John Kirby

Colorado western 133. Smrt v Sierra Santiago

Věděli, že riskují krk, když se vydali do pekla Sierra Santiago. Maxine a její muž Jerome však nemínili couvnout. Za každou cenu chtěli najít poklad, který byl skryt v tomto skalním labyrintu. Sierra se však od chvíle, kdy Lipani vyhlásili velký boj, stala pro všechny bělochy smrtící pastí.

S pronikavým výkřikem šlápl kočí dostavníku společnosti Butterfield na podlážku a zatáhl za uzdu šestispřeží.

„Hóóó! Hohó!“ zvolal. Levou rukou chytil brzdovou páku a zvedl ji. Brzdy skřípaly, když se přitiskly k ráfkům kol. Zvedl se oblak prachu, který zahalil dostavník.

Muži stojící před obchodem ve Fort Davis s klením odskočili. Proklínali toho starého hlupáka Joshe Owense, který vždycky jezdil tak rychle, že to vypadalo, že nezabrzdí ani v Rio Grande.

„Fort Davis!“ zabručel na kozlíku Josh Owens a usmál se na svého ozbrojeného průvodce.

Eddie Dillon však už dobře znal, jak Josh Owens zastavuje dostavník. Už se nad tím nevzrušoval, i když to nebylo příliš zábavné při každé zastávce polykat tolik prachu.

Dva stájníci vzali zpocené koně za postroje a uklidňovali se. Zatímco Eddie Dillon vylezl na střechu, aby rozvázal šňůry, kterými byla přivázaná zavazadla, slezl Josh Owens z kozlíku, přistoupil ke dveřím a otevřel je.

Hleděly na něj rozhněvané oči. Nestaral se o to a usmál se. Od začátku toho hejska s ulízanými černými vlasy, kterému se pořád něco nelíbilo, nesnášel. Kvůli němu zastavoval tak, aby se otevřeným oknem dovnitř dostalo co nejvíc prachu.

„Fort Davis, pane,“ poznamenal. „Doufám, že jste měl příjemnou cestu.“

„Nebuďte ještě drzý!“ vykřikl ten vyfintěný chlapík. Seskočil z dostavníku a smetal si prach ze svého světle hnědého obleku.

Josh Owens viděl, jak se z dvířek dostavníku vyklonila mladá žena. Patřila k tomu hejskovi, ale ten se o ni nestaral. Prvořadé pro něj bylo jeho sako.

Josh k ní přistoupil krok a podal jí ruku.

Pousmála se na něho, chytila se ho za ruku a vyšla z dostavníku.

„Díky, pane Owensi,“ řekla s lehkým francouzským přízvukem. „To jste musel jet tak rychle?“

Josh s úsměvem pokrčil rameny.

„Váš muž mi vyhrožoval, že si bude stěžovat u mé společnosti, když nebudu přesný, madam,“ zamumlal.

Neodpověděla mu, protože v tom okamžiku se její muž začal hádat s Eddiem Dillonem. Dillon hodil jeho tašku ze střechy dostavníku před něj, když nepovažoval za nutné si ji vzít. Zvířil se prach, který zahalil pasažérovy nohy.

„Vy jste teda dřevo!“ vykřikl. „To nemůžete dávat pozor?“

„Víš, co mi můžeš,“ zavrčel Dillon.

„Co jste to řekl?“ zasyčel hejsek.

Žena k němu přistoupila a chytila ho za ruku.

„ Jerome - prosím!“ tiše řekla.

Odstrčil její ruku a vztekle se rozhlédl.

Usmívající se muži na verandě obchodu ho rozzuřili ještě víc. Jeho úzký, bledý obličej zrudl. Nasadil si na hlavu černý stetson s plochou korunou a sáhl po své tašce.

„Pojď,“ přidušeně řekl té ženě. „Jsem rád, že mám tuto jízdu za sebou a už se nemusím rozčilovat s těmito primitivy.“

Očima prosila Joshe Owense o prominutí.

Kočí ztěžka polkl. Na svých cestách s dostavníkem přepravoval již mnoho krásných žen, ale tato z nich určitě byla ta nejkrásnější.

Své světlé vlasy, které na slunci doslova zářily, měla upravené do vkusného účesu. Na hlavě měla klobouček se závojem a dlouhou jehlicí. Měla tvář anděla. Tmavá, jemně klenutá obočí byla v podivném kontrastu k hnědé barvě jejích velkých, výrazných očí. Měla malý, rovný nos a plné, lesknoucí se, rudé rty.

Byla oblečena tak, jak se to v poválečných letech nosilo v New Orleans. Pod šaty sahajícími až po kotníky byly vidět krajky. Střih zdůrazňoval její úzký pas.Kolem ramen měla uvázaný černý šátek a na nohou měla šněrovací boty.

Když ta mladá dáma kráčela po schodech za svým mužem, na verandě někdo hvízdl.

Josh Owens se ohlédl na muže, který se toho dopustil.

„Jestli ještě jednou na tu dámu hvízdneš, ochutnáš můj bič, hombre!“ zavrčel.

Muž sevřel rty a nic na to neřekl. Zdálo se, že Joshe Owense zná.

Do dostavníku mezitím zapřáhli nové koně.

Josh obešel dostavník a vykřikl: „Jedeme dál, do Marfy! Kdo má lístek, nastupovat! Za pět minut odjíždíme!“

Zamyšleně pohlédl k obchodu. Po celou cestu ze San Antonia se ptal, co ti dva hledají v divočině za Pecos River.

Potom však pokrčil rameny a vylezl na kozlík. Zvědavost se v této zemi nikdy nevyplácela, řekl si. Kromě toho neměl nejmenší chuť se dál vybavovat s tím floutkem.

Když pasažéři nastoupili a Eddie Dillon vylezl se svou parkerovkou na kozlík, uvolnil brzdovou páku a práskl bičem. Koně začali táhnout a o něco později dostavník projel mezi důstojnickým barákem a nemocnicí a vydal se na jih, do Marfy.

+ + + + +

Ve velkém, nízkém obchodě bylo šero, protože malými okny tam nepronikalo moc světla. Mladá žena zůstala stát, když vešla dovnitř. Viděla, že obchod je rozdělen na prodejní místnost, ve které stály všelijaké pytle, bedny a soudky, a na saloon, kde byl vlastně jen dlouhý pult, k němuž právě přistoupil vysoký, elegantně oblečený muž.

Za výčepním pultem stál vysoký, ramenatý chlapík se snědým, zarostlým obličejem. Štíhlého muže si nevšímal, zato se jeho pohled upřel na mladou ženu, která to však nezaregistrovala, jelikož se v tom okamžiku v zadní části saloonu otevřely dveře a dovnitř vešla dívka. Bezpochyby to byla indiánka.

Mladá žena na ni pohlédla.

Za poslední rok viděla mnoho indiánek a podle šperků, které měla na sobě tato, poznala, že to je Apačka z kmene Lipanů.

„Hledám muže jménem Archie Freer,“ řekl švihák vousatému obrovi.

„Našel jste ho, pane.“ Obr měl bručivý hlas, který byl slyšet snad všude, ačkoli hovořil jen tiše.

„Vy jste Freer? Jmenuji se Jerome Scully. Psal jsem vám, protože Buck Jenkins mi v San Antoniu řekl, že byste mi mohl pomoct.“

Archie Freer se zašklebil a pobaveně na něho pohlédl.

„Dostal jsem váš dopis, pane Scully,“ odpověděl.

Indiánka tiše vyšla zpoza výčepního pultu. Vousáč se ohlédl a řekl něco apačsky. Odpověděla a Freer se zeptal ženy u dveří: „Nechtěla byste se umýt, než bude jídlo hotové, madam?“

Přikývla.

„Tak běžte s Jacou, prosím. Ukáže vám váš pokoj a přinese horkou vodu. Žena prošla saloonem a následovala indiánské děvče ven.

Jerome Scully za nimi hleděl. Když se zavřely dveře, opět se otočil k vousáči a řekl: „Tak co, Freere? Našel jste nám vhodného muže?“

Vousáč pokrčil rameny.

„To, co chcete podniknout, je poněkud nezvyklé, Scully,“ tiše odvětil. „Sierra Santiago je v těchto dnech jako smrtící past. Žádný rozumný člověk se tam neodváží, pokud nechce spáchat sebebevraždu. Lipani na obou březích Rio Grande neznají slitování. Ptám se, co v těch horách chcete hledat, když jste ochoten podstoupit takové riziko, Scully.“

Scullyho úzká tvář se změnila v masku.

„Do toho vám nic není, Freere. Jenom jsem se vás ptal, jestli jste našel muže, který by nás mohl vést v horách.“

Bradatý muž za pultem vytáhl z police láhev a otázal se: „Dáte si drink, Scully?“

„Nedám, krucinál! Chci odpověď na svou otázku, nic víc!“

Archie Freer si klidnou rukou nalil plnou sklenici a napil se. Přes okraj sklenice zamyšleně pozoroval vyfiknutého, dobře vypadajícího muže s poněkud bledou tváří. Viděl, že ten chlapík je měkký a že v sobě nemá tvrdost, kterou v té zemi musel mít každý, kdo se chtěl prosadit. Rád by věděl, co chce Scully v Sierra Santiago hledat, byl si však jist, že mu to nikdy neřekne.

„Znám jenom jednoho muže, který se v Sierře vyzná tak dobře jako Lipani,“ protáhle řekl.

Jerome Scully se předklonil a v jeho tmavých očích se objevily chtivé jiskry.

„Jak se jmenuje? A kde bych ho mohl najít?“

Freer se usmál a zazubil.

„Zadarmo přece ani kuře nehrabe, Scully.“

Jerome Scully si sáhl do vnitřní kapsy svého saka a vytáhl bankovku.

Freer vytřeštil oči. Byla to stodolarová bankovka. Ty byly vzácné. On sám ještě žádnou takovou neměl v ruce. Váhavě si ji vzal a pak číhavě pozoroval muže před výčepním pultem.

„Na kolik si ceníte tu informaci?“

„K čertu, mluvte!“ vyštěkl Jerome Scully. „Povězte mi konečně jméno toho muže, Freere!“

„Jmenuje se Cherokee Blaine.“

„Cherokee? On je indián?“ podivil se Scully.

Obr s úsměvem zavrtěl hlavou.

„Tak se mu jenom říká. Kdysi žil na severu v jednom indiánském teritoriu u Cherokeeů.“

„Je na něho spolehnutí?“

„Většinou.“

„Co to znamená? Sakra, Freere, nemluvte v hádankách! Řekněte mi, kde toho muže najdu. Promluvím si s ním a udělám si o něm obrázek sám.“

„Nemusíte ho hledat, Scully,“ klidně řekl vousáč. „Každý večer chodí do mého saloonu. Možná budete mít štěstí a ještě nebude opilý, až sem večer přijde.“

Jerome Scully na něho nevěřícně pohlédl.

„Opilec?“ vztekle zvolal. „Vy mi doporučujete opilce, Freere? Děláte si ze mě legraci? Já…“

„Nikoho vám nedoporučuju, Scully,“ odvětil obchodník. „Ptal jste se mě na někoho, kdo se vyzná v Sierra Santiago a je schopen jet do hor

a vrátit se z nich. Podle mě je Cherokee Blaine ten jediný. To nemá co dělat s tím, jestli je to pijan nebo ne. Jestli mu nabídnete dobrou cenu, třeba na kořalku na několik týdnů zapomene.“

Jeromovi Scullymu se to nelíbilo, to na něm bylo zřetelně vidět. Jenže co měl říct? Věděl, že musí mít trpělivost. Jeho poslání bylo příliš důležité. Šlo o jeho budoucnost. Nesměl ji ohrozit jen proto, že by byl netrpělivý.

Pomalu přikývl a přidušeně řekl: „Ukažte mi náš pokoj, Freere. Chtěl bych se trochu umýt.“

Freer přikývl a ukázal na dveře v zadní části saloonu. Jeho zamyšleného pohledu si Scully nevšiml, protože šel ke dveřím před ním.

+ + + + +

Jerome a Maxine Scullyovi právě pojedli, když se otevřely dveře a do saloonu vešel muž.

Ty dva vidět nemohl, protože Archie Freer před jejich stůl postavil paraván, aby je hosté od pultu nemohli okukovat.

Jerome Scully vstal a pohlédl na vousatého Freera, který stál za barovým pultem a obsluhoval několik kavaleristů. Nahlas se bavili. Freer dal Scullymu znamení očima a hejsek obešel zástěnu a pohlédl na muže, který právě vešel dovnitř a mířil k výčepu.

Kavaleristé se při pohledu na něj usmívali. Jeden z nich poznamenal cosi jedovatého.

„Jsi tu pozdě, Cherokee,“ řekl další. „Myslíš, že se ti do půlnoci podaří opít?“

Scully viděl, že ten muž nereagoval hněvivě, ba naopak, zachoval klid.

„Budu se snažit, Hensone,“ odvětil.

Modrokabátníci mu udělali místo u výčepního pultu.

Jerome Scully ho nyní mohl vidět. Cherokee Blaine byl na první pohled zpustlý ochmelka. Šaty měl roztrhané a špinavé. Když si sundal klobouk, vlasy se mu mastně leskly klobouk. Jeho tvář byla zarostlá strništěm a i z dálky Jerome Scully viděl, že má špínu za nehty.

Scully se zašklebil, když si představil, jaký puch se kolem něj musí linout. Určitě se takové tři týdny nemyl.

Maxine Scullyová se náhle objevila vedle svého muže. Vytřeštěnýma očima hleděla k baru. Viděla, jak se Freer sklonil a něco tiše řekl tomu barbarsky vyhlížejícímu chlápkovi.

Cherokee Blaine mu odpověděl a Freer k němu posunul sklenici s whisky.

Blaineovi se třásly ruce, když ji zvedl, a hodně toho rozlil, než se vůbec napil. Naráz vypil zbytek a okamžitě sklenici postavil před Freera, který ji dolil.

Jerome Scully chytil svou ženu za ruku a odvedl ji zpátky za zástěnu.

V jeho tmavých očích se zračila zlost. „Freer se musel zbláznit!“ sykl.

„Jak nám může doporučit takové individuum? Ten by na nás v horách upozornil Apače už chrápáním.“

„To bolí, Jerome,“ přidušeně opáčila.

Pustil ji a zamumlal: „Omlouvám se, miláčku. Ale od té doby, co jsme opustili San Antonio, se nám nic nedaří. Asi nám nezbude nic jiného, než se sami porozhlédnout po vhodném průvodci.“

Maxin Scullyová na něj pohlédla.

V jejích světle modrých očích byl zvláštní výraz. Nervozita jejího muže se jí očividně nelíbila.

„Vždycky jsem si myslela a myslím, že se nic nemá uspěchat, Jerome,“ tiše řekla. „Možná by bylo lepší, kdybychom…“

„Nemám chuť už déle čekat,“ odsekl. „Víš, že jsem měl v poslední době smůlu.“

Přikývla. „Ano, vím, Jerome. Šli po tobě, protože chtěli, abys zaplatil dluhy z karet, co?“

Pohlédl na ni. V jeho očích nebyl zájem o ni, to viděla zřetelněji než kdy předtím. Věděla, že lační po penězích, aby si mohl znovu koupit své postavení.

Chtěla něco odpovědět, ale v tom uviděla, že Freer vyšel zpoza barového pultu a ten zanedbaný muž se otočil. Blaine držel v ruce láhev. Ruka už se mu nechvěla. Pohlédl na ni. V jeho očích se zračil tichý smutek. A rezignace. Pro toho muže již život nic neznamenal, to bylo jasné.

Došel k Freerovi, který ho chytil za ruku a odvedl za paravan.

Jerome Scully si nyní rovněž něčeho všiml a otočil hlavu. V jeho tváři byl výraz prozrazující zhnusení. Přesto zůstal stát, když tam Freer přivedl toho muže.

Chytil se za nos.

„Pane Bože, to je smrad!“ vykřikl.

Zpustlý muž na něho vrhl j en krátký pohled a otočil se k Archiemu Freerovi.

„Co to má být, Freere?“ zamumlal. „Řekl jste, že ten chlápek po mně něco chce. Jestli mě chce očichávat, tak mohl jít k pultu.“

„Pošlete toho ožralu pryč, Freere!“ zvolal Scully.

„Ne!“ Maxine Scullyová přistoupila k tomu zanedbanému muži. „Zůstaňte, pane Blaine. Musíte mému manželovi jeho reakci odpustit. Opravdu nevypadáte jako gentleman. Ale pan Freer nám řekl, že jste ten nejvhodnější člověk pro to, co chceme podniknout.“

Muž se usmál.

Maxine Scullyová si v té chvíli přála, aby viděla tvář toho muže umytou a oholenou. Měl na ní několik jizev, ale ty ho neznetvořovaly, naopak dodávaly mu drsný výraz. Jeho špinavá pleť byla snědá a ošlehaná větrem. Kolem úst měl vrásky. Maxine najednou pochopila, že tento muž má za sebou těžké časy.

Pohled jeho hnědých očí na ni udělal dojem. Bylo v něm teplo a srdečnost a ona věděla, že v těch očích se zračí duše člověka, kterému může bezvýhradně důvěřovat. Byl to výraz, který v Jeromových očích hledala marně.

„Nevím, co máte v úmyslu, madam,“ odpověděl Blaine a usmál se. „Jestli to má něco společného s whisky, tak bych opravdu mohl být tím vhodným člověkem.“

„Nemluvte nesmysly, Cherokee,“ přidušeně řekl Archie Freer. „Kdybyste se konečně přestal litovat a uvědomil si, že za to nemůžete vy, ale ta zmije La Verne Culverová, která s tím chlápkem…“

Blaine reagoval bleskově.

Přestože se Freer měl na pozoru, nedokázal včas zvednout ruce. Opilec ho pěstí trefil do brady. Freer vytřeštil oči a svalil se na podlahu. Překvapení kavaleristé se u pultu otočili, když se ozvalo žuchnuti.

Maxine Scullyová viděla v očích zanedbaného muže vztek. Jeho rychlá reakce překvapila i ji. Vyděšeně si dala ruku na rty, ale potom zlost z Blaineových hnědých očích zmizela a na rtech se mu objevil úsměv.

„Pardon, madam,“ zamumlal. „Ale Freer dobře ví, že nemám rád, když se někdo míchá do mých věcí.“

Kývl na ni a otočil se. Pak se těžkým krokem vydal zpátky k barovému pultu. Modrokabátníci na něho číhavě hleděli. Vypadalo to, jako by doufali, že konečně zažijí pořádnou rvačku.

Maxine Scullyová zvedla ruku, aby Blainea zastavila, jenže její muž ji zadržel a sykl: „Nech toho ožralu, Maxine! Tomu opilci bych naše tajemství nikdy nesvěřil!“

Maxine pohlédla svému muži do očí.

Náhle měla pocit, jako by tenkrát, když se zamilovala do Jeroma Scullyho, udělala největší chybu svého života. A tu druhou že udělala, když mu prozradila své tajemství. Od té doby se Jerome Scully velmi změnil. S neuvěřitelnou chtivostí naléhal na svou ženu, aby konečně odjela do Texasu a ujala se toho neslýchaného bohatství, které leželo kdesi v divočině Big Bendu a jenom čekalo na to, až si pro něj někdo přijde

Hleděla za Cherokeem Blainem. Ano, ona by mu důvěřovala. Svým ženským instinktem hned vycítila, že přes svůj zanedbaný zevnějšek a přesto, že to je opilec, je mnohem větší formát než Jerome Scully.

Archie Freer se na podlaze pohnul, zvedl hlavu a potřásl jí. S vrčením vstal. Musel se opírat o stůl, protože se mu podlamovaly nohy. Potřeboval několik vteřin, než se vzpamatoval. Chvíli hleděl na Maxine Scullyovou, načež se otočil k pultu, kde už Blaine zase stál mezi kavaleristy a obracel do sebe jednu whisky za druhou.

