John Kirby

Colorado western 149. Souboj za úsvitu

Ve večerním šeru zastavil jezdec svého koně před saloonem na západní straně Main Street v Benson Junction a sesedl. Ten muž byl vysoký. Na hlavě měl černý texaský klobouk a na nohou těžké kožené chrániče. Rozhlédl se ostražitýma očima po Main Street, která toho večera zela prázdnotou. Uvázal uzdu hnědáka, jehož slabiny se leskly potem, k zábradlí před vchodem a vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku. Elegantně podlezl pod zábradlím a vyšel na prkenný chodník před saloonem. Potom otevřel vrzající dveře…

Místnost byla slabě osvětlená petrolejovými lampami. U jednoho ze tří sametem potažených karetních stolů seděli tři muži a jedna žena. Pod nízkým stropem se líně vznášel cigaretový kouř.

Muž, který vešel dovnitř, si krátce změřil pohledem ženu u pokerového stolu. Měla tmavé šaty se sametovými stužkami a hlubokým výstřihem. Hnědé vlasy měla pečlivě upravené. Kdysi musela být velmi krásná. Nyní měla její tvář díky liniím kolem koutků úst trpký a chladný výraz. Když rozdávala karty, její ruce se pohybovaly šikovně a elegantně.

Večerní návštěvník vzal do levé ruky winchestrovku, přistoupil k pokerovému stolu a zůstal stát tak, že si ho žena všimla, když vzhlédla. Její oči měly šedou barvu a jejich pohled prozrazoval, že jí osud uštědřil hluboké rány.

„Sázím pět dolarů,“ jeden z hráčů u stolu, napočítal několik mincí a hodil je k hromádce uprostřed stolu.

„Přijímám a přisazuju dalších pět,“ odpověděla žena, aniž by toho muže spouštěla z očí. „Koho hledáte, Wyatte? Johna Holidaye?“

„Kde je?“ otázal se Wyatt Earp.

„Naproti v hotelu. Pokoj číslo jedenáct. Přišel jste, abyste nám řekl, že jsme v oblasti Cochise a v Tombstone nežádoucí?“

„Nejsem tu kvůli Docu Hollidayovi. Hledám chlápka jménem Buchanan, slečno Kate. Možná jste to jméno už někdy slyšela.“

„Minutu předtím, než jste přišel, někdo odešel zadním vchodem,“ zněla její odpověď. „Pil whisky u pultu a pořád hleděl na dveře. Vypadal jako někdo, kdo očekává, že se každou chvíli objeví pronásledovatelé.“

„Děkuji, slečno Kate!“ Wyatt Earp si sáhl na okraj klobouku a vydal se na dvůr.

Venku zůstal stát u tmavé stěny a rozhlížel se, pak zamířil ke stáji.

Náhle před ním zaržál kůň. Wyatt Earp se skryl za yard vysoký žlab vydlabaný ze smrkového kmene. Klidně čekal a hleděl na otevřená vrata stáje. Nalevo od něj byly stíny koní přivázaných před stájí.

Několik vteřin bylo ticho, pak se opět ozvalo zařehtání.

Mezi koňmi se objevila postava, která sáhla po hřívě jednoho z nich. Tvář toho muže byla v rychle houstnoucí temnotě nerozeznatelná.

„Buchanane!“ zvolal Earp a posunul náboj ze zásobníku do hlavně winchestrovky. Cvaklo to a potom panovalo ticho. Oslovený muž pustil koně a obrátil se.

„Earpe!“ polohlasně prohodil.

„Zůstaň stát!“ řekl Wyatt Earp. „A dej prsty od revolveru! Mám tě na mušce. Nezkoušej…“

V té chvíli se Buchanan bleskově pohnul. Ustoupil mezi koně. Tasil kolt a u boku se mu zablesklo. Výstřel se odrazil od stěn budov.

Wyatt se přikrčil za žlabem a slyšel, jak se kulka zavrtala do žlabu. Nato se narovnal, zvedl winchestrovku a vystřelil.

Buchanan běžel k vratům stáje. Když kolem něho hvízdly kulky, vrhl se na zem, převalil se a vystřelil.

Ozval se kovový zvuk, jako kdyby kladivo udeřilo do kovadliny, když kulka zasáhla hlaveň Earpovy pušky. Náraz mu vyrazil karabinu z ruky a ta dopadla do prachu vedle žlabu. Wyatt Earp zaklel a mnul si levou ruku, která byla po té ráně napůl ochrnutá. Svlékl si plášť, který mu překážel, a tasil kolt.

„Earpe, jestli ještě žiješ, tak pojď sem, pojď si pro mě,“ provokoval ho Buchanan.

„Ještě žiju a nepochybuj o tom, že tě dostanu, živého nebo mrtvého, Buchanane,“ odpověděl Wyatt.

Na chvíli se objevila Buchananova postava a vzápětí zmizela za koňmi, kteří stáli v ohradě vedle stáje.

Zvířata se tísnila v rohu. Wyatt Earp k nim přikrčen přiběhl a chytil jednoho koně za hřívu.

Kůň se pokoušel vykopávat, ale Wyatt Earp ho pevně držel.

Od branky třeskl výstřel. Wyatt Earp slyšel, jak mu kulka hvízdla u hlavy. Věděl, že Buchanan ho vidí, proto se pokusil zvíře odtlačit před sebe.

Znovu třeskl výstřel.

Kůň sebou trhl, jako kdyby ho někdo práskl bičem.

Wyatt Earp, který se zapíral o něj, cítil, jak se svaly pod hladkou, teplou srstí zachvěly, a uskočil stranou.

Kůň se zhroutil těsně vedle něj. Zoufale bil kopyty a po chvíli zůstal ležet.

Třeskl další výstřel.

Earp, vedle kterého vytryskla fontánka prachu, se převalil. Při tom viděl, že Buchanan stojí za ohradou a u boku drží revolver.

Earp okamžitě zvedl ruku. Vystřelil tak rychle, že ještě skoro měl zbraň vedle obličeje, když zmáčkl spoušť. Záblesk ho na okamžik oslepil. Vypálil naslepo směrem, kde odhadoval Buchanana, potom se otočil a těsně unikl kopytům koně cválajícího kolem. Zvedl se na kolena.

Buchanan ještě pořád stál u ohrady. Pravou ruku měl mezi tyčemi. Tu rozevřel dlaň a kolt spadl na zem. Pomalu se svezl po tyčích ohrady na zem a zůstal sedět opřený o kůl.

Wyatt Earp došel k němu. Levou rukou vytáhl z kapsy sirku, škrtl jí o dřevo a osvítil Buchananovi tvář. Viděl ji pouze krátkou chvíli, vítr hned plamínek uhasil.

Okresní marshal se unaveně narovnal a šel k saloonu.

Když zamyšleně zůstal stát v rámu dveří, upíraly se na něho zraky všech přítomných. Aniž na někoho pohlédl, šel k výčepu.

„Dejte mi whisky!“

Barman mlčky přikývl a postavil před něho otevřenou láhev a sklenici.

„Venku na dvoře leží muž jménem Sim Buchanan,“ řekl Wyatt Earp, zatímco si nalil whisky. „Postarejte se o to, aby ho někdo odnesl.“

„Ano, marshale, hned to bude,“ odpověděl barman.

Wyatt Earp vzal sklenici a lokl si. Když pil, vstala světlovlasá žena od hracího stolu a přistoupila k němu. Opřela se o barový pult a zeptala se: „Mohla bych si i já dát whisky?“

Wyatt Earp vzal z pultu sklenici a postavil ji před ni.

„Věděl jste, že John a já jsme v Bensonu?“ vrhla na marshala tázavý pohled.

„Ne.“

Kate Fisherová si nalila do sklenice whisky, vzala karafu s vodou a dolila si.

„Vy jste teď okresní marshal v Tombstone, že?“ Nervózně si točila sklenicí mezi dlaněmi.

„Ano.“

Pohlédl do barokního zrcadla se zlaceným rámem za pultem, z něhož na něj hleděly jeho obličej a tvář Kate Fisherové.

„Kdo byl ten Buchanan?“ chtěla vědět.

Marshal stále hleděl do zrcadla.

„Kde jste říkala, že bych mohl najít Doca Hollidaye?“ zeptal se, místo aby odpověděl.

„V jediném hotelu, který v Benson Junction je. Pokoj jedenáct. Co po něm chcete, Wyatte?“

„Mohu s ním mluvit?“

„Jestli ho probudíte.“

„Je opilý?“

„Měl záchvat. Teď spí. Nedokáže zůstat vzhůru, když je opilý.“

Wyatt Earp hodil na pult půldolar a otočil se.

