přikývl. „To je – a jak.“

„Máte nějaké problémy se sousedy, Saundersi?“ zeptal se Hunter.

„Ne víc než všichni ostatní rančeři na světě,“ zamumlal ten muž. „Tady, toto je má vlastnická listina. Jestli chcete, můžete ranč Kiowa mít za čtyři tisíce dolarů. V hotovosti, samozřejmě.“

Jeff Hunter na něj pohlédl. Bylo to, jako by se Huntera zmocnila horečka. Hluboko ve svém nitru cítil, že ten muž mu neřekl celou pravdu. Ale měl se snad kvůli tomu vzdát té jedinečné šance? Jestli se vyskytnou nějaké problémy, tak se s nimi nějak vypořádá.

„Mám ty dolary s sebou,“ chraplavě řekl a vytáhl zpoza opasku peněženku.

Saunders vytřeštil oči, když uviděl ty bankovky, které Hunter vyskládal na vyleštěný stůl vedle talířů.

„Přinesu kousek papíru a pero, ať můžeme sepsat kupní smlouvu,“ vyhrkl Saunders. „Později v Tucumcari pak můžeme nechat ranč přepsat.“

Hunter nic neřekl.

Starý muž šel opět k té bedně, vytáhl papír, husí brk a kalamář. Přistrčil to k Hunterovi a řekl: „Pište.“

Hunter sepsal kupní smlouvu a podepsal ji. Jakmile i Saunders přidal svůj kostrbatý podpis, nechal si Hunter podepsat stvrzenku, že mu hotově zaplatil ty čtyři tisíce dolarů.

Starému muži zazářily oči. Takřka lačně si vzal peníze a dal je do Hunterovy peněženky, kterou mu Hunter podal.

Jeff hleděl na tu kupní smlouvu a vlastnickou listinu.

Má ranč.

Ani ve snu by nepočítal s tím, že někdy stane vlastníkem takové usedlosti. Ranč Kiowa měl určitě hodnotu dvojnásobku toho, co zaplatil, pokud ne trojnásobku.

Chybějící dobytek nebyl problém.

V Texasu se longhorni dali koupit za dolar za kus. Mohl najmout několik mužů a hnát stádo o tisíci kusech. Kdyby půlku hnal dál do Denveru, měl by svou polovinu prakticky zadarmo.

Saunders si vzal peněženku a připevnil si ji k opasku.

Hunter překvapeně hleděl, jak z truhly vzal své věci a začal si je balit do velké tašky.

„Vy chcete ještě dnes večer odjet?“ zeptal se se svraštělým čelem.

Saunders přikývl.

„Co myslíte, jak dlouho jsem čekal na to, až budu moct odjet do Tucumcari, Huntere?“ zamumlal. „Teď už tu nechci čekat ani hodinu. Pojedu s vozem. V Tucumcari si ho zase můžete vzít.“

Hunterova nedůvěra ještě vzrostla.

Hryzlo ho podezření, že se dopustil velké chyby. Nic však neřekl. Kdyby jej Saunders nějak podvedl, našel by ho a dal by mu co proto.

Šel za Saundersem na dvůr.

Velký mastif se vyplazil zpod verandy a přiklusal s nimi ke stáji, kde Saunders vzal koně a zapřáhl ho do lehkého vozu.

Hunter si prohlédl budovy.

Byly ve vynikajícím stavu. Byla tam malá kovárna a ani jinak tam nechybělo nic, co je potřebné pro provoz ranče. V zadním rohu kůlny Hunter viděl korbu pojízdné kuchyně, jaká se používá při shánění dobytka.

Saunders vylezl na kozlík a zavrčel: „Hodně štěstí, Huntere!“ Potom mlaskl a vyjel.

Jeff Hunter za ním chvíli hleděl a díval se, jak jede po úzké cestě šikmo do kopců na jihu. Pak zmizel za hřebenem.

Jeff Hunter byl sám.

Vzpomněl si na ten incident u Ojo Negro.

Saunders to považoval za maličkost, ale Hunter nevěřil tomu, že je normální, když několik kovbojů ostřeluje neoblečené děvče.

Zamyšleně přišel k noclehárně a vešel do ní.

Bylo tam dvanáct postelí. Saunders musel dřív mít velké mužstvo. Teď byly obsazené jen dvě postele. Všechno tam však bylo uklizené a čisté. Čistější než v domě, kde Kiowa Saunders žil očividně sám.

Mastif na něj čekal před noclehárnou. Pozorně si jej prohlížel svýma černýma očima. Hunter ho pohladil za krkem.

„Jak to, žes nejel s pánem?“ zamumlal.

Mastif zvedl svou hranatou hlavu. Od pysků mu kapaly sliny. Jeho pohled Jeffovi napověděl, že je součástí ranče a že teď Huntera považuje za svého nového pána.

„To je dobře,“ zamumlal Hunter. „Takže se podíváme, jestli pro tebe nenajdeme nějaké žrádlo, Bene.“

Šel na dvůr. V tom uslyšel dusot dvou koní. Otočil se a spatřil dva jezdce. Oba byli snědí. Jeden z nich byl starý a měl vrásky jako Kiowa Saunders. Měl orlí péro za kloboukem a tím dával najevo, že mu v žilách koluje rudá krev. Dlouhé černé vlasy mu sahaly až po ramena. Oblečen byl do mastné kožené košile.

Druhý jezdec byl mladší chlapík, který si posunul klobouk dozadu, takže mu za šňůrku visel na krku.

Nedůvěřivě si Huntera prohlížel svýma černýma očima. Mladík měl vlasy nakrátko. Byly černé jako havraní peří. I on měl v sobě bezpochyby indiánskou krev.

Takže to je Saundersovo mužstvo, pomyslel si Jeff Hunter.

Mladý jezdec položil ruku na dubovou pažbu svého revolveru, který nosil vysoko na pravém boku.

Mastif okamžitě začal vrčet. „Hej, Bene,“ řekl mladík hrdelním hlasem. „To už neznáš Jimmyho Tahoku? Proč nekousneš toho cizince?“

„Vy jste pracovali pro Saunderse?“ zeptal se Jeff.

Starší muž přikývl.

„Tak pojďte dovnitř. Chci si s vámi o něčem promluvit.“

Jeff se otočil a vyšel na verandu domu.

Mastif přestal vrčet, když Jimmy Tahoka sundal ruku z revolveru, a zalezl pod verandu.

+ + + + +

Starší muž se jmenoval Lefty McGowan. Byl to kiowský míšenec tak jako Jimmy Tahoka. Oba byli u Saunderse více než deset let. Toho mladíka vzal k sobě, když mu bylo deset. Několik kovbojů Jacka Bowmana ho chtělo pověsit, protože zabil krávu z ranče Kiowa. Saunders jim řekl, že tomu chlapci dovolil si to zvíře vzít.

Oba ještě stále hleděli na kupní smlouvu.

Jimmy Tahoka ji musel staršímu muži přečíst třikrát, než pochopil, že jeho boss prodal ranč Kiowa Jeffu Hunterovi.

Ve velké místnosti panovalo ticho. Snědé tváře obou míšenců byly jako z kamene.

Lefty McGowan se pak zvedl a řekl: „Nebudete mít nic proti tomu, když tuto noc ještě strávíme na ranči, pane?“

Jeff Hunter na oba pohlédl. „Nemusíte odjet, jestli nechcete,“ poznamenal. „Dva dobré muže bych potřeboval.“

Krátce na sebe pohlédli.

„Boss vám neřekl, co se na mese děje?“ zeptal se starší muž chraplavým hlasem.

Takže přece.

Jeff Hunter cítil, jak mu po zádech přeběhl mráz.

Věděl to.

Nikdo by za čtyři tisíce dolarů neprodal ranč, který měl cenu dvojnásobku. Ani starý muž, který byl unavený a chtěl si dopřát trochu odpočinku.

„Co se na mese děje?“ zeptal se.

„Je tu peklo, pane,“ řekl Jimmy Tahoka. „Sedíte na soudku prachu, jehož doutnák už hoří. Nejdřív nám uloupili dobytek a teď se Cuervo snaží nás připravit i o ranč.“

Jim Hunter jako by dostal ránu pěstí. Tiše zaklel. Tahokova slova potvrdila jeho tajné obavy.

Lefty McGowan viděl, co se s Hunterem děje. Tichým hlasem mu začal vyprávět, že to začalo před rokem. Seth Flaherty z ranče Cuervo najal nového předáka. Už o několik dnů později začaly první loupeže dobytka. Nejprve na ranči Cuervo a potom i na ostatních.

Mužstvo z Cuerva změnilo tvář.

Chuck Reeves, nový předák, postupně propouštěl staré kovboje, kteří dlouhé roky pracovali pro Flahertyho. Místo nich najímal drsné mládence, kteří nosili kolt nízko u pasu. Flaherty to odůvodňoval tím, že pouze takoví se mohou vypořádat s bandity.

Pak se na mese objevila zpráva, že Jack Bowman se spolčil se zloději dobytka. Rozhněvaný Bowman přijel na Cuervo, aby si promluvil se Sethem Flahertym.

Chuck Reeves ho strašně zmlátil.

O tři dny později nalezli Reeves a jeho muži na Bowmanových pozemcích několik zahrabaných zakrvácených dobytčích kůží, na kterých byl zřetelně viditelný cejch ranče Cuervo.

Bowman tvrdil, že to je podvod. Jenže Reeves mu nedal šanci hájit se před porotou, vyvlekl ho z vězení v Tucumcari a pověsil ho.

Jelikož starý marshal už Flahertymu nevyhovoval, postaral se o to, aby byl zvolen nový. Burt Clement dříve jezdil pro Cuervo. Vypadalo to, jako by se opravdu poctivě snažil bandity polapit, protože loupeže dobytka po smrti Jacka Bowmana ustaly. Ostatní rančeři si mysleli, že za vším stojí Seth Flaherty, když od Bowmanovy dcery koupil jejich ranč.

Jenže Burt Clement nenalezl žádný důkaz pro podezření ostatních rančerů. Nebo ho nechtěl nalézt, jak věřila většina lidí na mese.

Před měsícem to vzdal druhý rančer. Shořela mu stodola se senem na zimu.

Slim Haskell prodal svůj ranč Sethu Flahertymu za pakatel.

„Před třemi dny tu byl Chuck Reeves,“ zamumlal Lefty. „Nabídl bossovi, že koupí Kiowu za dva tisíce dolarů. Aby se zbavil všech starostí. Mužstvo z Cuerva že by se postaralo o jeho dobytek. Boss si vyprosil čas na rozmyšlenou. Věděl, že Reeves by ho zabil, kdyby odmítl. Teď jste to vy, kdo se musí vypořádat s Reevesem a jeho bossem Flahertym.“

„Co říká Flaherty na obvinění ostatních?“ zeptal se Jeff chraplavým hlasem, protože mu vyschlo v ústech.

„Samozřejmě všechno popřel. Bowmanova dcera a Slim Haskell mu prý své ranče prodali dobrovolně. A i z jeho pastvin byl uloupen dobytek. To, že ho nebylo tolik jako u ostatních, prý bylo tím, že si postavil drsné mužstvo, které by s každým lupičem udělalo krátký proces.“

„Jsou nějaké důkazy, že za vším stojí Flaherty?“

„Ne. Nic. Coleman Hubbard z Ojo Negro a ostatní rančeři se spojili. Chtějí Flahertymu zatnout tipec, jestli se odváží sáhnout na jejich majetek. Chtěli, aby se k nim přidal i Kiowa Saunders, jenže boss byl příliš unavený na boj. Proto využil šance a prodal ranč, když viděl, že mu nabízíte dvojnásobek toho, co Flaherty.“

„Ten starý holomek!“ zavrčel Jeff.

Lefty McGowan se usmál.

„Nemůžete mu to mít za zlé, že vám neřekl o Flahertym, Huntere. Ranč Kiowa stojí víc než čtyři tisíce dolarů.

I bez krav. Přidejte se k Hubbardovi a ostatním a budete mít možná větší šanci si ranč udržet.“

Jeff Hunter pohlédl na starého muže. Zažil v posledních letech až příliš mnoho bojů. I on byl unavený. Unavený z boje a zabíjení.

Zavrtěl hlavou.

„Budu se držet zpátky,“ zamumlal. „Nic jsem Flahertymu neudělal.“

„Nemusíte mu a Reevesovi něco udělat,“ řekl Jimmy Tahoka. „Chtějí tuto půdu, Huntere. A když jim ji nedáte dobrovolně, přesvědčí vás kulkou, nebo vás pověsí jako zloděje dobytka.“

„Tak jednoduché to není, chlapče,“ chraplavě odvětil Jeff.

V Tahokových černých očích se zajiskřilo. „Neříkej mi chlapče, Huntere,“ vyhrkl.

Jeff pokrčil rameny.

„Nemyslel jsem to zle, Tahoko. Koupil jsem Kiowu a uhájím si ji. Když to bude možné, vyhnu se jakémukoli boji. Promluvím si se Sethem Flahertym. Chci slyšet od něho samotného, co na to říká. Jestli chcete, můžete zůstat. Budu vám platit to samé, co Saunders.“

Lefty McGowan se usmál.

„Saunders nám už čtyři měsíce nic nezaplatil, Huntere. Jemu jsme nic neřekli. Ale pro tebe zadarmo pracovat nebudeme.“

Jeff Hunter vytáhl z kapsy kalhot svazek dolarů.

Napočítal třicet dolarů a řekl: „To je za první měsíc.“

Oba míšenci na sebe krátce pohlédli. Potom Lefty McGowan pokrčil rameny a zamumlal: „Vzbudils naši zvědavost, Huntere. Zůstaneme a budeme se dívat, jak se vypořádáš s Flahertym.“

+ + + + +

Ta jízda pastvinami Mesa Rica Jeffu Hunterovi poněkud zlepšila náladu. V posledních letech poznal Západ. A věděl, že pro chov dobytka by nenašel lepší kraj, než byla Mesa Rica.

Přijel na okraj mesy a pohlédl dolů do údolí. Táhlo se až k Mesa Cuervo, která se tyčila z ranního oparu jako plochý stůl a byla zalita rudou září nízko stojícího slunce.

Vybavil si mapu Kiowy Saunderse. Nalevo od něho se musí nacházet někdejší ranč Jacka Bowmana, nyní ve Flahertyho rukou.

Směrem na západ se táhly pozemky ranče Ojo Negro Colemana Hubbarda.

Zatímco bývalý Bowmanův ranč se rozkládal na poměrně rovinatém území, táhly se přes Ojo Negro hřebeny, které Jeff nyní viděl za sebou. Každý z nich měl jiný odstín šedé.

Opět pobídl grulla. Přemýšlel, zda Seth Flaherty již ví, že Saunders prodal ranč Kiowa cizinci. Jak bude reagovat? Jestli se podezření ostatních rančerů zakládala na pravdě, musel počítat s tím, že ranč Cuervo možná neopustí živý.

Na úpatí svahu, který stoupal k mese, Hunter narazil na ostnatý drát, který tam musel být natažen teprve nedávno.

Přivřel oči.

Z Texasu ostnatý drát neznal.

Od McGowana a Tahoky věděl, že i ostatní rančeři se bránili proti tomu, že Flaherty oplotil své pozemky. Nic však proti tomu nemohli dělat.

Chvíli jel podél plotu, dokud nedorazil k brance. Otevřel ji, vjel do branky a zase ji zavřel. Na kůlu byla připevněna tabule s nápisem, že není dovoleno sjet z cesty.

Jeff zavrtěl hlavou.

Kam to svět dospěl, když si jezdec na prérii nemůže zvolit cestu?

Skoro v té samé chvíli, když si všiml, že grullo stříhá ušima, uslyšel třesk výstřelu.

Okamžitě grulla pobídl. Hřebec vyrazil do mírného svahu.

Z něj uviděl úzké údolí, kterým protékal potok. Uprostřed údolí vedl plot. Napravo od něj stáli tři jezdci, nalevo půl tuctu.

Jeff přivřel oči.

Viděl, že dva ze tří jezdců, kteří byli na pozemcích ranče Ojo Negro, mají zvednuté ruce. Třetí byl malý a měl štíhlou postavu. Náhle si uvědomil, kdo je ten malý jezdec na černém koni.

Sáhl po henryovce, jejíž pažba trčela za jeho levou nohou ze sedlového pouzdra, a zvedl ji.

K potoku to bylo nějakých tři sta yardů.

Zamířil na jednoho z mužů, kteří ohrožovali koltem jezdce z Ojo Negro, a zmáčkl spoušť.

Třesklo to. Hunter viděl, jak tomu muži odletěl z hlavy klobouk. Koně znervózněli. Jezdci měli co dělat, aby je udrželi pod kontrolou.

Jezdci z Ojo Negro tasili kolty a Hunter přes dusot kopyt svého grulla, který se rozběhl, uslyšel ostrý výkřik nějakého muže.

Jezdci se k němu otočili a zachmuřeně na něho hleděli, když přibližně deset yardů od nich lehkým tlakem stehen zastavil svého grulla.

Hunter nespouštěl šest mužů před plotem z očí. Pušku držel volně v levé ruce. Koutkem oka poznal, že se nemýlil. Ten štíhlý jezdec za plotem, který byl vysoký přibližně čtyři stopy, nebyl nikdo jiný než Kirby Hubbardová, kterou včera při koupání překvapili tři jezdci z Cuerva.

„Proč na nás střílíte?“ ozval se vysoký hlas.

Jeff Hunter překvapeně pohlédl na jezdce, který seděl na velkém grošovaném bělouši. Předtím neviděl, že to je žena. Byla zakryta jiným jezdcem.

Nyní hleděl do její oválné, překrásné tváře. V jejích hnědých očích jiskřilo. Stěny jejího malého, rovného nosu se chvěly. Její plné rty měly barvu třešní. Pod okrajem stetsonu jí byly vidět tmavé vlasy.

„Vypadá to, že tu došlo k přestřelce, madam,“ odvětil klidným hlasem.

„Jsem toho názoru, že spory se dají řešit i jinak.“

„Se zloději dobytka se nevyjednává!“ vztekle zvolala Kirby Hunterová.

Krasavice na grošákovi zrudla.

„Kdo je tu zloděj dobytka, Kirby Hubbardová?“ vyprskla. „Co myslíš, proč jsme tu natáhli ten plot?!“

„Och!“ Kirby Hubbardová nemohla hněvem popadnout dech.

Jeff Hunter zvedl hlaveň henryovky, když na něho muž, jemuž srazil klobouk z hlavy, chtěl namířit kolt.

„Opatrně, pane!“ ostře řekl.

Jezdec zase revolver sklonil. „Asi třicet našich krav odběhlo potokem na Bowmanovu půdu,“ vyhrkla Kirby Hubbardová. „Chtěli jsme je přihnat zpátky. Flahertyové nemají právo nám v tom bránit!“

„Proč si nedáváte na krávy lepší pozor?“ jedovatě se zeptala ta druhá.

„Nemůžeme být všude, kde se potulují vaši střelci, Lynn Flahertyová!“ zvolala Kirby Hubbardová.

„To stačí!“ ostře řekl Jeff Hunter a otočil se na ženu, kterou Kirby oslovila jako Lynn Flahertyovou. „Proč se zdráháte pustit jezdce z Ojo Negro na vaše pastviny, slečno Flahertyová?“

„Protože existuje nebezpečí, že si vezmou více dobytka, než jim náleží!“ vykřikla ta žena. „Kdo vůbec jste? Co je vám po tom?“

Jeff Hunter pokrčil rameny. „Vlastně nic,“ poznamenal. „Jenom nesnáším přestřelky. To bude ono.“

„Hej, to je asi ten chlápek, který ukradl koně Lewtovi, Rudymu a Mikeovi,“ řekl jeden z mužů vedle té ženy.