Maxine Scullyová měla pocit, že Freer se teď na něho vrhne, ale bradatý obr jen zavrtěl hlavou.

„Vy jste se musel zbláznit, když nám chcete dohodit někoho takového!“ zavrčel Jerome Scully.

Archie Freer se otočil.

„Držte hubu, Scully,“ odsekl. „Co vy víte o Cherokeem Blaineovi. Tomu muži nesaháte ani po kotníky, i kdybyste se oblékal tisíc takových drahých obleků!“

Jerome Scully zrudl.

Vztekle se otočil a vydal se ke dveřím, které vedly k pokojům.

„Pojď, Maxine,“ sykl. „Nemáme zapotřebí se nechat urážet!“

„Mě pan Freer neurazil, Jerome,“ odvětila klidným hlasem. „Ale můžeš jít. Já bych se ještě s ním chtěla chvíli pobavit.“

Vrhl na ni zlostný pohled, načež otevřel dveře a práskl jimi.

Freer se usmál na Maxine Scullyovou a řekl: „Zavolám Jacu, ať mě zastoupí za barem. Určitě chcete slyšet Cherokeeho příběh, že ano?“

Přikývla a pohlédla na něj. Freer odešel za výčepní pult a na chvíli zmizel v jedněch dveřích.

Zamyšleně se posadila ke stolu tak, že odtud viděla na bar a mohla sledovat, co se tam děje. Kavaleristé po ní neustále pošilhávali, jen Blaine se na ni ani jednou neotočil.

Pak se objevil Freer s indiánkou, která zůstala za výčepním pultem.

Maxine Scullyová na něj napjatě hleděla.

+ + + + +

Freer se rozpačitě usmál a promnul si bradu.

„Sama jste to viděla, madam,“ řekl. „Blaine nemá rád, když se někdo plete do jeho věcí.“

„Přešel jste to jen tak…“

Freer přikývl.

„To whisky z Blainea udělala to, čím je teď. Ne - to není přesné. Nebyla to whisky, ale jedna žena.“

„Předtím jste zmínil její jméno…“

„Ano,“ řekl Freer, „La Verne Culverová. Tak se jmenuje ta dáma z Del Rio, která z největšího muže, který tu kdy jezdil, udělala opilce.“

Slovo dáma pronesl tak, jako by to byla ta nejhorší nadávka, kterou znal.

Maxine Scullyová pohlédla k pultu. Věděla, že to muselo být kruté, když to někoho takového, jako byl Blaine, takto vykolejilo. Musel La Verne Culverovou velmi milovat.

„Co to bylo za ženu?“ tiše se otázala, aniž by Blainea spustila z očí.

„Coura ze saloonu,“ přidušeně odpověděl Archie Freer, když se ujistil, že Cherokee Blaine je dost daleko na to, aby jeho slova nemohl slyšet. „Před Cherokeem se tahala se všemi muži, kteří si ji mohli zaplatit, a nenechala toho, ani když ho poznala.“

„On to nevěděl?“

Freer přikývl.

„Jistě že to věděl. Ale všichni muži, kteří se zamilují do špatné ženy, věří, že se díky jejich lásce změní. Bylo hrozné dívat se, jak se od ní nechával ponižovat. Blaine si našetřil nějaké peníze, protože jednou chtěl mít vlastní ranč, až by hvězdu texaského rangera pověsil na hřebík.“

„On byl texaský ranger?“

„Ten nejlepší. Dotáhl to až na kapitána, když poznal tu ženu a skončil u nich. Peníze, které si našetřil na ranč, mu brzy začaly docházet, protože La Verne Culverová chtěla pořád nové šaty a drahé šperky. Když už Blaine neměl nic, byl pro ni nezajímavý. Vymačkala ho jako citron a odhodila ho, když se objevil další muž, který měl v kapse dolary. Blaine je pronásledoval až do El Pasa. Ten muž, se kterým La Verne Culverová utekla, byl hráč a soudně hledaný vrah. Ale to se ukázalo až později. Došlo totiž k hádce, při níž La Verne poštvala svého nového milence proti Blaineovi. Jenže Blaine byl rychlejší. Hráč zemřel ještě té noci. Blainea zatkl marshal. La Verne do protokolu uvedla, že to byla vražda. Blaine podle ní tasil jako první a chladnokrevně střílel, aby se zbavil soka. Naštěstí se ukázalo, že ten hráč byl hledán za vraždu a na jeho hlavu byla vypsána odměna. Jinak by se jí možná ještě podařilo Blainea přivést na šibenici. Blaine přijal tisíc dolarů odměny, šel k La Verne Culverové a hodil jí ty prachy k nohám. Vrátil se do Marfy a půl roku se toulal v Apache Mountains mezi Mariou a Fort Davis. Každý večer šel do hospody a zpil se do němoty. La Verne Culverová ho úplně ne-oškubala, protože zatím za whisky vždycky platil.“

Maxine Scullyová polkla.

„A přestože ví, jaká ta žena je, reaguje tak prchlivě, když o ní někdo řekne něco špatného?“

Freer přikývl.

„Se mnou vychází celkem dobře,“ zamumlal. „Jiné by zmrzačil, kdyby ho ostatní nezadrželi. Můžete ho urážet, jak chcete. Ale když řeknete jediné slovo o La Verne, popadne ho vztek a začne se bít.“

Maxine Scullyová mlčela. Slyšela smích mužů u barového pultu. Kavaleristé se smáli opilému Cherokeemu Blaineovi. Jeden po druhém ho zvali na whisky a mladá Lipanka mu stále musela dolévat.

Cherokee Blaine to všechno trpělivě snášel. Když se ohlédl, spatřila Maxine Scullyová jeho úsměv. Opíral se o bar, ale nekymácel se, ačkoli už v sobě musel mít aspoň půl láhve.

Potom pohlédla na vousatého Freera.

„Pane Freere,“ tiše řekla, „neexistuje žádná možnost, jak pana Blainea přemluvit, aby nás vedl do Sierra Santiago?“

Freer přivřel oči.

„Nechci být zvědavý,“ zamumlal, „ale ani při nejlepší vůli si nedokážu představit, jaký by mohlo mít smysl dávat svůj život všanc a vystavovat se nebezpečí, že si vás Lipani budou opékat na rožni.“

Maxine Scullyové se náhle ve tváři objevil zastřený výraz.

„O důvodech nechci mluvit, pane Freere. Ptám se vás, zda byste mohl pana Blainea přesvědčit, aby si se mnou ještě jednou promluvil.“

Pokrčil rameny.

„Můžu to zkusit, madam. Ale dnes už ne. Musíte počkat, až vystřízliví. Buďte zítra před osmou vzhůru, protože to je doba, kdy Cherokee Blaine většinou opouští pevnost.“

+ + + + +

Maxine Scullyová se probudila následujícího rána. Její snaha však vyšla nazmar. Když přišla do stáje, do které ji poslal Freer, a zeptala se stájníka na Cherokeeho Blainea, ten jenom pokrčil rameny a zahučel, že Blaine odjel ještě v noci, když se vrátil z obchodu.

Zklamána se odebrala do obchodu. Vešla postranními dveřmi a úzkou chodbou se dostala ke svému pokoji.

Právě chtěla otevřít dveře, když na konci chodby spatřila Lipanku Jacu. Mladá squaw na ni hleděla svýma černýma očima.

Maxine Scullyová se zarazila.

„Dobré ráno, Jaco,“ řekla. „Chceš po mně něco?“

Indiánka se náhle obrátila a zmizela.

Maxine Scullyová na ni překvapeně hleděla. Nedokázala si její chování vysvětlit. Potom pokrčila rameny a vešla do svého pokoje.

Jerome Scully stál před umývadlem a myl se. Pohled jeho chladných tmavých očí byl nevrlý, když se otočil a sáhl po ručníku.

„Kdes byla?“ ostře se otázala.

Maxine Scullyová za sebou zavřela dveře a opřela se o ně.

„Pozorný manžel pozdraví svou ženu polibkem a řekne: ,Dobré ráno’,“ sarkasticky odtušila.

Přišel k ní, letmo ji políbil a řekl: „Dobré ráno, miláčku. Takže: Kdes byla?“

„Trochu jsem se šla projít a provětrat. Nemohla jsem spát.“

Nedůvěřivě na ni pohlédl, ale nic neodpověděl. Pomalu přešel k posteli, odhodil na ni ručník a oblékl si hedvábnou košili s náběrkami.

„Porozhlédnu se v pevnosti,“ poznamenal přes rameno. „Možná se mi podaří najít někoho, kdo by nám mohl pomoct.“

„Nesmíš nic prozradit!“ ostře řekla.

„Za koho mě máš? Jenom jim slíbím dobrou odměnu. Tak dobrou, že zapomenou na Apače.“

„Lidé tady znají indiány lépe než ty, Jerome. Vědí, proč mají strach.“

„Pche!“ Mávl rukou. „Záleží jenom na výzbroji. Když s sebou vezmeme dost pušek a střeliva, můžou přijít Lipani z celého Texasu a Mexika. Pošleme je k čertu.“

Maxine Scullyová mlčela.

Zamyšleně hleděla na svého muže. V tom okamžiku pochopila, že to je nýmand. Vypadal dobře a v tom elegantním obleku se mu snadno dařilo šálit lidi v Louisianě. Tady v divočině to však bylo jiné. Tady se počítaly jiné věci než spisovná mluva, nóbl manýry a elegantní šaty. Maxine byl přesvědčená, že jeho neschopnost se rychle ukáže, až vyrazí do Sierra Santiago. Už jenom z toho důvodu potřebovala muže, na kterého by se mohla stoprocentně spolehnout.

Jerome Scully si připnul černý revolverový opasek, který si koupil až v San Antoniu. V New Orleans Scully nosil náramenní pouzdro s revolverem ráže 38. Zbraň, kterou nyní vytáhl z pouzdra na stehně, byl remington ráže 44.

Scully se na ni usmál.

„Jestli se nudíš, navštiv ženy důstojníků,“ řekl.

Pak zmizel ve dveřích. Ještě nějakou dobu byly slyšet jeho kroky.

Maxine Scullyová se posadila ke stolu a pak zamyšleně hleděla do zdi. Litovala toho, že Cherokee Blaine opustil pevnost tak brzy. Ráda by si s ním promluvila. I kdyby odmítl doprovázet je do Sierra Santiago.

+ + + + +

Cherokee Blaine jako první uslyšel zurčení Limpia Creeku.

Otočil se, zasténal a zůstal ležet na boku. Bolela ho hlava, jako by mu tam někdo píchal jehlou.

Zašklebil se. Nenáviděl rána, kdy se probouzel s těmi šílenými bolestmi hlavy. Věděl, že za to může kořalka, kterou uplynulé noci pil jak vodu. Ještě více než tuto ranní kocovinu však nesnášel bdění v noci, když byl zahloubán do svých myšlenek a zjevovala se mu tvář, na kterou chtěl zapomenout.

Pomalu vstal.

Stál nejistě a v uších mu hučelo.

Rozhlédl se.

Jeho klisna se pásla kousek odtud. V noci je neodsedlal. Ani nevěděl, jak se dostal ze sedla. Zřejmě prostě a jednoduše spadl na zem a hned usnul. Zurčení potoka v něm probudilo žízeň. Dovrávoral ke břehu, klekl si a chtěl do dlaní nabrat vodu.

V té chvíli na hladině spatřil svůj obraz.

Škleb, který tam viděl, ho vyděsil.

To jsem já?

Ten neholeny opilec s rozcuchanými, slepenými vlasy a krví podlitýma očima?

Prudkým pohybem ruky ten obraz na hladině rozbil. Voda mu vystříkla do tváře. Byla studená a postupně ho probírala. Odhodlaně do ní ponořil celou hlavu a vytáhl ji z ní teprve po chvíli.

Včera večer se zpil ještě víc než jindy. Kavaleristé mu kupovali další a další kořalku. Dokonce i ten skrblík Henson.

A pak se tam dělo ještě něco.

Před očima se mu vybavila tvář nějaké ženy. Zprvu si myslel, že to je La Verne Culverová, ale potom mu došlo, že to je ta žena, která s ním včera večer byla v obchodě a mluvila s ním. Okamžitě si všiml její podoby s La Verne. Nazlátlé vlasy, modré oči a smyslné rty.

Vodní hladina již byla klidná. Pouze kapky z jeho vlasů ji občas rozčeřily.

Znovu spatřil zanedbanou tvář, která musela být jeho vlastní.

Tak ho viděla ta žena. Opilce, který kvůli ženě klesl až na samotné dno.

Tentokrát Cherokee Blaine neudeřil pěstí do vody, ale dlouho hleděl na svůj obraz na hladině. Cítil pohrdání sám k sobě. Co si o něm ta žena musela pomyslet?

S pevně sevřenými rty vstal a šel ke svému koni, který zvedl hlavu a pohlédl na něj.

Poklepal klisně po krku a zamumlal: „Tys přes to všechno zůstala se« mnou.“

Sáhl do sedlových kapes. Doufal, že tam najde něco k snědku. Najednou nahmatal kousek mýdla, které tam muselo být dobrého půl roku, aniž by ho použil.

Jeho bolavou hlavou bleskla myšlenka: copak v druhé sedlové kapse nemám čisté náhradní oblečení?

Obešel klisnu a otevřel sedlovou kapsu na pravé straně. Třásly se mu ruce, když vytáhl pokrčenou kostkovanou košili a džíny. Našel také pár ponožek a druhý šátek.

Chtěl ty věci strčit zpátky do sedlové brašny a zapomenout na ten náhlý nápad, ale pak si řekl, že ta žena ho už nesmí vidět v takovém stavu jako včera večer.

Nemusíš jezdit do Fort Davis, našeptával mu jeho vnitřní hlas.

Jednou se pořádně vykoupat, aby člověk nesmrděl jak tchoř, to by také nezaškodilo, ozval se jiný hlas.

Cherokee Blaine váhal.

Pak do něj klisna drcla.

Cherokee to považoval za znamení a odhodlaně se vydal k potoku, v němž proudila ledová voda.

Svlékl se a ačkoli z něj táhla whisky, pach potu byl silnější.

Odhodlaně vzal mýdlo a s odporem vlezl do studené vody.

Zůstal v ní déle než půl hodiny.

Potok musel odnést celé kopce mýdlové pěny a Cherokee Blaine ne a ne přestat s drhnutím. Měl pocit, že se té špíny snad nikdy nezbaví.

Už měl modré rty, když konečně vylezl z vody.

Hleděl na své špinavé sáty a nemohl věřit, že v nich chodil celé týdny.

Neměl se čím utřít. Své špinavé košile už se nechtěl dotknout. A tak si prostě a jednoduše stoupl na slunce. Ten kousek mýdla, který ještě stále držel v ruce, se zmenšil téměř o polovinu.

Schnul rychle, jen vlasy zůstaly vlhké.

Šel ke grulle a odsedlal ji. Vůbec nevěděl, že má ještě jedny bavlněné spodky. Oblékl si nové věci a hned se cítil lépe, ačkoli košile byla poměrně pokrčená. Ze starých věcí si vzal jen vestu a kabát. Nacpal je do sedlových kapes. Ve Fort Davis je nechá vyprat.

Že tam jede zpátky, si uvědomil teprve tehdy, když před sebou uviděl ústí kaňonu Limpia.

Zastavil grullu a pohlédl k domům pevnosti.

V prvním okamžiku chtěl otočit své zvíře a jet pryč. Potom se mu však vybavily ty zářivé modré oči a kopl klisnu patami do slabin.

+ + + + +

Jerome Scully prošel kolem baráků kavaleristů, stájí a ohrad a měl namířeno k několika domům, které stály před pevností. Od Freera slyšel, že tam je další saloon.

Neřekl Freerovi, co hledá. Obchodník se mu nezdál. Jeho snahy dohodit mu toho opilce vzbudily Scullyho nedůvěru. Freer by mu mohl být nebezpečný. Určitě je dost chamtivý na to, aby mu chtěl uloupit jeho kořist, až by se s ní vrátil do Fort Davis.

Naštěstí však kromě něj a Maxine nikdo nevěděl o ohromném pokladu, který ležel v Sierra Santiago a jenom čekal na to, až se ho někdo zmocní.

Pohlédl na ty chaoticky postavené domy. Byly to vlastně jen kůlny. Nedokázal si představit, že by v takových barabiznách musel bydlet. Tady na Západě však lidé očividně měli jiný vkus a nároky než v New Orleans.

Jerome Scully uviděl saloon.

Na štítě visícím na verandě stálo: Saloon Pecos.

Scully již chtěl jít dál, když tu se otevřely dveře a ven vyšel vysoký, ramenatý chlapík.

V prvním okamžiku si Scully myslel, že má před sebou Archieho Freera, protože i tento muž byl mohutný a měl hustý, černý vous. Potom ale poznal, že to je někdo jiný.

Obr měl přes kabát s dlouhými šosy přivázaný revolverový opasek. Na každém boku se mu houpalo pouzdro s revolverem. Ta pouzdra měl zavěšena poměrně nízko. Jestli ten obr uměl zacházet s kolty - a vypadalo to tak - tak tasil křížem.

Jerome Scully o takových pistolnících už slyšel, ale ještě nikdy žádného neviděl.

Okamžitě vycítil nebezpečí, které vyzařovalo z toho muže.

Upřel se na něj pohled jeho šedých, ledových očí.

Scullymu se nahrnula krev do tváře, když v nich uviděl posměšný výraz. Měl na jazyku kletbu, ale nevyslovil ji. Tento muž určitě nerozuměl žertům. A urážet by se už vůbec nenechal.

„Hej, frajere,“ náhle řekl hlubokým hlasem. „Jestli na mě ještě budeš chvíli hledět jako tele na vrata, tak ti vyklepu prach z obleku.“

Jerome Scully se nejistě pousmál.

„Nic ve zlém, pane,“ chraplavě řekl. „Ale hledám zvěda a vy se mi pro tento účel zdáte být ten pravý.“

Obr se nejdřív tvářil tak, jako by to neslyšel. Potom však zaklonil hlavu a rozesmál se.

, Chvíli to trvalo, než se zase uklidnil. Pak se ohlédl a zvolal do saloonu: „Hej, chlapci! Tady venku je jeden vtipálek, kterého musíte vidět! Nabídl mi džob zvěda!“

Ze saloonu vyšli tři muži. jeden z nich byl podsaditý, měl zrzavé vlasy a pihy v obličeji. Druhý se podobal buldokovi. Měl kulatou, holou hlavu. Třetí muž byl štíhlý a měl na sobě černý oblek a černý klobouk. Na rozdíl od ostatních byl oholený.

Obr se znovu otočil k Jeromovi Scullymu a zabručel: „Jak jste to s tím džobem myslel, pane?“

Scully by se v té chvíli nejraději otočil a šel, ale poznal, že ti muži mají pro strach uděláno. Možná to jsou ti praví, kteří by ho v Sierra Santiago mohli ochránit před Apači.

„Najal bych i vaše přátele, pane,“ řekl.

Muži na verandě saloonu Pecos se rozesmáli.

„Každému zaplatím tisíc dolarů.“

Muži ztichli. V obrových očích se náhle objevily chladné plamínky. Zdálo se, že těch tisíc dolarů ho zajímá. Tehdy, po občanské válce, bylo tisíc dolarů neuvěřitelně vysoká částka.

„Hm, pojď s námi do saloonu a něco nám o tom džobu pověz,“ protáhle řekl hromotluk. „Je nás pět. Kvůli tisícovce dolarů bychom šli do samotného pekla.“

Jerome Scully se usmál.