Kate Fisherová ho chytila za ruku a pevně ho držela.

„Ještě jste mi neřekl, co od něho chcete, Wyatte. Proč ho nenecháte na pokoji?“

„Mám pár otázek.“

„Možná bych vám na ně mohla odpovědět já. Proč se nezeptáte mě?“

Nechtěla ho pustit, ale on jí rozevřel prsty.

„Nebudu vás zdržovat. Prozradíte mi, kam odtud zamíříte, Kate?“

„Nemám tušení,“ řekla, aniž by na něho pohlédla. „Doc mi to neřekl.“

„Do Tombstone?“

„To nevím. Opravdu nevím.“

„Děkuji.“

Marshal na ni kývl a šel ven.

Venku se už mezitím setmělo. Vítr hnal prach. Několik koní před saloonem bylo otočeno zády proti větru.

Wyatt Earp si stáhl klobouk do čela a přešel ulici.

Za recepčním pultem v hotelu stál starý, šedovlasý recepční a četl si noviny. Earp se ho na nic neptal a šel přímo ke schodům.

Pokoj jedenáct byl na konci dlouhé chodby osvětlené jedinou lampou.

Marshal zabouchal na dveře. Nic se nepohnulo. Stiskl kliku a dveře se otevřely dovnitř. Panovala tam tma a byl tam cítit alkohol.

Earp rozsvítil petrolejovou lampu. V jejím svitu viděl postavu ležící na posteli.

„Docu?“

Ticho.

Marshal postavil lampu na stoleček vedle postele a pohlédl na Hollidaye, který ležel na břiše.

Doc měl na sobě černé kalhoty, vestu z květovaného čínského hedvábí a bílou košili s krajkovým žabó. Pod levou rukou, jež mu ochable visela přes kraj postele, měl prázdnou láhev.

Wyatt Earp ho otočil na záda.

Lékařova tvář byla v té hře světla a stínů propadlá a strnulá. Plavé vlasy mu visely v rozcuchaných pramenech do čela a konce kníru měl přilepené k úzkým, bledým rtům Měl kruhy pod očima.

Marshal otevřel okno a vytáhl žaluzii.

Zvenčí do pokoje pronikl chladný vzduch.

Holliday se začal neklidně převalovat.

„Docu!“

John Holliday otevřel oči. Jeho pohled byl unavený a zastřený.

„Kate?“ zašeptal, jako by byl vytržen z hlubokého snu.

„Kate je v saloonu.“ Wyatt Earp se k němu sklonil a chytil ho za ramena.

„To už nevíte, kdo jsem, Docu?“

V Hollidayových očích se objevil bystřejší výraz.

„Wyatt?“ chraplavě se zeptal.

„Ano, Docu.“

Holliday se pokusil převalit.

„Běžte pryč! Nechte mě na pokoji!“

Wyatt Earp kopl do prázdné láhve. Ozval se cinkavý zvuk.

„Jestli v tom budete pokračovat, Docu, tak vám dávám půl roku.“

„Tak to mě navštivte za rok, ale teď mi, krucinál, dejte pokoj.“

„Docu, říká vám něco jméno Sim Buchanan?“

„Proč?“

„Znáte přece všechny lidi v Bensonu, ne?“

„A když ho znám, tak co?“ zahučel Holliday do polštáře.

„Vím, že Buchanan dlouhou dobu pracoval v Novém Mexiku. On a jeho dva bratři Adam a Frank. Jestli přijel do Arizony, tak pro to musel mít pádný důvod.“

„Co je s ním?“ zeptal se Holliday.

„Musel jsem ho zastřelit.“

„Kdy?“

„Před deseti minutami. U stáje za saloonem, střílel po mně. Už čtrnáct dní ho hledají ve všech městech v Arizoně, protože na mexické hranici, v Bisbee, zastřelil městského marshala.“

Holliday se s vypětím převalil. Rozkašlal se a chvíli tápal rukou kolem postele. Nahmatal láhev a zvedl ji proti světlu.

„Prázdná.“ Pustil ji.

Wyatt Earp se posadil na kraj postele a pohlédl na Hollidaye, jako by mu chtěl číst myšlenky.

„Kdo zavolal Buchanana do Tombstone, Hollidayi? Byl to Ike Clanton?“

Holliday unaveně klesl do polštářů.

„Kdo je Ike Clanton?“ Předstíral, že mu to jméno nic neříká.

Wyatt Earp si hřbetem dlaně promnul tvář.

„Proč mi to nechcete říct?“ zeptal se. „Proč neuděláme obchod? Povězte mi, kdo zavolal bratry Buchanany do Tombstone, a můžete hrát v našem okrese, Hollidayi.“

Hollidayovi se na tváři objevil strhaný úsměv.

„Takže vy mi navrhujete obchod? Odkdy se dá zákon natahovat jak guma?“

„Navrhl jsem vám obchod,“ odpověděl Wyatt Earp. „Nic víc, Docu. Budete mít v oblasti Cochise problémy, jestli odmítnete. Vy dobře víte, kdo je Ike Clanton.“

Holliday zavřel oči a zvedl si límec.

„A kdybych to věděl?“ odtušil. „Kdysi jste mi zachránil život. No a? Odvděčil jsem se vám, Wyatte. Nechte mě na pokoji. Nikdy jsem nestál na vaší straně.“

„To nemusíte nijak zvlášť zdůrazňovat,“ řekl Wyatt Earp. „Ale přesto jsem si myslel, že jsme přátelé.“

„Přátelé?“

Holliday otevřel oči. Měly ledový pohled. „My a přátelé? To jsme nikdy nebyli, Wyatte. To jste si vážně myslel?“

„Dobře, pak tedy nejsme přátelé. Ale co je s Kate? Jediného člověka, na kterém vám záleží, necháváte pustnout v saloonu.“

Hráč přivřel oči jako ještěr. Wyatt Earp jednou držel v ruce malou ještěrku. Když hleděl na Hollidaye, měl pocit, jako se dívá do očí tohoto plaza.

„Kate?“

Holliday to pronesl chladným hlasem. „Záleží mi na ní stejně málo jako na jakémkoli jiném člověku. Chci, aby byla pryč, aby mě opustila. Jsou dny, kdy ji nemůžu vidět, Wyatte. Ale to vy asi nechápete.“

„Chápu jen jedno, Docu, to, že se bojíte toho, že byste na někom mohl lpět, že by vám na někom mohlo záležet.“

„A co vy? Proč jste nechal v Dodge City Mattie? Víte, Wyatte, my dva jsme si v podstatě podobní. Jestli jsem zbabělý, pak vy také.“

Rozkašlal se a přitiskl si ruce k hrudi.

Wyatt Earp vstal, šel k umývadlu, nalil do sklenice čistou vodu a přinesl ji Hollidayovi.

„Zkuste jednou místo whisky toto.“

„Nehrajte si na samaritána,“ poznamenal Holliday a vzal sklenici. „Chtěl jste něco vědět a já jsem vám to řekl. Je vám jedno, co se mnou bude.“

„Vy teda máte náladu. Ale mluvte. Zavolal Buchanana do Tombstone Clanton?“

Holliday odhodil sklenici a lehl si.

„Co víte o obchodech Ikea Clantona s dobytkem?“ chraplavě se zeptal. „To je přece to, oč tu jde, ne?“

„Možná.“

„Dokud Clantonovi nebudete moct dokázat, že krade dobytek a žene ho do Mexika, tak proti němu nic nebudete mít.“

„Ike Clanton kromě svých bratrů Firma a Billa do toho obchodu zapojil ještě oba bratry McLawryovy a Buchanana. Kromě toho vašeho starého přítele Ringa z Dodge City.“

„A ještě někoho.“

Holliday to řekl ironickým hlasem. Vytáhl z kapsy vesty složený papír a podal ho Wyattu Earpovi.

„Tady! Ctěte!“

Marshal rozložil papír a dal ho pod lampu, aby si ho mohl přečíst.

dr. john holliday hotel virginia palace

dodge city/kansas cekejte 10. brezna v benson junction/arizona stop udelame obchod století stop clanton slibuje petadvacet tisic. c. wilson

„C. Wilson?“ překvapeně řekl Wyatt Earp. „Wilson?“

Holliday se triumfálně usmál.