Pohlédli na něho. V tmavých očích ženy se objevily jiskry.

Jeff Hunter se usmál.

„Jmenuji se Jeff Hunter, madam,“ řekl. „Jestli ten muž míní ty tři holomky, kteří u Ojo Negro překvapili slečnu Hubbardovou při koupání, stříleli po ní a způsobili jí tak otřes a rozrušení, potom je to pravda. Nechal jsem ty tři, ať si zaplavou a vzal jim koně a věci o pár mil dál. Neměl jsem tušení, že patří k vašim lidem, madam.“

„Co tu hledáte?“ zeptala se.

„Vlastně jsem byl na cestě na sever, madam. Včera večer jsem přijel na ranč Kiowy Saunderse. Řekl mi, že už je příliš starý na to, aby vedl ranč. Měl jsem s sebou trochu peněz a udělali jsme obchod. Koupil jsem od něho ranč Kiowa.“

Najednou se rozhostilo ticho.

Vypadalo to, jako by se jezdcům po obou stranách plotu zatajil dech. Obě ženy vytřeštily oči. Všichni hleděli na Jeffa Huntera, jako by spadl z Marsu.

„Co jste to udělal?“ hlesla Lynn Flahertyová.

„Jsem nový majitel ranče Kiowa,“ opakoval Jeff. „Bohužel mi Saunders zamlčel, co se na mese děje. To jsem se dozvěděl až od Saundersových mužů.“

Kirby Hubbardová se rozesmála.

„To tě zaskočilo, co, Lynn Flahertyová? Saunders vám udělal škrt přes rozpočet. Mysleli jste si, že Kiowu získáte za pakatel. Ale ne. Hunter bude tvrdší oříšek než starý Saunders.“

Jeff Hunter zavrtěl hlavou.

„Nemíním vyvolávat spory, slečno Flahertyová,“ řekl. „Jedu k vašemu otci. Chtěl bych s ním mluvit, protože nemám v úmyslu se míchat do tahanic, které se mě netýkají.“

Lynn Flahertyová si Jeffa mlčky změřila pohledem.

Kirby Hubbardová naopak syčivě vydechla.

„Nezbude vám nic jiného, Huntere, než bojovat proti Cuervu. Podpálí vám střechu nad hlavou!“

„Mlč, lhářko!“ vykřikla Lynn Flahertyová. „S takovými věcmi nemáme nic společného!“

Jeff se otočil ke Kirby Hubbardové. „Váš dobytek je přece cejchovaný, ne?“

Přikývla.

„Potom ho najdete při příštím shánění a přiženete zpátky na Ojo Negro,“ dodal.

Kirby Hubbardová se nahlas rozesmála.

„Vy jste ale pošetilec, pane Huntere!“ zvolala. „Jenom jeďte na Cuervo. Ale nedivte se, pokud tam koupíte kulku do zad!“

Otočila svou klisnu a jela pryč, než jí Lynn Flahertyová mohla něco odpovědět. Oba muži ji následovali.

Jeff si prohlédl jezdce vedle Lynn Flahertyové. Byli to podezřelí chlápci, ke kterým by se potmě raději neotáčel zády. Muž, kterém sestřelil z hlavy klobouk, na něho nenávistně hleděl.

„Jestli jedete na Cuervo, mohl bych se k vám připojit, slečno Flahertyová,“ řekl Jeff. Viděl, jak se její plná ňadra zvedají a zase klesají. Ještě pořád kypěla vztekem a měla co dělat, aby se uklidnila.

Zřetelně cítil, jak z ní vyzařuje smyslnost. Působila na muže a bylo jí vidět na očích, že si toho je vědoma.

„Můžete jet s námi, Huntere,“ řekla poněkud přezíravým tónem. „Ale myslím, že tu jízdu si můžete ušetřit. Zdá se mi, že o tom, co se děje v tomto kraji, mylnou představu.“

Jeff pokrčil rameny. „O tom bych si rád promluvil s vaším otcem,“ odvětil.

Sevřela rty a otočila svého grošáka.

Jeff jel přibližně deset kroků za ní.

Nevěděl, zda činí správně.

Jestli má Kirby Hubbardová pravdu, pak jeho život visí na vlásku.

Musel však to riziko podstoupit.

Nechtěl být zatažen do krvavého sváru. Chtěl se, pokud možno, držet zpátky.

+ + + + +

Museli překonat Mesu del Cuervo, aby se dostali k ranči. Jeho budovy ležely na rovině jižně od ní. Mesa je v zimě chránila před ostrým severním větrem.

Jeff Hunter byl udiven tím, co tam viděl.

Na pastvinách Cuervo se páslo velké množství dobytka.

Seth Flaherty nechoval jen longhorny, ale křížil je s plemenem Santa Gertrudi, jež mělo více masa, avšak nebylo tak odolné vůči tuhým zimám.

Jeho dům byl palác podobající se oněm sídlům, jež Jeff za války viděl na Mississippi. Půl tuctu vysokých sloupů neslo balkon, pod nímž se rozléhala velká veranda. Ostatní budovy byly seskupeny kolem velkého dvora do tvaru podkovy, v jejímž středu byla studna.

Rovněž stáje, přístřešky a kůlny měly velké rozměry. Noclehárna byla podlouhlá. K její jižní straně byl přistaven nízký dům, který podle všeho obýval předák.

Když jezdci přijeli na dvůr a zastavili své koně vedle otevřené brány stáje, z noclehárny vyšlo několik kovbojů.

Jeff Hunter měl pravou ruku těsně vedle pažby svého koltu. Okamžitě poznal ty tři chlápky, které přinutil okoupat se v Ojo Negro. Měli na sobě stejné věci jako včera u Ojo Negro. To znamenalo, že své koně našli.

Muž s knírem zavrčel a rozběhl se ke stáji.

Jeff tasil peacemaker.

Lynn Flahertyová zpozorněla.

„Měla byste vaše lidi zadržet, slečno Flahertyová,“ chraplavě řekl.

Měla na jazyku jedovatou odpověď. Potom však uviděla, že se blíží ti tři rozzuření kovbojové, seskočila ze sedla svého grošáka a vyšla jim naproti.

„Pan Hunter mi pověděl, co se včera stalo u Ojo Negro, Hollowe,“ řekla muži s knírem. „Nelíbí se mi, že jezdíte po pozemcích Ojo Negro. A ještě méně se mi líbí, co jste udělali Kirby Hubbardové.“

Lewt Hollow se málem zalkl hněvem.

„To tomu bastardovi ještě nedává právo…“ začal.

Lynn Flahertyová ho umlčela jediným prudkým pohybem ruky.

„Už o tom nechci nic slyšet, Hollowe! Zmizte! Pan Hunter je na Cuervu host!“

Jeff Hunter pohlédl k domu, který stál vedle noclehárny. Jeho dveře byly otevřené. Na dvůr vyšel vysoký muž.

Jeff Hunter hned věděl, že to je předák Chuck Reeves. Byl víc než šest stop vysoký, jeho ramena byla široká jako toporo sekery. Jeho šedá košile byla na hrudi napnutá, protože měl velké svaly.

Kolem boků měl připnutý černý revolverový opasek. Z pouzdra na pravém stehně mu trčela světle se lesknoucí, kostěná pažba koltu. Když kráčel přes dvůr k Jeffu Hunterovi a Lynn Flahertyové, ostruhy mu tiše cinkaly.

Žena se na něho usmála. „Ahoj, Chucku,“ řekla. „Kdy ses vrátil?“

„Před hodinou,“ odpověděl. Díval se Jeffovi do očí. „Kdo je to?“

„Jmenuji se Jeff Hunter,“ představil se Jeff.

„Co tu dělá?“

„To je ten bastard, co nám včera ukradl koně, bossi,“ zavrčel Lewt Hollow.

Předák přivřel oči. Pohledem přelétl po Jeffově peacemakeru, ale potom se otočil k Lynn Flahertyové.

„Proč ho sem vedeš, Lynn?“

„Koupil od Saunderse ranč Kiowa,“ řekla mladá žena.

Reevese ta zpráva šokovala. Jeho tvář se během vteřiny zkřivila do grimasy. Sípavě dýchal. Pravou ruku měl náhle těsně nad pažbou koltu jako pařát dravce.

„Co tu chce?“ vyštěkl.

Jeffa rozzlobilo, že Reeves ho ignoruje a ptá se ženy na to, na co by se mohl zeptat jeho. „To se týká jen mě a rančera,“ chladně řekl. „Zaveďte mě k vašemu otci, slečno Flahertyová.“

Obr byl náhle rychlý jak blesk.

Jeff Hunter nepočítal s tím, že udělá něco takového. Reeves ho chytil levou rukou za rameno a otočil ho.

„Nějak moc si otevíráte hubu, Huntere,“ zavrčel. „Dávejte si pozor, abych vám do ní něco nenacpal.“

Jeff odstrčil jeho ruku a poodstoupil.

„Díky za radu, Reevesi,“ řekl. „Už mě před vámi varovali. Budu se mít na pozoru.“

„Zmizte z Cuerva,“ sykl Reeves.

„Ne dřív, než si promluvím s rančerem.“

Jeffa udivilo, že neviděl Setha Flahertyho. Ten rozruch na dvoře, který způsobil, nemohl nikomu na ranči uniknout.

„Pokud máte co říct, tak to řekněte mně,“ zavrčel Reeves. „Ale pospěšte si. Nemíním ztrácet čas s nějakým přivandrovalým pistolníkem.“

Jeff ztratil trpělivost. Otočil se k Lynn Flahertyové. „Je váš otec doma?“

Sotva přikývla, prošel kolem ní.

Chuck Reeves potřeboval několik vteřin na to, aby překonal překvapení. Potom se z jeho hrdla vydralo tlumené zavrčení.

Jeff však už byl za ním.

Dveře verandy se v té chvíli otevřely. Nějaký černoch vytlačil ven vozík, na němž seděl starší muž se sněhobílými vlasy.

„Schovej ten revolver, Reevesi!“ zvolal hlubokým, plně znějícím hlasem.

Jeff rychle otočil hlavu. Viděl, že Chuck Reeves drží v ruce kolt a míří mu na záda. Tvář měl zkřivenou nenávistí a zjevně nerad zastrčil revolver do pouzdra.

Jeff pohlédl na bělovlasého muže. Počítal se vším, jen ne s tím, že Seth Flaherty je mrzák.

Náhle k němu přistoupila Lynn Flahertyová a před ním vyšla po schodech verandy. Došla k vozíku a řekla: „To je Jeff Hunter, tati. Koupil od Saunderse ranč Kiowa.“

Seth Flaherty svraštil čelo. „Myslel jsem si, že ho chce prodat nám,“ řekl a pohlédl na Jeffa Huntera.

Jeff pokrčil rameny.

„O tom nic neříkal. Byl jsem na cestě do Wyomingu, kde jsem se chtěl usadit. Měl jsem s sebou čtyři tisíce dolarů. Saunders mi za ně nabídl ten ranč. Ta cena mi připadala velmi nízká. Ranč se mi líbil, takže jsem souhlasil. Bohužel mi Saunders zamlčel, že na mese jsou nějaké sváry. Už mám bojů až po krk a chci žít v míru.“

Rančerova tvář se zachmuřila.

„Záleží na vás, Huntere,“ poznamenal. „Držte se zpátky od zlodějů dobytka a nemáte se čeho obávat.“

Jeff Hunter krátce pohlédl na Chucka Reevese, který zůstal stát u stáje a hleděl na něj.

„Slyšel jsem věci, které svědčí o opaku, pane Flaherty,“ zamumlal.

„Co tím chcete říct?“

„Ostatní rančeři v údolí, jak se zdá, považují za hlavní zdroj neklidu na mese vás. Slyšel jsem, že muži z Cuerva měli prsty v tom, když na Bowmanových pozemcích byly nalezeny kůže vašeho dobytka a když Haskellovi shořela stodola se senem.“

Rančer zrudl. V jeho očích se zajiskřilo.

„Lžou! Lžou, aby od sebe odvrátili podezření! Proč teda nejdou k marshalovi a neukážou na mě, sakra? Něco vám povím, Huntere. Pro jejich tvrzení neexistuje ani náznak důkazů. Tu noc, když Haskellovi shořela stodola, byli všichni moji muži v Tucumcari! Je na to dost svědků! Lumpové v kraji se spojili, aby mě vyřídili a rozdělili si mezi sebe Cuervo! Ale já se umím bránit, Huntere, i když nemůžu chodit! Tušil jsem, že ostatní se užírají závistí. A nejhorší ze všech je Coleman Hubbard. To on proti mně poštval Haskella, Saunderse, Becketa a Cohena! Uvěřili mu ty jeho výmysly. Vy mu věříte také, Huntere?“

„Věřím jenom tomu, co vidím na vlastní oči, pane Flaherty,“ odvětil Jeff. „To je důvod, proč jsem s vámi chtěl mluvit. Nemíním tu proti někomu bojovat. Chci využít šance, kterou mi přihrála náhoda, a žít na Mesa Rica. Ten, kdo mě nechá na pokoji, se z mé strany nemá čeho obávat.“

Seth Flaherty na něj zamyšleně pohlédl.

„Je dobře, že jste za mnou přijel, Huntere,“ řekl. „Saunders byl hloupý blázen, který se nechal ostatními manipulovat. Prohlédl, teprve když ho oloupili o všechen dobytek. Přeju mu ty čtyři tisíce dolarů, které od vás dostal za ranč Kiowa. Mně jej nabídl za dva tisíce. Škoda. Měl jsem jednat dřív.“

Jeff Hunter uslyšel dusot kopyt.

Otočil se a uviděl, že Chuck Reeves odjíždí ze dvora na hřebci plemene morgan. Zamyšleně za ním hleděl.

Nevěřil mu. Připadal mu zákeřný.

Se Sethem Flahertym to bylo jiné. Zdálo se, že si rančer to, co říká, také myslí. Vypadalo to, že jeho rozrušení kvůli podezřením sousedů není hrané. Totéž se dalo říct i o Lynn Flahertyové.

„Pan Hunter by s námi mohl poobědvat, tati,“ řekla.

Jeff jí pohlédl do tváře. V jejích očích byla smyslnost.

Změnila své chování vůči němu. Neuniklo mu, jak napjala ramena, takže se jí na blůze rýsovala ňadra.

„Slyšel jste, Huntere. Jste zván,“ řekl rančer.

Jeff se pousmál.

„Možná někdy jindy, pane,“ řekl. „Dnes bych chtěl jet do Tucumcari, abych nechal ranč Kiowa na katastrálním úřadě přepsat na sebe.“

V tmavých očích Lynn Flahertyové se objevila lítost.

Rančer podal Jeffovi ruku a silně ji stiskl.

„Na dobré sousedství, Huntere,“ řekl upřímným tónem.

Jeff přikývl. Spadl mu kámen ze srdce. Možná je to, co se děje na mese, vina jiných rančerů. Jeff si předsevzal, že si s nimi promluví. Možná by mohl rozbroje odstranit a vrátit na mesu mír.

Lynn Flahertyová jej doprovodila ke stáji, kde stál jeho grullo.

Od noclehárny na něj hleděli Lewt Hollow a jeho dva kumpáni. Ten neplavec, kterému Jeff vyrazil kulkou kolt z ruky, vypadal, jako by se chtěl na Jeff a každou chvíli vrhnout.

„Nemohl byste se na zpáteční cestě zase zastavit na Cuervu, Jeffe?“ zeptala se Lynn.

„Uvidím, jestli to bude možné, slečno Flahertyová,“ odpověděl. Dotkla se jeho ruky a on ucítil, že má stažené hrdlo.

„Lynn,“ podotkla s úsměvem. „Byla bych ráda, kdybyste mi říkal Lynn, Jeffe.“

„Rád, Lynn,“ řekl a vyšvihl se do sedla. Sáhl si na okraj stetsonu a rychle otočil grulla. Cítil, jak se mu do tváře nahrnula krev.

Grullo vyrazil.

Jeff se ještě jednou ohlédl.

Viděl lehký úsměv na tváři Lynn Flahertyové a nevěděl, zda to myslí upřímně, nebo si s ním jen hraje.

+ + + + +

Frkání grulla jej varovalo, ještě než minul skály tyčící se z hustého křoví.

Jeff Hunter zastavil hřebce a pohlédl na světlovlasého obra Chucka Reevese, který se se založenýma rukama opíral o skálu a hleděl na něj. Jeho hřebce vidět nebylo.

„Co to má být, Reevesi?“ chladně se zeptal Jeff. „Jestli mi chcete něco říct, proč jste to neudělal na ranči?“

„Nechtěl jsem, aby někdo přihlížel, jak se vypořádám s takovým přivandrovalým tulákem, Huntere.“

Jeff se zašklebil.

„Takže ty máš něco proti mně, Reevesi? Něco skrýváš? Bojíš se, že vyjde na světlo něco, co nikdo nesmí vědět? Viděl jsem na ranči, jak jsi mi mířil na záda. Můžeš si být jistý, že už se k tobě nikdy zády neotočím. Nemám chuť bojovat, Reevesi. Jinak bys už dávno ležel ksichtem v blátě. Nech mě na pokoji, jestli chceš ještě nějakou dobu žít.“

Světlovlasý obr se ovládl jen s největším vypětím. V jeho světlých očích se jiskřilo. Svěsil ruce, jež měl předtím zkřížené na hrudi, a odepnul si svůj černý revolverový opasek. Jeho hlas se chvěl zlostí, když začal mluvit.

„Teď sesedneš z koně, Huntere, a já ti ukážu, kdo z nás dvou je lepší! Neuniklo mi, jak jsi svlíkal Lynn pohledem. To děvče patří mně a já ti to teď vysvětlím pěstmi.“

Jeff Hunter na něho udiveně hleděl. Okamžitě pochopil, že jeho žárlivost je jen hraná. Použil Lynn Flahertyovou jako záminku, aby se s ním mohl porvat.

Jeff si prohlížel jeho velké pěsti. Byly kostnaté a určitě tvrdé jak ocel. Mozoly svědčily o tom, že Reeves tvrdě dře.

Jeff chvíli přemýšlel nad tím, jestli se má souboji vyhnout. Mohl tasit peacemaker a přimět Reevese, aby šel kousek s ním, aby nemohl vzít pušku a střelit ho do zad.

Tím by ale nic nezískal. Pouze by jejich klání odsunul.

Jeff věděl, že Chucku Reevesovi se nebude moct vyhýbat věčně. Reeves mu chtěl dát na srozuměnou, že je z nich ten lepší. Kdyby se Jeff zdráhal přijmout tento boj, zkusil by to příště kulkou ze zálohy.

Jeff vytáhl pravou nohu ze třmene, přehoupl ji přes sedlo a plácl grulla po zadku.

Hřebec kousek odběhl. Na Reevesově hranaté tváři se objevil spokojený úsměv.

„Zbabělec nejsi, Huntere,“ posměšně řekl.

Jeff mlčel a odepínal si revolverový opasek.

„Co chceš, Reevesi? Mluvit?“

Reevesovi zmizel úsměv z očí. Olízl si rty a protáhl si ruce.

„Za několik minut si budeš přát, aby ses nikdy nenarodil, Huntere,“ zavrčel. „Zlomím tě tak, že se rozpláčeš, kdykoli se mi budeš muset podívat do očí.“

Jeff viděl, jak se k němu blíží obrova pěst. Hbitě se zaklonil a vyhnul se zuřivému útoku.