Tito muži jsou pro mou výpravu ti praví, řekl si. Jsou silní, ale primitivní. Určitě nebude problém je na zpáteční cestě ze Sierra Santiago ně-jak přelstít, kdyby se mě snažili vyřídit.

Vyšel na verandu a vešel do saloonu. U barového pultu stál pátý muž. Ten nebyl tak vysoký jako ostatní a byl šlachovitý. Jeho tvář jako by byla vyřezaná ze dřeva. V ústech měl tenký doutník. Scully měl pocit, jako by ho propaloval pohledem.

„To je náš boss - Hondo Rankin,“ řekl vousáč. „Já jsem Dan Basset. Ten holohlavý je Bud Hearne, ten zrzek se jmenuje Tex O’Leary a ten dlouhán, který vypadá jako smrt, je Jim Caldwell.“

„Jerome Scully,“ představil se Sculy. „Jsem z New Orleansu a hledán neohrožené muže, kteří by se mnou jeli do Sierra Santiago.“

Pohlédli na sebe.

Jerome Scully viděl, že jsou zaražení. V černých, strnulých očích jejich vůdce se náhle ob jevil číhavý výraz.

Chvíli to trvalo, než se vzpamatovali z překvapení. Potom se muž, který se jmenoval Hondo Rankin, zeptal chraplavým hlasem: „K čertu, co chcete v Sierra Santiago?“

„To je moje věc, pánové,“ odtušil Jerome Scully. „Potřebuju někoho, kdo se tam vyzná a případně nám udrží Lipany od těla. Za to každému zaplatím tisíc dolarů, které dostane, až se vrátíme.“

Hondo Rankin odstoupil od barového pultu a zůstal stát dva kroky před Jeromem Scullym. Scully nedokázal vydržet pohled jeho černých očí a těkal z jednoho muže na druhého.

„Lipany by člověk neměl podceňovat, Scully,“ chraplavě řekl Rankin. „Co nám pomůže slib, že dostaneme tisíc dolarů, když nás předtím zmasakrují?“

Jerome Scully se nervózně se rozesmál.

„Nevypadáte tak, že byste prodali svou kůži lacino, pánové. S rozumnou výzbrojí bychom se přece proti Lipanům mohli ubránit, ne?“

Krátce na sebe pohlédli.

„Přesto bychom rádi věděli, za co bychom měli nasadit životy, Scully,“ chraplavě řekl Rankin.

„Za tisíc dolarů, pane!“ vyhrkl Jerome Scully. „Dobře víte, že to v dnešní době je spousta peněz.“

„Vy nám nechcete říct, co hledáte v Sierra Santiago?“

„Ne, Rankine! To zůstane mým tajemstvím. Berte, nebo na to zapomeňte. Nic víc vám říct nemohu!“

Bud Hearne, který připomínal buldoka, přistoupil k Rankinovi. Usmál se a řekl: „Mám ho trochu skřípnout, bossi?“

Rankin neodpověděl. Dál upřeně hleděl na Jeroma Scullyho, který pod tím pohledem znervózněl. Napadlo ho, že možná udělal chybu, když oslovil tyto muže.

„Bud zná mnoho metod, kterými přinutí mluvit i Lipana, Scully,“ nebezpečně tiše řekl Apač.

Jerome Scully vyděšeně ucouvl. Otevřel ústa a zavrtěl hlavou. Úsměv Rankinových mužů ho vyděsil. Náhle pochopil, že na brutalitu těchto chlapíků nezná odpověď. A když pomyslel na to, co by udělali, až by pochopili, jak velký je poklad, který chtěl odvézt ze Sierra Santiago, zatmělo se mu před očima.

„Vaše věc, jestli nesouhlasíte,“ vyhrkl. Ustupoval k východu ze saloonu.

Nezadrželi ho. Hondo Rankin na něj hleděl až ke dveřím. Jerome Scully měl pocit, že ten pohled mu působí fyzickou bolest.

Byl rád, když konečně stanul venku na verandě. Zhluboka se nadechl, když pocítil pomalu se zahřívající ranní vzduch.

Vracel se poněkud nejistým krokem.

Několikrát se otočil, ale Rankinovi muži nevyšli na verandu a nehleděli za ním.

Tušil, že to není jeho poslední setkání s těmi chlápky. Mohl jen doufat, že jeho slova nebrali vážně. Chamtivost, kterou viděl v Rankinových očích, však tuto naději okamžitě rozbila napadrť. Tento muž zavětřil zlato.

Jeromeu Scullymu přeběhl mráz po zádech.

Potom se vzpamatoval.

Potřeboval ten poklad. Věděl, že jinak je v koncích a už nikdy by nemohl vést svůj starý způsob života. Zmocnila se ho zlost. Zlost na jeho ženu Maxine.

Tenkrát, když si ji vzal, věřil, že to je dobrá partie. V New Orleansu se tvrdilo, že to je vzdálená příbuzná francouzského císaře. Byla ve službách dvora mexického císaře Maximiliána a císařovny Charlotte a musela uprchnout z Mexika, když Juarez nechal císaře popravit v Querátaru.

Teprve po jejich sňatku se Scully dozvěděl, že pochází z nižší šlechty. Její majetek nebyl velký. Ještě teď si pamatoval, jaké se v její tváři objevilo zklamání, když jí řekl, že její peníze prohrál v kartách.

Po několika dnech za ním přišla s tajuplnou narážkou, že existuje možnost pohádkově zbohatnout. Od té doby na ni tak dlouho naléhal, až mu pověděla o pokladu v Sierra Santiago, který tam museli zanechat při útěku z Mexika, protože je pronásledovali suroví mexičtí bandité. Jen Maxine a jeden císařský důstojník přežili. Odjeli do New Orleansu. Později se chtěli vrátit do Texasu, najít ten poklad, vyzvednout jej a vrátit ho jeho skutečnému vlastníkovi. Už po týdnu však byl důstojník zastřelen v souboji.

Od té doby byla Maxine jediným člověkem, který věděl o tom pokladu. Neexistovala žádná mapa, ale Maxine tvrdila, že by kdykoli dokázala najít místo, na kterém byl poklad ukryt.

Od toho dne neuplynuly ani tři týdny.

Jerome Scully musel tak jako tak zmizet z New Orleansu, protože na něj dotírali věřitelé. Odcestoval s Maxine do San Antonia, kde se setkal s jedním starým přítelem, který ho odkázal na Archieho Freera ve Fort Davis.

Ukázalo se však, že Freerův muž je opilec.

Jerome Scully tiše klel.

Věděl, že si to celou dobu představoval příliš jednoduše. Možná si měl

najít nějakého společníka, který by ho mohl finančně zajistit.

Teď na to bylo příliš pozdě. Udělal několik chyb a mohl jen doufat, že ho nebudou stát ten poklad nebo dokonce život.

Právě procházel kolem důstojnických baráků, když spatřil jezdce na šedém koni s černými skvrnami a pruhem na nohou.

Nejdřív toho jezdce v kostkované košili nepoznal, když se však na něj díval déle užasl a nechtěl věřit vlastním očím.

Byl to ten opilec Cherokee Blaine!

Jel k Freerovu obchodu.

V tom okamžiku ze dveří vyšla Maxine.

Jerome Scully pocítil vztek, když viděl srdečný úsměv, kterým pozdravila toho jezdce.

Přidal do kroku, když pozoroval, jak Blaine sesedá ze sedla a přivazuje koně k zábradlí před saloonem.

Blaine vyšel na verandu a váhavě jí sevřel pravici. Společně vešli do obchodu.

Jerome Scully s tváří zkřivenou hněvem šel za nimi.

Chtěl být při tom, až bude Maxine mluvit s tím opilcem.

Musí dát Blaineovi už na začátku najevo, že boss je tady on, ne Maxine!

+ + + + +

Cherokee Blaine polkl, když uviděl tu ženu na verandě obchodu.

Její úsměv ho na okamžik zahřál u srdce, potom se mu však vybavila vzpomínka na La Verne Culverovou. I ona se na něho tak usmívala, když se potkali poprvé.

Chtěl jet dál, ale ta žena na něj zvolala: „Prosím, pane Blaine - směla bych si s vámi chvilku promluvit?“

Blaine krátce váhal, ale pak přijel k obchodu a před zábradlím seskočil z koně.

Věděl, že je neoholený a že ještě pořád nepůsobí nijak zvlášť dobrým dojmem, ale byl rád, že se aspoň umyl a že už nevypadá jako zpustlý žebrák.

„Pojďte, pane Blaine,“ řekla ta žena. „Mohli bychom si spolu promluvit v saloonu…“

Zarazila se a Cherokee věděl, že má strach, že by se mohl zase opít.

Usmál se a řekl: „Přes den nikdy nepij u, madam.“

Podala mu ruku, když vyšel na verandu a on ji váhavě stiskl.

Nedovedl odolat kouzlu té krásné mladé ženy. Při pohledu do jejích modrých očí a na její zlatě se lesknoucí vlasy se mu zamotala hlava. Chvíli si pohrával s myšlenkou otočit se a utéct, ale pak se s ní nějak ocitl v saloonu. Archie Freer, který stál za barovým pultem a leštil sklenice, na něho hleděl jako tele na nová vrata.

Cherokee se usmál a šel za tou ženou, která ho vedla za španělskou stěnu, kde ho vyzvala, aby se posadil.

Zeptala se ho, zda by si dal kávu, a Cherokee přikývl. Teprve nyní ucítil hlad.

„Posnídáte, Cherokee?“ řekl Freer od barového pultu.

Blaine přikývl a Freer cosi zvolal do kuchyně.

„Je mi líto, jak se k vám včera večer choval můj muž, pane Blaine,“ tiše řekla žena.

Cherokee se usmál.

„Nemám mu to za zlé. Měl právo na takové poznámky.“

Jeho slova ji potěšila. Usmála se na něho a jeho polilo horko.

„Jmenuji se Maxine Scullyová. Můj muž Jerome a já chceme jet do Sierra Santiago a vyzvednout tam něco, co jsem tam musela před rokem a půl nechat,“ řekla tak tiše, že to Archie Freer za barovým pultem nemohl slyšet.

Cherokee Blaine jí chtěl odpovědět, když tu na stůl padl stín a ozval se ostrý hlas. „Neměla bys tolik mluvit, Maxine!“

Cherokee zvedl hlavu a uviděl toho vyšňořeného muže ze včerejška, který ho tak urážel. Vstal, usmál se na Maxine Scullyovou a řekl: „Zdá se, že váš muž mě nesnáší, madam. Jsem rád, že jsem s vámi mohl prohodit pár slov.“

Prudce vyskočila a chytila ho za ruku, načež se obořila na svého muže: „Omluv se panu Blaineovi, Jerome! Nebo aspoň buď zticha, když sním mluvím!“

Scully zbledl. Cherokee poznal, že jím lomcuje zlost. Něco mu však zabránilo vzepřít se vůli své ženy. Kývl hlavou a posadil se na židli mezi nimi.

„Posaďte se, prosím,“ vyzval Cherokeeho.

Freer mu přinesl snídani a kávu. Proto všichni mlčeli. Freer se zeptal, jestli je všechno v pořádku. Odpovědi se však nedočkal, takže s bručením odešel dál leštit sklenice.

„Jen si poslužte, pane Blaine,“ řekla Maxine Scullyová. „Můžeme se přece bavit i při jídle.“

Jerome Scully vztekle pohlédl na svou ženu. Musela vědět, že on sám ještě nesnídal, ale o to se vůbec nestarala.

Než se Cherokee Blaine pustil do smažených vajec se slaninou, zeptal se: „Přeslechl jsem se, nebo jste opravdu říkala Sierra Santiago?“

S úsměvem odpověděla: „Nepřeslechl jste se, pane Blaine.“

„Tak na to byste měla rychle zapomenout, madam.“

„Jste příliš zbabělý?“ ostře se otázal Scully.

Cherokee na něj mlčky pohlédl a spolkl první sousto. Měl hlad jako vlk. Vůbec poprvé po mnoha týdnech. Jinak mu ráno vždycky bylo špatně. Koupel ve studeném Limpia Creeku mu vskutku prospěla.

Mlčky dojedl. Manželé Scullyovi čekali na jeho odpověď.

Pak lhostejně řekl: „To nemá co společného se zbabělostí, pane Scully. A už vůbec ne v mém případě, protože s Lipany vycházím. V této chvíli jsou však Lipani podráždění. Stali se obětí několika odporných zločinů a nedá se jim zazlívat, že do svých hor už nikoho nepustí.“

„Nechceme masakrovat Lipany, ani jim nechceme vzít jejich zemi. Prakticky jenom projedeme jejich územím a zase zmizíme,“ přidušeně vysvětloval Jerome Scully.

„Nevěřím, že vám jde o to, abyste se pokochali krásami hor, Scully,“ odvětil Cherokee. „Vaše žena mi před chvílí řekla, že hledáte něco, co musela při útěku před mexickými bandity nechat v Sierře. Lipani to budou považovat za svůj majetek, protože to je na jejich území.“

„Jejich území!“ vyhrkl Scully. „Vy víte stejně dobře jako já, že to území nepatří Lipanům!“

Cherokee pokrčil rameny.

„Každopádně patří těm, kdo se na něm dokáží prosadit. A to jsou v této chvíli Lipani.“

Žena se předklonila.

Cherokee viděl, že dva nejhornější knoflíky blůzy má rozepnuté. Spatřil obrysy jejích ňader a polkl.

„Říkáte, že se Lipanů nemusíte obávat, pane Blaine,“ tiše poznamenala. „Znamená to, že by vás pravděpodobně nezabili?“

Cherokee se pousmál.

„Přijde na to, koho potkám,“ odvětil. „Mezi Lipany jsou i bojovníci, kteří mé považují za nepřítele.“

„Pane Blaine,“ řekla. „Je pro nás nesmírně důležité dostat se do hor. Byla bych ráda, kdybyste se rozhodl nám pomoci. Slibuji vám, že na tom nebudete tratit. My vám…“

„Neslib mu toho příliš!“ zasyčel Scully.

„Myslíte, že budu vděčný za každou almužnu, Scully?“ řekl Cherokee, když spolkl poslední sousto a zapil ho kávou. „Mýlíte se. Ne že bych nebyl na dně. To je pravda. Ale na almužny kašlu. Nezajímalo by mě to, ani kdybyste mi nabídl tisíc dolarů. S vámi bych do Sierra Santiago nejel ani za deset tisíc.“

Jerome Scully vyskočil.

„Mám zapotřebí poslouchat něco takového od takového ožraly?“ vztekle vykřikl.

Také žena vstala.

Nejdřív si Cherokee myslel, že se teď na něho bude zlobit i ona, ale potom jenom pohlédla na svého muže a tiše řekla: „Raději běž, Jerome. Chtěla bych si s panem Blainem promluvit o samotě.“

Scully zrudl. Měl na jazyku jedovatou odpověď, ale spolkl ji.

Cherokee si pomyslel, že ta žena musí vědět něco, čím ho drží v hrsti.

Scully se vztekle otočil a odešel pryč.

Žena počkala, až za sebou práskl dveřmi, opět se posadila a řekla: „Musíte mého muže chápat, pane Blaine. Všechno si představoval moc jednoduše. Nevěděli jsme, že jet do hor bude tak nebezpečné.“

Cherokee pokrčil rameny.

„Teď to víte a já vám mohu jen radit, abyste počkali, až se situace zase uklidní. Ani to největší bohatství vám nepomůže, když budete mrtví.“

„Nejste vy už také v podstatě mrtvý?“ tiše se zeptala.

Cherokee Blaine strnul. Pohlédl do modrých očí té ženy a uviděl, že se v nich jiskří. Jen pomalu mu docházel význam jejích slov. Krátce pohlédl na Freera a pochopil, že obchodník ji seznámil s jeho příběhem.

„Do toho vám nic není,“ opáčil. Chtěl vstát a jít, ale něco ho drželo u toho stolu.

„Nabízím vám šanci na nový začátek, pane Blaine,“ tiše dodala Maxine. „O kolik peněz jste přišel kvůli té ženě, pane Blaine? Zaplatím vám dvojnásobek, jestli s námi pojedete do Sierra Santiago.“

Sevřel pěsti. Zbělely mu klouby na rukou a zbledl v obličeji. Maxine viděla, že se ovládá jen s vypětím všech sil.

Položila mu dlaň na levou pěst.

„Vím, co cítíte, pane Blaine,“ tiše řekla. A je mi jasné, že vás zdrtilo, že jste si vybral špatného člověka. Věřte mi, znám ten pocit. Opravdu bych se nechtěla plést do vašich záležitostí, ale nemyslíte si, že byste měl popadnout za pačesy každou možnost se toho zbavit?“

Cherokee Blaine se uklidnil jen pomalu. Kdyby Maxine Scullyová nebyla žena, na místě by ji zmlátí.

Nyní konečně pochopil, že možná předtím měl poslechnout Freera a jiné, kteří to s ním mínili dobře. Všiml si, že už ho to nebolí - ba dokonce že mu to pomáhá.

Pomalu se uvolnil a usmál se.

„Nevíte, do čeho se chcete pustit, madam,“ chraplavě řekl. „La Verne Culverová mě stála deset tisíc dolarů.“

Udivilo ho, jak snadno dokázal vyslovit jméno La Verne. Cítil úlevu a pochopil, že by se mu mohlo podařit na ni někdy zapomenout.

„Takže dvacet tisíc dolarů,“ řekla ta žena s úsměvem. „To je v pořádku, pane Blaine. Ale mohu vám ty peníze zaplatit, teprve až se vrátíme ze Sierra Santiago. Až se úspěšně vrátíme ze Sierra Santiago.“

„Nejdřív musíte přemluvit svého muže, madam,“ řekl Cherokee. „Jestli vás opravdu povedu, pak může rozhodovat jen jeden, a to já. Nemějte mě, prosím za zvědavého, ale rád bych věděl, co jste v horách musela nechat.“

Kousla se do spodního rtu. Zamyšleně hleděla na jeho zarostlou tvář. Viděl, že uvažuje, zda mu to má prozradit. Pak překonala svou nedůvěru a řekla: „Jeden důstojník císaře Maximiliána, přibližně deset vojáků a já jsme tenkrát měli z Mexika odvézt šperky a soukromý majetek císařovny Charlotte. Nemilosrdně nás pronásledoval mexický bandita zvaný Cuchillo. Všech deset vojáků po cestě zahynulo. Nechali jsme všechna zavazadla i šperky a peníze v horách. Důstojníkovi a mně se podařilo banditům uniknout a dojet do San Antonia. Později ten důstojník zahynul v souboji v New Orleansu, takže já jsem jediná, kdo ví, kde je ukryt poklad císařovny Charlotte.“

Cherokee Blaine si tiše zahvízdl.

Cuchilla znal.

Už více než rok pořádal výpravy za Rio Negro a pokoušel se proniknout do Sierra Santiago, kde sváděl krvavé šarvátky s Lipany. Nikdo nevěděl, proč se pouští do těch bojů, které ho pokaždé stály životy mnoha mužů.

Všichni si mysleli, že mu jde o skalpy Lipanů, ale kvůli tomu by se to riziko a veškerá námaha nevyplatily.

Nyní již Cherokee Blaine věděl, o co jde.

„Jste si jistá, že ten úkryt najdete?“ skepticky se zeptal Maxine.

Přikývla.

„Musíme ovšem přijet na stejné místo, odkud jsme tenkrát vjeli do hor,“ řekla. „Přebrodili jsme Rio Grande u Presidia. Chtěli jsme na sever k Pecos River, ale Cuchillo nás hnal na východ. Vzpomínám si na úzký potok, který se řítil do rokle. Od toho místa bych už cestu našla.“

Cherokee měl pocit, že ten potok, který mu popisovala Maxine, zná. Lipani mu říkali Reka do nikam, protože pramenil v horách a ztrácel se kdesi v poušti.