„Cotton Wilson,“ prohodil. „Bývalý marshal z Belefont a váš přítel. Ike Clanton ho koupil. Cotton Wilson, váš přítel, se postavil na Clantonovu stranu, Wyatte.“

+ + + + +

Wyatt Earp pomalu roztrhal telegram a pustil útržky na podlahu.

„Takže vy znáte Ikea Clantona a Cottona Wilsona, Docu?“ zeptal se.

„Dejte mi ještě trochu vody,“ požádal ho Holliday.

Wyatt Earp mu nalil z porcelánového džbánu a v zrcadle pozoroval, jak se Holliday opřel o lokty.

„Znám Cottona Wilsona z Dodge City,“ odpověděl. „Tehdy jsme spolu často hráli poker a při pokeru se lidé seznámí nejlípe.“

Earp se vrátil k posteli a podal Hollidayovi sklenici.

„Chtěl jste se spřáhnout s Clantonovými lidmi? Chtěl jste těžit z obchodu s dobytkem?“

Holliday pil studenou vodu a pozoroval při tom přes okraj svého návštěvníka.

„Proč ne?“

Wyatt Earp položil dlaně za široký revolverový opasek a pohlédl na Hollidaye. „Clantonové se dali na obchod se skotem teprve nedávno,“ poznamenal. „Ale jejich mužstvo je už staré a je složené z lupičů. Víme, že přepadávali dostavníky, že podnikali loupežné výpravy do Mexika a do Nového Mexika. V okrese Tombstone Clantonové dosud vystupovali jako rančeři, ale teď se přiznali.“

Holliday pokrčil rameny. Měl propadlý a bledý obličej.

„Co je vám vlastně do toho?“ zavrčel. „Proč jste nezůstal v Dodge City?“

Wyatt Earp se pomalu posadil na okraj postele.

„Můj bratr Vírgil je marshal Tombstone. Sám se s Clantony nevypořádá.“

Holliday se usmál.

„Chápu. Bratr volá o pomoc, že?“ Zavřel oči a zeptal se: „A ostatní bratři?“

„Všichni jsme tady. Virgil, Morgan, James a já.“

„A na druhé straně tři Clantonové, oba McLawryové, Wilson a Ringo.“

„A John Holliday?“

Holliday se nemotorně posadil a přehodil nohu přes okraj postele.

„Co vás zajímá, na jaké straně stojím, Wyatte? Celý život jsem byl hráč.“

„Já vím,“ přikývl Wyatt Earp. „Jste prvotřídní hráč, ale mohl byste být ještě lepší zubní lékař.“

„Žádný pacient nemá rád, když mu zubař kašle do tváře,“ odvětil Holliday.

„Proč jste neodjel do Colorada, Docu, do hor, kde je čistý vzduch? Namísto toho vysedáváte v zakouřených saloonech.“

Holliday se opřel lokty o kolena a schoval tvář do dlaní.

„Co bych dělal v horách?“ hlesl. „Potřebuju saloony a karty…“

„A whisky,“ dodal Wyatt Earp.

Holliday hleděl na prázdnou láhev u jeho nohou.

„To je ten nejlepší prostředek proti bolesti, který existuje. Dokonce se s ním dá zapomenout na kašel.“

„Už jste si přece kartami vydělal dost na to, abyste mohl příjemně žít v Coloradu.“

Holliday sklonil ruce a vrhl na Wyatta Earpa nevrlý pohled.

„Přestaňte!“ nervózně zvolal. „Ksakru, přestaňte mi tu kázat!“

„Peníze se přece dají vydělávat i jinak. Nemusíte za každou cenu hrát.“

„Ale ano,“ prohodil Holliday. Šel k umývadlu a prohlédl se v zrcadle. „Kolik času mi ještě dáváte? Půl roku? Tak to si musím pospíšit.“

„Jste zatracený blázen, Docu. Přemýšlel jste někdy o tom, co bude s Kate Fisherovou, když ji opustíte?“

Holliday ponořil tvář do studené vody.

„Najde si nějakého jiného zatraceného blázna.“ Doc tápal kolem sebe. „Ručník.“

Wyatt Earp mu ho podal.

„Nenapadlo vás, že vás ta žena miluje, Docu?“

„Žádný pes nekousne ruku, která ho krmí,“ zafilozofoval Holliday.

Hodil ručník na umývadlo, shrnul si rukávy a sáhl po revolveru, který visel v ramenním pouzdře na noze postele.

„Mám nabídku od Clantonů a přijmu ji,“ řekl. „Nezajímá mě, jestli je ten dobytek, který ženou do Kansasu, uloupený v Mexiku. Při tomto obchodu z toho pro mě kápne 25 000 dolarů. Byl bych hlupák, kdybych odmítl.“

Wyatt Earp, který ho dosud mlčky pozoroval, jak se obléká, řekl: „Clanton a Wilson vědí, jak rychlý jste s koltem, Docu. Těch dvacet pět tisíc dolarů je za to, že odstraníte několik lidí, kteří by se mohli postavit proti tomu. To víte stejně dobře jako já.“

Holliday vzal z umývadla kartáč a prohrábl si knír.

„Mám vám něco říct, Wyatte?“ zamumlal. „Jste šílenec! Jste jeden z těch lidí, kteří věří v zákon a právo ještě tehdy, když jim někdo střelí důkaz o opaku do hlavy. Zákon, Wyatte, je jen pro lidi, kteří jsou slabí. Cotton Wilson to pochopil. Byl to marshal. No a? Propustili by ho do důchodu s osmdesáti dolary měsíčně. A za co? Za to, že celý život nosil hvězdu, kterou nosíte vy. Za to, že každý den hleděl smrti do tváře a musel si to rozdávat s těmi nejhoršími pistolníky. Nepřipadá vám za to osmdesát dolarů na měsíc trochu málo? Právo a zákon, to jsou v této divoké zemi jen slova. Stačí se jenom podívat na ty ubohé občany, kteří se jimi řídí. Co jsou zač?“

„Každopádně nezemřou v prachu ulice nebo na podlaze nějakého saloonu, Docu.“

„Hra. Jenže žijí životy, ve kterých je jeden den jako druhý. Co je to za život?“

Marshal Wyatt Earp pokrčil rameny.

„O ostatní lidi tu nejde,“ poznamenal. „Nejezděte do Tombstone, Docu. Dokud je někdo z nás Earpů naživu, tak Ike Clanton to stádo přes okres Tombstone nepožene. Clanton vám možná zaplatí peníze, které vám slíbil. Ale za co? Za to, že mě odkrouhnete.“

Lékař si odhrnul vlasy z čela a nasadil si na hlavu klobouk. Podivně se usmál a potom jeho pohled zůstal na marshalské hvězdě. Ukázal na ni.

„Proč musíte nosit ten kousek plechu, Wyatte? Společně bychom mohli dobýt svět.“

Sel ke dveřím. Marshal ho následoval. Mlčky přešli noční ulici a společně se vydali k saloonu.

Benson Junction bylo dobytkářské městečko a saloon se večer zaplňoval.

Kate Fisherová ještě pořád byla u pokerového stolu.

Když Wyatt Earp a Doc Holliday vešli do saloonu, vzhlédla od karet. V její tváři byly trpké rysy.

„Dejte si se mnou drink, než půjdu ke svému stolu,“ pozval Holliday marshala.

Šli k barovému pultu. Holliday si nechal přinést láhev a dvě sklenice. Zatímco si sám naléval, řekl: „Možná si to ještě rozmyslíte, Wyatte. Co má za smysl plavat proti proudu? Jenom se utopíte.“

Wyatt Earp vzal svou sklenici.

„Co uděláte, Docu, až se v Tombstone setkáte s Ringem? Říká se, že Kate Fisherová a Ringo dřív…“

Holliday bouchl sklenicí o pult.

„To mě nezajímá, Wyatte. Ale nenávidím, když se ostatní míchají do mých věcí. Kromě toho…“

Wyatt Earp viděl, jak Holliday náhle pohlédl přes rameno k lítacím dveřím.

„Kdo to je?“ otázal se, aniž by spustil Hollidaye z očí.

Hráč nehnul ani brvou.

„Wilson a oba Buchananové,“ zamumlal.

Wyatt Earp se pomalu otočil.

Pravou rukou sáhl pod plášť na kůži revolverového pouzdra.

Ve dveřích stáli tři muži.

Wyatt Earp Cottona Wilsona hned poznal. Příliš se nezměnil, nosil tmavý oděv a texaský klobouk s úzkým okrajem. Nebylo však vidět, že by byl ozbrojený. Jeho obličej byl schovaný pod okrajem klobouku.