Reevese strhla síla úderu dopředu. Ještě uprostřed pohybu se otočil, protože si myslel, že Hunter využije šance a napadne ho z boku.

Jenže Jeff udělal krok zpět a počkal, až se Reeves vzpamatuje.

Předák přivřel oči.

Pochopil, že Hunter není hlupák, který se nechá jen tak zmlátit.

Jeho další útok již byl opatrnější. Pokusil se o fintu, ale Jeff ji včas prohlédl a Reeves opět máchl do prázdna.

Obrova tvář se zkřivila hněvem. Na čele se mu leskly krůpěje potu. S výkřikem se vrhl vpřed a pokusil se mocným hákem předejít Hunterovu obrannému manévru.

Tentokrát však Jeff neuhnul.

Zůstal stát, zablokoval Reevesovi ruku a zasadil mu úder pravačkou do brady.

Bolest mu projela rukou až po rameno. Připadalo mu, že si zlomil několik kostí.

Předák zasténal a ucouvl. Potřeboval několik vteřin na to, aby se vzpamatoval. Potom se na jeho zpoceném obličeji objevil úsměv. Viděl na Hunterovi, jak ho překvapilo, že po takové ráně nešel k zemi.

„To je všechno, Huntere? Takových ran snesu. Doufám, že ty můžeš o sobě říct to samé.“

Opět se vrhl na Jeffa.

Ten uhnul.

Zmocnila se ho panika. Jestli nedokázal poslat toho hromotluka k zemi direktem, který ho zasáhl přímo do brady, pak jak tedy?

Neustále se vyhýbal jeho pěstem. Jeff cítil, že dýchá stále rychleji.

Zdálo se, že Reeves má nekonečnou zásobu sil. Pořád se pohyboval hbitě.

Jeff věděl, že mu nemůže uhýbat věčně. Musí ho přemoci předtím, než ho Reeves zasáhne.

Zasadil mu další rány do tváře.

Byly to tvrdé údery, které by každým jiným mužem přinejmenším zacloumaly.

Reeves se však jen smál. Vypadalo to, že na hlavě je nezranitelný.

V tom samém okamžiku, kdy si to Jeff pomyslel, ho Reeves udeřil hákem do hrudi.

Bylo to, jako by dostal zásah kopytem. Měl vyražený dech a než se vzpamatoval, seděl na zemi. Přes hučení v uších slyšel bručivý řev. Instinktivně se převalil a uslyšel, jak těsně vedle jeho hlavy do země dupla bota s ostruhou.

Jeff se ještě několikrát převalil.

Potom se opět zvedl a pohlédl na předáka.

Ten se smál a mnul si pěsti.

„To je, co, Huntere?!“ zavrčel.

Jeff se vzpamatoval. Nehýbal se, když předák vyrazil proti němu. Musel zápas rozhodnout teď, jinak by ho Reeves umlátil.

Vyhnul se předákovu divokému háku a dal mu ránu do břicha.

Obrovo hekání utichlo.

Jeff před sebou spatřil jeho nekrytý levý bok. Zasadil mu tam tedy úder.

Reevesovi se podlomily nohy, jako by mu někdo podrazil hůl, o kterou se opíral. Zničehonic ležel v prachu. Pokusil se zapřít pěstmi o zem, ale dost dlouho trvalo, než ho ruce poslechly.

Zvedl hlavu. Jeho oči byly podlité krví. Zračila se v nich nenávist. Jeho dech se podobal funění dmýchadla.

„Vstaň, Reevesi!“ vyhrkl Jeff. „Snad se nechceš vzdát?“

Předák se s vypětím posbíral ze země. Vrávoral a nedokázal zvednout ruce.

Jeff se křečovitě usmál.

Byl rád, že našel Reevesovo slabé místo. Do jeho hlavy by mohl bušit hodiny, aniž by to mělo sebemenší účinek. A jediný úder do žeber stačil, aby se předák skácel na zem.

Jenže to ještě neznamenalo, že byl poražen.

Vždy, když ho Jeff zasáhl, zařval bolestí. Ve svém zoufalství byl nebezpečný jako postřelený grizzly.

Jeff inkasoval tvrdé rány.

Po nějaké době šel znovu k zemi.

Reeves však neměl dost sil na to, aby si ho podal na zemi, takže Jeff mohl opět vstát.

Musím s tím skoncovat, pomyslel si Jeff. Cítil, jak ho pomalu opouštějí síly.

Reeves už byl načatý. Jeho světlé oči byly skelné. Pouze jeho instinkt a vůle neprohrát ten boj ho ještě držely na nohou.

Potom Jeff uslyšel dusot kopyt.

Ozval se vysoký výkřik.

Uviděl, že Reeves si nekryje bok, a zasadil mu tam ránu, do které vložil všechny své síly.

Předák tlumeně vyhekl.

Jeho svalnaté tělo se rozechvělo, podlomily se mu nohy a skácel se na zem.

Tentokrát se už dál nehýbal. Ležel v písku s otevřenými ústy a nejevil známky života.

Vedle Jeffa se objevil stín. Měl co dělat, aby dokázal otočit hlavu. Nezřetelně viděl rozrušený obličej Lynn Flahertyové, která na něho hleděla, jako by byl nějaký netvor.

Potom se posadila vedle Reevese a pokusila se ho převalit na záda.

„Vy jste ho zabil!“ vykřikla na Jeffa.

Jeff chtěl něco namítnout, ale nezmohl se na víc než na zasípání.

Klást nohu před nohu a přejít k místu, kde ležel v písku jeho opasek s peacemakerem, pro něho znamenalo nepředstavitelnou námahu.

Dělaly se mu mžitky před očima, když se sklonil. Myslel si, že se už nenarovná. Nejraději by klesl na zem.

Jeho železná vůle mu to však nedovolila. Narovnal se a zapískal na grulla.

Náhle se vedle něho objevila Lynn Flahertyová. Chytila ho za ruku.

„Proč jste to udělal?“ vykřikla.

Jeff pověsil revolverový opasek grullovi na hrušku sedla, odstrčil ruku té ženy a z posledních sil se vytáhl na koně.

Bolelo ho celé tělo.

Pohlédl na Lynn Flahertyovou a s námahou řekl: „Zeptejte se Reevese, až se probere.“

Dotkl se patami slabin koně a grullo vykročil.

Jeff se neotáčel.

Musel se plně soustředit na jízdu, aby neztratil rovnováhu.

Hučelo mu v uších a doufal, že do Tucumcari dorazí dřív, než se skácí ze sedla.

Jel a nevnímal okolí.

+ + + + +

Jeff Hunter věděl, že ještě nikdy nebyl tak domlácený. Když se natáhl v dřevěné kádi v zadní místnosti holičství, jeho unavené svaly se pomalu začaly uvolňovat.

Lidé v Tucumcari vrtěli hlavou, když spatřili zaprášeného, zakrváceného cizince, který vrávoral do holičství.

Jeff chraplavým hlasem poprosil holiče, aby nechal odvést jeho grulla do stáje, připravil mu horkou lázeň a dal mu vyprat šaty.

Když pohlédl na své ruce, chvěly se. Mýdlo jej pálilo v ranách. Pohlédl do zrcadla a uviděl, že má natržené levé ucho. Silně krvácelo a měl tak zakrvácený límec košile. Naštěstí to bylo jedinkrát, kdy se Reevesovi podařilo mu zasáhnout hlavu. Další ránu už by dozajista nezvládl.

Jak na tom asi je předák?

Postarala se o něho Lynn Flahertyová sama, nebo jela na ranč pro pomoc?

Reeves nebyl muž, kterého by jedna porážka zlomila, to Jeff tušil. A byl si jist, že nyní bude ještě podlejší a zákeřnější.

Reeves teď věděl, že Jeffa Huntera pěstmi nepokoří. A s koltem by to nemohl zkusit už vůbec.

Jeff si byl jistý tím, že si teď bude muset dávat setsakramentsky velký pozor, aby nedostal kulku do zad.

Nevěděl, co chtěl Reeves tou rvačkou dosáhnout. Jenom žárlivost v tom být nemohla, k tomu nedal podnět ani on, ani Lynn Flahertyová.

Co je pravdy na podezřeních ostatních rančerů?

Že by Seth Flaherty něco předstíral?

Jeff věděl, že lidé postižení nepřízní osudu často zahořknou a mstí se na druhých.

Pokrčil rameny. Dokud ho nechají na pokoji, nechce o tom nic slyšet.

Po nějaké době voda vystydla.

Vylezl z vany a osušil se. Všude na těle a na rukou měl modřiny. Jeff se zamračil. Věděl, že údery předáka Cuerva bude cítit ještě mnoho dnů.

Omotal si kolem boků ručník a zavolal na holiče.

Objevil se štíhlý mladík s podobaným obličejem a přinesl mu čisté věci.

Jeff se oblékl. Ruce se mu již netřásly. Připnul si revolverový opasek a vzal do ruky peacemaker. Ten starý důvěrný pocit v ní teď neměl. Věděl, že musí být opatrný.

V krámu se zeptal holiče na Kiowu Saunderse.

Štíhlý muž se pousmál. „To se raději zeptejte v saloonu Plaza Larga, pane Huntere.“

Vtom mu zmizel úsměv z tváře, svraštil čelo a změřil si Jeffa pohledem.

„Nejste vy ten muž, který koupil od Saunderse ranč Kiowa?“ zeptal se ho.

„Máte něco proti tomu?“

Holič zvedl ruce. „Ne, proboha! Já jen… myslel jsem, že Saundersův ranč chtělo koupit Cuervo.“

Jeff se usmál.

„O tom mi Saunders neřekl,“ odpověděl. „A kromě toho bych si z toho asi nic nedělal.“ Zaplatil, sáhl si na okraj klobouku, který si nasadil na mokré vlasy, a opustil holičství.

Hledal saloon Plaza Larga.

Tucumcari mělo dlouhou a širokou hlavní ulici, na níž stály všechny obchody a veřejné budovy. V postranních ulicích byly jen obytné domy.

Saloon Plaza Larga se nedal přehlédnout.

U zábradlí stál nejméně tucet koní. Jeden černoch rozsvěcoval lucerny, které visely na verandě. Z otevřených dveří bylo slyšet piano.

Jeff přešel širokou ulici a vyšel na chodník. Míjeli ho muži a ženy. Nikdo si ho nevšímal. Rozrazil dveře a vstoupil dovnitř.

Hned uslyšel Saundersův chraplavý smích.

Viděl, že stojí u baru. Kolem sebe měl houf mužů.

Očividně plnými hrstmi rozhazoval peníze, které dostal za svůj ranč.

Jeff se postavil na konec barového pultu a čekal, až si ho Saunders všimne.

Stařík se okamžitě prodral mezi muži, kteří stáli kolem něj, k Jeffovi. Jeho šedé oči se leskly. Táhlo z něho, ale tak opilý, že by nevěděl, co dělá, zase nebyl.

„Ahoj, Huntere,“ zamumlal. „Čekal jsem tě už přes den.“

„Chcete utratit peníze za několik dnů?“ tiše se zeptal Jeff.

Saunders se usmál.

„Vypadám tak, Huntere? Starý Saunders není hloupý. Mé čtyři tisíce jsou v bance. To, co tu propíjím, jsou úroky.“

Jeffa to překvapilo.

„To vám banka platí tolik?“

„Čtyřicet dolarů za měsíc.“

„Hm, to je dvanáct procent. Jak jste to dokázal?“

Starý muž se prohnaně usmál.

„Mohou si mé čtyři tisíce dolarů nechat, až natáhnu bačkory,“ řekl. „Ale já jim ještě ukážu. Budu tu do osmdesáti. To mi můžete věřit, Huntere. Tak co, půjdeme rovnou na katastrální úřad?“

Jeff přikývl.

Saunders byl ještě docela střízlivý.

„Zůstanu přes noc ve městě, Saundersi,“ řekl. „Říkal jste, že si můžu vzít vůz zpátky na ranč. Kde jste ho nechal?“

„U kováře,“ řekl stařík.

Jeff vypil své pivo a odešel se Saundersem ze saloonu.

Na katastrálním úřadě přepsali ranč Kiowa na Hunterovo jméno. Jeff zaplatil poplatek. Saunders se chtěl rovnou vrátit do saloonu, ale Jeff zavrtěl hlavou. Ještě nic nejedl. Kromě toho chtěl ještě toho večera nakoupit věci, které potřeboval na ranči, aby mohl hned ráno vyjet.

Saunders s ním šel ke kováři a představil mu Huntera.

Hunter jel s povozem k obchodu a nechal si naložit věci, které koupil. Potom přijel k nájemní stáji, kde mohl povoz nechat v kůlně. Nakoupené věci zakryl plachtou.

Grullovi se ve stáji dařilo dobře. Spokojeně zafrkal, když Jeff nahlédl do jeho boxu a poplácal ho po krku.

Pojedl v restauraci hotelu, v němž si na noc pronajal pokoj.

Venku na Main Street bylo rušno. Teprve nyní si Jeff uvědomil, že je sobota. Do Tucumcari přijížděli kovbojové z okolních rančů. A dozajista tam byli i muži z Cuerva.

Rozhodl se, že půjde hned do postele. Neměl chuť se toho večera porvat s někým dalším z Cuerva.

+ + + + +

Když třeskly výstřely, Jeff Hunter se v posteli prudce posadil. Chvíli mu trvalo, než pochopil, kde je. Slezl z postele a přiskočil k oknu.

Odhrnul závěs. Po Main Street se prohnal houf jezdců. Křičeli něco, čemu Jeff nerozuměl.

Otevřel okno a vyhlédl na ulici.

Svítilo se už jen před saloonem Plaza Larga. Na chodník z něj vyšlo několik kovbojů.

Jeden z jezdců vypálil. Jeff spatřil záblesk ve tmě. Kulka rozbila jedno z oken saloonu.

Kovbojové zařvali a zase zmizeli.

„Sakra, tady nebude nikdo střílet bez mého příkazu!“ zvolal kdosi bručivě.

Jeff viděl, že jeden z jezdců zvedl ruku. Na jeho tvář na chvíli padla zář luceren před saloonem. Byla to ocelová tvář s ostrými rysy a velkým, zlomeným nosem, který připomínal zobák supa. Vedle něho seděl na hřbetě plavého koně černoch.

„Clemente!“ zvolal ten bručivý hlas. „Vyjdi ven!“

Jeff zavřel okno a rychle se oblékl.

Nemínil se míchat do záležitostí těch lidí dole, ale instinktivně cítil, že to nějak souvisí s rančem Cuervo. V noci se zřejmě stalo něco, co jezdce přimělo jednat.

Jeff si chvatně připnul revolverový opasek.

Vyšel z pokoje a utíkal dolů do haly.

U dveří stál noční portýr. Polovina dveří byla otevřená a portýr vyhlížel na ulici.

Jeff přišel k němu.

„Co se to venku děje?“ chraplavě se zeptal.

Portýr vytřeštil oči.

„Nevím,“ zašišlal. „Hubbard je zatraceně rozzuřený.“

„Coleman Hubbard?“ otázal se Jeff.

Portýr přikývl. Nemusel Jeffovi říkat, kdo to je Coleman Hubbard. Opět se ozval ten bručivý hlas, který volal na marshala Clementa.

„Jestli nevyjdeš na ulici, tak tu tvou barabiznu strhnu!“ zvolal Hubbard.

Jeff vyšel na ulici.

Koně jezdců se neklidně pohybovali. V jednom z domů na protější straně ulice se rozsvítilo. Světlo dopadalo na chodník.

Jeff zůstal stát ve stínu verandy hotelu. Přesto si ho všimli. Slyšel vysoké zvolání.

Jeden z jezdců otočil svého koně a zajel před hotel. Ten kůň byl černý a Jeff poznal i jezdce.

„Huntere!“ zvolala Kirby Hubbardová. „Co děláte tady v Tucumcari? Myslela jsem, že jste jel s Lynn Flahertyovou na Cuervo.“

Jeff viděl, že také ostatní jezdci zpozorněli. Muž s orlím nosem otočil hlavu. Mladík vedle něho obrátil svého strakáče a přijel k hotelu. Zastavil vedle Kirby Hubbardové.

„To je Hunter, Kirby?“ otázal se.

Kirby přikývla.

V tom okamžiku se na druhé straně ulice otevřely dveře marshalovy úřadovny. Ven vyšel muž. V záři pronikající zevnitř viděl Jeff jen jeho siluetu. Měl šle přes spodní triko a v rukou držel brokovnici.

„Proč tu tak křičíš uprostřed noci, Cole?“ zvolal.

„Proč?“ vykřikl Hubbard. „Dělej, Lincu, ukaž našemu drahému marshalovi, proč jsem tak rozzuřený!“

Mohutný černoch na plavém koni odjel stranou a sáhl po uzdě jednoho z dalších koní. Teprve nyní Jeff uviděl, že v jeho sedle něco leží. Černoch přivedl koně k marshalově úřadovně.

Jeff si nevšímal Kirby Hubbardové, sešel z chodníku a přešel ulici. Naproti vyskočil na chodník a pohlédl do marshalovy zkřivené tváře.

Jeden z Hubbardových mužů seskočil ze sedla. Chytil mrtvého ležícího přes sedlo za hlavu a zvedl ji.

„To je Hayword, Clemente!“ zvolal Coleman Hubbard. „Nedělal nic jiného, než že hlídal můj dobytek. Někdo ho střelil do zad. Acuňa zabijákům utekl. Jednoho z těch chlápků, kteří zabili Haywarda a odehnali můj dobytek, poznal.“ Otočil hlavu a řekl: „Pojď sem, Acuňo, a pověz našemu váženému marshalovi, cos viděl.“ K marshalově úřadovně přijel Mexičan. Jeho snědá tvář se podobala masce. Tichým hlasem řekl: „Ten muž, který zastřelil Haywarda, byl Chuck Reeves, marshale.“

Náhle se na Main Street rozhostilo ticho.

Jeff viděl, jak se marshalo va tvář zachmuřila a zbledla.

„Ten zatracený Mexikán lže, Clemente!“ zabručel kdosi od saloonu. „Reeves byl celý den na Cuervu. Mám pro to více než dva tucty svědků!“

Mezi jezdci nastal neklid. Někteří z nich tasili kolty.

„Ty svědky známe!“ zvolala Kirby Hubbardová. „Ale tentokrát se z toho Reeves nevyvleče. Teď je definitivně jasné, kdo je zodpovědný za všechna přepadení a vraždy!“

„Buď zticha, Kirby,“ okřikl ji Coleman Hubbard. Otočil se ke Clementovi. „Žádám, abyste hned jel na Cuervo a zatkl Reevese, Clemente. Pokud to neuděláte, budu vědět, že zákon je podplacen. Pak budu jednat sám.“

Clement rozrušeně oddechoval.

Jeff sevřel rty. V duchu viděl Chucka Reevese, jak v bezvědomí leží v písku před ním.

Jistě, Reeves byl drsňák. Ale mohl už o několik hodin později opět sedět v sedle, loupit se svými muži dobytek a zastřelit někoho ze zálohy?

Přistoupil k marshalovi. Nyní ho spatřil Coleman Hubbard. Jeho tvář byla podobná masce.

„Kdy došlo k tomu přepadení?“ zeptal se Jeff nahlas, aby to slyšel každý.

„Kdo jste?“ zabručel Hubbard.

Mladík, který přijel s Kirby Hubbardovou k hotelu, dojel na svém strakáči ke Colemanu Hubbardovi.

„To je Hunter, tati!“ vyhrkl.

Rančer trhl hlavou.