„Viděla jste tenkrát při tom útěku i Lipany?“ otázal se.

Přikývla a řekla: „Byli ale mírumilovní. Měli jsme pocit, jako by se banditů báli víc než my. Jednou nám dokonce pomohli uniknout Cuchillově bandě, když za námi v jedné těsné rokli strhli kamennou lavinu.“

Cherokee Blaine na ni zamyšleně pohlédl.

„Dobrá,“ řekl. „Povedu vás do hor. Řekněte vašemu muži, ať se příliš neproměňuje po městě. Je tu několik mužů, kteří mohou být zvědaví. Je nebezpečné…“

Nemluvil dál, protože náhle se rozrazily dveře a do saloonu vklopýtal Jerome Scully.

Maxine Scullyová rozrušeně vykřikla. Viděla chlápky, kteří za jejím mužem vešli do saloonu a strkali ho k pultu.

Jerome Scully měl uštvaný pohled. Jeho úzká tvář byla silně zarudlá. Neodvažoval se pohlédnout ke stolu, u něhož seděli Cherokee Blaine a jeho žena.

Maxine Scullyová vyskočila. Cherokee ji chtěl zadržet, ale ona se již rozběhla k baru a zvolala: „Co to znamená, Jerome? Kdo jsou ti muži?“

+ + + + +

Cherokee Blaine instinktivně sáhl po armádním koltu, který měl na pravém boku.

Už si nevzpomínal, kdy tento pohyb udělal naposledy. Chladná pažba mu náhle dodala klid, jaký už dlouho nezažil.

Vstal. Skřípal zuby, když viděl, jak Hondo Rankin, kterému Maxine vstoupila do cesty, na ni lačně hledí.

„Váš muž nás najal za tisíc dolarů na muže, madam,“ řekl Rankin s kamennou tváří.

„Ne,“ zašeptala Maxine Scullyová.

„O ničem jsem se s nimi nedohodl!“ vykřikl Jerome Scully. „Jenom jsem jim to navrhl!“

„A my jsme tvůj návrh přijali, Scully,“ odvětil zubící se Rankin, aniž spustil Maxine z očí ženu.

„To není možné,“ přidušeně řekla Maxine Scullyová. „Právě jsem pro tento úkol angažovala jiného člověka!“

Hondo Rankin se otočil.

Cherokee Blaine odstoupil od stolu a pohlédl do jeho černých očí. Znal toho muže a jeho čtyři kumpány dost dobře. Potulovali se po Fort Davis. Nikdo je nikdy neviděl pracovat. Přesto měli stále dost peněz na to, aby se v saloonu Pecos bavili u whisky s ženami. Proslýchalo se, že Rankin a jeho muži mají na svědomí několik přepadení dostavníků v poslední době.

Cherokee Blaine věděl, že Rankin je střelec bez zábran. Jeho kumpáni byli podobného ražení. Jerome Scully si vybral ty pravé. Pokud by s nimi vyjel do hor, Cherokee by mu přesně řekl, jak dlouho bude žít. Do chvíle, než najdou ten poklad. A to, čeho by Rankin a ostatní byli schopní vůči té ženě, si Cherokee ani nechtěl představit.

„Snad nemíníte Blainea?“ nahlas se otázal Rankin.

„Ano,“ řekla Maxine pevným hlasem. „Pan Blaine je náš muž!“

Rankin se tiše rozesmál. Při tom však jeho tvář zůstala kamennou maskou.

„Slyšeli jste to, chlapci? Ti dva a ten opilec. Není to zábavná trojka?“

„Mě nezajímá, co si o nás myslíte, pane!“ zvolala Maxine Scullyová. „Zmizte i se svými lidmi a nechtě nás na pokoji!“

„Hehe!“ Rankin udělal krok dopředu a chytil ji za ruku.

Cherokee Blaine to viděl a jednal. Energickým kroky se vydal k Hondovi Rankinovi a vrazil mu jednu dřív, než si Rankin uvědomil, co se děje.

Hromotluk se svalil na podlahu.

Ostatní reagovali těžkopádně.

Byli prostě příliš překvapení tím, že někdo, koho považovali za zpustlého opilce, měl dost odvahy na to, aby napadl jejich bosse.

Pak se však Rankin posbíral z podlahy.

Cherokee Blaine právě tasil svůj armádní kolt, když uslyšel cvaknutí kohoutků.

Archie Freer, který stál za výčepním pultem, držel v rukou svou uřezanou brokovnici. „Běžte si dělat ten cirkus do saloonu Pecos, chlapci,“ řekl. „Tady se dočkáte akorát tak sekaného olova.“

Tvář Honda Rankina byla zkřivená vztekem.

Cherokee ještě nikdy neviděl někoho tak rozzuřeného.

Rankin se náhle otočil a odešel pryč. Jeho muži ho následovali. Při tom jedovatě pohlédli na Cherokeeho.

Když zmizeli, nějakou dobu panovalo ticho.

Cherokee Blaine hleděl na štíhlého, elegantně oblečeného Scullyho.

„Proč jste se rovnou nezeptal samotného Satana, jestli pro vás nechce pracovat, Scully?“ přidušeně se otázal.

Maxine Scullyová k němu přistoupila a položila mu ruku na rameno.

„Dodržíte slovo, pane Blaine?“

Cherokee přikývl.

„Vyrazíme zítra za svítání,“ zamumlal. „Postarejte se však o to, aby váš muž do té doby neopustil pokoj. Nemám chuť mít v patách ještě někoho dalšího, když už za námi potáhne Rankinova banda.“

Vyděšeně na něho pohlédla.

„Vymyslíte, že…“

„Co jiného?“ vztekle jí skočil do řeči. „Myslíte si snad, že lidé Rankinova typu couvnou, když jednou zavětří zlato? Váš muž nám to zavařil, a kdybych vám už nedal slovo, nasedl bych teď na koně a odjel pryč.“

Nečekal na odpověď, otočil se a šel ke dveřím. Tam se ještě jednou obrátil a řekl: „Měla byste se obléct do mužských šatů, madam. Jestli Lipani uvidí vaše vlasy a poznají, že jste žena, tak to bude stát za to.“

Vyšel na verandu a uviděl, že Rankin a jeho kumpáni jedou kolem kavaleristických baráků.

Seskočil na ulici, odvázal grullu a šel s ní ke stáji. Věděl, že bude muset ve Freerově obchodě nakoupit několik věcí na cestu, ale na to měl ještě celý den.

+ + + + +

Ten večer byl pro Cherokeeho Blainea tvrdý.

Ze stáje viděl světla Freerova obchodu.

V útrobách cítil chuť na alkohol, a přestože byl odhodlán tentokrát nepodlehnout myšlenkám na La Verne Culverovou, byla jeho touha po whisky tak silná, že se mu začaly třást ruce.

Najednou věděl, že jeho tělo si tak navyklo na whisky, že už bez ní nemůže vydržet.

Potom však začal proti tomu pokušení bojovat.

Až se svíjel, tak velké to nutkání bylo, ale pak zvítězila jeho silná vůle. Raději by se zastřelil, než by šel do Freerova obchodu.

Jednou na verandě spatřil Maxine. Už na sobě měla šaty, který si oblékla na jízdu do hor. Těsné černé kalhoty a plášť kdysi patřily jedné Mexičance a Maxine seděly. Vypadala v nich přitažlivě a Cherokee Blaine se pousmál při myšlence, že by mohl toužit po ženě.

Ne, už měl žen dost. Byl rád, že překonal zklamání z La Verne Culverové. Naštěstí byla Maxine Scullyová provdaná. U ní si ani nemohl dělat naděje.

Vrátil se do stáje a posadil se do prázdného boxu, který mu zdarma poskytl stájník. Vedle odpočívala jeho klisna.

Čas se vlekl nesnesitelně pomalu.

Stájník už dávno spal ve svém kamrlíku. Cherokee nemohl usnout. Bolesti v útrobách překonal snadněji než třas rukou. Vzal do pravé ruky

kolt a pokusil se namířit na petrolejovou lampu v chodbičce. Měl co dělat, aby revolver držel rovně. Zaklel a strčil si ho do pouzdra, které položil na podlahu.

Potom si lehl a pokusil se zahnat všechny myšlenky.

Nevěděl, zda usnul. Jeho grulla náhle zneklidněla. Zafrkala a kopla do dřevěné přepážky, když se pokusila otočit v boxu.

Cherokee Blaine se posadil. Chtěl se chytit trámu a zvednout se, když tu se před jeho boxem objevil stín.

Viděl jenom jednu velkou, mohutnou siluetu a hned věděl, že to jsou muži Honda Rankina. Vrhl se stranou a vytáhl z pouzdra svůj armádní kolt. Než ho však stačil zvednout, udeřilo ho něco tvrdého do předloktí a ruku mu ochromila ostrá bolest.

Vtrhli do boxu. Všichni. Cherokee Blaine uviděl ještě zrzavé vlasy Irčana O’Learyho a pak dostal ránu pěstí do obličeje.

Svalil se na podlahu. Kdosi mu vytrhl revolver z ruky.

Chytili ho, zvedli a zkroutili mu ruce za zády. Potom spatřil Honda Rankina, jehož tvář připomínala masku.

Rankin si ho chladně prohlížel svýma černýma očima. V koutku úst měl vyhaslý tenký doutník.

„Ahoj, Blaine,“ řekl a sotva při tom pohnul rty. „Máme s tebou nevyřízené účty.“

Cherokee neodpověděl. Viděl, že u trámu stojí Jim Caldwell a žvýká stéblo trávy. Vedle Rankina stál obr Dan Bassett. Ruce mu tedy museli zkroutit O’Leary a Bud Hearne.

Cherokee předstíral, že se vzdal odporu. Cítil, že Hearne a Irčan už ho nedrží tak pevně a že jejich pozornost polevila.

„Pročs nepřišel sám, Rankine?“ přidušeně se zeptal. „Pořád jsi jenom zbabělý kojot, za kterého nebezpečné práce dělají jiní, že?“

Viděl, jak Rankin vztekle ucouvl a dal znamení Danu Bassettovi.

V té chvíli zareagoval. Kopl dozadu a trefil Irčana O’Learyho do holeně. Zrzek zavyl a pustil Cherokeeho pravou ruku. V tom okamžiku se Cherokee otočil, trefil Buda Hearna pravou pěstí a uhnul Bassettovu zvedáku.

Hondo Rankin držel v ruce kolt, ale nevystřelil.

Cherokee věděl, že by Rankin zastřelil člověka bez zaváhání. Musel tedy mít nějaký důvod, proč nestřílel. A najednou uviděl láhev whisky, kterou držel dlouhán Caldwell v levé ruce. Druhou měl pod paží.

Chtěli ho násilím opít!

To uvolnilo stavidla Cherokeeho zloby.

Vrhl se na ně jako tornádo. Nemilosrdně do nich bušil, ale tím je rozzuřil. Koupili několik ran, pak si ho - ale podali tři a Cherokeeho elán vyprchal, když ho Bassett a O’Leary trefili do hlavy a do břicha.

Neměli s ním slitování.

Jeho údery již neměly takovou sílu. Dostal ránu na levé oko, které mu začalo opuchat. Pak už cítil jen bolest, která se ho zmocnila, a teprve když mu někdo přiložil láhev k ústům a on v hrdle ucítil whisky, mu došlo, že sedí na slámě a někdo ho drží za vlasy.

Pokusil se tu láhev odstrčit, ale nepodařilo se mu to.

Chtě nechtě - musel pít.

V žaludku mu pálilo. Bolesti v rukou a nohou již vnímal pouze jako lehké tahání. Cítil jen alkohol, který v jeho těle roznítil požár, který ho stravoval.

Zatmělo se mu před očima, protože nemohl popadnout dech.

Odplivl si a Caldwell, který mu držel láhev od úst, se zaklením uskočil.

„Odporný ochlasto!“ sykl.

Kdosi za ním mu zaklonil hlavu ještě víc, Cherokee zalapal po dechu a opět mu někdo strčil láhev do úst. Cherokee musel znovu pít.

Whisky mu vytékala z koutků úst, stékala mu po bradě a smáčela mu košili.

„Hej, co to tu děláte?“

Cherokee ten hlas slyšel jako by z dálky.

Uslyšel nějaké rány, pak stájníkův výkřik. A pak bylo znovu ticho.

Slyšel jenom hukot - a cítil alkohol, který ho pálil v krku.

Náhle ho ty ruce pustily a on spadl do slámy.

Hlavou se udeřil o stěnu, ale bolest necítil.

Nad ním se ozval smích.

„Podívejte se na toho opilce,“ chechtal se Irčan. „Ten se do zítřejšího večera neprobudí.“

Ještě někdo cosi řekl, ale tomu už Cherokee Blaine nerozuměl. Točila se mu hlava. Nahlas si říhl. Bylo mu špatně od žaludku, ale zatím ještě nemusel zvracet.

V hlavě se mu vynořila jakási myšlenka. Zatím ji ještě nechápal. Prsty se zabořil do slámy a něco si brumlal. Ochable zůstal ležet a začal chrápat.

Hondo Rankin a jeho kumpáni už byli dávno pryč.

Vzali s sebou dva koně, kteří jim nepatřili.

O půl hodiny později se u Freerova obchodu ozval dusot kopyt a potom znovu rozhostilo ticho.

Stájník se o hodinu později probral a dovrávoral k boxu, v němž si Rankinovi bandité podali Cherokeeho Blainea.

Viděl, že Blaine leží na zádech a chrápe s otevřenými ústy. Vedle něho ležely ve slámě dvě láhve whisky. Odporně to tam páchlo. Blaine se pozvracel.

Štolba dovrávoral až k vratům, otevřel je a rozběhl se k obchodu. Měl pocit, že kolem někdo proběhl. Zastavil se.

„Jaco!“ chraplavě zvolal.

Lipanka běžela k ohradě u stáje.

Štolba zavrtěl hlavou a šel dál. Chtěl probudit Archieho Freera a říct mu, že jeho přítel Cherokee Blaine leží namol opilý v jeho stáji. Tentokrát však ne dobrovolně, tentokrát ho opili Rankin a jeho kumpáni.

Právě dorazil k obchodu, když squaw projela na koni kolem.

Zaklel, když viděl, že děvče jede na koni, kterého včera prodal jednomu důstojníkovi. Co to jenom do té indiánky vjelo? pomyslel si.

Zaklepal na postranní dveře obchodu. K jeho překvapení nebyly zavřené. Vklouzl dovnitř, prošel kuchyní a dostal se do saloonu. Škrtl sirkou. V saloonu nikdo nebyl. Už se chtěl otočit a jít do Freerova pokoje, když tu uslyšel tiché zasténání.

Skoro si popálil prsty.

Zapálil další sirku a přiložil ji ke knotu petrolejky.

Výčep zalilo světlo.

Vyděšeně se zarazil, když za barovým pultem spatřil svázaného Archieho Freera. Na spánku měl velkou bouli.

Freer se prudce pohnul.

Stájníkovi chvíli trvalo, než se vzpamatoval z šoku. Sehnul se, vytáhl sklapovací nůž a přeřízl provaz, kterým měl Freer spoutané ruce.

„Co se stalo, Archie?“ chraplavě se zeptal.

Freer si vztekle vytáhl roubík z úst, který mu tam nacpal Bassett.

„Ti zatracení psi!“ vykřikl. „Co udělali s Cherokeem?“

„Leží u mě ve stáji a je namol opilý,“ zamumlal štolba.

„Co?“

„Rankin do něho nalil whisky,“ vyhrkl stájník. „Co se tu stalo, Archie? Jak to, že Jaca jela pryč na ukradeném koni?“

Freer, který si rozvázal provaz, jímž měl spoutané nohy, se zarazil. Trhl hlavou a zeptal se: „Cože, Pikeu? Jaca utekla?“

Pike přikývl.

„K čertu!“ zamumlal Archie Freer a vstal. „Pojď, Pikeu. Musíme Cherokeeho Blainea postavit na nohy. Rankin a jeho bastardi unesli Jeromea Scullyho a jeho ženu.“

+ + + + +

Cherokee Blaine měl pocit, že je pod vodou. Lapal po dechu a mával kolem sebe rukama.

Vtom uslyšel bručivý hlas, který mu byl povědomý. Pokusil se otevřít oči. Natekla mu do nich voda. Nejasně viděl světlo nad sebou. Kdosi ho chytil za límec a zatřásl jím.

„Cherokee! Slyšíte mě?!“

Chtěl odpovědět, ale na víc než na jakési zabručení se nezmohl.

Postavy nad sebou viděl jen nezřetelně.

Někdo ho zvedl, a někdo si ho naložil přes rameno.

Znovu se mu zatočila hlava. Bylo mu špatně, ale v žaludku už neměl nic, co by mohl zvracet. V ústech měl hořkou pachuť žluči.

Potom to houpání náhle ustalo. Všude kolem bylo světlo a čísi silné ruce ho posadily na židli. Nejasně viděl zarostlou tvář.

„A-A-Archie,“ zabrblal, načež mu klesla hlava a Archie Freer ho jen tak tak stačil chytit za límec a zabránil tak tomu, aby čelem narazil na desku stolu.

Pak Cherokee ucítil silnou kávu. Cítil, že do něho chtějí nalít něco horkého, a náhle si vzpomněl na uplynulou noc, kdy ho kdosi donutil pít whisky. Začal kolem sebe divoce bít rukama.

Kdosi na něho zařval, pak uslyšel jakýsi šramot, někdo ho popadl za vlasy a zvrátil mu hlavu.

Podruhé během několika málo hodin musel Cherokee Blaine vypít něco, co nechtěl. A ani tentokrát neměl na vybranou.

Po třetím šálku se mu zvedl žaludek a vyzvracel černou kávu před sebe. Pike na poslední chvíli uskočil, jinak by ho to zasáhlo.

Archie Freer a Pike kleli, ale nevzdávali se. Znovu do něho začali lít kávu. Archie Freer jednou viděl, jak jeden doktor, který měl operovat těžce zraněného muže, takto rychle vystřízlivěl. Doufal, že to vyjde i v případě Cherokeeho Blainea.

Jenže ten doktor tenkrát ani zdaleka nevypil tolik whisky co Cherokee.

Ještě několikrát Cherokee kávu vyzvracel, načež se zhroutil a začal chrápat.

Archie Freer ho vztekle dovlekl na dvůr, podržel mu hlavu pod pumpou a napumpoval na něj studenou vodu.

Funící Cherokee bil kolem sebe.

„Ty - ses zbláznil, ty - zdivočelý bizone!“ řval Cherokee.

Pak se jim vytrhl a vůbec poprvé stál na vlastních nohách, ačkoli ještě nejistě.

„Hondo Rankin unesl Maxine Scullyovou a jejího muže a odjel s nimi do Sierra Santiago!“ zabručel na něho Archie Freer.

Cherokeemu se vybavila ta andělská tvář. Sice jen nejasně, ale přece.

Freer jím zatřásl.

„Proberte se už konečně, Cherokee! Hergot, musíte vystřízlivět! Nechápete to? Rankin tu ženu a toho muže zavraždí, jestli mu neprozradí, co hledají v Sierře!“

Cherokee Blaine zatřásl hlavou, aby se probral, ale bylo pro něj obtížné přemýšlet. Slyšel jméno Hondo Rankin a zmocnila se ho zlost. Nemyslel ani tak na rány, které mu uštědřili Rankinovi muži, jako na to, že ho přinutili vypít dvě láhve whisky.

Freer ho odvedl zpátky do domu a posadil ho ke kuchyňskému stolu. Vytáhl suchý ručník a položil mu ho kolem ramen. Pak do něj nalil další kávu a chtěl jít ke krbu rozdělat oheň.