Vedle něho stáli dva muži v honáckých šatech. Měli na sobě modré džíny a polovysoké jezdecké holínky.

Wyatt Earp si je prohlédl. Ten blondýn musel být Adam Buchanan, ten druhý jeho bratr Frank.

Wyatt Earp věděl, proč přijeli.

„Slyšel jsem, že jsi také člen tohoto spolku, Cottone,“ řekl a z jeho slov bylo cítit zklamání. „Nechtěl jsem tomu věřit, než jsem to četl. Kolik ti Ike Clanton zaplatí?“

„Dost na to, abych nemusel žít z osmdesáti dolarů, až odložím hvězdu,“ lhostejně, ba cynicky řekl bývalý marshal. Jeho oči nebyly ve stínu okraje klobouku vidět. „Znáš Adama a Franka Buchananovy?“

„Slyšel jsem o nich. Nebyli náhodou namočení v té vraždě v Bisbee?“

„Přijeli jsme do Bensonu před hodinou, Earpe,“ chladně řekl Adam Buchanan. „Chtěli jsme se tu setkat se Simem. Wilson nám tvrdil, žes Sima zastřelil.“

Wyatt Earp slyšel, jak se Buchananovi chvěje hlas.

„Byl hledán v Arizoně kvůli vraždě městského marshala,“ řekl. „Nechtěl jsem ho předat soudu mrtvého, na to byl pro mě příliš důležitý. Ale nedal mi jinou možnost. Pověděl vám Wilson i toto, Buchanane?“

Pohnul rukou o něco víc dozadu a teď ji měl za ořechovou pažbou koltu.

„Zastřelil jste našeho bratra, Earpe.“

Marshal pomalu odstoupil od barového pultu a přistoupil k těm třem mužům.

„V Tombstone by Sima kvůli té vraždě pověsili,“ odpověděl. „Žádný soudce na světě by ho nezprostil viny. Chcete se mi pomstít?“

Adam Buchanan lehce pohnul rukou.

„Když jsem s Frankem viděl Sima u koronera, měl v těle tři kulky. Dohodli jsme se, že vám je vrátíme. Nic více a nic méně.“

Wyatt Earp stál před nimi a hleděl Adamu Buchananovi do jeho šedých očí.

„Nebuďte hlupáci,“ varoval je. „Sim zavraždil marshala. Chcete udělat to samé? Někam se posaďte a rozmyslete si to, ale nedělejte hlouposti. Vím, že jezdíte pro Ikea Clantona. Dám vám dobrou radu: Zmizte z okresu Tombstone. Zmizte z oblasti Cochise. Zmizte z Arizony.“

Wyatt Earp koutkem oka viděl, jak se Wilson usmál.

Adam Buchanan řekl: „Odjedeme, až ti splatíme dluh a…“

Sáhl po revolveru, ale to již Earp trhl levou rukou, chytil bývalého marshala pod krk a strhl ho před sebe. Měl ho před sebou jako živý štít, zatímco pravou rukou vytáhl revolver a prostrčil ho Wilsonovi pod paží.

Wilson sípal a pokoušel se vyprostit. Buchananové tam nehybně stáli a mířili na Wilsona.

„Jen klid, Cottone!“ zavrčel mu Wyatt Earp do ucha. „Jen klid a nehýbej se. Nebo zapomenu, žes byl kdysi můj kamarád.“

Ohrožený marshal namířil na Buchanany.

„Pusťte kolty!“ zvolal na ně.

„Ty pse!“ zaklel Adam Buchanan. „Ty zatracený, prašivý pse!“

„Řekl jsem, že máte pustit kolty na zem,“ opakoval Wyatt Earp.

S nenávistným výrazem ve tváři pustil Adam Buchanan kolt na podlahu. Ihned nato na ni dopadla i Frankova zbraň.

Adamova tvář byla zkřivená zlostí.

„No dobrá, tentokrát jsi vyhrál,“ rezignoval. „Ale my si tě najdeme, i kdyby ses schoval kdoví kam, Earpe.“

Wyatt Earp pustil Wilsona a odstrčil ho stranou.

„Asi jsi ty dva sem přivedl proto, aby mě oddělali, Cottone. Proč to nezkusíš sám?“

Cotton si rozepnul kabát.

„Nejsem ozbrojený. Nenosím zbraň od té doby, co jsem vrátil hvězdu.“

„Vím, žes byl vždycky vychytralý.“

Cotton na něj vrhl, jak se zdálo, pohrdavý pohled.

„Rozhodně jsem chytřejší než ty, Wyatte. Pochopil jsem, že iluzemi o právu a zákonu si břicho nenaplním. Tobě to ještě stále nedošlo.“

Wyatt Earp stáhl kohoutek svého revolveru a strčil tu zbraň do pouzdra.

„Nikdy v životě jsi nebyl zbabělec, Cottone. Proč teď stojíš na druhé straně?“

„Možná to jednoho dne poznáš. Možná ne. Jsou blázni, kteří nevidí, jaká je skutečnost. Proč se nepřidáš ke Clantonovi? Myslíš, že by z toho pro tebe nic nekáplo? Řekni si svou cenu a Clanton ji zaplatí.“

Wyatt Earp se rozmáchl pěstí a dal mu ránu, do které vložil celých svých sto osmdesát Uber. Wilson spadl na výčepní pult. Okresní marshal cítil bolest v kloubech dlaně. Bylo to, jako by udeřil do železa.

Wilson se opíral roztaženýma rukama o pult a svíral mosazné pažení.

„Víš, proč jsem ti jednu vrazil?“ zeptal se Wyatt. „Protože jsi býval můj kamarád. Protožes mi připomněl, co musí udělat muž zákona. Bude lepší, když teď půjdeš.“

Cotton Wilson zavrtěl hlavou, promnul si rozbité rty a řekl: „Tys nikdy nic nepochopil, Wyatte. Půjdeš k čertu.“

Odstoupil od barového pultu a vrávoravě šel k východu. Na okamžik se opřel o dveře, potom vyšel ven, pustil křídla dveří a ty se za ním zhouply.

Marshal za ním hleděl, potom se obrátil a pohlédl na Hollidaye, který stál u své whisky a usmíval se.

„Kdo je v Bensonu zástupce marshala?“ zeptal se Earp.

Barman udělal krok k němu.

„Já, marshale. Už více než deset let. Byl jsem v Benson Juncton již pod marshalem Hodgesem. Mohu vám nějak pomoci?“

„Jak se jmenujete?“

„Grubman,“ řekl ten muž. „Samuel Grubman.“

„Dobrá, Grubmane.“ Wyatt Earp ukázal na oba Buchanany.

„Vezměte ty dva muže a zavřete je na dva týdny do vězení. Pak je nechte běžet. Máte vězení, z kterého nikdo neuteče?“

„Ano. Je tam sice jenom jedna cela, ale nikdo, kdo nemá klíče, se z ní nedostane.“

Barman a zástupce marshala se obrátil a řekl: „Potřebuju dva muže. Jesse, Calebe, vy mi pomůžete. Nebudete na tom škodní.“ Ve dveřích se Adam Buchanan ještě jednou zastavil a vrhl nenávistný pohled na Wyatta Earpa.

„Budeš muset utéct hodně daleko, až přijedeme do Tombstone, Earpe,“ řekl.

Wyatt Earp přistoupil k pultu vedle Doca Holliday a opřel se nohou o železnou tyč obepínající výčepní pult. Zatímco sahal po whisky, pozoroval Hollidaye v zrcadle nad policemi s láhvemi.

„Na co se napijeme?“ uštěpačně se zeptal Holliday. „Navrhněte přípitek, Wyatte. Na to, že ještě žijeme? Na to, že ještě budeme dlouho žít? Máte rád život, Wyatte? Co to je za otázku. Určitě ho máte rád. Lidé vašeho ražení mají vždycky rádi život. Mají iluze, velké myšlenky. Věří ve spravedlnost. Chcete se na to napít, Wyatte?“

Wyatt Earp, jenž zvedl ruku se sklenicí, ji zase dal dolů.

„To stačí, Hollidayi,“ tiše se bránil proti té ironii. „Běžte ke svému karetnímu stolu a hrajte. Už mám až po krk těch vašich řečí.“

„Jak chcete,“ klidným hlasem odvětil Holliday a hodil do sebe whisky. Potom postavil sklenici na výčepní pult. „Pravda není příjemná, že?“

Potom odešel. Earp viděl, že šel k jednomu stolu a vystřídal tam Kate Fisherovou. Několik minut stála vedle něho a přihlížela, jak rozdává karty, potom se otočila a pomalu šla k výčepnímu pultu. Její tvář působila unaveně.