„Vy jste od Saunderse koupil Kiowu?“ otázal se. Nečekal na odpověď a dodal: „Kirby mi pověděla, že jste s Lynn Flahertyovou jel na Cuervo. Divím se, že jste ještě naživu, po tom, co jste provedl s Flahertyho muži u Ojo Negro a Cherisco Creeku.“

Jeff pokrčil rameny.

„Ptal jsem se na něco toho Mexičana, Hubbarde,“ řekl.

„Odpověz mu, Acuňo,“ vybídl rančer svědka.

„Napadli nás po setmění,“ odvětil Mexičan.

„Kde?“ zeptal se Jeff.

„Na trojmezí.“

„To je naše jihozápadní hranice, kde se sbíhají hranice Ojo Negro, Haskellova a Cohenova ranče,“ vysvětloval Hubbard. „Proč to chcete vědět, Huntere?“

„To je hodně daleko,“ zamumlal Jeff.

Hubbard přikývl.

„Acuňa jel jak s větrem o závod, Huntere, a my taky.“

„Nevěřím, že Acuňa viděl Chucka Reevese,“ řekl do ticha Jeff.

V následujících vteřinách bylo slyšet jen tiché frkání a hrabání koní. Coleman Hubbard a jeho jezdci na něho nevěřícně hleděli.

První překonala šok Kirby Hubbardová. Zvolala: „Spolčil se s Cuervem! Kdo ví, co mu Lynn Flahertyová slíbila za to, když jí pomůže nás vyhnat z kraje!“

Muži reptali.

Burt Clement stál před svou úřadovnou a vypadalo to, že neví, co si o tom všem má myslet.

Coleman Hubbard prudkým pohybem ruky umlčel své lidi a předklonil se. V jeho očích se nebezpečně jiskřilo.

„Musíte mi vysvětlit, co jste tím chtěl říct, Huntere,“ řekl tiše, ale tak ostře, že Jeffovi přeběhl mráz po zádech. „Říkám vám, že za Acuňu dám ruku do ohně. Bude po vás požadovat zadostiučinění, jestli ho označíte za lháře!“

Jeff pokrčil rameny.

„Víte stejně tak dobře jako já, Hubbarde, že člověk se za šera může mýlit. Možná si vraha s Reevesem spletl.“

„Jak víte, že to nemohl být Reeves?“ zeptal se Hubbard a lusknutím prstů zabránil Mexičanovi, aby se na Huntera vrhl.

„Vaše dcera vám řekla, že jsem dnes ráno jel s Lynn Flahertyovou na Cuervo, Hubbarde,“ odvětil klidným hlasem. „Slyšel jsem od Saundersových mužů, co se děje v tomto údolí. Navzájem se podezříváte. Vždycky rád vyslechnu obě strany, proto jsem jel na Cuervo, abych si promluvil se Sethem Flahertym. Flaherty všechno, co mu vy a ostatní kladete za vinu, popřel.“

Hubbard se chraplavě rozesmál. „Čekal jste, že se přizná?“

„Myslím, že se trochu vyznám v lidech, Hubbarde. Nepřipadalo mi, že by to byl lhář a nemilosrdný pirát prérie.“

„Aha. A mluvil jste i s Chuckem Reevesem?“

Jeffovi se ve tváři objevil úsměv, když přikývl. Pootočil hlavu, takže rančer uviděl tržnou ránu na uchu, kterou mu holič vyčistil jódem.

„To je jen zlomek toho, co mi Reeves po sobě nechal na památku, když si na mě počkal na cestě do Tucumcari, Hubbarde. Zítra budu hrát všemi barvami. Mohu vás ale ujistit, že Chuck Reeves vypadá ještě hůř. Zasáhl mě do hlavy jen jednou, já ho tam praštil snad stokrát, než jsem pochopil, že jeho slabé místo je na boku.“

Hleděli na něho s otevřenými ústy.

„Lže!“ vykřikl jeden z jezdců.

Jeff na něj vrhl ledový pohled a kovboj sevřel rty.

„Vy… vy jste zmlátil Chucka Reevese?“ vyhrkl Coleman Hubbard. „Proč vás napadl, Huntere?“

Jeff pokrčil rameny.

„Řekl, že mám dát ruce pryč od Lynn Flahertyové.“

Koutkem oka zachytil, jak Kirby Hubbardová polkla. V její krásné tváři se objevil ruměnec. Měla vytřeštěné oči. Jeff si všiml, že sevřela hrušku sedla tak pevně, že jí zbělaly klouby.

„Co to má co společného s Haywardovou vraždou?“ zeptal se vysoký černoch.

„Když jsem tam Reevese nechal, ležel v písku a nemohl se hýbat,“ řekl Jeff. „Slečna Flahertyová jela za námi. Pak se o něho asi postarala. Prali jsme se určitě aspoň hodinu. Musely být skoro tři, když jsem se vydal do Tucumcari. Reeves je možná drsňák, Hubbarde, ale nemyslím, že by už v noci byl schopen krást dobytek. Zeptejte se Acuňi, jestli viděl boule na Reevesově obličeji.“

Coleman Hubbard pohlédl na Mexičana, který náhle znejistěl. Acuňa pomalu zavrtěl hlavou.

Hubbard tiše zaklel.

Kirby Hubbardová trhla uzdou své klisny.

„Hunter se postavil za Flahertyho, tati! Teď víš, na čem jsi! Mají nás v kleštích!“

„To je nesmysl, slečno Hubbardová!“ ostře odvětil Jeff. „Dal jsem Sethu Flahertymu na srozuměnou, že mě váš spor nezajímá. Pokud mě nechá na pokoji, budu se držet zpátky.“

„Proč jste se nedržel zpátky tady?“ zvolal Kirby.

„Pravda je pravda, slečno Hubbardová, nemyslíte? Clement může zítra jet na Cuervo a podívat se na Chucka Reevese. Jestli má Reeves tvář v pořádku, možná Acuňa viděl jeho. Pokud ne, musel vašeho kovboje zastřelit někdo jiný.“

Coleman Hubbard rychle otočil svého šedáka a dal svým jezdcům znamení, aby ho následovali.

Muži pobídli svá zvířata a vyrazili po Main Street.

Hubbard po několika yardech zastavil. Otočil se a vrátil se k Jeffu Hunterovi. „V tomto kraji si nikdo nemůže hrát na nezúčastněného, Huntere,“ zavrčel. „Jednou se ocitnete mezi ohni. Úplně sám. A budete sám i tehdy, až jedna strana zvítězí. Jestli to budu já, Huntere, pak si vzpomenu na dnešní večer. A vy v tomto kraji nenajdete jediného přítele, to vám slibuju!“

Aniž by počkal na Jeffovu odpověď, obrátil šedáka a vyrazil za svými muži, kteří na něho čekali na konci Main Street.

Jeff hleděl za nimi, dokud nezmizeli ve tmě a neodezněl dusot kopyt.

Burt Clement si odkašlal. Podal Jeffovi ruku a chraplavě řekl: „Jsem Burt Clement, marshal Tucumcari, Huntere.“

Jeff přikývl. „Slyšel jsem, že jste dřív jezdil pro Cuervo, Clemente.“

Marshal svraštil čelo a zahákl si palce za šle.

„Chcete tím něco naznačit, Huntere?“

„Pojedete na Cuervo a podíváte se na Reevese?“

„Jistě.“

„Vyjedu při východu slunce, Clemente. Můžete mě doprovodit. Slečna Flahertyová mě pozvala, abych se tam na zpáteční cestě zastavil. Zajímá mě, jak se daří Reevesovi.“

Clement pomalu přikývl. Když na chodníku zaduněly kroky, otočil se. Také Jeff pohlédl tím směrem.

Ze saloonu Plaza Larga vyšlo půl tuctu kovbojů a kráčeli k nim.

Jeff poznal Lewta Hollowa a poznal i ty ostatní. Dva z nich byli u Cherisco Creeku.

„Nechci ve městě žádné problémy, Lewte,“ chraplavě řekl Clement muži s knírkem.

Hollow se zašklebil.

„Jaké problémy? Hunter přece zajistil bossovi alibi. Za to se na něho nemůžeme zlobit, že ano?“

„Co chcete,“ zeptal se Jeff.

„Rád bych tě viděl jít nahého po Main Street, Huntere,“ zamumlal muž s knírkem.

„Tu laskavost ti neudělám, Hollowe. Raději byste měli jet zpátky na Cuervo.“

„Mohli bychom ti trochu pomoct, Huntere,“ poznamenal Hollow.

„To by ti moc nepomohlo,“ chladně opáčil Jeff. „Nic bys z toho neměl.“

„Proč ne?“ zavrčel kovboj.

„Protože když má člověk má na ksichtu tři stopy hlíny, moc toho nevidí,“ odpověděl Jeff.

Otočil se a vrátil se po Main Street k hotelu.

Slyšel za sebou ostrý dech Lewta Hollowa. V přítomnosti marshala si však chlápek s knírem nedovolil Jeffovi střelit do zad.

+ + + + +

Vůz rachotil ze svahu do údolí, v němž stály budovy ranče Kiowa. Všude bylo ticho. Jeff neřekl McGowanovi a Tahokovi, co mají dělat. Protože byla neděle, předpokládal, že oba odpočívají.

Potom spatřil před stájí dva osedlané koně. Jejich srst byla zaprášená a zpocená. Na sedlo cayusea, který patřil Jimmymu Tahokovi byl, připevněn smyk.

Jeff svraštil obočí.

Nikdo na prérii nenechá svého koně, aniž by se o něj postaral, bez vážného důvodu, to dobře věděl.

Jeff přiměl koně v zápřahu k vyššímu tempu.

O několik minut později vůz vjel na dvůr a zastavil před stájí. Před domem ležel mastif.

Dveře noclehárny byly otevřené.

Jeff v nich viděl Leftyho McGowana. Vlasy měl zpocené a také na čele se mu leskl pot.

Jeff seskočil z povozu.

„Co se děje, Lefty?“ zvolal.

McGowan zavrčel něco, čemu Jeff nerozuměl.

Jeff k němu doběhl a šel za starým kovbojem do noclehárny.

McGowan ustoupil stranou a Jeff tak mohl pohlédnout na postele.

Jimmy Tahoka ležel na své posteli. Jeho tvář byla zpocená, černé oči byly vytřeštěné. Ústa měl pevně sevřená.

Jeff k němu přeskočil a vykřikl, když uviděl velkou krvavou skvrnu na obvazu, kterým měl ovázanou hruď.

Mladík trpěl bolestmi.

„Kulka?“ zabručel Jeff.

Jimmy Tahoka přikývl. Stálo ho to velké úsilí.

„V hrudi,“ řekl tlumeně za Jeffem McGowan. „Pojedu do Tucumcari a přivedu doktora.“

„Kdy se to stalo?“

„V noci. Přivezl jsem Jimmyho sem. Přijeli jsme teprve před půlhodinou.“

Jeff si odepnul revolverový opasek. „Kde má tu kulku?“ chraplavě se zeptal.

Lefty McGowan pokrčil rameny.

„Na levé straně. Pod srdcem.“

Jeff přemýšlel. Trvalo by mu přinejmenším osm hodin, než by se s lékařem vrátil z Tucumcari.

„Podívám se na tu ránu, Jimmy,“ zamumlal. „Lefty, přines z domu džbán s pálenkou a ohřej vodu.“

Starý muž polkl. Chvíli hleděl na Jeffa, potom se otočil a vyběhl ven.

Jeff opatrně odvázal obvaz.

Mladík tiše sténal. Měl zavřené oči a prsty křečovitě svíral matraci.

Rána vypadala ošklivě. Nacházela se na úrovni levého dolního žebra.

Jeff z ní opatrně utřel krev.

Rána nebyla hladká. Kulka vytrhla kus masa. To mohlo znamenat jen to, že kulka trefila i poslední žebro.

„Vydržíš to, Jimmy?“ zeptal se Jeff.

Mladík pomalu přikývl. Po čele se mu řinul pot.

„Možná to není tak hrozné,“ zamumlal Jeff. Otočil hlavu a zvolal: „Kde jsi, Lefty?“

Po minutě přišel McGowan se džbánem a čistým plátnem.

„Ta voda bude za chvíli,“ vyhrkl.

„ Zůstaň u Jimmyho,“ chraplavě řekl Jeff. „Potřebuju nůž s tenkou čepelí. Víš, jestli měl Kiowa Saunders něco takového?“

„Musí být v kredenci, bossi,“ zamumlal Lefty.

Jeff přeběhl přes dvůr.

Teprve podvědomě mu došlo, jak ho Lefty McGowan nazval. Ano, byl bossem ranče Kiowa. A pochopil, že nejde jen o to dávat příkazy, ale že to s sebou nese i odpovědnost.

Vytáhl šuplík kuchyňského stolu a našel v něm vhodný nůž.

Voda v hrnci už začala vařit. Jeff ji sundal z kamen a podržel čepel nože nad plamenem. Pak vzal mísu a hrnec s vařící vodou a šel zpátky do noclehárny.

Jimmy Tahoka byl bledý jak stěna. Měl zavřené oči.

McGowan mu na ránu tiskl cár látky. Byla celá od krve.

„Vždycky kašlal, když pil ten Kiowův dryák,“ namítl.

Jeff postavil mísu a hrnec na stůl a ten přistrkal k posteli. Z vody stoupala pára, když ji naléval do mísy. Hodil do ní nůž a začal plátno trhat na pruhy. Pak vytáhl nůž z horké vody a utřel jej do čistého plátna. Kývl na McGowana a starý muž ustoupil.

Jeff hodil zakrvácený kus látky na zem.

Z rány tekla krev. Byla tmavá. Jeff věděl, že by to vypadalo jinak, kdyby byly zasaženy plíce. Za války viděl mnoho raněných a nejednou svým druhům vytahoval kulky.

„Drž Jimmyho pevně za ruce, Lefty!“ zavrčel.

McGowan přistoupil k posteli a chytil mladíka za paže.

Jimmy vytřeštil oči.

„Trochu to bude bolet, Jimmy,“ zamumlal Jeff. „Lefty tě bude pevně držet, aby ses nemohl hýbat.“

Sám vylezl na postel a posadil se Jimmymu na stehna. Potom se sklonil k jeho hrudi, ještě jednou mu utřel krev a otevřel ránu ostrým nožem o kousek dál od vstupního otvoru.

Jimmy Tahoka vykřikl a vzepjal se. Potom se zhroutil. Upadl do bezvědomí.

Jeff si slyšitelně vydechl.

Nebyl s nožem daleko od rány, když ucítil tvrdý opor. Opatrně se pokusil dostat se špičkou pod kulku. Trvalo mu téměř dvě minuty, než se mu to podařilo. Na čele měl studený pot. Nekonečně pomalu kulku vytáhl. Musel potlačit chvění levé ruky, než špičkami prstů sáhl po olověné kulce a vytáhl ji z rány.

Hodil ji do mísy s horkou vodou.

Těžce oddechuje slezl z postele, vzal džbán s kořalkou a namočil do něj kus plátna. Potom jím očistil okraje rány.

Z rány neustále tekla krev. Jeff doufal, že na kulce nebyl olej nebo jiná špína.

Přitiskl na krvácející ránu složený pruh látky a začal mladíkovi ovazovat hruď. Při tom mu ohmatal žebro pod ranou. Cítil, jak se poddalo.

Jeff si oddechl. Možná to zranění nebude tak zlé, jak vypadalo. Kulka narazila na žebro a sjela po něm dolů. Kdyby pronikla mezi obě spodní žebra, pravděpodobně by Jimmyho Tahoku zasáhla do srdce.

Pevně obvaz utáhl.

Jimmy Tahoka sténal. Chvěla se mu víčka, ale z bezvědomí se neprobral.

Jeff skončil.

„Můžeš ho pustit, Lefty,“ zamumlal.

McGowan slezl z postele a hlasitě vydechl. Hleděl na kulku, kterou Jeff vytáhl z vody.

„Kdo to byl?“ chraplavě se zeptal Jeff.

Lefty McGowan si olízl rty. Vrásky v jeho obličeji připomínaly řezné rány.

S odpovědí váhal. Potom vzal džbán na stole, přiložil si jej k ústům a několikrát si lokl, až mu do očí vhrkly slzy.

Ztěžka oddechuje jej opět postavil na stůl.

„Přišels i o posledních dvě stě krav, bossi,“ přidušeně řekl. „Jimmy a já jsme je chtěli hnát od pramene Cherisca sem do údolí. Ti bandité už na nás museli čekat. Najednou tam prostě byli. Jimmy to koupil do hrudi. Já jsem měl štěstí, že můj kůň uskočil stranou, když ho škrábla kulka. Cválal pryč, jako by měl čerta v patách. Potřeboval jsem víc než čtvrt hodiny, než jsem ho zvládl. Lupiči hnali ty krávy pryč, sám jsem jim v tom nemohl zabránit. Myslel jsem jen na Jimmyho. Nechal jsem tam svého hnědáka stát a připlížil jsem se k tomu odehnanému stádu. Bandité táhli pryč, aniž by mě hledali. Pak jsem našel Jimmyho s kulkou v hrudi. Ovázal jsem ho a chtěl jsem ho posadit do sedla koně. Měl však hrozné bolesti a poprosil mě, abych ho tam nechal ležet. Počkali jsme, až se rozední. Vyrobil jsem smyk, na který jsem Jimmyho položil, a tak jsem ho přivezl na ranč. Ta cesta nám trvala dlouho.“

Jeff hleděl na toho starého kovboje.

Pomyslel na Colemana Hubbarda, který v noci přijel do Tucumcari, aby u marshala vznesl žalobu kvůli přepadení jeho stáda. Byli to snad ti samí zloději dobytka, kteří uloupili i poslední krávy z ranče Kiowa?

„Poznali jste někoho z těch chlápků?“ otázal se Jeff chraplavým hlasem.

Lefty McGowan se ještě jednou napil ze džbánu. Hřbetem ruky si otřel rty a odpověděl: „Jimmy spatřil tvář toho chlápka, který na něj střílel, v záblesku výstřelu, bossi,“ poznamenal.

Jeff na něho soustředěně hleděl.

„Kdo?“

„Chuck Reeves,“ vyhrkl Lefty McGowan.

Jeff Hunter nevěřícně pohlédl na starého kovboje.

Sakra, vždyť byl ráno s marshalem Burtem Clementem na Cuervu. Clement si tam prohlédl Chucka Reevese, který se podle výpovědí lidí na Cuervu od svého návratu s Lynn Flahertyovou neodvážil z domu.

Jeff ho viděl také. Jeho tvář byla tak domlácená, že téměř nebyl poznat. Levé oko měl takřka celé zavřené. A tržná rána pod pravým okem byla oteklá. Reeves musel vynaložit všechny síly, aby zkrotil svůj hněv, když uviděl Jeff a Huntera. Z té porážky se dosud nevzpamatoval psychicky ani fyzicky. Jeff nevěřil tomu, že by ještě té samé noci byl schopen dlouhé jízdy.

A teď i Jimmy Tahoka tvrdil, že v tom střelci poznal Chucka Reevese.

„To není možné,“ zamumlal Jeff.

Lefty McGowan přivřel oči.

„Byls na Cuervu?“ zeptal se hrdelním hlasem.

Jeff přikývl. „Mluvil jsem se Sethem Flahertym. Řekl, že všechno, co se mu přisuzuje, je lež. Proti Cuervu nejsou žádné důkazy. To potvrdil i marshal Clement.“

McGowan si vztekle odplivl na zem.

„Clement je Flahertyho člověk, bossi,“ zavrčel. „Je mi úplně jedno, co ti řekl Flaherty. Vím jen, že Jimmy má oči jak ostříž a nikdy by netvrdil něco, co není pravda.“

Uslyšeli tiché sténání a ohlédli se.