„Nemá to smysl, Archie,“ řekl štolba. „Myslím, že bychom ho měli nechat spát. Blaine už Rankina dožene. Vyzná se v horách jako nikdo jiný.“

Archie Freer zavrčel. Obával se, že Rankin sáhne k násilí, jestli ta žena a ten vyparáděný hejsek nebudou chtít prozradit, co hledají v Sierra Santiago.

Potom však pochopil, že Pike má pravdu. „O.K.,“ řekl. „Odneseme ho do postele. Ale více než pět hodin mu nedám. Jestli ani potom nebude co k čemu, napumpuju do něho tolik kafe, že mu poteče ušima!“

+ + + + +

Kdosi mu zatřásl ramenem.

Cherokee Blaine chtěl tu ruku odstrčit a otočit se, ale trýznitel se nedal odbýt.

„Vstávejte už konečně, Cherokee,“ řekl hluboký hlas.

Cherokee ho poznal.

Co hledá Freer v nájemní stáji?, zeptal se.

Najednou si uvědomil, že neleží na slámě ve stáji, ale v posteli. Pootevřel oči a hned je zase zavřel, protože mu do nich proniklo světlo.

Freer ho chytil za košili a odtáhl ho od postele.

Cherokee znovu zamžoural. Neviděl jenom obchodníkovu vousatou tvář, ale i Pikea.

Teď už vůbec nevěděl, kde je.

Začala se mu točit hlava a ucítil bolesti hlavy, které důvěrně znal. Chtěl se svalit na postel a dál spát, ale Freer ho nepustil.

„Vylez z postele, Cherokee,“ zavrčel obchodník. „Už máš připravenou vanu. Udělám ti snídani a pak konečně vyjedeš!“

Vyjedeš?

Kam?

Cherokee chtěl Freerovy ruce odstrčit, ale pak se mu náhle vybavily vzpomínky.

Hondo Rankin!

V noci ve stáji! Přišli, zmlátili ho a nalili do něho dvě láhve whisky!

Té noci se stalo ještě něco, na co si nevzpomínal. Měl podivnou pachuť na jazyku. Nesnažil se do něho Freer něco nalít?

Něco řekl a nepoznával svůj hlas. Bylo to jen chraplavé zasípání.

„No konečně,“ zavrčel Archie Freer. „Do toho, Cherokee. Pojďte, pomůžu vám!“

Odhodili z něho deku. Než pochopil, že je nahý jako Adam v ráji, odvedl ho Freer k vaně s teplou vodou. Cherokee do ní vlezl.

Nejdřív chtěl protestovat, ale potom si všiml, že mu lázeň dělá dobře. Freer mu podal kartáč a mýdlo a řekl: „Jdu vám teď nachystat snídani. Snyder tu bude co nevidět.“

Pak opustil místnost. Ani stájník Pike tam už nebyl.

Cherokee se ponořil do vody až po krk. Pomalu začal přemýšlet. Postupně se mu vybavovaly vzpomínky.

Teď již dobře věděl, že Hondo Rankin a jeho muži ho přišli do stáje zmlátit. Viděl vysokého Jima Caldwella, jak se opíral o sloup, v jedné ruce držel láhev a další měl pod paží.

Pak mu dali výprask.

Vzpomínal si ještě na Pikeův výkřik. Očividně si podali i stájníka.

Potom už mu všechno splývalo do nerozluštitelné změti. Ať se Cherokee snažil sebevíc, na to, co se dělo pak, už si nevzpomínal.

Vzal mýdlo a kartáč a pořádně se vydrhl. Na mnoha místech ho tělo bolelo, ale horká voda učinila bolest snesitelnější.

Náhle se otevřely dveře.

Cherokee spatřil malého, hubeného muže, který vešel do místnosti. Poznal ho a usmál se na něho. Snyder byl místní holič a Cherokee mu v posledních týdnech a měsících nedal moc vydělat. Přesto se na něho Snyder přátelsky zazubil.

„Uděláme z vás zase člověka, Blaine,“ řekl a vytáhl své nářadí.

Cherokee mlčel. Tušil, že Archie Freer s ním něco zamýšlí. Protože si však řekl, že neuškodí, když ho Snyder oholí a trochu ostříhá, nijak neprotestoval.

Potom Snyder zase zmizel.

Z domu se ozýval rachot pánví a hrnců.

Cherokee nyní věděl, že je v jednom z Freerových pokojů pro hosty. Pomyslel na to, že pod tou střechou bydlí i ta blondýna.

Maxine Scullyová.

Cherokee si olízl rty a svraštil čelo.

Události té noci měly něco společného s tou ženou. Přemýšlel, ale nemohl přijít na to, o co šlo. Musí se zeptat Freera.

Vylezl z vany. Ve vodě ještě plavala trocha vlasů, které mu ostříhal Snyder. Sáhl po ručníku, který ležel vedle něj na židli, a utřel se.

Pohlédl na stůl, na kterém leželo čisté oblečení.

Ty šaty mu nepatřily.

Rozhlédl se. Své vlastní věci nikde neviděl.

Pokrčil rameny a šel ke stolu. To oblečení mu tam musel nechat Freer. Oblékl si spodní prádlo, košili a kalhoty a připnul si revolverový opasek. Pečlivě si prohlédl armádní kolt. Zdálo se, že je v pořádku. Strčil ho zpátky do pouzdra a obul si vyčištěné boty.

Chvíli mu to trvalo, než našel cestu do saloonu.

Nad barovým pultem svítila petrolejka.

„Jsem v kuchyni, Cherokee! Pojďte sem!“ zvolal Archie Freer.

Cherokee šel za výčepní pult a pak do jedněch úzkých dveří.

Freer stál u kamen a smažil na pánvi vejce se slaninou. Na stole stál šálek a konvice s kávou.

Vousatý obchodník se na něho usmál přes rameno.

„Opravdu vypadáte dobře, Cherokee,“ zamumlal, „nepočítáme-li tu modřinu pod okem.“

Cherokee si bezděky sáhl na levé oko a trhl sebou, když ucítil ostrou bolest, kterou mu ten dotek způsobil. Uviděl zrcadlo a šel k němu.

Obličej, který tam spatřil, nepoznával.

Byl hranatý a měl propadlé tváře. Pochopil, že shodil. Přesto to už nebyl obličej opilce.

Levé oko měl opuchlé. Boule hrála všemi barvami. Kromě toho měl ve tváři ještě další šrámy, ale to nebylo tak hrozné. Věděl, že Hondo Rankin a ostatní v nepříliš vzdálené budoucnosti zaplatí za to, co mu udělali.

Otočil se k Freerovi a zeptal se ho: „Co se stalo, Archie?“

Freer se na něho usmál, když přišel s pánví ke stolu a naložil Cherokeemu vejce a slaninu na talíř.

„Na nic si nevzpomínáte, co?“ otázal se.

„Vím jenom, že Rankin a jeho chlápci mě ve stáji přepadli a nalili do mě dvě láhve whisky,“ zamumlal Cherokee.

„Jinak nic?“

Cherokee pokrčil rameny.

„Vy jste byl ve stáji, Archie?“

Freer přikývl.

„Pike přišel sem, když se probudil, a rozvázal mě,“ odvětil.

„Rozvázal?“

„Všechno vám povím, Cherokee, pak si možná vzpomenete. Odvlekl jsem vás sem a začal jsem do vás lít kávu, abyste zase vystřízlivěl. Hondo Rankin a jeho kumpáni vás totiž z jistého důvodu přepadli, nejen proto, aby se vám pomstili za to, co jste jim provedl tady v saloonu. Zatímco jste ležel ve stáji, unesli Jeroma Scullyho a jeho ženu. Ten blázen Scully to nemůže mít v hlavě v pořádku, když se obrátil právě na Rankina. Rankin okamžitě zavětřil, že by mu z toho mohlo něco kápnout. Když mu ta žena řekla, že si jako průvodce najala vás, musel vás vyřadit, aby měl naději na ten zlatý poklad. Po tom, co vás zmlátili a opili, 28

vtrhli sem. Překvapili mě, dali mi co proto a svázali mě. Slyšel jsem, jak vytáhli Scullyho a jeho ženu z postele a o něco později zmizeli. Nemohl jsem se osvobodit, ani křičet, protože mi nacpali do úst roubík. Takže jsem musel čekat, až někdo přijde. Byl jsem rád, když se konečně objevil Pike a přeřezal mi pouta. Pike a já jsme se pokusili vás probrat, ale nešlo to. Uložili jsme vás do postele a nechali jsme vás pět hodin spát.“

Cherokee na něj pohlédl.

„Proč jste mě chtěli probrat, Archie?“ zeptal se ho.

Archie Freer se posadil na druhou židli u stolu.

„Přijal jste džob, Cherokee. Počítám, že Hondo Rankin a jeho kumpáni vám nezabrání se ho ujmout, ne?“

Cherokee věděl, že Freer dělá okolky. Obchodník určitě věděl, že důvodem, proč Cherokee Blaine vlezl do Limpia Creeku a po dlouhé době se vykoupal, je ta žena.

„Rankin si nebude brát servítky a přinutí Scullyho, aby ho zavedl na místo, kde je to, co Scullyovi hledají. A vy víte stejně dobře jako já, že Scully a jeho žena se z hor nevrátí, až Rankin zjistí, co tam je.“

Ano, to Cherokee věděl.

„Pike osedlal vaši klisnu a všechno připravil k odjezdu, Cherokee. Doufám, že Rankina dostihnete. Nebyla by to pro lidstvo žádná škoda, kdyby ti chlápci zůstali v Sierře navždy.“

Cherokee začal jíst.

Myšlenkami byl u té světlovlasé ženy. Sevřelo se mu srdce, když pomyslel na to, že by na ni Hondo Rankin mohl sáhnout svými špinavými prsty.

Chvatně snědl vejce a slaninu a vypil několik šálků kávy.

„Potřebuju ještě zásoby, Archie,“ zamumlal, když vstal a otřel si ústa.

Archie Freer se usmál.

„Všechno je zařízené, Cherokee.“

Prošli saloonem a vyšli na verandu. Na východním obzoru již rudla obloha.

Stájník stál s osedlanou grullou před verandou.

Cherokee viděl přikrývky přivázané za sedlem. Sedlové kapsy byly plné. Ze sedlového pouzdra na levé straně sedla trčela pažba pušky. Na sedle mu ležela vesta a kabát, obojí vyprané.

Sešel z verandy, kývl na Pikea, který se na něj usmál, a oblékl si vestu a kabát.

Archie Freer přistoupil k němu a podal mu pušku. Cherokee uviděl, že to je jeho uřezaná brokovnice.

„Proti Rankinově bandě ji možná budete potřebovat, Cherokee,“ řekl Archie Freer. „Střelivo do ní a do vaší winchestrovky jsem vám dal do sedlové brašny.“

Cherokee se mlčky vyšvihl do sedla.

„Díky,“ řekl potom k Freerovi,-otočil klisnu a vyjel na jih.

Ohlédl se, když na něho Freer zvolal.

„Ještě něco, Cherokee! Jaca v noci ukradla jednoho koně z Pikeovy stáje a odjela na něm. Možná to má něco společného s únosem Scullyových!“

Cherokee si poklepal na okraj svého pokrčeného sombrera a jel dál.

Znal tu Lipanku. Byla dcerou míšence, který žil s jednou Lipankou v Sierra Santiago. Cherokee si nedokázal představit, že by měla něco společného s Rankinem.

Uvažoval, má-li nejdřív hledat stopy. Potom si však řekl, že Rankinovi nebude dlouho trvat, než z Jeroma Scullyho a jeho ženy dostane to, co chce.

Maxine Blaineová mluvila o potoku s vodopádem.

Rozhodl se tedy, že pojede přímo k Řece do nikam. Tam byl výchozí bod, ze kterého Maxine Scullyová chtěla jet ke skrýši, v níž byl ukryt poklad.

+ + + + +

Maxine Scullyová byla vyděšena brutalitou mužů, kteří ji a jejího muže unesli z Fort Davis. Nikdy by si nebyla pomyslela, že mohou být lidé, jako Bud Hearne a Dan Bassett, kteří si libují v tom, že mohou mučit jiné.

„Ne!“ vykřikla, když muž s tváří buldoka opět uhodil Jeroma Scullyho.

Zrzavý muž s pihami ji prudce odstrčil, když se chtěla vrhnout na svého muže a chránit ho.

Hondo Rankin a vysoký, hubený chlapík v černém nezúčastněně přihlíželi, jak Scullyho ta rána odhodila na skálu a on se po ní svezl.

Maxine viděla, jak Rankin, vůdce těch mužů, pohlédl svýma chladnýma černýma očima na ni.

„Řekni mu, ať mluví, děvenko,“ procedil mezi zuby. „Pomalu ztrácím trpělivost.“

Jerome Scully měl ve tváři krvavé šrámy a již se neudržel na nohou, když ho Hearne a Bassett zvedli.

Zamumlal něco, čemu nikdo nerozuměl.

Bassett ho postrčil k ženě.

Scully se svalil na zem.

Na Rankinovo znamení Ir ženu pustil.

Maxine Scullyová okamžitě přiskočila ke svému muži a klekla si k němu. Chtěla Jeroma otočit na záda, ale tu Scullymu kdosi namířil puškou na zátylek.

Vyděšeně vzhlédla.

Byl to Rankin. Stál vedle ní a měl prst na spoušti.

„Měl by si dobře rozmyslet, co teď řekne,“ zavrčel. „Jestli se mi jeho odpověď nebude líbit, zmáčknu to.“

„Nemůže vám nic říct,“ zoufale zvolala Maxine. „Neví, kde je ten poklad, který hledáme!“

Rankin na ni vrhl číhavý pohled.

„Zase si vymýšlíš?“ vyhrkl. „Jak by mohl hledat poklad, když neví, kde je?“

„On to neví,“ hlesla. „Vím to já.“

Viděla, jak strnul. Pak se zašklebil.

„Nu,“ zamumlal, „takže jsme celou dobu ztráceli čas. Asi tě bavilo dívat se, jak trpí, co?“

„Vy jste…“ Maxine nedokázala vyslovit slovo svině.

Rankinův škleb se ještě rozšířil.

„Jenom to řekni, holčičko. Mé uši jsou zvyklé na ledacos.“

Hlaveň pušky náhle zmizela. Rankin se sklonil, chytil Maxine za ruku a brutálně ji zvedl.

Bolelo ji to, ale zatnula zuby a potlačila výkřik.

Rankin ji odvedl od ostatních. Hodil vysokému Caldwellovi svou pušku a přitlačil Maxine ke skále. Rukama se napravo a nalevo od její hlavy opřel o skálu. Pomalu se sklonil, takže jeho šlachovitý, jako ze dřeva vytesaný obličej byl jen kousek od jejího.

„Tobě se podívám na zoubek já osobně, děvenko,“ zavrčel.

V jeho černých očích byl lačný výraz, který Maxine naháněl husí kůži. Přes jeho rameno viděla, že její manžel se chtěl zvednout. Bassett, ten vousatý obr, ho odkopl na zem.

„Teď chci konečně vědět, co hledáte v Sierře,“ chladně řekl Hondo Rankin. „A pak nás povedeš. Jakmile se nám bude zdát, že nás chceš podvést, zastřelíme tvého muže. Při druhém pokusu se s tebou pohraju a při třetím tě přenechám ostatním, je ti to jasné?“

Maxine Scullyová polkla. Stáhlo se jí hrdlo, takže nedokázala nic říct. Jenom si povzdechla.

Rankin ji svýma chlupatýma rukama chytil za plášť a začal ho rozepínat.

„Ne!“ vykřikla a prudce se otočila.

„Mluv!“ zavrčel Rankin. „Co hledáte v Sierře?“

„Řekni mu to, Maxine,“ zasténal Jerome Scully. „Jinak nás zabije!“

Rankin se ďábelsky usmál.

„No konečně!“ zavrčel. „Už jsem si myslel, že vám to nedojde!“

Otočil Maxine k sobě a podle jejího vyděšeného pohledu poznal, že je připravena mu všechno říct.

Maxine Scullyová začala mluvit a mužům se rozšířily zorničky. Počítali se vším, ne však s tím, že by se mohlo jednat o císařovniny šperky. V jejich očích se zračila chamtivost.

Když se Maxine Scullyová odmlčela, potřebovali několik vteřin na to, aby se vzpamatovali.

Jako první promluvil Bud Hearne. Muž s buldočí tváří a holou hlavou chraplavě řekl: „Když to teď víme, nemusíme se tahat s tímhle panákem.“ Vytáhl revolver a namířil ho Scullymu na hlavu.

„Jestli ho zastřelíte, nezavedu vás tam!“ rychle vykřikla Maxine.

Rankin kývl na Hearnea a ten zase kolt schoval.

„Vysaďte ho na jeho koně,“ řekl. „Jestli se neudrží v sedle, pevně ho při važte.“

Přivlekl Maxine ke koním a zabručel: „Tak mluv. Kde je ten poklad?“

„Musíme k úzkému potoku s vodopádem, který se řítí do hlubokého kaňonu,“ přidušeně odvětila. „Odtud už najdu cestu.“

Rankin přivřel oči.

„Sakra, to říkáš teprve teď?“ zasyčel. Dobře věděl, o kterém místě ta žena mluví. Byla to Řeka do nikam, která pramenila v Sierra Santiago a jižně od Alpíne mizela v poušti.

Kdyby věděl hned, že musejí jet k tomu potoku, vydali by se na jih jinudy. Takto udělali okliku a museli nyní změnit směr. Díky tomu ztratili mnoho hodin.

Hondo Rankin pomyslel na Cherokeeho Blainea, který má ještě určitě kocovinu. Celou dobu se ptal, jestli neudělali chybu, když ho nechali naživu. Ten opilec se ve stáji bránil dobře. Rankin by do něho nikdy ne-řekl, že bude mít tolik síly.

Potom si ale řekl, to jsou zbytečné obavy.

Blaine byl sám. A proti pěti mužům by neměl sebemenším šanci.

Dan Bassett přivázal Jeroma Scullyho k sedlu jeho koně. Ruce mu připoutal k hrušce sedla. Scullymu klesla hlava na hruď.

Maxine měla v očích slzy, když je ti chlápci vzali mezi sebe a vyjeli.

I ona myslela na toho vysokého, tvrdého muže s teplýma hnědýma očima. Věděla, že i jeho zbili Rankinovi pohůnci. Rankin jí o tom pověděl. Cítila však, že Cherokee Blaine je jiný muž než Jerome Scully. Tušila, že jeho ti ničemové nezlomili.

Přestala plakat.

Ještě se nechtěla vzdát. Chtěla bojovat do poslední chvíle.

+ + + + +

Cherokee Blaine ještě nikdy svou grullu nehnal tak jako teď.

Ani na sebe příliš nebral ohledy. Bolelo ho celé tělo, cítil snad všechny kosti. Přesto zatnul zuby a neúnavně jel dál. Doufal, že se mu podaří náskok bandy Honda Rankina dohnat dřív, než přijedou k Řece do nikam.

Když se však setmělo, ještě stále nikde neviděl jejich stopy.

Že by jeli jinou cestou?

Že by Maxine Scullyová neřekla pravdu a vedla Honda Rankina někam jinam? Cherokee Blaine si to nedokázal představit. Znal Rankina dost dobře a věděl, že Maxine Scullyovou a jejího muže brutálně mučil, aby mu řekli pravdu.

Cherokee přemýšlel, zda by neměl jet i v noci, ale potom se rozhodl, že klisně dopřeje chvíli odpočinku. Sám se také potřeboval vyspat. Byl velmi unavený. Projevoval se na něm nedostatek spánku a to, že vypil neuvěřitelné množství whisky.

Ustlal si mezi skalkami, když předtím holí zkontroloval, zda tam nejsou hadi a štíři.