Mlčky sáhla po sklenici, nalila si až po okraj a vypila ji. Hned nato si nechala nalít další. Teprve pak pohlédla na Wyatta Earpa.

„Měl byste pro mě cigaretu, Wyatte?“ požádala.

Vytáhl jednu z kapsy vesty a podal jí ji.

Poděkovala, když jí připálil, a zeptala se: „Pojedete ještě dneska v noci do Tombstone?“

Marshal přestal hledět do zrcadla se zlaceným rámem.

„Ano.“

Vypil whisky a chtěl zaplatit, ale Kate Fisherová ho zadržela.

„To nechte tak, John vás pozval na whisky, Wyatte.“

Wyatt Earp přes její odpor hodil na pult minci.

„Vždycky platím to, co si objednám.“

Kate Fisherová se dívala na minci.

„Myslela jsem si, že vy a Doc jste něco jako přátelé. Po tom všem, co se stalo v Dodge…“

„Budeme muset stát proti sobě, pokud je Clantonovým člověkem,“ řekl Earp.

„Nebo s někým prohraje v kartách a upije se k smrti, nebo ho zabije tuberkulóza,“ řekla. „Není v tom rozdíl, jak umře. Vždycky, když dostane záchvat, si říkám, že umře. Bylo by lepší, kdyby ho zabila vaše kulka, než ta choroba. Je to váš přítel.“

„Nikdy neměl přátele,“ chladně podotkl marshal. „A myslím, že to je jediná věc, ze které má strach.“

„Je to váš přítel,“ opakovala naléhavějším hlasem. „Ale je příliš hrdý na to, aby vám to dal najevo. Vy máte spoustu přátel, Wyatte, ale až jednou budete sám, tak ho zavoláte a on přijde. Jeho hrdost je všechno, co mu zůstalo.“

„A vy?“

„Já?“ Kate Fisherová unaveně mávla rukou. „Možná i já, kdyby některé věci byly jinak. Začali jsme si spolu v Kansas City a já odtud s ním odjela. Co o mně ví? Jsme stejní, já a on. Ví, že od něho nikdy neodejdu, pokud mě nevyžene.“ Wyatt Earp se ohlédl. Holliday byl zaneprázdněn kartami.

„Víte, co se stane, jestli Doc a vy přijedete do Tombstone, slečno Kate.“

„Myslíte na Ringa?“

„Doc ho odkrouhne, jestli se setkají.“

„Nebo Ringo jeho.“ „Počítáte s tím, že Doc se kvůli Ringoví nepřidá na Clantonovu stranu?“

Wyatt Earp pohlédl na toho hráče.

„Jaký je to člověk?“ zamyšleně se zeptal.

Kate Fisherová si odhrábla vlasy z vysokého čela a začala kroužit sklenicí s kořalkou po výčepním pultu.

„Nevím,“ řekla. „Ale mám o něho strach. Chápete to, Wyatte?“ Potom bezmocně zamumlala: „Je všechno, co mám.“

Napila se whisky a dodala: „Bojím se, že ho jednoho dne někdo zabije u karetního stolu. Nehraje falešně, ale nikdo mu to nevěří. Přes noc ležím vzhůru, když sedl tady v saloonu, čekám, že třeskne výstřel. Nemůžu spát. Nevím, jak dlouho to ještě vydržím. Jednou už nebudu mít sílu k takovému životu a odejdu od něho.“

+ + + + +

„Wyatte!“

Wyatt Earp se obrátil v sedle svého hnědáka a opřel se rukou o jeho hřbet.

Mezi velkými saguáry na svahu plochého kopce se objevil jezdec. Jel dolů. K obloze stoupal zvířený prach.

Earp položil pravou ruku na revolverové pouzdro a sundal si klobouk, aby si utřel pot ze tváře. Jeho šaty byly pokryty jemnou vrstvou prachu, který ho štípal v očích. Počkal, až ho jezdec dohnal a zastavil na svém rezavém pintovi s bílými fleky vedle něj.

„Jimmy!“ s úlevou zvolal Wyatt Earp.

James Earp se s úsměvem sklonil ze sedla.

„Jsem rád, že tě vidím, velký bratře. Mám ti něco ukázat?“

Wyatt Earp vzal ze sedlové hrušky láhev s vodou a otevřel ji.

„Co to má být, Jimmy?“

„Za kopcem ženou Clantonovi jezdci směrem na západ stádo dobytka.“

Wyatt Earp dal dolů ruku s plechovou láhví potaženou kůží a pohlédl ke kopcům.

„Víš, odkud jedou?“ otázal se.

James přikývl.

„Z Mexika. Virgil dostal depeši od šerifa z Naca, že přes hranici bylo přehnáno stádo dvou tisíc kusů skotu. Mělo prý dojít k přestřelce s Mexičany, ale Ike Clanton to stádo přehnal. Virgil si myslí, že teď má na pastvinách pětadvacet tisíc kusů dobytka.“

Wyatt pověsil láhev s vodou na hrušku sedla.

„Na to se můžeme jet podívat,“ prohodil. „Pojeď se mnou, Jimmy.“ Dotkl se slabin hnědáka ostruhami a vyjel ke kopci.

James cválal za ním.

Wyatt Earp vedl svého koně tlakem stehen divočinou, kde rostly kaktusy, a potom k jednomu návrší. Jeho bratr dojel k němu a ukázal na planinu.

„Vidíš tam vzadu?“

Wyatt Earp hleděl na obrovské, doširoka roztažené stádo dobytka, nad kterým se vznášel oblak prachu. Oba jezdci slyšeli bučení krav. Stádo táhlo dál.

„To je stádo z Mexika,“ poznamenal James. „Myslíš, bratře, že by nějaký chovatel skotu v Arizoně měl tak různorodé stádo? Longhorni, herefordi, sansaba, tolik plemen v jednom stádu? To musí být to stádo, o kterém se zmiňovala depeše z Naca.“

Marshal se opřel o hrušku sedla a sevřel rozpukané rty.

„Ano, je to stádo z Mexika,“ přisvědčil. „Ike Clanton musí udělat jediné, nechat ten dobytek napást, aby přibral, a může ho hnát na sever. V Kansasu se nikdo nebude ptát na původ těch zvířat…“

Wyatt už se nedostal k tomu, aby větu dokončil, protože dole u stáda třeskl výstřel. V té chvíli mezi oběma zvířaty vytryskl gejzír prachu.

James uklidnil vyděšeného koně a přinutil ho, aby sklonil hlavu, když se chtěl vzepnout. Potom se rychle přikrčil a vytáhl ze sedlového pouzdra na pravém boku pušku.

Wyatt se rychle vyklonil ze sedla a sklonil mu hlaveň pušky.

„Ne, Jimmy. Podívej, někdo sem jede.“

Od stáda vyjelo několik jezdců, kteří cvalem mířili k výšině.

James pomalu nabil winchestrovku, ale opřel si ji jen o stehno.

„Jeden z těch chlápků dole je Ike Clanton,“ podotkl. „Necháme je přijet sem?“

Wyatt mlčky přikývl.

Ti čtyři jezdci rychle zdolávali svah. Zpod kopyt jejich koní se uvolňovaly kameny.

„Hej, Clantone,“ zvolal Wyatt Earp, když zastavili. „Považovali jste nás za Mexičany?“

Ike Clanton byl střední postavy, měl úzký obličej a oči neurčité barvy. Měl je blízko sebe. Tak jako jeho tři společníci byl i on oblečený jako kovboj.

„Hej, Earpe,“ pozdravil. Jeho hlas byl chraplavý, musel jet v prachu. „Nechybělo moc a Tom jednoho z vás srazil kulkou ze sedla.“

Marshal krátce pohlédl na Toma McLawryho.

„Jste nervózní, Clantone?“ zeptal se. „Proč? Hranice je padesát mil za vámi.“

Chladně na ty jezdce pohlédl. Kromě Ikea Clantona a Toma McLawryho tam byli ještě jeho bratr Frank a Ringo.

Marshal znal Ringa z Kansasu. Byl nebezpečný. Nosil dva kolty v úzkém zbraňovém opasku bez poutek na náboje a pouzdra měl přivázaná k nohám koženými řemínky.