Jimmy Tahoka otevřel oči a pohlédl na ně. Levou rukou si sáhl na ovázanou hruď.

„Je venku?“ hlesl.

Jeff přikývl a ukázal mu kulku, kterou mu vytáhl z rány.

„Zlomila ti žebro, Jimmy,“ zamumlal Jeff. „Proto nepronikla hlouběji. Nemyslím, že bys byl nějak vážně poraněný.“

Mladík se pokusil o úsměv, ale bolesti byly příliš silné.

Jeff k němu přistoupil blíž.

„Jimmy,“ tiše řekl. „Lefty tvrdí, žes tam viděl Chucka Reevese. Všiml sis něčeho na jeho tváři?“

„Hej, nemůžeš Jimmymu…“

„Buď zticha, Lefty!“ skočil mu Jeff do řeči.

„Čeho bych si na ní měl všimnout?“ zašeptal mladík.

„Byla jeho tvář opuchlá a byly na ní modřiny?“

Jimmy Tahoka na něho nechápavě hleděl. Pomalu zavrtěl hlavou.

„Vypadal tak jako vždycky,“ zamumlal. „Viděl jsem v jeho očích zadostiučinění, když na mě vystřelil.“

Jeff se kousl do rtů. Nevěděl, co si o tom má myslet.

Mexičan a Jimmy Tahoka nebyli lháři. A nemohli se nezávisle na sobě tak zmýlit. A přece bylo nemožné, aby té noci viděli Chucka Reevese. Musel to být někdo, kdo je Reevesovi podobný. V temnotě nebo při záblesku výstřelu si jej mohli snadno s někým splést.

„Co je, šéfe?“ zeptal se Lefty McGowan.

Jeff Hunter mu začal vykládat, co se stalo od chvíle, kdy vyjel z ranče Kiowa na Cuervo promluvit si tam se Sethem Flahertym.

+ + + + +

Jeff Hunter hleděl do písčitého koryta, které kdysi muselo být řekou. V měkkém písku byly zřetelně vidět stopy dobytka.

Takže se nemýlil.

Celou hodinu se bavil se starým Leftym McGowanem, který mu vyprávěl o tom, jak bandité dosud postupovali. Nyní to bylo poprvé, kdy udeřili na dvou rančích zároveň.

Protože Jeff Hunter věděl, co se stalo na Ojo Negro, mohl si spočítat, kterým směrem bandité museli jet.

Bylo pro ně jednoduché se na rozlehlém území Mesa Rica někde skrýt, protože dva kovbojové ranče Kiowa nemohli být všude.

Coleman Hubbard, jak se zdálo, už dříve pochopil, že pronásledování nemá smysl. Očividně považoval za nadějnější podat žalobu u marshala než bandity pronásledovat.

Jeff projel písčitým korytem.

Mesa Rica bylo porostlá osamělými stromy. Daleko na severu se dokonce táhl les. Lefty mu řekl, že v posledních letech tam skoro nejezdili, protože půda byla příliš chudá a dobytek se tam skoro nikdy nezatoulal.

Pronásledovala ho myšlenka na Chucka Reevese.

Koho to Acuňa a Jimmy Tahoka viděli? Jeff byl pevně přesvědčen o tom, že to nemohl být Reeves.

Brzy Jeff dorazil do lesa a ponořil se do jeho šera. Stopy dobytka byly zatím zřetelně vidět.

Půda ale byla stále kamenitější. Les řídl a pak před sebou Jeff spatřil planinu, zbrázděnou nesčetnými roklemi a úžlabinami.

A potom už stopy přestaly být vidět.

Jeff jel dál stejným směrem jako dosud. Dorazil k hornímu okraji kaňonu. Vedla do něj stezka vyšlapaná zvířaty. Dole byla tma.

Jeff se vydal po stezce dolů. Nikde ani stopa po dobytku. Někde by tam přece musely ležet kravince, kdyby bandité to stádo hnali tudy.

Tiše zaklel, otočil svého grulla a vyjel zpátky.

Slunce již stálo nízko nad západním obzorem. Jeff nevěřil, že toho dne ještě něco objeví.

Nazdařbůh jel směrem na západ a dorazil k hraně strmého svahu planiny. Viděl odtud na rovinu, proťatou temným pásem řeky Rio Conchas. Rio Conchas bylo hranicí jeho pozemků. K řece to byly možná ještě tři míle. Země tam byla porostlá travou, ale Jeff pochopí, že je pro něho nepoužitelná, protože odtud na mesu nevedla žádná cesta.

Nezbývalo mu než i tentokrát jet zpátky. Všude kolem se táhly úzké rokle. Žádné stopy již nespatřil.

Slunce zašlo a rychle se setmělo.

Jeff hledal místo vhodné pro tábořiště, když spatřil tmavou skvrnu na světlé skále. Jel tam a uviděl, že to je kravinec.

Seskočil ze sedla a prohlédl si jej. Trus ještě nebyl vyschlý. Nemohl tam být ještě ani patnáct hodin.

Jeff a zachvátila lovecká horečka.

Znovu vyskočil do sedla a vyjel k úžlabině, která se táhla před ním.

Byla tak úzká, že by jí neprojeli ani dva jezdci vedle sebe. Rokle za ní byla zahalena tmou. Jeffovi se zdálo riskantní tam jet. Proto seskočil ze sedla a pustil uzdu grulla na zem. Chtěl se do úžlabiny nejdřív podívat pěšky.

S překvapením zjistil, že úžlabina se po přibližně padesáti yardech náhle rozšiřuje.

Jeff uslyšel nějaký hluk.

Naslouchal. Zmocnilo se ho vzrušení. Jestli ho nešálil sluch, bylo to bučení dobytka.

Přiběhl zpátky ke grullovi, chytil ho za uzdu a provedl ho úžlabinou. Na tvrdé, kamenité půdě jeho kopyta klapala a jejich hlas se odrážel od skalních stěn.

Jeff se zastavil.

Věděl, že ho bude slyšet daleko.

Grullo stříhal ušima. Něco zavětřil.

Jeff mu položil dlaň na nozdry. Grullo pochopil, že musí být tiše.

Jeff ho nemohl vzít s sebou. Někdo by mohl slyšet klapot jeho kopyt na kamenité půdě.

Vzal ze sedlového pouzdra henryovku a vydal se dál.

Úžlabina se rozšiřovala do kaňonu. Za dalším ohbím zůstal Jeff stát.

Zahlédl zář ohně.

Nyní bylo bučení dobytka zřetelně slyšet.

Coleman Hubbard neřekl, kolik lupičů přepadlo jeho muže. Lefty McGowan odhadoval, že dobytek z Kiowy odehnalo přibližně půl tuctu chlapů. Několik z nich muselo zůstat u dobytka z Ojo Negro, takže se dalo počítat s tím, že banditů je přinejmenším deset. A to bylo na jediného muže příliš.

Jeff Hunter nemínil jet zpátky pro pomoc. Nevěděl, zda tam lupiči dobytek nechají i další den, zda ho již za ranního šera nepoženou k brodu přes Rio Conchas.

Kráčel dál.

Oheň zřejmě hořel někde mezi skalami. Jeff viděl rudou zář na skalních stěnách, samotné plameny nikoli.

Dával si na čas.

Lupiči měli u stáda určitě hlídky. Pokud byli opatrní, nechali někoho i v ústí kaňonu, jenž vedl na Mesu Rica.

Jeff toho muže málem přehlédl.

V poslední chvíli ho varoval sotva zachytitelný pach tabáku. Přitiskl se ke skalní stěně a chvíli nedýchal. Trvalo několik minut, než zjistil, kde hlídač je.

Náhle se ozval dusot kopyt.

Jeff spatřil jednoho jezdce. Zastavil přibližně padesát yardů od něj. Muž zaklel a řekl: „Nevím, co to do Gaillarda vjelo. Zatím se nikdy nebál, že nás někdo pronásleduje. Potřebuju se vyspat stejně tak jako ostatní.“

Druhý muž, který musel sedět v nějakém skalním výklenku před ním, se zasmál a odpověděl něco, čemu Jeff nerozuměl.

Jezdec znovu vyjel, směrem k Jeffovi.

Jeffovi se zatajil dech.

Jestli ten muž pojede roklí nahoru na mesu, musí objevit jeho grulla!

Jeff sevřel pažbu své henryovky a přitiskl se ke skalní stěně.

Banditův kůň tiše zafrkal. Jezdec trhl uzdou a cosi zamumlal. Pak projel kolem Jeffa.

Jeff čekal ještě několik vteřin, než se pohnul. Hlavou se mu honily myšlenky. Bylo mu jasné, že chlápka na koni nemůže zneškodnit neslyšně. Neměl však na vybranou. Kdyby ten chlápek objevil jeho grulla, byl by v pasti.

Vrhl se na jezdce a rozmáchl se karabinou.

Kůň si všiml, že se za ním něco děje. Odtančil stranou. Jezdec trhl uzdou, v poslední chvíli vedle sebe spatřil stín a chtěl se vrhnout ze sedla.

Vtom už ho zasáhla pažba henryovky. Úder ho omráčil.

Kůň zařehtal.

Jeff k němu přiskočil a sáhl po ohlávce. Jezdec se svalil ze sedla. Kolt mu vypadl z pouzdra. Ozvalo se cinknutí, které muselo být slyšet hodně daleko.

Jeff měl co dělat, aby uklidnil nervózního koně.

„Hej, co je s tebou, Neale!“ zvolal muž na hlídce.

„Ta zatracená herka se čehosi polekala,“ nezřetelně zvolal Jeff.

Na stezce se objevil muž. V pravé ruce držel pušku.

Jeff si chvíli myslel, že mu trik vyšel. Potom se mu však zablesklo u boku a těsně kolem hlavy mu proletěla kulka. O několik yardů dál narazila do skály.

Jeff vyskočil na koně. Zaklel, když viděl, že desperát se pravou nohou zaklesl ve třmeni. Kůň ho chvíli vlekl s sebou.

Pak se noha uvolnila a bandita spadl na zem.

V kaňonu bylo rázem rušno. Jeff slyšel hlasy.

Prudce trhl uzdou zvířete, které se téměř nedalo ovládnout. Opět třeskl výstřel. Kulka mu natrhla rukáv kabátu na rameni. Pálilo to, jako by se dotkl rozžhaveného železa.

Otočil hlaveň karabiny a naslepo vypálil.

Ozval se výkřik.

Uviděl stín muže, jenž přiběhl až na dvacet yardů k němu a pak se skácel k zemi. Jeho puška zarachotila na kamenité půdě.

Jeff kopl koně patami do slabin. Zařehtal a vyrazil.

V kaňonu se ozval řev a dusot kopyt. Jeff věděl, že mu jde o krk.

Ta přesila byla příliš velká na to, aby se jí mohl postavit. A bylo jisté, že bandité ho budou štvát, protože museli zabránit tomu, aby jim unikl a prozradil jejich úkryt.

Na kamenité půdě klapala okovaná kopyta koní. Klapot se mnohonásobně odrážel od skalních stěn. Znělo to, jako by roklí jela celá kavalkáda.

Po několika minutách byl Jeff u svého grulla. Seskočil ze sedla banditova koně a zahnal ho zpět do kaňonu. Vyšvihl se na hřbet grulla, otočil ho a kopl patami do slabin.

Grullo vyrazil a cválal k úzkému hrdlu rokle. Na kamenech od jeho podkov odskakovaly jiskry.

Stezka byla strmá. Jeff si to při cestě dolů vůbec neuvědomil. Grullo několikrát uklouzl, ale pokaždé se včas vzpamatoval.

Za Jeffem v kaňonu zněly hlasy.

Náhle se před ním objevila hrana mesy. Předklonil se, aby to grullovi ulehčil.

V tom se však hřebci podlomily přední nohy.

V té samé chvíli se Jeff otočil, aby pohlédl na pronásledovatele, takže se neudržel v sedle. Levou rukou pustil uzdu a chtěl se chytit hrušky sedla. To se mu však nepovedlo. V pravé držel karabinu, když letěl vzduchem.

Tvrdý náraz mu vyrazil dech. Na okamžik se mu zatmělo před očima.

Z dálky se ozýval klapot kopyt a hlasy. Chtěl se opřít o levou ruku, jenže sáhl do prázdna a ztratil rovnováhu.

S tichým výkřikem se svalil. Mával levou rukou, ale neměl se čeho chytit, takže pustil henryovku.

Padal, ale vtom na něco narazil. Do tváře ho šlehaly větve. Jedné z nich se chytil a pak se jí pevně držel.

Sípavě dýchal.

Ještě nevěděl, co se vlastně stalo. Nad ním se ozýval klapot kopyt a výstřely. Viděl záblesky ve tmě a domníval se, že slyší řehtání svého grulla.

Potom se kolem něj rozhostilo ticho.

Pokoušel se pohnout. Křoví, jehož se držel, se zakymácelo.

Jeff strnul.

Jeho oči postupně uvykaly tmě. Zvedl hlavu a pohlédl nahoru. Nad ním byla zřetelně vidět hrana, přes kterou se musel zřítit. Jasně se rýsovala proti obloze.

Polkl.

Padal nejméně dvacet stop. Měl neuvěřitelné štěstí, že ho ten keř zachytil. Nemohl to sice vidět, ale propast byla určitě mnohem hlubší. Všiml si, že zezdola stoupá chlad.

Pokusil se zapřít nohama. Nacházel se na římse, jež se táhla napříč skalní stěnou. Přitiskl se ke skále a začal hmatat kolem sebe. Nikde však nenašel jedinou hranu ani škvíru, za kterou by se mohl zachytit: Polil ho pot.

Proklínal tmu.

Potom se znovu ozval klapot kopyt. Ti chlápci něco volali.

„Musí přece být někde tady!“ řekl kdosi chraplavým hlasem. „Kdyby seskočil z koně, všimli bysme si toho.“

Dostali snad grulla?

Nad hranou propasti se objevilo světlo. Někdo tam zapálil větev.

Jeff pohlédl dolů. Neviděl nic než černo.

„Prohledejte všechny zákoutí a výklenky!“ zvolal znovu ten chraplavý hlas. „Musíme toho chlápka chytit, jinak nám boss utrhne uši! Neale, pojď sem!“

Neal musel být ten muž, kterého Jeff srazil ze sedla jeho koně.

„Poznals ho?“ zeptal se chraplavý hlas.

„Jak jsem ho mohl v té tmě poznat, Gaillarde,“ zavrčel desperát. „Kromě toho na mě skočil zezadu. Jenom jsem koutkem oka uviděl stín a potom mě omráčil.“

Náhle byla propast, na jejíž stěně seděl Jeff, zalita světlem.

Jeff sáhl po svém peacemakeru a zvedl jej. Vystřelil nahoru. Kulka se odrazila od skály a proletěla těsně kolem sešklebené tváře bandity, který se díval dolů.

Muži vykřikli. Jeffa se zmocnila panika.

Objevili ho a teď pro ně bude hračka vyřídit ho kulkou.

Pohnul se, ale uklouzla mu levá noha. Tvrdě se udeřil levým kolenem do hrany římsy. Levou rukou se chytil větve keře, jenže ta se s křapnutím ulomila. Jeff chvíli padal, načež tvrdě narazil. Křečovitě držel peacemaker. Když poznal, že už nepadá, strčil ho zpátky do pouzdra.

Nahoře se opět objevilo světlo, mihotavé plameny louče však již neviděl. „Kde je?“ ozval se chraplavý hlas muže, o němž onen Neal mluvil jako o Gaillardovi.

„Musí být schovaný pod tím keřem,“ odpověděl další bandita.

Třeskly výstřely a kulky svištěly mezi větvemi a listím.

Najednou poznal, proč nepadal dál. Zachytil se totiž na skalním výstupku. Nad ním ze stěny vybíhal výčnělek, na němž rostl ten keř. Díky tomu byl v bezpečí před kulkami.

„Musel se zřítit do propasti,“ řekl jeden muž.

„Dejte sem další pochodeň!“ zvolal Gaillard. „Hoď ji dolů, Tatume!“

Kolem Jeffa proletěla hořící pochodeň. Se zatajeným dechem se přitiskl ke skále. S vytřeštěnýma očima hleděl dolů, kde ohnivá pochodeň zmizela.

„Nic není vidět,“ řekl hrdelní hlas jednoho z banditů. „Ta propast je zatraceně hluboká.“

„Musíme si být jistí,“ zavrčel Gaillard, který byl očividně jejich vůdcem. Jeho hlas byl nyní tišší. Odešel od hrany propasti.

Jeff slyšel jen mumlání.

Pak se nad ním ozvalo šourání a hekání.

Uplynulo více než půl hodiny, než propast znovu zalilo světlo.

„To musí stačit,“ řekl Gaillard. „Shoďte ty kameny dolů.“

Jeffovi se zatajil dech.

Po zádech mu přeběhl mráz. Přitiskl se ještě víc ke skalní stěně a neodvážil se dýchat.

Začaly padat první balvany.

Propastí zněl hrozný rachot. Křoví nad ním bylo rozdrceno po nárazu jednoho kamene. Kořeny se nedokázaly udržet v tenké vrstvě hlíny. Spolu s kamením spadl do hlubiny i keř.

Výčnělek nad ním Jeff a chránil. Kameny narážely do protější stěny a s rachotem padaly dolů. S prachem se snášely i úlomky kamení. Jeff toho moc neviděl.

Pak se rozhostilo ticho. Z hlubiny se ozývalo jakési tiché bručení.

Jeff dýchal co nejtišeji. Ve svalech měl křeč. Věděl, že nesmí způsobit sebemenší šramot, pokud chce přežít.

„To ho dorazilo,“ řekl nad ním Gaillard. „Akorát nevím, kdo to byl. Má hezký hrob. Nemůže si stěžovat, co?“

Desperáti se rozesmáli.

Jeff slyšel chvíli frkání koní, vrzání sedel a klapot kopyt, a pak už nic. Jeff Hunter se roztřásl po celém těle a nedokázal se ovládnout.

Ještě nikdy v životě neunikl smrti tak těsně.

Zavřel oči a hlavou se opřel o skalní stěnu.

Nevěděl, jak dlouho tak seděl.

Chlad pronikal jeho oděvem a udržoval ho bdělého.

Toužebně čekal na ráno a modlil se, aby z propasti našel nějakou cestu, než se bandité vrátí a spustí po laně někoho, aby se podíval, že je opravdu pohřben pod balvany.

+ + + + +

Jeffovi byla zima. Stále si mnul ruce, aby zůstaly ohebné. Noc jako by nechtěla skončit.

Občas si myslel, že slyší dusot kopyt, ale to ho zřejmě jen šálily smysly.

Náhle pochopil, že už není tma. Viděl šedou skalní stěnu naproti a čárance, které na ní zůstaly od padajícího kamení.

Okamžitě zvedl hlavu a pohlédl nahoru.

Nebe bylo šedé.

Chvíli mu to trvalo, než se dokázal zvednout. Údy měl od dlouhého sezení ztuhlé. Celé tělo ho bolelo. Nebyl to jen důsledek pádu, věděl, že se ještě úplně nevzpamatoval ze rvačky s Chuckem Reevesem.

Viděl, že malý výstupek, na kterém strávil celou noc, vede podél stěny kousek dál. Opatrně se posunoval, až se ocitl pod převislým skalním výčnělkem a uviděl nad sebou okraj propasti.

Vyděsil se.

Nahoru to bylo nejméně třicet stop a zdálo se, že skalní stěna je hladká.