Pečlivě vytřel klisnu, ačkoli ho každý pohyb bolel a potřeboval si odpočinout.

Potom si lehl, přikryl se dekou a hned usnul.

Spal tvrdě a o ničem se mu nezdálo. Vůbec poprvé od té doby, co ho opustila La Verne Culverová.

Slunce už stálo nad vrcholky Sierry, když se konečně probral. Vylekal se, že spal tak dlouho.

Rychle vstal a sbalil se.

Klisna se již vzpamatovala. Také Cherokee se cítil mnohem lépe než večer.

Osedlal ji a právě přivazoval srolované deky za sedlo, když ucítil svěděni v zátylku.

Znal ten pocit.

Najednou věděl, že tam není sám.

Někde poblíž byl někdo, kdo ho pozoroval.

Míří mu snad na záda puškou?

Klidně pracoval dál a nedal na sobě znát, že zostražitěl.

Obešel svého koně.

Nad skalnatým svahem nad sebou uviděl rychlý pohyb. Bylo to jako stín. Nedokázal říct, zda to byl běloch nebo indián.

Seskočil ze sedla a otočil klisnu.

Pokud ho ten neznámý chce odpravit, musel by teď reagovat.

Vtom uslyšel dusot kopyt. To ho překvapilo. 2e by ho obklíčili?

Chtěl odvést grullu za zvětralé skály, když spatřil jezdce.

V tom samém okamžiku uviděli i oni jeho.

Cherokee Blaine viděl čtyři otrhané postavy s velkými sombrery. Byli po zuby ozbrojení. První z nich měl na hrudi dva překřížené nábojové pásy, za nimiž bylo zastrčeno několik nožů.

Několik vteřin hleděli Mexičané i na Cherokeeho, pak obrátili koně a vyrazili k němu.

Cherokee nenápadně otočil hlavu a letmo pohlédl na svah. Měl pocit, jako by ten stín tam nahoře neměl s Mexičany nic společného.

Zhruba deset yardů od něj Mexičané zastavili. Zblízka vypadali ještě zpustleji. Měli snědé, zarostlé tváře, ve kterých se zračila nedůvěra. Mlčky na něho hleděli. Tři z nich drželi v rukou pušky a mířili jimi na něho.

Cherokee se měl na pozoru. Levou ruku měl položenou na pažbě brokovnice, která trčela ze sedlového pouzdra. Oba kohoutky už byly natáhnuté. Stačilo jen pušku vytáhnout a zmáčknout spouště.

Vůdce jezdců poodjel před ostatní.

„Holá, gringo,“ řekl. „Co hledáš tady v Sierře? Chceš snad, aby se nějaký Lipan ozdobil tvým skalpem?“

Cherokee Blaine se usmál.

„Na skalpy Mexičanů mají stejný zálusk, amigo,“ odvětil.

Mexičan naklonil hlavu a změřil si ho pohledem.

„Připadáš mi povědomý, hombre,“ zamumlal. „Nenosíš náhodou na vestě hvězdu?“

Cherokeemu se hlavou honily myšlenky. A pak se mu to vybavilo.

Toho podsaditého Mexičana, který seděl na koni jak opice, už někdy viděl! Muselo to být dole na Rio Grande v Presidiu.

„Kdysi jsem jezdil pro texaské rangery, amigo,“ řekl a usmál se. „Ale to už je dlouho.“

Mexičan se rozesmál.

„To máš štěstí, hombre. My totiž chlápky s hvězdou nesnášíme.“ Znovu se rozesmál. „Ty jsi Cherokee Blaine, že ano? Ten, co kvůli ženské začal pít.“

Cherokee Blaine se polekal.

Ne proto, že ho ten Mexičan znal, nýbrž proto, že jak se zdálo, v celém Big Bendu se vědělo, že Cherokee Blaine propadl whisky, jelikož se nedokázal vyrovnat s tím, že ho opustila žena.

Opravdu tak zpustl?

Náhle se zastyděl.

Mexičan s úsměvem sáhl za sebe do své sedlové brašny, vytáhl odtud láhev a hodil ji Cherokeemu, který ji nepříliš šikovně chytil.

„Cuchillo ti přeje hodně štěstí, texaský rangere,“ zasmál se Mexičan. „Vypij tu láhev a obejmi ve snu ženu, která tě tak zničila.“

Cherokee v jeho očích spatřil nebezpečné jiskry.

Jméno, které ten chlapík řekl, ho však neohromilo. Už předtím věděl, s kým má tu čest.

Předstíral, že se ho zmocnila touha po kořalce. Zuby vytáhl korkový špunt a nalil si tekutinu do úst.

Cuchillo se rozesmál, otočil svého koně a kývl na své compadres, aby pak odjel.

Cherokeemu se udělalo špatně, ale počkal, než Mexičané zmizí za skalami. Pak tequilu s odporem vyplivl a pustil láhev do písku vedle klisny. Kořalka pomalu vytékala.

Přivedl klisnu ke skalám a pohlédl za těmi jezdci. Jeli na východ, do nitra Sierry.

Cuchillo byl nepřítel Lipanů na život a na smrt.

Cherokee sevřel rty. Ten Mexičan mu ještě chyběl. Zřejmě ještě nevzdal pátrání po ukrytém pokladu. Nebo vyjel na lov skalpů.

To mohlo Sierru přivést do varu.

Lipani by zabili každého cizince, kdyby Cuchillo a jeho kumpáni zastřelili někoho z nich kvůli skalpu.

Cherokee už chtěl jet dál, když tu si vzpomněl na ten stín na svahu.

Ohlédl se a v té chvíli znovu zachytil pohyb. Tentokrát však o kousek víc vpravo.

Vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku a nabil ji.

Odhodlaně se rozjel ke svahu.

Věděl, kdo ho tam pozoroval. Každá nepozornost ho teď mohla stát život. Od chvíle, kdy spatřil Cuchilla a jeho bandity, věděl, že Sierra Santiago se stala obrovskou smrtící past.

Pobídl grullu a ta se vydala do strmého svahu. Zpod kopyt se jí odvalovaly kameny. Několikrát uklouzla, ale vždy dokázala včas najít rovnováhu a překonat nejstrmější místa mohutnými skoky.

Cherokee Blaine znovu spatřil tu postavu.

Chvátala po svahu od balvanu k balvanu.

Cherokee poznal, že to není muž. Byla to žena, pravděpodobně lipan-ská squaw.

I ona musela vidět Cuchilla.

Cherokee nevěřil, že by se našla Lipanka, která by toho Mexičana neznala. Bylo jasné, že bude varovat kmen a ten pak uspořádá štvanici, při které zahynou i Rankinovi drsní hoši a manželé Scullyovi.

Cherokee ji musel dohnat. Ještě nevěděl, co si s ní počne, až ji chytí, ale o tom mohl přemýšlet až pak.

Squaw zmizela za hřebenem.

Ještě několik kroků a grulla byla nahoře.

Cherokee náhle uviděl koně, ke kterému ta squaw běžela. Zvedl winchestrovku, aby ji zastavil varovným výstřelem, ale potom ji zase sklonil. Věděl, že po tom výstřelu by se tam vrátil Cuchillo a jeho bandité.

Kopl grullu do slabin a zvíře vyrazilo k druhému koni.

Squaw se vyšvihla na jeho hřbet.

V tom okamžiku Cherokee poznal, že to je Jaca, mladá Lipanka, kterou Archie Freer přijal do svého domu.

„Jaco!“ chraplavě zvolal.

Měla co dělat, aby zvládla koně, který byl vyděšený, protože viděl, jak k němu cválá Cherokeeho klisna. Nedokázala ho hned chytit za ohlávku, a než ho mohla pobídnout, byl Cherokee Blaine u ní a vytrhl jí ohlávku z rukou.

Vrhla se z koně a chtěla utéct.

Cherokee však také seskočil a po několika krocích ji dohnal a strhl k zemi.

Svalili se do písku.

Jaca se převalila a vrhla mu do tváře hrst písku. Cherokee však včas zavřel oči, takže se mu do nich nedostal písek.

„Sakra, přestaň se bránit!“ vyhrkl. „Nic ti neudělám!“

Strnula.

Ležela teď na zádech a ztěžka oddechovala. Její malá ňadra se zvedala a klesala pod šaty z jelenice. Její velké, vytřeštěné oči byly upřeny na Cherokeeho.

Ten, zadýchán, vstal a řekl: „Vidělas Cuchilla?“

Přikývla. Jinak se však neodvažovala pohnout.

„Vstaň,“ vyzval ji Cherokee.

Podal jí ruku a pomohl jí na nohy.

„Ty víš, proč jsem tady, že ano?“ zeptal se.

Olízla si rty a sklonila hlavu. V prvním okamžiku to vypadalo, jako by mu nechtěla odpovědět, ale potom na něho opět pohlédla a přikývla.

„Chceš osvobodit tu ženu,“ odvětila hrdelním hlasem.

„Ano, Jaco. Tys viděla, jak je Hondo Rankin a jeho muži unesli, že?“

Znovu přikývla.

„Proč jsi nerozvázala pana Freera? Copak k tobě nebyl vždycky dobrý? Proč jsi odjela a nepomohlas mu?“

Sevřela rty. Tentokrát neodpověděla.

Cherokee na ni zamyšleně hleděl. Cítil, že ta mladá Lipanka něco ví. Jako by tušila, co ta žena a její muž v Sierra Santiago hledají.

„Musíš mi to říct, Jaco,“ zamumlal. „Musím tu ženu a jejího muže zachránit. Hledají tu v horách poklad, a až ho Rankin bude mít, zabije je.“

„Oni ten poklad nenajdou,“ takřka lhostejně odpověděla squaw.

Cherokee byl překvapen. Chytil Jacu za rameno a otočil ji.

„Cože?“

Jaca vzhlédla. Dívala se na něho svýma černýma očima.

„Oni ten poklad nenajdou, proto-r že už není tam, kam ho ta žena ukryla,“ řekla.

Cherokee nevěřil vlastním uším.

„Ty víš o tom pokladu, Jaco?“

„Ano, Cherokee Blaine. Říkám ti to, protože vím, že jsi dobrý člověk, i když už nenosíš hvězdu.“

Cherokee Blaine stál jak zkamenělý.

Jestliže o tom pokladu věděla Jaca, pak o tom věděli i Lipani.

Našli snad indiáni ty šperky a peníze a odnesli je jinam? Skoro to tak vypadalo. To mohlo znamenat jediné: Až Maxine Scullyová přijede k té skrýši, bude se Rankin cítit oklamán a Maxine čekají věci horší než smrt.

Chytil Jacu za ramena.

„Rankin paní Scullyovou zabije, jestli ten poklad nenajdou,“ vyhrkl.

Přikývla.

„Proto jsem jela do hor, Cherokee. Jsem na cestě ke svému otci. On té ženě a jejímu muži pomůže.“

Cherokee Blaine si olízl oschlé rty.

„Tvůj otec má ten poklad?“ tiše se zeptal.

Její obličej nyní vypadal jako maska. Chtěla odstoupit, ale on ji chytil ještě pevněji. Zasténala.

„Pověz mi pravdu!“ zavrčel. „Má tvůj otec ten poklad?“

V jejích velkých černých očích spatřil bolest, kterou jí způsobil, a tak ji pustil.

Teprve nyní přikývla.

„Ano, můj otec má ten poklad. Tenkrát, když ta žena uprchlá s mexickým důstojníkem ze Sierry, jsem viděla, jak ten poklad ukryli do pukliny ve skále. Vyprávěla jsem to otci a pak jsme ten poklad odnesli jinam. Jsou to šperky, spousta šperků, a bedna se zlatými mincemi. Můj otec zatím vyměnil jen několik zlatých mincí, nepotřebuje k životu hodně. Ty šperky tam ještě jsou.“

Znělo to příliš nepravděpodobně, ale Cherokee tomu musel věřit.

„Tvůj otec mi pomůže tu ženu a jejího manžela vysvobodit z Rankinových spárů?“ chraplavě se zeptal.

„Tím jsem si jistá,“ odvětila Jaca. „Můj otec vždycky věděl, že poklad pro něho znamená nebezpečí. Vrátí ho té ženě.“

„Pak jeďme, Jaco. Ty najdeš skrýš, ve které ta žena ukryla ten poklad, že?“

Usmála se.

„Můj otec je nejlepší stopař v Sieře,“ řekla hrdě. „Dokonce i Lipani ho uznávají jako nejlepšího.“

Vyšvihla se do sedla na hřbet koně, kterého ukradla v Pikeově stáji, a Cherokee nasedl na klisnu.

Zůstali za hřebenem, nechtěli, aby je uviděli Mexičané.

Jaca mířila na jih, a když se jí Cherokee zeptal, jestli je to ten správný směr, odpověděla, že nejdřív musí Lipany varovat před Cuchillem.

+ + + + +

Hondo Rankin spokojeně zavrčel, když pohlédl do hluboké rokle, do níž se řítily vody potoka. Ohlédl se a usmál se na Maxine Scullyovou, která seděla v sedle se strnulým výrazem ve tváři.

„To je ono?“ číhavě se otázal.

Přikývla.

Maxine Scullyová se vzdala jakéhokoli odporu. Byla ochotná Rankina a jeho muže zavést k pokladu a přenechat mu ty šperky i peníze. Myslela jen na jediné: aby Jerome zůstal naživu.

Jerome Scully visel v sedle svého koně s nohama svázanýma pod břichem zvířete a rukama připoutanýma k hrušce sedla.

Měl opuchlé rty. Bylo vidět, že trpí, a Maxine ho litovala.

Věděla, že tato jízda Jeroma zlomila. Už ten poklad nepotřeboval. Bylo jasné, že po tom všem, co mu provedli Rankinovi muži, se mu už nikdy nevrátí jeho staré sebevědomí.

„Jeďme dál,“ zavrčel Rankin. „Jak dlouho je to odtud k té skrýši, děvče?“

„Den cesty,“ odvětila Maxine lhostejným hlasem. „Asi se nám nepodaří dojet tam před soumrakem. Tehdy jsme vyjeli ráno a dorazili jsme k tomu místu, když zapadalo slunce.“

Rankin přikývl. Bylo skoro poledne. Toho dne už měli za sebou několik mil.

Jeho muži se porozhlédli po okolí rokle. Dan Bassett, Irčan O’Leary a Bud Hearne už jeli po jejím dně.

Jim Caldwell zůstal s ním. Měl za úkol dávat pozor, aby se jim v patách neobjevil Cherokee Blaine nebo někdo jiný.

Rankin chytil Maxine za ruku a přitáhl ji k sobě. Kývl na Jeroma Scullyho.

„Jak se žena jako ty může spustit s takovým slabochem,“ chraplavě řekl. „To přece není chlap, ale bačkora! Se mnou bys to měla lepší, děvče. Já vím, jak zacházet se ženami.“

„Nevypadal jste zrovna sebejistě, když vám pan Blaine dal ve Freerově obchodě co proto, Rankine,“ opáčila.

Zašklebil se a zvedl ruku, aby ji uhodil. Potom si to však rozmyslel. Zaklel a zavrčel: „Jedeme! Jinak se ještě rozzlobím tak, že si tě podám!“

Cítila, že to myslí vážně, a tak poodjela k Jeromeovi.

Náhle se ozval klapot kopyt.

Otočila hlavu a uviděla, že i Hondo Rankin zpozorněl a hleděl na hřeben, kde se objevil Jim Caldwell.

Vypadalo to, že muž v černém svého koně štval. Zvířeti od huby odletovaly chuchvalce pěny a lepily se Caldwellovi na kalhoty.

Caldwell začal gestikulovat levou rukou, když spatřil Rankina.

Křičel něco, čemu nebylo rozumět, protože hukot vodopádu byl příliš silný.

Maxine Scullyová vytřeštila oči zděšením, když sebou Caldwell náhle trhl a pustil uzdu zvířete. Zapotácel se v sedle a potom se skácel na zem.

Hondo Rankin zaklel.

„Pryč odtud!“ zabručel.

Ani na okamžik nepomyslel na to, že by šel svému kumpánovi na pomoc.

Najednou byl u Maxine a chytil uzdu jejího koně.

Na hřebeni se objevili čtyři jezdci. Na první pohled bylo vidět, že jde o Mexičany. Zalícili a začali střílet.

Maxine vykřikla, když jedna z kulek zasáhla Jeromova koně do zadku a zanechala po sobě krvavý šrám. Zvíře zařehtalo, vzepjalo se a vyrazilo dolů po úzké, nebezpečné stezce do rokliny, na jejímž dně již čekali Rankinovi kumpáni.

Ti slyšeli výstřely a otočili své koně. Napjatě na ně hleděli.

Jerome Scully se jen s vypětím všech sil udržel v sedle. Kdyby nebyl přivázaný, kůň by ho už dávno shodil a on by se zřítil do rokle.

„Musíme odtud pryč!“ zvolal Hondo Rankin a trhl uzdou koně Maxine, kterého vedl za sebou.

Maxine se ještě jednou ohlédla.

Krve by se v ní nedořezal.

V první chvíli si myslela, že se mýlila, ale pak poznala, že to je strašlivá pravda.

Jedním z těch jezdců byl Cuchillo!

Její poslední naděje se rozplynuly. Teď už věděla, že ani Cherokee Blaine jí nedokáže pomoci. Bylo jasné, že Rankinova a Cuchillova horda se na sebe vrhnou jako dvě smečky krvelačných vlků a že vítěz se nezmocní pouze pokladu, ale i jí.

Chtěla křičet, ale musela se pevně držet sedlové hrušky svého koně, aby při té krkolomné cestě dolů neztratila rovnováhu.

Ještě nedorazili na dno rokle, když před nimi třeskly výstřely. Dan Bassett, Tex O’Leary a Bud Hearne odvedli své koně do bezpečí a schovali se za skály. Odtud pálili na Mexičany, kteří se objevili na horním konci pěšiny.

Rankin přivedl koně Maxine za skály. Kůň s Jeromem Scullym běžel dál.

Také Rankin nyní vytáhl pušku ze sedlového pouzdra a začal střílet.

Zpoza skály Maxine viděla, že Cuchillovy muže střelba překvapila. Dozajista nepočítali s tím, že dole v rokli jsou ještě tři další muži.

Bassettovy, O’Learyho a Hearneovy kulky našly každá svůj cíl.

Srazily Mexičany ze sedel. Koně se vyděšeně vzpínali a otáčeli se. Dva se s řehtáním zhroutili a divoce bili kopyty kolem sebe.

Pouze jednomu z banditů se podařilo uprchnout.

Maxine viděla, že to je muž se zkříženými nábojovými pásy.

Cuchillo!

Poznal i on ji?

Maxine si skoro byla jistá. Tehdy v Presidiu se oba viděli zblízka. Tenkrát Maxine ještě nevěděla, že je o několik hodin později bude nelítostně pronásledovat.

„Sakra, co po nás ti Mexikáni chtějí?“ zabručel Dan Bassett.

Hondo Rankin vstal, zašklebil se a pokrčil rameny.

„Nemám tušení, Dane,“ odvětil. „Každopádně je to přišlo draho. Je mi líto, že to Jim musel odskákat.“

Ostatní přišli blíž.

„Budeme pronásledovat toho, co utekl?“ zeptal se O’Leary.

Rankin zavrtěl hlavou.

„Ten bude mít dost. Radši chyť Scullyho koně. Potom pojedeme dál.“

Maxine pohlédla na ty muže.

Byli bez zábran a bez kousku citu. Nikdo z nich ani nepomyslel na to, že by mohl jet zpátky a podívat se, zda jejich kumpán Jim Caldwell není naživu.

Maxine se celá chvěla.

Měla slzy na krajíčku.

Když však viděla brutální tváře těch mužů, pochopila, že by se jí jen vysmáli.