„Ringo, vy jste ještě tady?“ otázal se Wyatt. „Clanton vám neřekl, že Doc Holliday je na cestě do Tombstone?“ Viděl, jak se v Texasanových očích zajiskřilo, a dodal: „Už je v Benson Junction. Za dva dny bude tady a s ním jede do Tombstone Kate Fisherová.“

„Já vím,“ odpověděl Ringo. „Někdo mi říkal, že to je váš přítel, Earpe. Jestli mě nepřinutí, abych na něho střílel, tak se nemá čeho obávat. Co ale uděláte, když budu donucen jednat v sebeobraně?“

„To je mezi vámi a Docem. Dokud na sebe nebudete v Tombstone střílet, tak si můžete dělat, co chcete. A teď k vám, Clantone. Slyšel jsem, že máte na pastvinách 25 000 kusů dobytka.“

„To je pravda.“ Clanton přikývl. „A v Kansasu jsou ceny dobytka vysoké.“

„Otázka jenom je, jak to stádo chcete hnát na sever.“

„Poženeme ho přes okres Tombstone,“ vysvětloval Clanton. „Nepokoušejte se mi v tom bránit, Earpe. Potřebuju tuto cestu na sever.“

„Jedno vám zaručuju, Clantone, a sice to, že to stádo přes okres Tombstone hnát nebudete.“

„A proč ne?“

Ike Clanton to řekl tvrdě a provokativně.

„Protože moji bratři a já tomu chceme zabránit, Clantone. Přes náš okres nepoženete jediný kus. Ten skot pochází z Mexika a každý v Tombstone ví, že jste ho uloupil.“

„No a?“ Clanton přivřel oči. „Jste odpovědný jen za okres Tombstone, marshale. Ne za Mexiko. Vám přece může být lhostejné, kde jsme to stádo získali. Dokud se do toho nezačne míchat vláda teritoria ve Phoenixu, nemáte pravomoc bránit našemu dobytku v cestě přes okres.“

Wyatt Earp pomalu zavrtěl hlavou.

„Jsem odpovědný za klid a bezpečí v okresu a se souhlasem občanů se mám starat o to, aby v Tombstone panovalo bezpečí. Nečekejte na Buchanany. Sim je šest stop pod zemí a jeho bratři za mřížemi. Cotton Wilson vám o tom poví, až se vrátí z Bensonu. Myslím že už čeká na vašem ranči a…“

Jezdci zneklidněli. Tom McLawry přijel k Ikeu Clantonovi.

„Proč ho nesejmeme, Ikeu?“ zavrčel. „Sim byl můj a Frankův přítel. Proč ho za to nepotrestáme?“

Wyatt Earp zachytil podezřelý pohyb, který Tom udělal rukou, a položil dlaň na pažbu své pětačtyřicítky.

„Dejte ruku z revolveru, McLawry,“ poznamenal. „Nebo vás už nebaví život?“

James Earp pomalu sklonil hlaveň své winchestrovky a namířil ji na Torna McLawryho.

Clanton těkal mezi Wyattem a Jamesem Earpem. Marshal se nenechal obalamutit. Věděl, že Clanton zvažuje šance.

Náhle Clanton zavrtěl hlavou.

„Má pravdu, Tome,“ podotkl. „Dej ruce z koltu. Proč střílet? Máme čas, můžeme čekat.“

Clantonovi jiskřily oči jako hladovému vlkovi, když hleděl na Earpa.

„Ještě se potkáme,“ výhružně řekl a otočil koně.

„Clantone!“

Wyattovo zvolání ho přimělo se otočit.

Okresní marshal se postavil ve třmenech.

„Mluvil jsem s Cottonem Wilsonem, v Benson Junction. Ptal se, jakou mám cenu.“

Earp viděl, jak se Ikeovi Clantonovi zajiskřilo v očích, a řekl: „Nemám žádnou cenu, Clantone. Ale kolik chcete zaplatit za toto?“ Odepnul si hvězdu okresního marshala a držel ji v ruce. Jeho oči byly tvrdé a ohnivé. Clanton cosi odpověděl, ale tak tiše, že Earp tomu nerozuměl. Potom otočil svého koně.

Bratři McLawryové hned jeli za ním. Jenom Ringo ještě chvíli zůstal na tom vršku.

Upřeně hleděl na Wyatta Earpa.

„Až Holliday přijede do Tombstone,“ pomalu řekl, „tak mu povězte, že na něho čekám. Jsem skoro každý den v Tombstone, v hotelu St. Patricks. Jestli nechce Tombstone opustit, tak ví, kde mě může najít. Řekněte to i Kate.“

Elegantně obrátil svého koně a jel za třemi jezdci, kteří se již blížili ke stádu a mizeli v oblaku prachu.

Wyatt Earp hleděl za ním. James poznamenal: „Jestli Holliday opravdu přijede do Tombstone, tak ho Ringo zastřelí.“

Aniž se přestal dívat na Ringa, Wyatt odpověděl: „Holliday přijede. Ví, že Ringo je tady, a to mu nedá jinou možnost. Snad by jinak nepřijel, kdybych ho požádal, aby se Tombstone vyhnul.“

„Pročs ho o to nepožádal, Wyatte?“

„Bylo by to zbytečné.“

„Takže ty si myslíš, že Holliday pojede do Tombstone, i když ví, že tam na něho čeká Ringo?“

„Právě proto přijede a nikdo mu v tom nezabrání.“

„A když bude Ringo chtít pistolnický souboj?“

„To už je Docovo riziko. Musí vědět, že Ringo je s koltem jako blesk.“

„Virgil si myslí, že Holliday je ten nejnemilosrdnější hráč a pistolník mezi Kansasem a Kalifornií,“ odpověděl jeho bratr Jimmy Earp.

„Virgil ho nezná, Jimmy,“ hájil marshal Hollidaye.

„Říká, že Holliday hledá smrt a nemůže ji nikde najít, Wyatte. Jste přátelé?“

„Ne, Jimmy.“

„Virgil tvrdí…“

Wyatt Earp se usmál a pohlédl na svého mladšího bratra.

„Co?“

„Že jste byli v Dodge City přátelé. Podle něho by ti to uškodilo, kdyby ses netajil s tím, že se s Hollidayem přátelíš. Ty bojuješ za zákon a on proti němu.“

„Ne úplně,“ řekl Wyatt. „Doc nebojuje proti zákonu. Bojuje sám proti sobě. A to je to nejtrpčí, co se může člověku stát. Kdy pojedeš zpátky do Kalifornie, Jimmy?“

James Earp si utřel šátkem obličej.

„Jak to bude možné. Jak nás Virgil nebude potřebovat, to znamená, jak bude ta věc s Clantonem vyřízená.“

„Byl bych rád, kdybys z Arizony odjel už dnes,“ poznamenal Wyatt vážným tónem. „Ne, Jimmy, neodporuj, bude to tvrdé a kruté, a nikdo neví, jak to dopadne. Jeď odtud, dokud je čas. Jsi ještě mladý. Jeď zpátky do Kalifornie.“

„Potom byste byli jenom tři. A co pak, Wyatte? Nemůžete si to s Clantonem a tou jeho bandou rozdat sami. Zůstanu.“

Wyatt Earp pohlédl na svého bratra. V jeho obličeji se zračilo odhodlání. Vypadal starší, než byl. James ještě neměl ani sedmnáct. V jeho mladých, jasných očích byla naděje a stále měl měkké rysy kolem úst.

„Musel jsi už někdy střílet na člověka, Jimmy?“

„Ne.“

„Máš v Kalifornii děvče?“

„Ano.“

„Krásné?“

James na něho pobaveně pohlédl. „Jo, proč?“

„Člověk by se měl v životě upnout na takové věci, jako je děvče, Jimmy. Pevně. Jenom kvůli tomu se vyplatí žít.“ Wyatt Earp položil ruku na marshalskou hvězdu na vestě a zabrán do svých myšlenek si povzdechl: „Někdy si říkám, že Wilson měl pravdu. Co nám zbude, až odložíme hvězdu?“

„To nevím,“ odpověděl jeho bratr. „Pro mě jsi ty, Virgil a Morgan vzor. Chtěl bych být jako vy. Jsem hrdý, když tě vidím, jak nosíš hvězdu. To si mám teď myslet něco jiného?“

„Ještě máš iluze. Ale slib mi jedno: Až opustíme Tombstone a ty se vrátíš do Kalifornie, nikdy nebudeš dělat zástupce marshala. A pokud to bude možné, tak nikdy neber do ruky kolt.“

James Earp pohlédl na svého proslulého bratra. Ve Wyattových očích byla náhle osamělost, krušná osamělost.