Ohmatával skálu. Nad ním vedla úzká římsa, na níž stál, když ho zachytil ten keř. Ten už tam nebyl. Kameny ho strhly dolů.

Neodvážil se pohlédnout pod sebe. Tam někde dole ležela jeho henryovka. Pravděpodobně ji rozdrtily kameny.

Prsty se chytil římsy.

Sebral všechny své síly a se sténáním se vytáhl. Levou nohou se opřel o malý výčnělek. Po čele se mu řinul pot, když konečně stanul na římse, jež vedla šikmo podél skalní stěny.

Římsa byla stále užší, ale byla to jediná možnost, jak se dostat z propasti.

Přitisknut ke skále se posunoval dál.

Z hlubiny stoupal chlad. Jeho šaty byly zvlhlé. Cítil, jak se mu chvějí kolena. Po čele se mu řinul pot.

Když se římsa zúžila, opatrně se otočil, takže byl nyní tváří ke skalní stěně. Brzy již mohl stát jen na špičkách. Bolel ho krk, jak musel mít zakloněnou hlavu.

Obloha byla stále světlejší. Bylo načase, aby z propasti vylezl. Obával se, že by se mohli objevit desperáti.

Rukama hmatal nahoře a pak ucítil hranu. Zhluboka se nadechl. Soustředěn se se zavřenýma očima připravoval na závěrečné vypětí. Doufal, že ho svaly nezklamou.

Jeho boj se skalní stěnou trval ještě pět minut. Když se pak vytáhl přes hranu, zůstal ležet zcela vyčerpán. Před očima se mu dělaly mžitky, v plicích ho bodalo.

Když se zvedl, vrávoral.

Neodvážil se pohlédnout do propasti, která se mu málem stala hrobem.

Musí odtud pryč. Pryč z planiny, na níž se nemohl skrýt před bandity.

Vyrazil.

Neustále se musel zastavovat, protože ho nechtěly poslouchat nohy. Přesto se nevzdal.

Stromy byly stále blíž.

Pak uslyšel dusot kopyt.

Okamžitě se vrhl k zemi.

Ohlédl se a spatřil malé body, které vyjely z rokle, jíž bandité hnali uloupený dobytek.

Jezdci sesedli a šli k propasti.

Jeff to neviděl přesně, ale zdálo se mu, že jednoho z nich spustili dolů.

Po čtyřech se plazil dál. Brzy dostal mezi stromy. Pod jejich ochranou vstal a zadýchán běžel do hloubi lesa.

Nevěděl, zda bandité chytili jeho grulla, nebo ho dokonce zabili.

Teprve když prošel lesem, odvážil se na grulla zapískat.

Marně čekal na známé zařehtání.

Potom se však ozval dusot kopyt.

Už chtěl běžet zpátky do lesa, když pochopil, že jde o více koní. Okamžitě vlezl do mechem zarostlé jámy a přitiskl se k zemi.

Nedaleko od něj projelo půl tuctu mužů.

Pouze nezřetelně viděl jezdce mezi kmeny stromů.

Odvážil se z jámy vylézt teprve tehdy, až dusot kopyt utichl.

Jezdci byli na zelené mese už jen malými, tmavými body, které se pohybovaly v ranním oparu.

Jeff hleděl za nimi.

Jedou na další loupežnou výpravu?

Klopýtavě šel dál.

Cesta zpátky na Kiowu byla daleká. S grullem mu to sem trvalo čtyři hodiny. Pěšky a v jeho stavu to mohlo zabrat trojnásobek.

Jeff zatnul zuby. Tentokrát šlo o víc než jindy. V sázce byla budoucnost kraje.

Věděl, že je na stopě mužům, kteří jsou zodpovědní za nenávist mezi Flahertym a ostatními rančery.

Kdyby se mu povedlo bandity a jejich vůdce polapit, pak by na mese zavládl mír a on by mohl budovat svůj malý ranč, jak o tom už několik dnů snil.

+ + + + +

Jeff nevěděl, jak dlouho ležel v trávě.

Byl vyřízený.

Nohy mu po pěti hodinách vypověděly poslušnost. Zhroutil se. Nic proti tomu nemohl dělat. Vyčerpáním usnul.

Trápily ho zlé sny.

Nějakou dobu mu trvalo, než pochopil, že to měkké a vlhké v jeho tváři nepatří do snu, ale je to skutečnost.

Uslyšel tiché kňučení. Zapřel se levou rukou o trávu, aby se mohl zvednout.

Nad ním se objevil stín.

Znovu ucítil to měkké a vlhké ve tváři.

Byl to jazyk psa. Mastifa.

Velký, hnědý pes tiše zaštěkal.

„Bene!“ zasténal Jeff.

Tu uslyšel blížící se dusot kopyt.

Jeff sáhl po peacemakeru.

Okamžitě se ozvalo hluboké vrčení. Pes Jeffovi chňapl po pravé ruce. Jeff pustil kolt. Poznal, že přijíždí Lefty McGowan na svém hnědákovi. Vedle něj cválal grullo, který měl uzdu přivázanou k hrušce McGowanova sedla.

McGowan seskočil ze sedla a pomohl Jeffovi na nohy. V jeho snědé tváři se zračila radost z toho, že ho vidí.

„Už jsem si myslel, že tě dostali, bossi, když se grullo vrátil na ranč bez tebe,“ poznamenal.

Jeff měl stažené hrdlo a sucho v ústech.

McGowan viděl, jak Jeff polkl, vytáhl svou láhev s vodou a podal mu ji.

Jeff se vzpamatoval rychle. Pohladil mastifa po krku. Díky jeho čichu neprojel Lefty kolem. V té vysoké trávě by ho totiž z dálky nebyl viděl.

Vyšvihl se do sedla grulla. Lefty McGowan již také opět seděl na koni.

Jeff mu chraplavým hlasem vyprávěl, co se všechno v noci stalo.

Starý kovboj se zachmuřil.

„Měli bychom se spojit s Hubbardem a ostatními rančery a vykouřit to desperátské doupě,.“ zavrčel.

Jeff přikývl.

„Přesně to chci udělat, Lefty. Co je s Jimmym?“

„Už se mu daří líp. Pořád přemýšlí nad tím, jestli viděl Chucka Reevese nebo ne. Říká, že by na to přísahal, kdybys mu neřekl o tom souboji. Všechno si to znovu vybavil a věří, že poznal i Reevesova hřebce.“

Jeff na něho pohlédl.

Něco tam nehrálo. Byl však přesvědčen, že to vyjde najevo, až chytí ty bandity.

„Jeď zpátky na Kiowu, Lefty,“ zamumlal. „Jakmile se Jimmy bude cítit dost silný, nalož ho na vůz a odvez ho do Tucumcari. Bude lepší, když se mu na tu ránu podívá lékař.“

„A ty, bossi?“

„Pojedu na Ojo Negro.“

„Nevyslechnou tě, když ses jednou postavil za Reevese,“ zamumlal McGowan.

Jeff se pousmál.

„Budu flirtovat s Kirby Hubbardovou, Lefty.“

„Uch,“ povzdechl si starý kovboj. „To raději nedělej. Kirby s chlapy nechce nic mít. Svázala by tě a smýkala by tě na lase za koněm.“

Jeff na to nic neřekl. Vybavily se mu modré oči té dívky.

Jistě, Kirby Hubbardová je svéhlavá, říkal si. Ale to se určitě změní, když najde toho pravého muže. Jeff si dokázal představit, že tím pravým by mohl být on.

„Dej mi tvou winchestrovku, Lefty,“ řekl. „Má karabina je na dně té propasti.“

McGowan vytáhl ze sedlového pouzdra pušku a podal ji Jeffovi.

„Dávej na sebe pozor, bossi,“ zamumlal. Obrátil svého hnědáka a vyjel. Po chvíli se otočil a zapískal na Bena.

Mastif se však nepohnul.

Když Jeff pobídl grulla, zůstal velký pes s ním.

„Vypadá to, že chce zůstat s tebou!“ zvolal. McGowan.

„To je v pořádku, Lefty!“ opáčil Jeff.

Odjeli různými směry.

Jeff věděl, že podle mapy starého Saunderse by ranč Ojo Negro měl ležet několik mil na západ od jezera, v němž poprvé spatřil Kirby Hubbardovou.

Pomyslel na desperáty, kteří ráno projeli kolem něho.

Udeří tuto noc znovu?

Slunce se již sklánělo k západnímu obzoru.

Bylo mu jasné, že až dorazí na Ojo Negro, bude už pozdě.

Doufal, že ho na ranči nebudou považovat za banditu a nepřivítají ho kulkou.

+ + + + +

Světla ranče viděl již zdaleka. Teď, když před sebou viděl budovy seskupené kolem velkého dvora, stíněného mohutnými javory, věděl, že na ranči Ojo Negro se muselo něco stát.

Dům byl osvětlený. Na verandě svítilo půl tuctu luceren. Před stájí stálo půl tuctu osedlaných koní. Jejich srst se ve svitu luceren leskla a Jeff pochopil, že za sebou mají rychlou jízdu.

Před domem mlčky stáli muži. Na dvoře panovalo ticho.

Jeffa se zmocnil nedobrý pocit. Zastavil grulla a pohlédl na ranč. Mastif vedle něj tiše vrčel.

„Musíme tam a zeptat se jich, jestli chceme vědět, co se stalo, Bene,“ zamumlal Jeff.

Pevně sevřel rty a lehce kopl grulla patami do slabin.

Hřebec vyrazil.

Jeff přijel na dvůr ranče. Dusot kopyt na travnaté půdě téměř nebyl slyšet. Teprve když minul první budovy, muži před domem si ho všimli.

Jeff viděl, jak se otočili. Náhle všichni drželi v rukou kolty.

Mastif výhružně vrčel.

„Klid, Bene,“ chraplavě řekl Jeff, ale pes vrčel dál. Zůstal však po Jeffově boku.

Kdosi vyšel z domu.

Byl to ten mladík, kterého Jeff viděl už v Tucumcari.

Jeho tvář se zkřivila. Divoce vykřikl a seskočil z verandy. Jeden z kovbojů ho chtěl zastavit, ale mladík se mu vytrhl a rozběhl se k Jeffovi, jenž nehybně seděl na hřbetě grulla. Mladík v běhu tasil revolver.

„Vrahu!“ zvolal.

Mastif se přikrčil. Jeho vrčení nyní bylo hlubší. A pak se rozběhl.

Byl tak rychlý, že mladík nezareagoval včas. Než mohl otočit kolt a namířit jej na mastifa, Ben už na něj skočil. Chytil ho za rukáv kabátu a strhl ho k zemi. Mladík vykřikl a pustil kolt.

„Bene!“ ostře zvolal Jeff.

Pes pustil mladého Hubbarda, postavil se před revolver a zavrčel na blížící se muže.

Jeff pohlédl na velkého černocha a Mexičana Acuňu.

„Proč ho nesrazíte kulkou ze sedla!“ zvolal ten mladík. „Je to Flahertyho člověk a je jedna ruka s těmi vrahy!“

Jeff se sklonil ze sedla.

„Nemám tušení, o čem ten mládenec mluví,“ řekl chraplavým hlasem. „Jedu z Mesa Rica. Včera jsem sledoval stopy banditů a našel jsem jejich úkryt. Jsem tu proto, abych poprosil Colemana Hubbarda o pomoc, abychom to doupě mohli vykouřit.“

Na dvoře se znovu rozhostilo ticho.

Bylo slyšet jen oddechování mladíka a vrčení psa.

Černoch si Jeffa změřil pohledem. Musel vidět rukáv roztržený kulkou. I jinak Jeff vypadal tak, jako by se přes něj přehnalo stádo dobytka.

„Chtěl bych mluvit s Colemanem Hubbardem,“ řekl do ticha Jeff.

Muži na něj pohlédli.

„Sesedni a pojď dovnitř,“ řekl černoch. Jeho hlas zněl zvláštně.

Mladík se posbíral ze země. Po tvářích mu tekly slzy. Prudce se otočil a rozběhl se k domu.

Jeff slezl ze sedla.

Kovbojové před ním se rozestoupili.

Černoch šel mlčky před ním na verandu.

Mastif klusal vedle Jeffa až po verandu. Před ní se otočil a zavrčel na kovboje, z nichž několik mělo dlaně na pažbách koltů.

„Ten pes nikomu nic neudělá, když dáte ruce pryč z koltů,“ chraplavě řekl Jeff.

Černoch už byl ve dveřích. Počkal na Jeffa a přistoupil k němu, když tam dorazil.

Jeff pohlédl do haly.

Byla osvícena jen několika svícemi. Jejich zář dopadala na útlou postavu Kirby Hubbardové, která klečela vedle nějaké bedny a měla skloněnou hlavu. Zdálo se, že se modlí.

Jeff se zarazil. Ztěžka polkl, protože pochopil, že ta bedna je rakev.

„Jdi!“ řekl chraplavě černoch za ním. „Chtěls přece mluvit s Colemanem Hubbardem.“

Jeffovi přeběhl mráz po zádech. Topornými kroky přišel k otevřené rakvi.

Mladík přistoupil ke Kirby a položil jí ruku na rameno. Zvedla hlavu. Teprve nyní si všimla, že někdo vešel do haly.

Jeff zůstal stát tři kroky od rakve. Hleděl na zsinalou tvář Colemana Hubbarda. Velký, zlomený nos trčel z vrásčitého, propadlého obličeje.

Kirby Hubbardová vstala.

V jejích velkých, modrých očích už nebyly slzy, ale byla v nich vepsána všechna bolest světa.

„Co se stalo?“ zeptal se Jeff nejistým hlasem.

Odpověděl mu černoch, jenž stál šikmo za ním: „Zastřelili ho tady na ranči dalekonosnou puškou jako vzteklého psa, Huntere. Vyjel jsem s několika muži za tím střelcem. Zmizel na pozemcích Cuerva a tucet bastardů z Cuerva nám zabránilo toho zabijáka dál pronásledovat.“

Jeff tvrdě polkl.

Pomyslel na Setha Flahertyho a nedokázal si představit, že by byl tak podlý, že by na svého souseda poslal zákeřného zabijáka.

„Co chcete dělat?“ přidušeně se zeptal.

„Kirby a já zavezeme bosse do Tucumcari. Měl by být pohřben na hřbitově vedle své ženy. Potom dáme Burtu Clementovi na vybranou. Buďto sem zavolá federálního marshala, nebo vezmeme zákon do svých rukou.“

Jeff zavrtěl hlavou.

„Právě na to zřejmě vrah čeká,“ řekl.

„Ty víš o lepším řešení, Huntere?“ zavrčel černoch.

Jeff se zhluboka nadechl. Věděl, že Kirby a mužům z Ojo Negro nemůže říct, že Seth Flaherty podle něj za tímto zločinem nestojí.

„Jestli chytíte zloděje dobytka, možná budete mít i svědka, který by vám mohl prozradit, kdo je platí,“ řekl.

Černoch přivřel oči. „Jak si můžeme být jistí, že s nimi nejsi jedna ruka? Co když jsi sem přijel proto, abys nás nalákal do pasti, Huntere?“

Náhle k nim přistoupila Kirby Hubbardová.

Chytila černocha za ruku a tiše řekla: „Jeff Hunter má pravdu, Lincolne. Potřebujeme důkazy. Zákon může něco podniknout, jen když budeme mít svědky.“

Černoch se narovnal.

„O.K., Huntere. Osobně nám ukážeš, kde se nachází to desperátské hnízdo. Pověsíme je, jestli nám nebudou chtít říct jméno svého bosse.“

Jeff zavrtěl hlavou. „K tomu, abyste se zmocnili těch zlodějů dobytka, mě nepotřebujete.“ Popsal úkryt banditů a řekl: „Já jedu na Cuervo. Mě nezastaví, a kdyby se o to pokusili, dám jim co proto. Bandité postřelili Jimmyho Tahoku. McGowan ho odveze do města k lékaři, jakmile bude dost silný na to, aby mohl jet ve voze.“

Černoch se chraplavě rozesmál.

„Buďto jsi bláhový hlupák, nebo jsi opravdu Flahertyho člověk, Huntere. Pošlu chlapce na Mesa Rica. Ale sám pojedu s Kirby a Waynem do Tucumcari. Můžeš si rovnou napsat závěť, jestli se ukáže, žes s námi hrál špinavou hru.“

Jeff pokrčil rameny.

„Mysli si, co chceš,“ odvětil. „Dal jsem za ranč Kiowa všechny své peníze. Nechci ho ztratit.“

Otočil se a odešel.

Když nasedal, muži na dvoře ho upřeně sledovali. Mastif tiše vrčel.

„Pojď, Bene,“ zamumlal Jeff a pobídl grulla.

Lehkým cvalem odjel ze dvora ranče Ojo Negro.

Doufal, že kovbojům se podaří bandity chytit. Věřil, že jeden z nich určitě promluví, aby si zachránil krk.

Myslel na Chucka Reevese.

Byl si stále jistější, že tento muž hraje klíčovou roli v tom záludném boji.

Otázkou bylo jen to, zda ho k tomu navádějí Seth Flaherty a jeho dcera Lynn, nebo jsou sami obětí této špinavé hry.

Jedním si byl Jeff jist, že si zahrává se životem, když jede na ranč Cuervo.

Přesto ani na okamžik nepomyslel na to, že by otočil grulla a vydal se do Tucumcari.

+ + + + +

Dával si na čas.

Někde ve výběžcích Mesa Cuervo se utábořil, protože na ranč nechtěl přijet za tmy.

Noc byla tichá.

Ben občas tiše zavrčel.

Jeff doufal, že uslyší dost koní. Myslel na lupiče dobytka, kteří ráno projeli kolem něj.

Zastřelil Colemana Hubbarda někdo z nich?

Možná vyjeli i tuto noc.

Jeff Hunter cítil, že onen nemilosrdný muž v pozadí chce rozhodnout.

Zatím se však nic nestalo.

Když se objevily ranní červánky, osedlal grulla a vydal se na ranč Cuervo.

Slunce již stálo nad východním obzorem, když přijel na dvůr ranče.

Mastif tiše zavrčel.

Jeff už si myslel, že na Cuervu ještě nevstali. Náhle se však objevili. Vyšli se zbraněmi zpoza noclehárny a domu.

Jeff viděl zachmuřené tváře Lewta Hollowa a jeho kumpánů Mikea Grissoma a Rubyho Grimese. Grimes měl ještě ovázanou pravou ruku. Jeho světlé oči se záludně leskly.

Dveře domu vedle noclehárny se otevřely.

Jeff se ohlédl.

Sevřel rty, když poznal Chucka Reevese.

Ramenatý předák si ho číhavě prohlížel. Když se vydal k Jeffovi, jeho pohyby byly toporné. Zjevně se ještě úplně nevzpamatoval z jejich souboje.

Mastif se přikrčil. Hleděl na Lewta Hollowa, který stál nejblíž a mířil na Jeffa revolverem.

„Drž tu mrchu, Huntere!“ vyhrkl muž s knírem. „Jinak koupí kulku!“

Jeff věděl, že nemá cenu chtít Bena uklidnit.

„Když schováte kolty, nikomu nic neudělá,“ chraplavě odvětil.

Nepohnuli se.

Chuck Reeves se zastavil pět kroků před Jeffovým grullem.

V jeho světlých, chladných očích byl číhavý výraz. Ptal se, co mezitím Jeff Hunter zjistil? Věděl Reeves snad už o tom, co se stalo na Ojo Negro?

Jeff si znovu vzpomněl na tvrzení Mexičana Acuňi a Jimmyho Tahoky.

Chuck Reeves měl na tváři stopy Jeffových pěstí. To se nedalo přehlédnout ani potmě.