V tom okamžiku si přála být mužem a umět zacházet se zbraní. Zatím nikdy nepocítila přání někomu jinému ublížit. Honda Rankina a jeho sadistické ničemy by však bez větších výčitek zastřelila.

+ + + + +

Cherokee Blaine celou dobu přemýšlel, jestli Jace nedůvěřuje příliš.

Řekla mu pravdu? Co když si její otec chce ten poklad ponechat? Potom by musel počítat s tím, že míšenec Christoval ho zabije.

Byli nyní v hloubi Sierry. Slunce už před dvěma hodinami překročilo nadhlavník a Cherokee byl celý zpocený.

Naštěstí uměla grulla dobře šplhat. Ačkoli hnědák, na kterém jela Jaca, nesl mnohem menší váhu, byl vyčerpanější.

Cherokee neustále pozoroval okolí. Často se ohlížel. Pronásledovali ho Lipani, které Jaca před několika hodinami navštívila, aby je varovala před Cuchillem.

Zatím Cherokee nikoho neviděl.

Jaca jela ke skupině zvětralých skal. Náhle se před nimi objevilo půl tuctu úzkých ústí kaňonů. Jaca se bez zaváhání vydala k jednomu z nich.

Cherokee sevřel rty.

Neměl jinou volbu než jet za Jacou. Vracet se k rokli s vodopádem by teď byl nesmysl. Maxine Scullyovou a Honda Rankina by nikdy nedosti-hl. A bez Jacy by nenašel skrýš, kam Maxine ukryla poklad.

Jeho neklid byl stále větší.

Cítil svěděni v zátylku, a to znamenalo nebezpečí. Pobídl klisnu a dojel Jacu.

„Kam mě vedeš?“ chraplavě se otázal.

Otočila hlavu a usmála se na něho.

„Vidím tvou nedůvěru, Cherokee,“ řekla. „Toto je cesta ke srubu mého otce. Ten leží jen hodinu jízdy od skrýše, ve které ta žena zanechala poklad.“

Cherokee stále zřetelněji cítil nebezpečí.

Už Jace nevěřil. I její přátelský úsměv mohl být pouze klam.

Kaňon se rozšiřoval. Cherokee Blaine před sebou viděl údolí. Rostly tam stromy a jiné rostliny, které se jinde v Sieře nedaly najít. Na úbočích svahů kolem údolí byla zelená, stopu vysoká tráva.

Cherokee byl překvapen, když spatřil dobytek.

Nikdy by si nebyl pomyslel, že v té pustině existuje takové místo.

Ta idyla ho málem ukolébala.

Přesto však za sebou na poslední chvíli uslyšel tichý šramot.

Ohlédl se.

Viděl velký stín, který se k němu blížil.

Cosi se zalesklo v záři slunce a na okamžik ho to oslepilo.

To však již vytáhl nohy ze třmenů a zaklonil se, takže ten, kdo se na něj vrhl, dopadl na sedlo před ním.

Cherokeemu se do tváře dostaly dlouhé černé vlasy.

V levé ruce pocítil prudkou bolest. Musel pustit pažbu brokovnice, kterou vytáhl ze sedlového pouzdra.

Muž před ním se otočil.

Cherokee spatřil jeho snědý obličej a dvě lesknoucí se oči. Muž zvedl ruku. Držel v ní nůž bowie s širokou čepelí a chtěl jím na něj zaútočit.

Cherokee uslyšel výkřik Jacy, když se vrhl ze sedla. Tvrdě dopadl do písku. Ten druhý byl hned nad ním. Těsně vedle jeho hlavy se do písku zaryl nůž.

Cherokee toho muže, kterého již mezitím poznal, praštil levou pěstí do ramene.

Byl to míšenec Christoval, otec Jacy.

Ta malá zmije ho tedy nalákala do pasti!

Cherokee se převalil, trhl rukou ke koltu, ale ten již nebyl v pouzdře.

Vyskočil na nohy.

I míšenec už stál. V pravé ruce pořád držel nůž bowie. Zvedl ruku a chtěl nůž vrhnout na Cherokeeho.

V té chvíli se mu na ruku zavěsila Jaca a vykřikla: „Ne, Christovale! To je Cherokee Blaine!“

Míšenec ji setřásl.

„Já znám Blainea,“ řekl hrdelním hlasem. „Co hledá v mém údolí? Sem nesmí nikdo vstoupit, to víš! Nechci tu žádné bělobřicháče!“

Z jeho chraplavého hlasu byla cítit hořkost a Cherokee ho chápal. Věděl stejně tak dobře jako Christoval, že běloši mu to údolí uloupí, pokud ho někdy objeví.

„Jde o poklad!“ zvolala Jaca, když Christoval znovu zvedl nůž. „Ta světlovlasá žena je znovu tady!“

Míšenec strnul. V jeho černých očích se objevily podivné jiskry, které byly stále zřetelnější. Christoval vtáhl hlavu mezi ramena a číhavě

pohlédl za Cherokeeho do ústí kaňonu, jako by čekal, že se každým okamžikem objeví další muži.

„Schovej ten nůž, Christovale!“ chvatně řekla Jaca. „Cherokee chce pomoct té ženě. Unesli ji bandité Honda Rankina. Přinutí ji prozradit ten úkryt. Jestli nenajdou poklad, zabijí ji.“

Cherokee uviděl svůj revolver, který ležel v písku. Šel k němu. Když se však pro něj chtěl sehnout, uslyšel kovové cvaknutí a pohlédl do ústí koltu, kterým na něj mířil Christoval. Ta stará zbraň se ještě nabíjela zepředu.

„To není všechno, Christovale,“ vyhrkla Jaca. „Cuchillo je znovu v Sieře!“

Míšenec zbledl. Ruka, ve které držel starý kolt, se mu začala lehce chvět. Potom revolver sklonil a dal ho zpět do pouzdra. Teď už neměl nic proti tomu, že Blaine zvedl svůj kolt ze země.

„Cuchillo!“ nenávistně zašeptal.

„Jel se třemi muži jižním směrem,“ podotkl Cherokee.

„Měl už na opasku skalpy?“ chladně se otázal míšenec.

„Ne,“ odvětila Jaca namísto Cherokeeho. „Jeli jsme do Encinovy vesnice a varovali jsme ho a jeho lidi. Teď už o něm vědí. Nic se jim nestane.“

„Encino nechal Cherokeeho jen tak jezdit po Sieře?“

„Neví o něm. Jela jsem k němu já sama,“ řekla Jaca.

Christoval přikývl.

„To je dobře, dcero. Jeďme k mé chatě. Tvá matka bude ráda, až tě uvidí.“

Cherokeeho se už nevšímal. Lehkým indiánským během se vydal dál do údolí.

Cherokee byl překvapený, když spatřil jezírko a potok, který ho napájel. V Sierra Santiago byla voda cennější než zlato.

Měli co dělat, aby Christovalovi stačili, přestože jeli na koních.

Míšenec byl mrštný jako jelen.

Po půlhodině dorazili do malého bočního údolí.

Pod převislou skalní stěnou stál srub z kmenů. Jeho velikost Cherokeeho udivila. Pokud míšenec chatu obýval pouze se svou squaw, měli víc místa než mnohé osadnické rodiny v Big Bendu.

Squaw je očekávala s puškou v rukou. Teprve, když na ni Christoval hrdelním hlasem zvolal, že má zbraň odložit, opřela ji o stěnu chaty.

Jaca seskočila z koně a rozběhla se k matce. Lipance zářily oči. Byla ráda, že může zase jednou obejmout svou dceru.

Christoval počkal, až Cherokee odvede svou grullu do ohrady vedle srubu, a pomohl mu pak při sesedá-ní. Nepromluvil při tom ani slovo.

Cherokee na něm viděl, že si dělá starosti. Zřejmě vždy věděl, že ho jednoho dne dostihne jeho minulost. Tenkrát viděl toho mexického důstojníka a tu světlovlasou ženu, jak odjížděli z hor na sever. Bylo mu jasné, že se jednoho dne vrátí pro ten poklad.

Společně vytřeli obě zvířata.

Než šli do srubu, míšenec na Cherokeeho zamyšleně pohlédl a řekl: „Slyšel jsem, žes propadl ohnivé vodě, Cherokee Blaine.“

Cherokee se usmál.

„To je pravda, Christovale,“ odvětil. „Ale rozhodl jsem se, že s ní skončím a znovu se stanu mužem.“

„To je dobře,“ zamumlal míšenec a vešel před Cherokeem do srubu, v němž vládlo přítmí.

Obě ženy již připravovaly jídlo.

Jaca prostřela stůl a nalila mužům do šálků čerstvě uvařenou kávu.

Cherokee s Christovalem se posadili. Nikdo nepromluvil ani slovo, ani když už jídlo stálo na stole a obě ženy se posadily k nim.

Jedli mlčky.

Po jídle ženy uklidily nádobí a Christoval Cherokeemu nabídl tenký doutník, který si Blaine rád vzal.

Když chvíli kouřili, řekl Christoval: „Hledáš ten poklad, co, Blaine?“

Cherokee se pousmál a vyfoukl kouř.

„Ne, Christovale. Nejdřív jsem nechtěl jet ani s tou ženou. Když jsem ale uviděl, že ji nic nezastaví, nechal jsem se přemluvit. Její manžel však už mezitím mluvil s Hondem Rankinem. Rankin mě zmlátil, když mě překvapil ve spánku, a unesl tu ženu i jejího muže. Zabíjeje, jestli přijedou k tomu úkrytu a ten poklad tam nebude.“

Christoval přikývl.

„Rankin je zabiják,“ řekl. „Zavraždil hodně Lipanů, aby jejich skalpy mohl prodat v Chihuahue.“

„Jaca řekla, že ten úkryt není daleko od tvé chaty. Jestli mě tam zavedeš, počkám tam na Rankina a jeho muže a osvobodím tu ženu.“

Míšenec přikývl.

„Pomůžu ti při tom. Poklad nedám nikomu jinému než té ženě.“

Cherokee Blaine se usmál.

„Hraješ mi na ruku. Slíbila mi podíl z pokladu, jestli jí pomůžu ho dostat ze Sierry.“

„To je vaše věc,“ odtušil Christoval. „Vyjedeme večer, Cherokee. Chci se ještě trochu porozhlédnout kolem. Zneklidňuje mě, že se po horách potuluje Cuchillo.“

Cherokee krátce uvažoval. Nevěřil, že by Hondo Rankin dorazil k úkrytu ještě toho dne. Cesta k Řece do ničeho ho stála spoustu času. Cherokee jel s Jacou mnohem kratší cestou. Ne, byl si jist, že do zítřka se tam Rankin neobjeví.

Pohlédl na Christovala, který se vyšvihl na jednoho pinta a vyjel.

Přistoupila k němu Jaca. Posadili se na lavičku před chatu. Její matka rachotila vevnitř s pánvemi a hrnci.

„Ty tu světlovlasou ženu miluješ, že, Cherokee?“ náhle se tiše zeptala Jaca.

Pohlédl na ni se sevřenými rty. Neodpověděl jí. Jak jí mohl dát odpověď? Sám ji neznal.

La Verne Culver miloval. Celým srdcem. Vzdal se pro ni všeho, nakonec i sebe sama.

Ne, nechtěl znovu projít takovým peklem.

Kdo mohl říct, že to, co četl v těch světlých, modrých očích, byla pravda? Stejně tak dobře se mohla přetvařovat, protože potřebovala odvézt poklad ze Sierry.

„Viděls ji, Cherokee,“ do ticha řekla Jaca. „Nesmíš ji nechat trpět za to, co ti udělala jiná žena. Má dobré oči, Cherokee.“

Věděl, že tito lidé mají instinkt pro to, zda je někdo dobrý, nebo zkažený. Rád by jí věřil, ale člověk, který se jednou spálí, se potom dlouho bojí ohně.

+ + + + +

Maxine Scullyová té noci oka nezamhouřila.

Jerome Scully několikrát zvracel a měl silnou horečku. Usnul až nad ránem.

Ani pak ale Maxine nenalezla klid.

Musela neustále myslet na mexického banditu Cuchilla.

Nevěřila, že bandita se vzdal, přestože ztratil většinu svých mužů. Už více než rok Cuchillo hledal její poklad. Teď, když ji znovu uviděl, dozajista pochopil, že je tak blízko cíle jako ještě nikdy. A chtěl využít svou šanci.

Hondo Rankin a ostatní si nedělali starosti.

Po tom, co pokořili Mexičany, již nevěřili, že by se je někdo z nich pokusil napadnout.

Maxine Scullyová Hondovi Rankinovi neřekla, že toho Mexičana se zkříženými nábojovými pásy poznala. Proč mu to neřekla, nevěděla. Cuchillo určitě nebyl o nic méně krutý než Rankin.

Za ranních červánků Rankin vstal a protáhl se. Pak pohlédl na Maxine Scullyovou, která sklonila hlavu. Rankinův pohled jí působil takřka fyzickou bolest.

Přišel k ní Rankin.

„Měla bys raději spát, děvče,“ zavrčel. „Tomu hlupákovi už stejně nepomůžeš. Ten jízdu zpátky nepřežije.“

A já taky ne, v duchu dodala Maxine.

Byla příliš unavená na to, aby propadla zoufalství. Nohy ji takřka nechtěly poslouchat, když vstala a šla si osedlat koně.

Holohlavý Bud Hearne to udělal za ni. Maxine se nedokázala přinutit mu za to poděkovat.

Tex O’Leary rozdělal oheň tak, aby nekouřil, a nalil z kozího měchu vodu do hrnce, který pověsil na trojnožku nad oheň.

Maxine se vrátila ke svému muži.

Jerome Scully se právě probudil. Oči se mu leskly horečkou. Měl co dělat, aby se dokázal posadit. Když pohlédl na bandity, v očích se mu zračila nenávist

Maxine se posadila vedle něho.

„Jak jsi na tom, Jerome?“

Jeho pohled byl všechno, j en ne přátelský. V té chvíli si uvědomila, že jí nikdy neodpustí, že ho viděla v takovém stavu. Věděla, že je zbabělý. A slabý. A ustrašený. Ne, to by nestrávil žádný muž, který se předtím tak holedbal svou silou, tím, že má všechno ve svých rukou a že vše dokáže zařídit.

Chtěl něco odpovědět, ale tu se ozvala tichá rána.

Tex O’Leary, zrzavý Ir, rozhodil rukama, zhroutil se na oheň a strhl při tom trojnožku s hrncem.

Dan Bassett vyskočil, odtáhl O’Learyho od ohně a nějakou dobu ho vlekl po písku, aby mu uhasil hořící šaty. Potom se tak jako Bud Hearne a Hondo Rankin vrhl k zemi.

Další výstřel už nepadl. Kdesi na západě nad hřebenem stoupal obláček kouř, vítr ho však rychle odnesl.

Maxine Scullyová rozrušeně hleděla na bezvládně ležícího O’Learyho. Na zádech měl skvrnu, která se leskla a rychle rozšiřovala. Ležel na levém boku a Maxine bylo jasné, že už nevstane.

„To je druhý!“ nenávistně vyhrkl Jerome Scully. Z úst se mu vydralo chraplavé zasténání.

„Ten proklatý ksindl!“ zavrčel Dan Bassett. „Měli jsme včera jet za ním a napumpovat do něho olovo.“

Hondo Rankin se pomalu zvedl. Jeho hranatá tvář byla zkřivená. Ten jindy tak chladný muž byl otřesen, to Maxine jasně viděla. Ne proto, že ztratil dalšího kumpána, bezpochyby myslel na to, že to mohl koupit i on.

„Musíme odtud pryč!“ procedil mezi zuby. „Je načase vzít ty šperky a zmizet ze Sierry. Jestli tu ten parchant bude dál tak střílet, přiláká sem Lipany.“

Nikdo se nestaral o oheň, ani o O’Learyho. Toho tam prostě nechali jen tak ležet.

Maxine přeběhl mráz po zádech. Nikdy by si nebyla pomyslela, že někdo může být tak bezcitný. Nedokázala odtrhnout pohled od mrtvého, ani když už seděla v sedle a Rankin vzal jejího koně za uzdu.

Bassett opět svázal Jeromovi Scullymu nohy pod břichem koně. Ruce mu tentokrát nesvazoval. Očividně mu bylo jedno, jestli Scully spadne ze sedla či nikoli.

Všichni teď mysleli jen na to, jak dostat poklad co nejrychleji z hor.

Ke skrýši už to nemohlo být daleko. Doufali, že za několik hodin tam budou. Pak se mohou zbavit těch dvou a vrátit se ze Sierra Santiago jako boháči.

Neustále se ohlíželi, ale Mexičan se už neukázal. Byli si však jistí, že jede za nimi. Věděli, že se chce pomstít.

Maxine poznávala krajinu, jako by tudy jela teprve před týdnem. Viděla orientační body, které si tenkrát zapamatovala. Zvláštní skalní formace, zakrslé stromy a úžlabiny, kolem kterých museli jet.

Potom najednou spatřila skalní jehlu, na jejímž úpatí se nacházela puklina, v níž nechali koženou tašku se šperky a kazetu se zlatými mincemi.

Hondo Rankin si ji stále častěji prohlížel.

Tušil, že jsou skoro u cíle?

Maxine se rozbušilo srdce.

Viděla před sebou plošinu, po které tenkrát jeli s Juanem Romerem, když prchali před Cuchillem.

Váhala. Její kůň cítil, jak se zaklonila, a zastavil se.

Hondo Rankin otočil hlavu a pohlédl na ni.

„Co se děje?“ chraplavě se zeptal. „Už jsme tady?“

Pomalu přikývla.

Pravou rukou ukázala na špičatou skalní jehlu.

„Musíme tam na tu plošinu. Pod skalní jehlou je puklina, do které jsme hodili šperky a krabičku s penězi.“

„Krabička s penězi?“ užasl Rankin. „Otech jsi předtím nic neřekla.“

Zavrtěla hlavou.

„Protože ty šperky jsou desetkrát cennější než mince,“ odvětila.

„Jedem, jeď napřed, děvče!“ zavrčel Rankin. „A mysli na to, že tvůj muž koupí kulku, jestli nás budeš chtít podvést!“

Maxine Scullyová kopla koně patami a vyjela na plošinu, která se táhla v délce zhruba sto yardů až ke skalní jehle. Za ní se prudce svažovala. Dolů vedla úzká stezka, kterou indiáni na některých místech vysekali do skály. Nebylo snadné po ní jet s koněm. Tenkrát měla Maxine Scullyová a důstojník Juan Romero hodně štěstí, že se jejich koně nezřítili.

Maxine jela pomalu.

Čím více se blížila skalní jehle, tím více měla vyschlé hrdlo.

Napravo od ní se zvedala rozpukaná skalní stěna. Jak to vypadalo v úzkých roklích, které ji prolamovaly, nevěděla. Tenkrát neměla čas se tam podívat.

Muži jeli v řadě těsně za ní. Bassett pustil uzdu Scullyho koně, ten však pořád kráčel za ním. Scully visel napůl v bezvědomí v sedle. Nevnímal, co se kolem něho děje.

Potom Maxine Scullyová zastavila. Třásla se jí ruka, když ukázala na pouze yard širokou puklinu.

„Tam,“ řekla sotva slyšitelným hlasem.

Dan Bassett a Bud Hearne na Rankinův pokyn seskočili ze sedel a běželi k puklině.

Bassett s sebou vzal pušku a hlaveň strčil do pukliny.

„Sakra, ta škvíra je hluboká!“ zvolal přes rameno.

„Jak hluboká?“ zavrčel Rankin na Maxine Scullyovou.

„Přesně to nevím,“ chraplavě odvětila. „Romero odhadoval, že to bude přibližně deset stop.“

„Sesedni, děvče,“ přikázal jí Rankin.