„Byl jsem nucen v Benson Junction zastřelit jednoho banditu, Sima Buchanana, který byl hledaný za vraždu městského marshala. Byla to sebeobrana a kromě toho zákonné jednání, a přesto to bylo děsivé. Není jednoduché někoho zastřelit, to mi můžeš věřit.“

+ + + + +

John Holliday zastavil bryčku a opřel se loktem o koleno.

„Podívej se na to, Kate,“ řekl.

Vůz zastavil u nízké zídky z kamení. Za ní se zvedalo několik dřevěných a kovových křížů.

„To je to první, co každý, kdo přijede do Tombstone, uvidí,“ sarkasticky poznamenal Holliday.

Vedle otevřeného vjezdu byla dřevěná tabule s nápisem: „Hřbitov Tombstone.“

„Můžete mě pohřbít všude, jenom ne v Tombstone. Strašně bezútěšný hřbitov, Kate,“ řekl Holliday.

Kate Fisherová strnule seděla ve stínu plátěné stříšky na kozlíku bryčky a hleděla přes zídku a kříže na vzdálené pohoří.

„Proč musíme za každou cenu sem, Johne?“ ptala se, aniž na něho pohlédla. „I jinde jsou saloony, kde můžeš hrát karty. Proč chceš právě sem?“

Holliday pomalu slezl z bryčky a opřel se o její kolo.

„Můžeš jít, kam chceš, Kate,“ odpověděl. „Nemusíš zůstávat u mě. Jestli se ti život se mnou už nelíbí, tak tě nebudu držet. Ale počkej, až přijedeme do Tombstone. Tam uvidíš svého starého přítele Ringa.“

Kate Fisherová si unaveným pohybem promnula tvář.

„Věděla jsem, že tam, kam jedeš, bude i Ringo. Ty nikdy na nic nezapomeneš, že? A kdybych tě poprosila, aby ses otočil a nejezdil do Tombstone? Kdybych ti slíbila, že s tebou zůstanu napořád…“

Hráč hleděl na železné kříže.

„Kate, mlč. Sliby jsou k ničemu. To je ta nejnudnější věc na světě, žít tak, jak si to naplánuješ dopředu. A sliby po sobě nic nezanechávají, jenom pachuť. Podívej na ten hřbitůvek, Kate. Co napíšeš na kříž, kdybych tu zůstal?“

„Bavíš se tím, že mě mučíš.“ Chvěl se jí hlas.

Holliday přišel k zídce a opřel se oni.

„Nemučím tě, Kate,“ odvětil. „Jen ti chci říct pravdu, chápeš? Chci ti říct, že ti nebudu zazlívat, když mě opustíš. Pročs to už dávno neudělala, Kate? Vždyť ty nenávidíš život v saloonech. Pročs ode mě neodešla?“

Obrátil se k ní a ukázal na tmavý obdélník v trávě.

„Tam udělali místo někomu, kdo už nebude mít trable.“

Pomalu kráčel vysokou travou, jež mu šustila pod nohama, k vozu. Vylezl na kozlík vedle Kate, uvolnil uzdu a stáhl brzdovou páku.

Mlaskl a kůň začal táhnout. Vůz jel dál k Tombstone. Holliday se ohlédl, jako by se nemohl vynadívat na ten hřbitov.

+ + + + +

Wyatt Earp toporně slezl ze sedla před úřadovnou marshala Tombstone na Allen Street a hodil uzdu svému bratru Jamesovi. Podlezl pod zábradlím, vyšel na chodník a zamířil ke dveřím. Byly v tom vedru otevřené. Jeho ostruhy tiše cinkaly.

Za psacím stolem seděl tmavovlasý, štíhlý muž a probíral zatykače. Když dovnitř vešel Wyatt Earp a svlékl si plášť, vzhlédl.

Virgil Earp byl jenom o něco menší než Wyatt. Skoro si nebyli podobní, pouze jejich oči byly stejně ostražité, prozrazovaly silnou vůli.

„Ahoj,“ pozdravil Virgil svého bratra. „Tak co? Uspěls v Benson Junction?“

„Ano. Na západ odtud jsme narazili na Clantony, bratry McLawryovy a Ringa. Jimmy mi vyprávěl o depeši z Naca.“

Virgil Earp odsunul zatykače stranou a promnul si tvář.

„Tys zastřelil Sima Buchanana?“

Wyatt Earp přikývl.

„A jeho bratři? Co je s nimi?“

„Jsou v jediné cele v Benson Junction. Zůstanou dva týdny za mřížemi. Ike Clanton tak bude mít o tři muže méně.“

Virgil Earp se zvedl.

„Určitě si dáš whisky,“ poznamenal. „Byls příliš dlouho v sedle, bratře.“

„Ne, nechci pít.“

„Co je s tebou?“

„Nic.“

„Tak mluv,“ vyzval ho Virgil.

Wyatt Earp mu položil otázku. „Cotton Wilson. Říká ti to jméno něco?“

Virgil na něho vrhl zkoumavý pohled.

„Wilson? Připadá mi to povědomé. Nebyl to marshal v Kansasu, někde poblíž Dodge?“

Wyatt vyhlédl z okna.

„Wilson teď stojí na opačné straně. Clanton ho koupil a pokouší se koupit Hollidaye.“

„Holliday je tady?“ udiveně se zeptal Virgil.

„Brzy bude tady, možná už je v hotelu nebo v nějakém saloonu.“

„Můžu ho vykázat z města.“

„Ne.“ Wyatt Earp zavrtěl hlavou. „Ne, musím vědět, co udělá. To není muž, který by se spřáhl s Clantonem.“

„Zapomínáš, že to je hráč. A pistolník. Vždycky bude stát na straně toho, kdo mu nabídne víc. Dávej si na něho bacha, Wyatte. Proč nechceš, abych ho vykázal z města? Až se nechá koupit, už bude pozdě.“

Wyatt Earp zatnul pěsti. V jeho úzké, tvrdé tváři cukalo.

„Zachránil mi tehdy v Dodge City v přestřelce s lidmi Shanghaie Pierce život, Virgile.“

„Předtím jsi mu vytáhl hlavu z oprátky. Proč máš pro něho takovou slabost? Clanton má přátele ve Phoenixu. Pokusí se z tvého přátelství s tím hráčem udělat aféru a bude dělat všechno pro to, aby tě sesadili. Nesmíme si teď dovolit chyby, jestli chceme Clantona porazit.“

Wyatt Earp si odepnul zbraňový opasek a pověsil ho na věšák.

„Asi máš pravdu,“ dodal. „Uvidíme, Virgile.“

„Uvidíme,“ sarkasticky poznamenal Virgil Earp. „A mezitím Clanton něco provede. To za to Holliday stojí? Z každého města, do kterého přijel, ho vyhnali. Je to nelítostný hráč a pistolník. Dříve či později ho při pokeru někdo odpraví. Věř mi, Wyatte, ten člověk nestojí za to, aby to byl tvůj přítel.“

+ + + + +

Wyatt Earp seděl se svými bratry Morganem a Virgilem a jeho ženou Mary u večeře. Blížil se soumrak.

Mary Earpová se vidličkou nimrala v talíři, ale nejedla. Jakmile uložila svého sedmiletého syna ke spánku, byla zamlklá. I ti tři muži byli zahloubáni do svých myšlenek. Wyatt věděl, že Virgil si dělá starosti. Na podzim měla mít Mary další dítě.

Tyto věci muže vážou k životu a nenechávají mu moc prostoru pro nebezpečí.

Wyatt Earp nenápadně pozoroval bratra, když mu Mary nalévala kávu. Muži, kteří si začnou dělat starosti, jsou nejvíc ohrožení. Co by se stalo, kdyby došlo k otevřenému boji mezi nimi a Clantony?

Mary šla přímo k věci.

„Proč nenecháte to stádo protáhnout okresem?“ vstala. „Proč se jednou nemůžete vzdát? Ať to stádo projde a pak zase bude klid.“

„Nejde jen o dobytek, který ukradli,“ podotkl Virgil. „Nechceš jít spát, Mary?“

Mary zůstala stát a pohlédla na něho.

„Co jste jenom za lidi, vy Earpové? Co se změní tím, že pár holomků dostanete za mříže, že kvůli tomu pořád nasazujete krk? Opravdu se tím něco změní?“

Virgil Earp zvedl hlavu a vrhl na svou ženu vážný pohled.

„Můžeme…“

Venku se ozvaly kroky.

Wyat Earp se na chvíli otočil. Otevřely se dveře a objevil se v nich James.