„Co tu zase chceš?“ zabručel hromotluk.

„Chci mluvit s rančerem,“ odvětil Jeff.

Reevesovi cuklo ve tváři.

Jeff čekal energickou odpověď, ale Reeves mlčel.

Obr náhle zvedl hlavu a pohlédl kamsi za Jeffa. Zajiskřilo se mu v očích.

Jeff se ohlédl.

Na verandu vyšla Lynn Flahertyová.

„Nechte Huntera na pokoji!“ zvolala vysokým hlasem.

Jeff jemně kopl grulla patami. Hřebec se vydal k domu. Kovbojové tam mlčky stáli. Někteří z nich honem schovávali kolty, když na ně mastif zavrčel.

Před verandou Jeff zastavil. Předklonil se v sedle a poklepal si na okraj stetsonu. „Dobré ráno, Lynn,“ řekl. „Je váš otec už vzhůru?“

Zavrtěla hlavou a zeptala se: „Co od něho chcete?“ Na čele měla vrásky.

„Chtěl bych s ním mluvit.“

„To můžete i se mnou, Jeffe. Táta je ráno vždycky unavený, protože usíná až pozdě v noci. Nechci ho budit.“

„Je to velmi důležité, Lynn. Měla byste udělat výjimku.“ Jeff uslyšel tvrdé kroky za ní.

Kolem prošel Chuck Reeves a postavil se na schody verandy.

„Slyšels, Huntere. Řekni to jí a zmiz z Cuerva.“

V tmavých očích Lynn Flahertyové se zajiskřilo.

„To je moje věc, Reevesi!“ okřikla ho.

Jeff viděl chlad v Reevesových očích a v té chvíli pochopil, že předák ji nenávidí. Dosud si myslel, že Reeves se té dívce dvoří. Nebo mu mezitím dala najevo, že nemá šanci stát se jejím mužem a majitelem Cuerva?

Reeves zkrotil svůj hněv. Měl však zatnuté pěsti.

„Opravdu byste měla udělat výjimku, Lynn,“ zamumlal Jeff. „Jde o mír na mese. Jestli Cuervo nemá nic společného s těmi nočními jezdci, tak by to mělo ukázat.“

Lynn Flahertyová vytřeštila oči.

Jeffovi neuniklo, jak Chuck Reeves stáhl hlavu mezi ramena. Pohled, jímž si ho hromotluk prohlížel, byl opět číhavý.

„Co to má znamenat, Jeffe?“ zašeptala Lynn. „Stalo se něco? Našels vraha Cliffa Haywarda? To přece nemohl být Reeves, že ne?“

„Vzbuďte otce, Lynn,“ trval na svém Jeff.

Z domu se ozvaly nějaké zvuky, načež Seth Flaherty zabručel: „Proč mi nikdo nic neřekne? Sakra, Lynn, kde je Joshua?“

Vchodové dveře se otevřely a přes práh vyjel na vozíku rančer. Jeho široká tvář byla zarudlá, vlasy rozcuchané. Měl na sobě sametový župan, který mu sahal po kolena. Jeff se vyděsil, když spatřil jeho tenké nohy. Musely mu odumírat svaly, jak nepoužíval nohy.

„Huntere!“ vyhrkl. „Co děláte tak brzo ráno na Cuervu?“

„Rád bych si s vámi promluvil mezi čtyřma očima, pane Flaherty,“ řekl Jeff.

Rančer na něj chvíli hleděl, pak přikývl a řekl: „Sesedněte a pojďte dovnitř, Huntere.“ Zabral za kola vozíku a rozjel se. Lynn přistoupila k němu a pomohla mu.

Jeff slezl ze sedla. Topornými kroky vyšel po schodech na verandu a pak je následoval dovnitř. Pohled přes rameno mu napověděl, že Reeves a jeho muži nesouhlasí s tím, že rančer chce mluvit s mužem, který má vůči nim nepřátelský postoj.

Objevil se černoch. Vypadal ospale a také měl na sobě jen župan.

„Teď už tě nepotřebuju, Joshuo,“ zavrčel rančer. „Zmiz a počkej, až tě zavolám.“ Černoch se mlčky uklonil a odešel.

Flaherty pohlédl na Jeffa.

„Takže co se děje?“

Jeff vrhl letmý pohled na Lynn. Po ní však mohl těžko chtít, aby rovněž odešla. Mezi ní a jejím otcem očividně neexistovala žádná tajemství.

„Děje se toho hodně,“ tlumeně řekl Jeff. „Řekl jste, že s těmi loupežemi dobytka a přepadeními nemáte nic společného, Flaherty.“

„Samozřejmě že ne!“ zabručel rančer. „Co to má znamenat, Huntere?“

„Pak byste měl dát vašim mužům příkaz, aby s tím svinstvem na mese skoncovali. Colemana Hubbarda dnes v noci zastřelil zákeřný vrah. Jeho muži toho střelce pronásledovali, ale vaši lidé jim zabránili, aby jeli dál po jeho stopách přes pozemky Cuerva.“

Seth Flaherty zbledl.

„Coleman Hubbard je mrtvý?“ hlesl.

Jeff přikývl.

„To není všechno, Flaherty. Tu samou noc, kdy byl zastřelen Hubbardův kovboj, uloupili bandité můj poslední dobytek, který se pásl u pramene Cherisca. Při tom postřelili Jimmyho Tahoku. Naštěstí ho nezabili. Ptal jsem se ho, jestli toho střelce nepoznal. Nebudete mi věřit, co odpověděl.“

Flaherty na něho hleděl vytřeštěnýma očima.

„Chuck Reeves?“ váhavě vyhrkl.

Jeff přikývl.

„Reeves. Je o tom přesvědčen. Ale stejně jako Acuňa ani on neviděl, že by byl oteklý ve tváři.“

Flaherty ztěžka oddechoval.

Lynn, která stála za ním, přivřela oči. Byla bledá a Jeff se nemohl zbavit pocitu, že ví něco, co by mohlo přispět k rozluštění hádanky.

„Jel jsem po stopách těch lupičů,“ dodal Jeff. „Hnali uloupený dobytek do jednoho skrytého kaňonu, které vede z Mesa Rica k Rio Conchas.“

„Na pozemky Kiowy?“ poznamenal Flaherty.

„Ano. Bandité mě uviděli a já jim unikl jen o vlas. Večer vyjeli Hubbardovi muži to doupě vykouřit. Já jsem jel do Tucumcari a přiměl jsem k akci marshala. Měl byste mu dát své muže k dispozici, Flaherty, jestli nechcete, aby se potom říkalo, že jste přihlížel, jak banda lupičů řádí v kraji.“

Rančer sevřel rty. Nato odhodlaně přikývl a řekl přes rameno: „Vytlač mě na verandu, Lynn.“

Jeffovi neušlo, jak se Lynn Flahertyové třesou ruce. Sevřela držadla vozíku tak pevně, že jí zbělely klouby prstů.

Jeff šel napřed a otevřel dveře.

Kovbojové ještě pořád nehybně stáli na dvoře.

Mastif si lehl do písku vedle grulla. Hlavu měl položenou na prackách a pozoroval ty muže.

„Reevesi!“ ozval se rančerův hluboký hlas, když ho Lynn dotlačila až na kraj verandy.

Obrovitý předák přišel blíž. Jeho tvář byla zkřivená. Do ticha cinkaly jeho ostruhy, když kráčel po dvoře.

Flaherty vysvětlil svým mužům, co se stalo.

Ze strnulých tváří kovbojů se nedalo vyčíst, jestli o tom věděli, nebo ne.

„Pojedete s marshalem, až na ty bandity a vrahy uspořádá štvanici,“ řekl nakonec. „Nikdo dnes neopustí ranč. Počkáme, až přijede Clement.“

Jeff se ohlédl a chtěl sejít na dvůr.

V tom okamžiku uviděl záblesk na hřebeni na východě.

Vykřikl a uskočil.

Zatímco se kryl za jeden ze sloupů, uslyšel odporný zvuk, jak se kulka do něčeho zaryla.

Teprve o několik vteřin později se ozval tlumený třesk výstřelu.

Jeff se vzpamatoval a otočil se.

Lynn Flahertyová vykřikla zděšením. Dala si ruce před ústa a pohlédla na otce, jenž seděl zhroucen na vozíku. Hlavu měl skloněnou na hrdi. Jeho pravá ruka, jíž se chytil opěradla vozíku, se svezla a potom se bezvládně houpala vedle kola.

Jeff tvrdě polkl. Hleděl na rudou skvrnu, která se rychle rozšiřovala na sametu županu.

Potom se znovu ohlédl. Přikrčen hleděl na hřeben na východě. Zdálo se mu, že tam zachytil nějaký stín, ale potom neviděl nic.

Hlavou se mu honily myšlenky.

Měl se obětí té kulky stát on?

Stál přibližně ve střelné dráze mezi zabijákem a Sethem Flahertym. Byla to náhoda, že se pohnul právě v okamžiku, kdy střelec vypálil. Nebo mířil na Setha Flahertyho?

Teprve teď se kovbojové probrali z šoku. Někteří tasili kolty.

Mastif začal okamžitě vrčet.

Lynn Flahertyová klečela u svého otce a po tvářích jí tekly slzy.

„Ne,“ šeptala pořád dokola, „ne…“

Ve světlých, chladných očích Chucka Reevese se zablesklo. Obr vytáhl z pouzdra kolt.

Jeff byl rychlejší.

Nejrychlejší však byl mastif. Mohutným skokem se pes vrhl na Chucka Reevese.

Ten vykřikl, když velký pes chňapl po jeho ruce. Uskočil, ale Ben ho nepustil.

Jeff koutkem oka uviděl, jak Lewt Hollow vytáhl kolt a namířil na mastifa.

Jeff vystřelil z peacemakeru a Hollowův stetson byl hned bohatší o dvě kulky. Klobouk odletěl do písku. Kovboj vyděšeně sklonil ruku s revolverem.

„Bene!“ ostře řekl Jeff.

Mastif poslechl. Pustil Reevesovu ruku, několik kroků ucouvl a zavrčel na předáka.

„Sakra, proč už nesedíte v sedlech a nejedete za tím zákeřným zabijákem?“ zvolal Jeff.

Kovbojové hleděli na svého předáka.

Hromotlukova tvář byla zkřivena nenávistí. Mlčky se otočil a vydal se ke stáji.

Jeff chtěl seskočit z verandy na dvůr a vylézt do sedla grulla.

Lynn Flahertyová ho zadržela. Prosebně na něj pohlédla.

„Teď nesmíte jet, Jeffe!“ vyhrkla.

„Musím chytit toho zabijáka, Lynn,“ odvětil Jeff. „Myslím, že chtěl zabít mě, a ne vašeho otce.“

Vytřeštila oči. Přestala plakat a v jejích očích se objevil nevěřícný výraz. Sevřela rty.

Jeff viděl, jak Chuck Reeves přitisknut ke hřbetu morgana vyrazil ze stáje. Vydal se na východ, k tomu hřebenu, z něhož střílel vrah.

Jeff seskočil z verandy a vyšvihl se do sedla grulla. Pobodl ho ostruhami do slabin. Grullo se rozběhl. Mastif běžel vedle něj.

Jeff by si nikdy nebyl pomyslel, že tak těžkopádně působící pes dokáže vyvinout takovou rychlost.

Chuck Reeves zmizel za hřebenem. Jeho morgan byl velmi rychlý.

Co chce předák dělat?

Jeff pochyboval o tom, že Reeves vyjel proto, aby chytil toho zákeřného střelce.

Muselo za tím být něco jiného. Jeff byl odhodlán to zjistit a skoncovat s tou špinavou hrou.

+ + + + +

Mastif a grullo Jeffa varovali takřka současně. Jeff nemusel dlouho přemýšlet nad tím, odkud mu hrozí nebezpečí.

Před ním se táhl Pajarito Creek.

Stopy hřebce Chucka Reevese vedly přímo k úzkému brodu, který ležel zhruba míli na západ od místa, kde přes Pajarito Creek vedla jedna cesta.

Podle stop Jeff poznal, že brod je často používán muži z Cuerva. Na březích potoka rostlo husté křoví.

Jeff viděl, že se nějaký pták chtěl posadit na větev, ale náhle se zvedl a odletěl.

Položil levou ruku na pažbu winchestrovky.

V tom samém okamžiku, kdy se v křoví zablesklo, se vrhl ze sedla, vytáhl winchestrovku ze sedlového pouzdra a několikrát se převalil, až dorazil k úzkému korytu, v němž se mohl skrýt před střelcem.

Kulky mu do tváře vmetávaly hlínu. Přitiskl se k zemi.

Grullo odběhl dál a pronikavě řehtal.

Benovi se naježily chlupy. Vypadalo to, jako by se chtěl rozběhnout k brodu. Jeff na něho zavolal, ale pes ho neposlechl. Teprve když ho jen těsně minula jedna z kulek, zase si lehl. Jeho tlumený štěkot byl jediný zvuk, který se ozýval, když střelba utichla.

Jeff si sundal stetson a zvedl hlavu. Pohlédl k brodu.

V hustém křoví nebylo nic vidět. Doufal, že střelec po tom, co minul, bude utíkat, jenže Chuck Reeves se zjevně rozhodl ho tam držet. Chce zabránit tomu, aby jel do Tucumcari a zalarmoval tam marshala?

Jeho chování dokazovalo, že má něco společného s bandity.

Je snad někdo z nich na něho podobný? Postavili na tom svůj plán na loupení dobytka v tom kraji?

Muselo toho za tím být víc.

Grullo zařehtal.

Jeff se ohlédl.

Viděl tři jezdce, kteří jeli po plochém hřebeni směrem k brodu. Brzy je poznal. Neudivilo ho, že to jsou Hollow, Grissom a Grimes.

Chvatně se odplazil zpátky do koryta. Táhlo se až k potoku.

Nevěděl, zda ho Hollow a ostatní z hřebene viděli. Hnali se ke grullovi, jenže hřebec se rozběhl a utekl jim směrem na východ.

Chvíli to vypadalo, jako by ho chtěli pronásledovat. Potom však svá zvířata otočili. V rukou drželi pušky a hleděli k brodu.

Jeff viděl, jak se z křoví vynořil Chuck Reeves. Dal svým mužům znamení levou rukou.

Hollow a jeho dva kumpáni okamžitě seskočili ze sedel.

Jeff už je teď neviděl. Neodvažoval se zvednout hlavu, protože potom by ho Chuck Reeves objevil.

S hekáním se plazil dál. Půda v korytu byla vlhká. Za sebou slyšel funění. Když se otočil, spatřil mastifa, který se plazil korytem za ním. Vypadalo to, že ho napodobuje.

Pak koryto skončilo. Jeff zvedl hlavu. Vyděsil se, když zjistil, jak blízko ti tři muži z Cuerva jsou.

Benovi se zježily chlupy. Vrčel.

Hollow se zastavil a dal ostatním dvěma znamení. Zjevně uslyšel vrčení mastifa.

„Viděli jste ho?“ zabručel od brodu Chuck Reeves. „Odpráskněte toho zatraceného bastarda!“

Mastif náhle vyskočil z koryta.

Jeff reagoval příliš pozdě. Rukou, kterou chtěl chytit psa za srst, sáhl do prázdna.

Slyšel výkřik Lewta Hollowa.

Jeff zvedl winchestrovku. Věděl, že teď musí střílet tak rychle a jistě jako ještě nikdy.

Měli ho v kleštích. Pravděpodobnost, že Chuck Reeves trefí, byla hodně velká.

Viděl, jak Lewt Hollow namířil na mastifa.

Pes letěl trávou jako stín.

Hollow vypálil.

Mastif se převalil a Jeff uslyšel jeho kňučení.

O vteřinu později mu těsně kolem ucha proletěla kulka.

Vypálil.

Lewt Hollow zaječel a puška mu odletěla. Rozhodil rukama a zaklonil se. Potom se mu podlomily nohy a skácel se do trávy.

Oba další muži z Cuerva vystřelili.

Jeff ucítil prudký náraz do levého ramene. Síla toho nárazu jej otočila. V následujícím okamžiku mu kolem krku proletělo cosi žhavého. O vteřinu později uslyšel třesk rány, kterou musel vypálit Chuck Reeves u brodu.

Dělaly se mu mžitky před očima. Pokoušel se ignorovat ostrou bolest v levém rameni. Bylo mu jasné, že ta kulka mu pravděpodobně zachránila život. Kdyby ho neotočila, zřejmě by Reevesovu střelu koupil naplno.

Reeves vztekle zařval na Grissoma a Grimese, že mají zaútočit.

Jeden z obou mužů náhle vykřikl.

Jeff sevřel rty a zvedl winchestrovku.

Viděl, jak Grimes vyskočil.

Vrhl se však na něho jakýsi podlouhlý stín a srazil jej k zemi.

Grissom, který klečel několik yardů odtud ve vysoké trávě, na něj vypálil. Nemířil však dost přesně. Kulky se zavrtaly několik yardů od Jeffa do země.

Jeff vypálil.

A znovu trefil.

Viděl, jak se Grissom zhroutil.

Jeff se okamžitě vrhl na zem, chvíli se plazil korytem zpět a potom zamířil k brodu.

Ozval se tichý dusot kopyt.

Křoviny na břehu potoka mu bránily ve výhledu na jezdce, který prchal. Nemohl to však být nikdo jiný než Chuck Reeves.

Jeff se otočil. Viděl mastifův hřbet. Velký pes měl skloněnou hlavu. Jeho vrčení znělo až k Jeffovi. Na krku se mu táhl krvavý šrám.

Jeff se vrávoravě zvedl a rozběhl se k němu. V pravé ruce držel winchestrovku.

Ztěžka oddechoval, když stanul před Mikem Grissomem. Kovboj se zkřivenou tváří zvedl ruce. Jeho pravá nohavice byla zakrvácená.

„Já – vykrvácím, Huntere!“ vyhrkl.

Jeff se sklonil pro Grissomovu pušku a zahodil ji. Potom chlápkovi vzal revolver a zadýchán řekl: „Tu nohu si ovaž sám.“

Do ranního ticha se ozývalo vrčení mastifa. Muž ležel na zádech a neodvažoval se pohnout. Mastifovy vyceněné zuby měl těsně u krku. Očima prosil Jeffa, aby mastifa přivolal k sobě.

Jeff Grimesovi nejdřív vzal zbraně a zahodil je. Potom přikázal Benovi, aby Grimese nechal být.

Grimes krvácel z předloktí.

Jeff se o něho nestaral a šel k Lewtu Hollowovi.

Velká červená skvrna na levé straně hrudi a k nebi upřené, prázdné oči mu prozradily, že Hollow je již na pravdě boží.

Písknutím k sobě zavolal grulla.

Z rány na levém rameni mu tekla krev, takže měl zakrvácený kabát i košili.

Grullo přiběhl.

Jeff pohlédl na dva chlápky, kteří ho chtěli zabít.

„Co víte o lupičích dobytka a tom zabij ákovi, který zastřelil Colemana Hubbarda a Setha Flahertyho?“ zeptal se.

Pohlédli na něho.

„Co bychom o tom měli vědět?“ zasténal Grissom, který si nohu ovázal šátkem. „Zatím jsme si vždycky mysleli, že Hubbard se spojil s ostatními rančery, aby Flahertyho zničil, protože věřili, že člověka na vozíku vyřídí snadno.“

„Co je s Reevesem? Musel mít nějaký důvod, proč tu na mě číhal.“

Grimes pokrčil rameny. Levou rukou se držel za pravé zápěstí.