Přehodila pravou nohu přes hřbet koně a seskočila. Jeromův kůň zastavil těsně za ní. Oběma rukama se držel hrušky sedla. Hlavu měl svěšenou. Vypadalo to, že vůbec neví, že jsou u cíle.

Rankin ji chytil za košili a odvlekl ji k puklině, u níž klečeli Bassett a Hearne, kteří se pokoušeli něco ve tmě uvidět.

„Musíte mít pochodeň, abyste viděli, co je vevnitř,“ tiše řekla Maxine.

Rankin přikývl.

„Bude, sežeň něco, co bychom mohli zapálit!“

Hearne dlouho nepřemýšlel. Přišel zpátky ke svému koni a vzal svou náhradní košili a láhev whisky. Rukáv košile přivázal k hlavni pušky, vrátil se k puklině, odzátkoval láhev, napil se a polil pálenkou košili.

Bassett škrtl sirkou a zapálil košili. Modré plameny se šířily po košili a změnily se v rudé.

Hearne spustil hořící košili do pukliny.

Bassett se předklonil a nahlédl dovnitř.

„Vidíš něco?“ zavrčel Hondo Rankin.

Bassett se zase narovnal.

Byl bledý jak stěna.

„Ta proklatá mrcha nás podvedla, Hondo,“ zasyčel. „Dole není nic než prach.“

Maxine Scullyová na něj vyděšeně a nevěřícně hleděla.

Hondo Rankin udělal krok stranou. Přestal se ovládat. Vypadalo to, že je zlostí bez sebe.

Jeho tvář se zkřivila, tiše vykřikl a vytáhl kolt z pouzdra.

Ten pohyb byl tak rychlý, že Maxine Scullyová ho takřka nepostřehla.

Z hlavně vyšlehl plamen a zároveň se ozval výstřel.

Maxine měla pocit, že slyšela, jak kulka narazila do něčeho za ní.

Vykřikla a otočila se. Viděla, že Jerome se svalil ze sedla. Bezmocně mával rukama, protože měl nohy svázané pod břichem koně. Zvíře řehtalo a vzpínalo se.

Pak Rankin vystřelil podruhé. Kulka zasáhla koně do hlavy. Skácel se k zemi a Jerome Scully zůstal pod ním.

Maxine chtěla běžet k němu, ale Rankinova pěst ji srazila k zemi. Rozbila si koleno o kamení.

Hearne k ní přiskočil a namířil na ni kolt. Mířil jí přímo na čelo.

„Já ji oddělám!“ křičel. „Já tu proklatou mrchu oddělám!“

Bud Hearne náhle dostal ránu do zad.

Kolt mu vyletěl z ruky a dopadl o několik yardů dál do kamení.

Maxine zaječela, když se ten mohutný muž skácel k zemi vedle ní,a ona uviděla, že má v zádech díru po kulce.

Hondo Rankin a Dan Bassett se otočili.

V první chvíli si tak jako Maxine Scullyová mysleli, že to byl Mexičan, který na ně číhá.

Potom však Hondo Rankin spatřil muže s pokrčeným stetsonem, který zhruba padesát yardů od nich vyšel z kaňonu a držel v rukou winchestrovku.

Zařval jméno Cherokeeho Blainea, zvedl kolt a rozběhl se k chlápkovi, který pustil pušku na zem a položil dlaň na pažbu armádního koltu.

Maxine Scullyová si zděšením dala dlaň na ústa. Hleděla na vysokého muže před kaňonem.

Vůbec si nevšimla, jak jí ramenatý Dan Bassett pomalu přiložil hlaveň svého revolveru ke spánku.

+ + + + +

Cherokee Blaine a Christoval strávili noc v úzké rokli. Mezitím se Cherokee dozvěděl, proč se Maxine Scullyové a tomu mexickému důstojníkovi tehdy podařilo uniknout Lipanům.

Ta malá plošina, na níž ukryli poklad, byla pro Lipany tabu. Podle jedné staré legendy z té plošiny pocházelo všechno zlo. Proto na ty dva uprchlíky nezaútočili a nechali je odjet.

Cherokee byl rád, že se nemusí obávat Lipanů. Rankinovi muži a Cuchillova banda mu stačili.

Po svítání ukázal Christoval Cherokeemu puklinu, v níž našel poklad. Kdyby Romera s Maxine Scullyovou tenkrát nepozoroval, nikdy by tu koženou tašku a kazetu s mincemi neobjevil.

Cherokee litoval, že míšenec nesouhlasil s jeho návrhem položit tu koženou tašku a kazetu - bez obsahu - zpátky do pukliny.

Christoval si myslel, že by tak jenom odložili rozhodnutí. Až by si Rankin všiml, že taška a krabička jsou prázdné, reagoval by to stejně, jako kdyby v puklině nenašel nic.

Ústí kaňonu bylo od pukliny asi padesát yardů. Blíž jít nemohli, riskovali by, že si jich desperáti všimnou.

Cherokee se posunoval podél stěny kaňonu k ústí a potom spatřil první jezdce na plošině.

Přivřel oči.

Jezdci zastavili.

Poznával Honda Rankina, vousatého Dana Bassetta a holohlavého Buda Hearnea. Počkali, až kolem nich projede Maxine Scullyová, a za ní pak jeli dál.

Cherokee Blaine si olízl rty, když uviděl zcela vyčerpaného Jeromea Scullyho, který seděl na koni, kterého za uzdu vedl Bassett. Nyní Bassett uzdu pustil, ale kůň s Jeromem Scullym klusal dál za ostatními zvířaty.

Kde můžou být Jim Caldwell a Tex O’Leary?

Cherokeeho se zmocnila panika. Rychle pohlédl na Christovala, který stál nahoře ve skalním výklenku a v rukou držel sharpsku.

Dal míšenci znamení, že chybějí dva muži, ale Christoval jen pokrčil rameny.

Cherokee viděl, že Maxine Scullyová zastavila a rukou ukázala na puklinu ve skále. Bud Hearne a Dan Bassett seskočili ze sedel a rozběhli se tam. Bassett začal vevnitř starat hlavní pušky.

Cherokee věděl, že nic neuvidí, ani nenahmatá.

Všimli si toho a zavolali něco na Rankina.

Maxine Scullyová a Hondo Rankin slezli z koní. Rankin vzal ženu za ruku a odvedl ji k puklině. Muži se chvíli bavili, pak šel Bud Hearne ke svému koni, vytáhl ze sedlové kapsy košili a láhev a přivázal košili na hlaveň pušky, kterou vzal ze sedlového pouzdra. Potom se vrátil k trhlině ve skále.

Cherokee věděl, že ji chtějí osvítit, aby v ní něco viděli.

Byl čas jednat.

Cherokee si uvědomoval, že teď pochopí, že ve škvíře nic není. Budou si myslet, že Maxine Scullyová je podvedla, a Cherokee tušil, jak bude Hondo Rankin reagovat.

Pevněji sevřel winchestrovku.

V té chvíli se Bassett, který byl skloněný k puklině, narovnal.

Cherokee Blaine si opřel winchestrovku o rameno.

Viděl ještě Rankinův rychlý pohyb, pak se mu zablesklo u boku a vyčerpaný Jerome Scully, který se hroutil v sedle koně, sebou prudce trhl.

Cherokee chtěl střílet, ale v tom okamžiku se Maxine Scullyová otočila a vrhla se mezi něj a Rankina. Vyděšeně vykřikla.

Rankin zastřelil koně Jerome Scullyho, chytil Maxine a strhl ji k zemi.

Přiskočil k ní Bud Hearne.

Otočil se k Cherokeemu zády, ale ten přesto poznal, že Hearne drží v pravé ruce kolt a míří jím na Maxine Scullyovou.

Cherokee věděl, že ten lump je schopen všeho. Musel střílet, pokud chtěl Maxine zachránit. Neměl na vybranou.

Třeskla rána a jeho kulka zasáhla Buda Hearna do zad. Revolver odletěl pryč a Hearne se zhroutil na zem vedle Maxine.

Hondo Rankin a Dan Bassett se otočili.

Cherokee vzal winchestrovku a vyšel zpoza skal. Bylo zřetelně vidět, že Hondo Rankin ho poznal. Divoce vykřikl, zvedl kolt a rozběhl se k Cherokeemu.

Blaine pustil winchestrovku na zem a pravou rukou sáhl po koltu.

Potom se mu zděšením rozšířily oči.

Viděl, že Bassett se neotočil k němu, nýbrž že namířil revolver na hlavu Maxine Scullyové. Pomyslel si, že neměl pouštět winchestrovku na zem, ale v tom se ze skalní stěny ozvala tlumená rána a Dan Bassett

odletěl, jako by ho odhodila neviditelná pěst.

Hondo Rankin se prudce zastavil a otočil se. Viděl, že Dan Bassett se skácel k zemi. Trhl sebou. Určitě pochopil, že zůstal sám.

Vtáhl hlavu mezi ramena a pomalu se otočil. V jeho černých očích hořely plamínky. Ještě stále držel v ruce revolver, ale neodvažoval se ho zvednout a namířit na Cherokeeho, který teď pomalu kráčel k němu.

Když byl Cherokee už jen deset kroků od něj, Hondo Rankin pustil kolt na zem.

„Blaine,“ zamumlal. „Jak ses sem dostal?“

Cherokee na jeho otázku neodpověděl. Přistoupil k Rankinovi a odkopl jeho revolver pryč.

„Za vraždu Jeroma Scullyho budeš viset, Rankine,“ chladně řekl.

Rankin se přestal ovládat. Vykřikl a vrhl se na Cherokeeho, ale ten se měl na pozoru. Jedna rána pažbou armádního koltu stačila na to, aby se omráčený bandita zhroutil.

Potom Cherokee Blaine přišel k Maxine a pomalu ji zvedl ze země.

Rozrušeně ho objala a pevně se ho držela, jako by se topila.

Cherokee ji pohladil po jejích rozpuštěných zlatých vlasech.

„Už je to v pořádku,“ zamumlal. „Nikdo ti už nic neudělá, miláčku.“

Uslyšel za sebou šramot a ohlédl se.

Christoval vyšel z rokle a odvlekl omráčeného Rankina k ostatním. Bud Hearne a Dan Bassett byli mrtví. Ani Jerome Scully už nežil.

+ + + + +

Ty tři mrtvé pohřbili v té skalní puklině.

Cherokee a Christoval tam nanosili kamení, kterým ji pak zaházeli.

Hondo Rankin se mezitím probral. Christoval mu spoutal ruce a nohy. Míšenec nechápal, proč mu Cherokee prostě a jednoduše neprovrtal hlavu kulkou. Ve Fort Davis ho tak jako tak čeká šibenice. Jaký má smysl se s ním tahat jen proto, aby ho pak pověsili? Do té pukliny by se ještě vlezl.

Od Maxine Cherokee věděl, že Texe O’Learyho a Jima Caldwella zastřelil Mexičanem, s jehož bandou se Rankinovi muži střetli u Řeky do ničeho.

Cherokee hned věděl, že to mohl být jen Cuchillo.

Jel Mexičan za nimi až na plošinu?

Když o tom Cherokee mluvil s Christovalem, míšenec zneklidněl. Chtěl okamžitě odjet, aby byl u své chaty, než se objeví Cuchillo. Měl strach o svou squaw a svou dceru.

Přivedl koně z rokle, zatímco Cherokee pomohl Maxine do sedla jejího koně a šel pro zvířata banditů. Maxine ještě jednou zajela k puklině, kde její manžel ležel pohřben pod kamením spolu se svými vrahy.

Pak vyrazili. Christoval je vedl po stezce ke své chatě.

Míšenec si oddechl, když tam přijeli a uvítaly je jeho squaw a Jaca.

Obě ženy se mlčky postaraly o koně a odvedly je do ohrady.

Maxine Scullyová byla velmi překvapená, že tam vidí Jacu.

Cherokee jí vyprávěl, že Jaca je tenkrát u pukliny pozorovala.

„Ona věděla, kam jsme schovali ty šperky?“ zeptala se Maxine. Teprve teď si uvědomila, že poklad v puklině dlouho neležel.

Cherokee s úsměvem přikývl.

„Christoval ho krátce po vašem odjezdu odnesl,“ řekl na vysvětlenou. „Když Jaca viděla, že vás Rankin unesl, okamžitě odjela do Sierry, aby varovala svého otce. Měli jsme štěstí, protože jsem po cestě Jacu potkal a ona mi důvěřovala.“

Maxine Scullyová přikývla. Už se neptala na ty šperky. Určitě věřila, že Christoval si na poklad činí nárok, když ho našel.

Cherokee odvedl spoutaného Rankina do srubu a přikázal mu, ať se posadí do rohu a nehýbe se.

Dovnitř vešla squaw a začala na ohništi vařit kávu a něco k snědku.

Přišli také Jaca a Christoval.

Jaca na Maxine stydlivě pohlédla, jako by se jí za něco chtěla omluvit.

Potom se pustili do jídla.

Maxine Scullyová jedla s takovou chutí, jako by celé dny hladověla. Cherokeeho to potěšilo, protože to ukazovalo, že se začíná vyrovnávat s tím, co prožila

Po jídle, když ženy uklidily stůl, Christoval vstal a šel k truhle. Otevřel ji a vytáhl odtud koženou tašku a kazetu. Obojí položil na stůl.

Cherokee Blaine pohlédl na Maxine. Strnule tam seděla a sledovala Christovala vytřeštěnýma očima.

Christoval otevřel tašku a vysypal její obsah na stůl.

Ve slunečním svitu, který pronikal dovnitř, se třpytily šperky.

Cherokee Blaine okamžitě poznal, že mají nedozírnou hodnotu. Byly mezi nimi drahokamy velké jako špička palce.

Christoval posunul krabičku Maxine.

„Vzal jsem si tři zlaté mince,“ řekl.

Maxine se na něj usmála a otevřela tu kazetu. Byla až po okraj naplněná zlatými pesos a francouzskými mincemi.

„Co budeš s tím zlatem dělat?“ zeptal se Cherokee Blaine a pohlédl na ni.

Váhala s odpovědí.

„Vím, že Jerome by se těch šperků nikdy nevzdal,“ potom tiše řekla. „Ale já bych je ráda vrátila rodině císařovny Charlotte. Ty zlaté mince nikomu chybět nebudou.“

Náhle sáhla do kazety a vytáhla z ní tolik mincí, kolik se jich vešlo do dlaně. Položila je před Christovala na stůl. Byly jich nejméně dva tucty.

Christoval na ni překvapeně pohlédl.

„Nechtě si je, Christovale,“ řekla. „Jestli chcete víc, pak si naberte.“

Christoval byl šokovaný. Chvíli trvalo, než to pochopil. Ty zlaté mince pro něho měly obrovskou hodnotu.

Cherokee viděl, jak Jace září oči. Dívala se na něho, jako by mu chtěla říct, že vždycky věděla, že Maxine Scullyová je dobrá žena.

Všichni byli tak fascinováni pohledem na šperky a zlato, že si stínu, který se náhle objevil ve dveřích, všimli příliš pozdě.

A tak je probral až potměšilý smích.

Otočili se.

Cherokee už měl dlaň na koltu, ale hlas toho chlápka s překříženými nábojovými pásy ho zarazil.

„Jeden špatný pohyb, hombres, a půjdete všichni k čertu!“ zasyčel Cuchillo.

+ + + + +

Cherokee Blaine uslyšel smích Honda Rankina, který seděl v rohu. Hleděl však na mexického banditu, jenž se chamtivě díval na šperky na stole.

Christoval reagoval jako puma.

Míšenec se vrhl stranou a strhl svou squaw k zemi.

Cuchillo vypálil. Výstřel měl ve srubu ohlušující účinek. Kulka míšence minula a roztříštila opěradlo převržené židle.

Cherokee Blaine využil krátký okamžik, kdy Cuchillova pozornost polevila. Bleskově tasil kolt a vystřelil.

Cuchillo byl odhozen na rám dveří a chraplavě vykřikl. Zvedl ruku s revolverem a chtěl vystřelit na Cherokeeho, ale to už měl i Christoval svou zbraň v ruce. Zmáčkl spoušť a velkorážní kulka banditu okamžitě zabila. Cuchillo se svalil na verandu a zůstal tam ležet s rozhozenýma rukama.

Několik vteřin panovalo ticho.

Hondo Rankin v rohu tiše klel.

Maxine Scullyová se rozplakala. Cherokee jí položil ruku kolem ramen. To ji uklidnilo.

Christoval vstal. Jeho squaw uklidila židli s rozstřeleným opěradlem, jako by se nic nestalo.

„Měli byste jet,“ náhle řekl míšenec. „Encino je určitě Cuchillovi v patách.“

Cherokee kývl na Maxine, která na něho vyděšeně pohlédla.

„Jeďme,“ prohodil.

Vtom k nim přišla Jaca.

„Pojedu s vámi,“ řekla se stydlivým úsměvem. „Musím vrátit koně, kterého jsem si vzala ve stáji.“

Christoval šel ven a začal sedlat koně. Cherokee Blaine sbalil šperky. Chtěl splnit přání Maxine a poslat j e do Evropy. Mince měly stačit na to, aby mohli společně začít znovu.

Byl si jist, že s ní bude žít, a když pohlédl do jejích očí, poznal, že uvažuje stejně.

+ + + + +

Ve Fort Davis bylo pozdvižení, když se vrátili.

Během několika minut se před obchodem shromáždil velký dav. Všichni hleděli na spoutaného Honda Rankina a světlovlasou ženu, která byla velmi vyčerpaná a držela se na nohou jen s vypětím všech sil.

Největším překvapením pro všechny však byl Cherokee Blaine. Dlouho ho neviděli střízlivého. Na jeho tvrdých, odhodlaných rysech viděli, že už překonal krušnou dobu po zklamání s La Verne Culverovou. A každý viděl také to, že velký podíl na tom má ta světlovlasá žena.

Cherokee Blaine opatrně přivedl Maxine Scullyovou do Freerova saloonu. Doprovázela je Jaca. Ta se postarala, aby Maxine hned odešla do svého pokoje. Ohřála jí vodu do vany a starala se o ni, dokud si nešla lehnout, aby si odpočinula po strázních minulých dnů.

V saloonu musel Cherokee Blaine užaslým zvědavcům vyprávět, co se stalo v Sierra Santiago. Při tom se vypilo několik láhví whisky, nikdo se však již nepodivil nad tím, že Cherokee Blaine si nevzal ani skleničku.

Archie Freer si přísahal, že prvního, kdo o tom začne mluvit, ztrestá pěstí.

Když Cherokee vyprávěl o vraždě Jeroma Scullyho, bylo pobouření tak velké, že přítomní by Rankina nejraději na místě zlynčovali.

Cherokeemu se však podařilo je přivést k rozumu.

V saloonu se pak živě rozprávělo dlouho do noci.

Honda Rankina odvedli do vězení. Pochopil už, že ho čeká kat.

Pak Cherokee Blaine a Archie Freer osaměli.

„Teď byste mi mohl nalít whisky,“ řekl Cherokee a usmál se.

Freer na něho nedůvěřivě pohlédl, ale Cherokee zavrtěl hlavou.

„Nemějte strach, Archie. Už jsem to všechno překonal. Už zase vím, že mám budoucnost. Na to bych si s vámi chtěl připít.“

Archie Freer nalil dvě sklenice whisky a zamumlal: „Zeptal jste se jí vůbec, jestli si vás vezme?“

Cherokee zavrtěl hlavou.

„Nemuseli jsme si to říkat,“ odvětil. „Víme to i beze slov, že k sobě patříme.“

„Pak na tebe, Cherokee Blaine,“ řekl Archie Freer a zvedl svou sklenici. „A na tvou ženu Maxine.“

Sklenice cinkly a Cherokee Blaine věděl, že už nikdy whisky nepropadne.