„Nenávidí tě, Huntere, protože si všiml, že se o tebe začala zajímat Lynn Flahertyová.“

„To nemůže být ten důvod, Grimesi.“

„Jiný důvod si nedokážu představit, Huntere.“

Hunter věděl, že ty dva nedokáže přimět, aby mu řekli pravdu. Možná skutečně nic nevěděli.

„Sedněte na koně, odvezte Hollowa na Cuervo a potom zmizte z kraje,“ řekl tvrdě. „Jestli vás ještě někdy na mese uvidím, tak se máte na co těšit, to si pište.“

Vytáhl se do sedla grulla a odjel k brodu. Ani se neotočil.

Když se dostal za potok, spatřil na východě na cestě, jež vedla z ranče Cuervo do Tucumcari, malý obláček prachu.

Jestli se nemýlí, jede tam někdo na světlém koni směrem do města.

Jeff Hunter sevřel rty. Lynn Flahertyová měla grošáka.

Co může chtít ve městě?

Její místo teď bylo na ranči, u mrtvého otce.

Jeff zatnul zuby, protože ho bolelo rameno, když grullo cválal.

Myslel na Chucka Reevese a věděl, že tento den padne v Tucumcari rozhodnutí.

+ + + + +

Město zelo prázdnotou.

Jeff stál na verandě hotelu a hleděl na saloon Plaza Larga. K zábradlí byli přivázáni tři koně, kteří stáli na slunci se skloněnými hlavami.

Jedním z nich byla černá klisna Kirby Hubbardové. Ti dva další koně byli plavák černocha Lincolna a strakáč Waynea Hubbarda, mladšího bratra Kirby.

„Jste zatraceně rozzuřený, bossi,“ zamumlal Lefty McGowan, který stál vedle něj a právě vyplivl kus žvýkacího tabáku.

Jeff na něho narazil u doktora, kam přivedl Jimmyho Tahoku. Jeho zranění se trochu zanítilo a lékař si ho nechal u sebe. Mohl také Jeffovi vytáhnout kulku z ramene, ale potom by Jeff musel do postele, takže ho poprosil, aby mu tu ránu jen ovázal s tím, že si tu kulku nechá vytáhnout později.

„Burt Clement se snažil sestavit stíhací oddíl, jenže nikdo ve městě nebyl ochotný s ním jet na mesu,“ zamumlal Lefty.

Jeff tiše vydechl.

Ani Lefty ani nikdo jiný neviděl Chucka Reevese ve městě.

Jeff byl ovšem přesvědčen o tom, že předák Cuerva je v Tucumcari. Stopy jeho morgana končily teprve míli před městem na rozdupané cestě.

Lynn Flahertyová byla v hotelu. Pronajala si pokoj a zavřela se v něm. Odmítala otevřít, když tam Jeff zaklepal a chtěl s ní mluvit.

Jeff viděl, jak se otevřely dveře marshalovy úřadovny.

Clement vyšel na verandu a zavřel za sebou. V levé ruce držel brokovnici s uřezanými hlavněmi. Jeho tvář byla zachmuřená. Vypadalo to, jako by očekával, že boj na mese se přesune do jeho města.

Musel Jeffa a Leftyho vidět, ale nevšímal si jich. Upřeně hleděl před sebe, když kráčel k saloonu Plaza Larga. Rozrazil létací dveře a vešel dovnitř.

V saloonu panovalo ticho.

Kromě Kirby Hubbardové, jejího bratra a velkého černocha se v saloonu nezdržovali žádní hosté.

„Já bych dovnitř nechodil,“ zamumlal Lefty McGowan. „Wayne je šílený zármutkem. Měl svého otce strašně rád. Nevěří ti, bossi.“

Jeff pokrčil rameny a hned se zašklebil bolestí, protože zapomněl na Grimesovu kulku, kterou měl v levém rameni.

Topornými kroky přešel ulici.

Na protějším chodníku se ohlédl na hotel.

Za oknem v prvním poschodí se pohnula záclona. Jeff měl pocit, že tam viděl muže se světlými vlasy. Snažil se vybavit si, kde je pokoj Lynn Flahertyové. Bylo možné, že toto okno patřilo k němu.

Chuck Reeves?

Že by byl v jejím pokoji?

Jeff šel dál k saloonu Plaza Larga. Věděl, že Chuck Reeves mu neuteče, že jen tak neodjede. I když je možná jedna ruka s bandity a vrahy.

V sázce totiž bylo příliš.

Muž, který na mese rozehrál svou špinavou hru, musel Jeffa Huntera považovat za svého nepřítele. Nebýt jeho zásahu, už by si muži Colemana Hubbarda a Setha Flahertyho dávno vjeli do vlasů.

Jeff vešel do saloonu.

Marshal Burt Clement stál před Waynem Hubbardem a tím černochem. Kirby postávala několik yardů odtud a hleděla na Jeffa.

„Mám jezdit po mese sám?“ právě zabručel Clement. „Sami jste řekli, že vaši muži jeli na Mesa Rica, aby dostali bandity, které sledoval Hunter.“

Marshal si všiml pohledů černocha a Waynea Hubbarda a poznal, že někdo vešel do saloonu. Otočil hlavu a přivřel oči, když uviděl, že to je Jeff.

Jeff si své zašpiněné šaty očistil jen zhruba. Vypadal jako tulák, který tráví noci v temných zákoutích. Na bradě měl strniště.

Než mohl Clement něco říct, Wayne Hubbard udělal krok vpřed a položil ruku na pažbu koltu.

„Byl jste na Cuervu, Huntere!“ sykl mladík. „Přiznal Flaherty, že nechal zavraždit mého otce?“

Ještě nevěděli, co se stalo na ranči Cuervo.

Jeff se divil, že Lynn Flahertyová o tom ve městě neřekla ani slovo. Teprve teď si uvědomil, že Lefty McGowan se ho nezeptal na Setha Flahertyho.

„Seth Flaherty už nemůže nic přiznat, Wayne,“ chraplavě řekl.

Udiveně na něj hleděli. Clement po Jeffových slovech zbledl.

„Seth Flaherty byl zastřelen dalekonosnou puškou na verandě svého domu tak jako Coleman Hubbard. Vypadalo to, jako by ten střelec mířil na mě, protože jsem stál ve střelné dráze. Jenže kulka zasáhla Setha Flahertyho tak přesně, že to nemohla být náhoda.“

Clement polkl.

Wayne a Kirby Hubbardovi na Jeffa nevěřícně hleděli.

„Kdo…?“ koktala Kirby. Potom se odmlčela a vytřeštila oči.

Jeff se otočil.

Zatajil se mu dech, když poznal Chucka Reevese, který svýma velkýma rukama otevřel křídla létacích dveří a pomalu vešel dovnitř.

+ + + + +

Reeves se zřejmě někde ve městě umyl a vykartáčoval si šaty. Jeho šedá košile nevypadala tak, že by byla propocená po ostré jízdě. Oholil se a v přítmí saloonu nebyly vidět modřiny v obličeji, které ho ještě ráno na ranči Cuervo zdobily. Jeffovi připadalo, jako by si stopy jeho pěstí zakryl šminkami.

Pustil křídla létacích dveří a udělal tři kroky dovnitř.

Jeff měl pocit, jako by Reevesovi něco chybělo, ale nevěděl, co to je.

Reeves musel být nahoře v pokoji Lynn Flahertyové, a to Jeffovi dokazovalo, že ti dva spolu přece jen něco mají, ačkoli si myslel opak. Lynn ho do pokoje nepustila pravděpodobně právě proto, že Reeves byl uvnitř.

Burt Clement postoupil směrem k předákovi.

„Co to všechno má znamenat, Reevesi?“ chraplavě se otázal. „Je pravda, že Seth Flaherty byl zavražděn?“

Hromotluk přikývl. Jeho chladné oči byly upřeny na Jeffa Huntera.

„Doufám, že jste pochopili, jaké kukaččí vejce nám Kiowa Saunders nechal na mese,“ řekl hrdelním hlasem.

Ze zadního rohu se ozvalo chechtání.

Muži se ohlédli.

Nikdo z nich si nevšiml, že v tmavém rohu sedí u stolu starý Saunders.

„Kluk je v pořádku, Reevesi,“ řekl Kiowa Saunders opilým hlasem. „Ten tobě a banditům ukáže, zač je toho loket.“

Obr přivřel oči. „Vraždy začaly, teprve když se na mese objevil Hunter,“ řekl Reeves. „Nevšimli jste si, že se objevil pokaždé, když někoho zastřelili?“

„Poznali ne mě, ale tebe, Reevesi,“ zavrčel Jeff.

„Byl jsem na Cuervu. Moji muži to mohou dokázat,“ řekl Reeves. „Ty sám jsi mé alibi, Huntere.“

„Co míníš dělat?“ přidušeně se zeptal marshal.

Předákovi zajiskřilo v očích.

„Provrtám Hunterovi hlavu kulkou,“ řekl do ticha. „Můžete si být jistí tím, že pak loupeže dobytka a vraždy na mese přestanou.“

„Můžeš to zkusit,“ řekl Jeff. „U brodu jsi měl smůlu. A s revolverem se ti to tím spíš nepovede.“

„Počkám na tebe na ulici, Huntere,“ chladně řekl Reeves. Aniž by vyčkal Jeffovy odpovědi, otočil se a vyšel létacími dveřmi ven. Jeho kroky duněly na chodníku a na schodech, jež vedly na ulici. Potom utichly.

Jeff naslouchal.

Náhle se vedle něho objevila Kirby Hubbardová.

„Nesmíš tam jít!“ zašeptala. „Zabije tě!“

Jeff na ni pohlédl. V jejích modrých očích byl strach o něj. Zahřálo ho to u srdce. Chtěl zvednout ruku a pohladit ji po tváři, ale nedokázal to.

„Čekám, Huntere!“ zahučel ulici Chuck Reeves.

Jeff napjal ramena. Kulka ho ještě bolela. Pravou rukou uvolnil v pouzdře peacemaker a vykročil ke dveřím.

Uslyšel za sebou tichý výkřik, ale už se neotáčel.

+ + + + +

Reeves stál na ulici kousek od hotelu a měl lehce pokrčené nohy.

Jeff Hunter na něj hleděl, zatímco scházel ze schodů chodníku. Ani nyní ve světle poledního slunce nebyly šrámy a modřiny v Reevesově širokém obličeji vůbec vidět.

Na jeho úzkých rtech byl ironický úsměv.

„Tak pojď, Huntere,“ zavrčel. „Jsem zvědavý, jestli umíš s koltem bojovat stejně dobře jako pěstma.“

Vzdálenost mezi nimi činila přibližně dvacet yardů.

Proč šel tak daleko, proč nezůstal před saloonem Plaza Larga?

Pomalu kráčel k němu.

Zdálo se, že Reeves už se nemůže dočkat.

Jeff viděl, jak mu trhá ve tváři. Pravá dlaň se mu svírala a otevírala vedle kostěné pažby koltu, který mu trčel z černého pouzdra.

Reeves se pohnul a vydal se Jeffovi naproti. Zřejmě mu připadalo, že Jeff jde příliš pomalu.

Zpod podrážek jeho bot stoupaly obláčky prachu.

Jeff pohlédl na zaprášené holínky.

Zpomalil a pak se zastavil.

Polil ho studený pot.

Reeves neměl ostruhy!

Teprve nyní si uvědomil, že to tiché cinkání při Reevesových krocích bylo to, co mu teď chybělo.

V obrových světlých očích se zajiskřilo.

Pohlédli na sebe a mohutný muž, který byl nyní jen deset yardů od Jeffa, pochopil, že Hunter ho prohlédl.

Muž před Jeffem nebyl Chuck Reeves!

Podobnost obou mužů byla zarážející. Jeff by nikdy nevěřil tomu, že něco takového je možné. Chuck Reeves a tento chlapík museli být bratři, dvojčata, jinak to nebylo možné.

V tom samém okamžiku, když na to Jeff pomyslel, také věděl, proč ho obr vyzval na souboj.

Chuck Reeves, pravý Chuck Reeves, někde číhá.

Ve chvíli, kdy by Jeff sáhl po revolveru, by na něho Chuck Reeves ze zálohy vystřelil.

Jeff krátce pohlédl na čelní stěnu hotelu. Záclona za oknem pokoje Lynn Flahertyové se kousek odhrnula. Jeff měl pocit, že za sklem vidí bledou tvář mladé ženy. Tam nahoře tedy Chuck Reeves není.

Na verandě hotelu stál Lefty McGowan. Starý kovboj přišel až na kraj chodníku. Měl přivřené oči. Vedle něho stál na chodníku mastif, cenil zuby a vrčení, které se ozývalo z jeho hrdla bylo najednou slyšet až k Jeffovi.

Obr před ním jako by to nevnímal.

To byl pro Jeffa další důkaz toho, že má před sebou někoho jiného než Chucka Reevese. Předák Cuerva by vrčení mastif a nikdy nepřeslechl.

Jeff se zmocnilo rozrušení.

Při pomyšlení, že koupí kulku Chucka Reevese, když sáhne po koltu, ho polil studený pot.

Viděl, jak se jeho protivníkovi zúžily panenky.

V tom samém okamžiku hromotluk trhl rukou k pažbě koltu.

Jeff si bleskově dřepl a zvedl pravou ruku s peacemakerem. Spatřil záblesk.

Na Main Street třesklo několik výstřelů.

Jeff cítil, jak mu kolem ucha proletěla kulka, a hned věděl, že to nebyla střela muže před ním.

Zatímco viděl, jak sebou obr po nárazu jeho kulky trhl, udělal krok vpřed a ze všech sil se snažil udržet na nohou, ozvalo se štěkání mastifa a řev pravého Chucka Reevese.

Předák ranče Cuervo vyvrávoral z uličky mezi hotelem a sousedním domem. Ben mu visel na zápěstí, ale Reeves kolt nepustil. Dvakrát zmáčkl spoušť. Výstřely mastifa vyděsily, takže Reevese pustil.

Předák s řevem namířil na Jeffa.

V tom samém okamžiku třesklo několik výstřelů.

Jeff viděl Leftyho McGowana na verandě hotelu. Z ústí hlavně jeho koltu vyšlehl plamen. Také za Jeffem na chodníku u saloonu Plaza Larga třeskly dva výstřely. Ohlédl se a spatřil marshala Burta Clementa a černocha Lincolna, kterým se ještě kouřilo z koltů, z nichž vypálili na Chucka Reevese.

Chuck Reeves se skácel na zem. Dopadl do prachu ulice dřív než muž, který mu byl podobný jako vejce vejci.

Pak se na Main Street rozhostilo ticho.

Dveře hotelu se náhle otevřely.

Lynn Flahertyová proběhla kolem Leftyho McGowana a seskočila z verandy vedle bezvládně ležícího Chucka Reevese. Předáka svého otce si nevšímala. Se slzami v očích se rozběhla k jeho dvojníkovi.

Vrhla se na něj a chvějícím se hlasem vykřikla: „Orine! Řekni přece něco, Orine!“

Jeff Hunter se zhluboka nadechl. Věděl, že tento Orin byl vrahem Colemana Hubbarda i Setha Flahertyho. Boss banditů byl mrtev. Bylo jasné, že jestli Mexičan Acuňa a kovbojové z ranče Ojo Negro bandity nezajmou, nasednou desperáti na koně a uprchnou někam daleko.

+ + + + +

Seděli v marshalově úřadovně.

Jeff Hunter, jemuž lékař mezitím vytáhl kulku z ramene, cítil pohled Kirby Hubbardové.

U dveří stáli Lefty McGowan, Jimmy Tahoka a velký černoch Lincoln Wayne Hubbard stál s vážnou tváří u marshalova psacího stolu a poslouchal Burta Clementa stejně tak jako ostatní.

Clement dlouze hovořil s Lynn Flahertyovou, než se vydala zpátky na ranč Cuervo.

Lynn Flahertyová byla v politováníhodné situaci. Muž, kterého milovala, ji hluboce zklamal.

Poznala Orina Reevese před několika měsíci při návštěvě v Santa Fé. Vyprávěla mu o ranči Cuervo a o pozemcích na mese.

Orin Reeves poznal, že to je pro někoho, jako je on, příležitost.

Se svým bratrem Chuckem a smečkou desperátů se vydal dobývat pomocí loupeží a vražd bohatství. Postaral se o to, že jeho bratr Chuck byl na ranči Cuervo najat jako nový předák. Chuck Reeves postupně vyhodil všechny členy starého mužstva a nahradil je svými lidmi.

Ti systematicky plenili pastviny ostatních rančerů. Brzy vyřídili rančery Haskella a Bowmana. Flahérty koupil jejich ranče a tím byla rozdmýchána nenávist mezi ním a ostatními rančery. Orin Reeves chtěl od začátku zabít i Setha Flahertyho. Pak si chtěl vzít Lynn Flahertyovou a jejím prostřednictvím se zmocnit ranče, který by ke svým pastvinám připojil i pozemky ostatních rančů na mese.

Když se objevil Jeff Hunter a koupil od Kiowy Saunderse ranč Kiowa, ocitl se celý plán bratří Reevesů v ohrožení. Orin Reeves věděl, že musí udeřit dřív, než se Hunterovi podaří přivést Setha Flahertyho a ostatní rančery k jednacímu stolu.

Jeff Hunter však pro ně byl příliš tvrdým oříškem.

Marshal Burt Clement vstal zpoza psacího stolu. Odepnul si hvězdu z košile a položil ji na psací stůl. Na rtech se mu objevil úsměv.

„Tucumcari si bude muset najít nového marshala,“ řekl. „Já se ujmu vedení ranče Cuervo. Lynn Flahertyová mě o to poprosila. Doufám, že spolu budeme v budoucnu dobře vycházet.“

Jeff a Kirby Hubbardová také vstali. Jeff podal Clementovi ruku. O některých věcech ještě nemluvili. Například o tom, co s bandity, které Acuňa přivedl do města a kteří nyní seděli ve vězení.

Muži opustili kancelář. Jeff ucítil na rameni ruku Kirby. Zadržela ho.

Překvapen na ni pohlédl. Viděl v jejích očích teplo a výraz ustrašené laně.

„Jeffe?“ tiše řekla.

„Ano?“ Jeho hlas zněl chraplavě.

„Cítils někdy něco k… hm… k Lynn Flahertyové?“ zašeptala.

S úsměvem zavrtěl hlavou. „Ne, nikdy, Kirby. I když je velmi krásná.“

Kirby zrudla.

„Má hezkou postavu, že?“ přidušeně řekla.

Jeff věděl, že tím poukazuje na plná ňadra Lynn Flahertyové.

„No, tak dobře jsem si Lynn Flahertyovou neprohlížel, Kirby. Vím jen, že ty máš skvělou postavu.“

Ostře vydechla a ve tváři se jí objevil ruměnec.

„Takže ses tenkrát u Ojo Negro přece jen díval!“

Jeff se pousmál.

„Myslíš, že bych si něco takového nechal ujít?“

„Och!“ chtěla se na něj vrhnout.

Jeff ji chytil za zápěstí a přitáhl ji k sobě, až stála se zrudlým obličejem těsně před ním.

„A chci ti prozradit ještě něco, Kirby,“ tiše řekl. „Chci se na tvou postavu dívat častěji. Co myslíš? Zeptáme se reverenda, jestli má příští neděli čas nás oddat?“

Pohlédla na něj velkýma očima.

Jeff pustil její ruce.

A než Kirby Hubbardová věděla, jak se to stalo, pocítila na svých ústech Jeffovy rty.

Zapřela se pěstmi o jeho hruď.

Potom se však její odpor zlomil. Náhle se k němu přitullila. Váhavě opětovala jeho polibek a pochopila, jak Jeffa Huntera miluje…