„Holliday je tady,“ dodal a přistoupil ke stolu. „Neměli byste trochu kávy? Utíkal jsem.“

Wyatt Earp chvilku pozoroval půvabné rysy své švagrové a potom se obrátil k Jimmymu. „Kde je Doc teď?“

„Ubytoval se v hotelu St. Patricks. Právě sedí v Schieffelin Hall. Viděl jsem, jak tam přišel, a hned jsem ho poznal. Vypadá tak, jaks mi ho vždycky popisoval, Wyatte.“

„Díky, Jimmy.“

Wyatt odsunul židli, vstal a šel k věšáku, na kterém visely jeho věci. Připnul si revolverový opasek kolem boků a přivázal si pouzdro ke stehnu, načež si oblékl vestu a nasadil klobouk. Ostatní mlčky přihlíželi.

Mary Earpová promluvila, když položil dlaň na kliku.

„Buď opatrný, Wyatte. Jestli Holliday přijal Clantonovu nabídku, bude to pro tebe kruté.“

Morgan rychle vstal a dodal: „Možná má pravdu, Wyatte. Radši půjdu s tebou. Potřebuješ někoho, kdo ti bude krýt záda.“

Wyatt Earp chvíli stál u vchodu a uvažoval, potom zavrtěl hlavou.

„Ne, to je jenom moje věc. Doc patří mně. Zůstaň tady, Morgane. Nechci v Schieffelin Hall vidět nikoho z vás, až budu mluvit s Hollidayem.“

Rychle se otočil a opustil dům.

Schieffelin Hall byl jeden z největších domů v Tombstone. Když Wyatt vešel dovnitř dveřmi s pestrým sklem a zůstal stát u nich, byl interiér podniku zalit svitem bezpočtu lamp,

Holliday seděl s nějakým dalším mužem u stolu potaženého plstí a zadumaně si hrál s kartami, jež měl rozložené v dlouhé řadě před sebou na stole.

Wyatt Earp pomalu šel k němu. Viděl, že Holliday si ho všiml. Něco řekl. Potom se obrátil i ten druhý muž.

Byl to Cotton Wilson.

Earp zůstal stát u stolu.

„Dobrý den,“ pozdravil klidným hlasem.

Holliday se na něho usmál.

„Dobrý den, Wyatte. Váš mladší bratr si musel pospíšit. Málem zakopl, když odtud vyrazil. Chcete ke mně?“

„Chtěl jsem. Mohli bychom si promluvit u výčepního pultu?“

Wilson rychle odstrčil židli, vstal a otočen k Hollidayovi řekl: „Uvidíme se pak v hotelu, Docu.“

Holliday za ním hleděl s cynickým úsměškem.

„Krysa,“ řekl.

Wyatt Earp si přisunul židli ke stolu a posadil se.

„Ta krysa vám nabízí dvacet pět tisíc dolarů. Ty nestojí za trochu přemýšlení?“

„Už mi nabídli víc než pětadvacet tisíc,“ klidným hlasem řekl Holliday. „Co ode mě chcete, Wyatte? Povězte mi to a zase běžte. Mé profesi neprospívá, když mě vidí společně s marshalem.“

„No dobrá, zkrátíme to, Docu. Vidím, že o zákonu nemáte valné mínění.“

„Ne.“

„U Clantona jde o víc než pár tisíc kusů uloupeného dobytka. Clantonova banda páchá zločiny ve velké části Arizony. Bandité žijí mimo okres Tombstone, takže nemůžeme přímo zasáhnout. Clantonové a McLawryové mají na kontě přepadení bank a dostavníků. Zatím jsme neměli možnost je chytit. Tentokrát ji máme. Clanton musí se svým stádem přes náš okres. To je šance, kterou chceme využít.“

„A Ike Clanton to ví?“ otázal se Holliday.

Wyatt Earp přikývl.

„Samozřejmě že to ví. Ale musí tu hru hrát až do konce. Nemá na vybranou. Má na pastvinách více než dvacet pět tisíc kusů dobytka. Dlouho ta zvířata tady držet nemůže, pochcípala by hladem. Musí je přihnat na sever, k dráze, ať to stojí, co to stojí. A proto se musí pokusit protáhnout přes Tombstone.“

Holliday obratně míchal karty.

„A až se o to pokusí, past sklapne, že? Šikovně nachystané. Proč mi to všechno vyprávíte?“

„Ještě pořád věřím tomu, že jsme přátelé, Docu.“

Hráči strnul úsměv na rtech.

„Jako dítě jsem věřil, že je Ježíšek. Přátelství s někým má smysl, jen pokud ho potřebujeme, Wyatte. Na to nezapomeňte. Nikdy jsem nebyl váš přítel a vy jste nikdy nebyl můj. Naše cesty svedl k sobě osud a kousek jdeme společně. To je všechno.“

Wyatt Earp se pokusil něco vyčíst z hráčova obličeje, ale ten byl neproniknutelný. V jeho bledých očích nebyl vůbec žádný cit.

„Jak myslíte, doktore. Ale varuju vás. Jestli se zapojíte do Clantonových podezřelých obchodů, postavíte se mimo zákon. A Clantona dostihneme. To vám přísahám.“

„To vypadá zajímavě, nemyslíte, marshale?“

„Co si od toho slibujete?“ Wyattova otázka zněla brutálně. „Rychlou smrt? Tu přece hledáte, Docu.“

Hollidayovi škublo v koutku úst. Pak odpověděl: „Celý život jsem se nestaral o zákon, Wyatte. Jediný zákon, podle kterého žiju, je můj vlastní.“

„A jaký to je zákon?“

„Zákon silnějšího, Wyatte. To je celé tajemství mého úspěchu.“

„Takže budete bojovat za Clantona? Jenom proto, že nestojíte o žádný zákon?“

„Možná máte pravdu, marshale.“

Wyatt Earp, který s vážným výrazem ve tváři hleděl na cynického Hollidaye, za sebou uslyšel kroky. Obrátil se. Šel k němu James, a aniž si všímal Hollidaye, řekl: „Pojď do saloonu Alhambra. Virgil tě tam čeká. Zrovna přijel dostavník z Fairbanksu. Mezi Fairbanksem a Tombstonem ho přepadli. Kočí a jeden cestující při tom byli zastřeleni.“

Wyatt Earp se otočil a pohlédl na Hollidaye.

„Pojďte s námi, Docu,“ prohodil.

Oba bratři vyšli z Schieffelin Hall a vydali se po ulici. Holliday šel poněkud pomalejším krokem za nimi. Saloon Alhambra, malý mexický bar, stál na horním konci ulice. Stáli před ním zvědavci a Wyatt Earp se mezi nimi musel prodírat. Vevnitř byl jen Virgil Earp, který seděl u stolu s nějakou tmavovlasou ženou a mexickým barmanem.

Virgil mávl na svého bratra. „Pověděl ti Jimmy, k čemu došlo? Kočí Abe Langland a jeden pasažér byli zastřeleni. Toto je slečna Harrisová. Je z Phoenixu a přijela sem, protože chce pracovat v saloonu Alhambra. Tvrdí, že jednoho z banditů poznala. Slečno Harrisová, povězte mu to všechno.“

Žena obrátila obličej k Wyattu Earpovi.

„Něco takového jsem ještě nikdy nezažila,“ řekla rozrušeně. „Dostavník zastavili tři míle před Tombstone. Slyšeli jsme výstřel a potom se kočí skácel z kozlíku. Jednoho cestujícího zabili, když se snažil vytáhnout revolver. Oba lupiči měli na obličejích šátky, ale viděla jsem, že jeden z nich měl pod kloboukem světlé vlasy a malou bílou jizvu na čele. Tady, právě tady.“

Ukázala si na kořen nosu.

Wyatt Earp se obrátil a pohlédl na Jamese, který stál za ním. Všiml si, že u dveří se o stěnu opírá Holliday a s posměšným výrazem v očích se na něho dívá.

„Tři míle před Tombstone na cestě z Fairbanksu,“ řekl Virgil. „Myslíš, že jsou za tím Clanton a jeho smečka?“

„Ano a ne. Kde jsou Langland a ten zavražděný cestující?“

„Odnesli je ke koronerovi. Dostavník stojí za stanicí. Můžeš se jít podívat, ale moc toho nenajdeš. Několik krvavých skvrn na kozlíku a dírky po střelách, to je všechno.“

Okresní marshal poděkoval slečně Harrisové, a ta odešla. Počkal, až opustí saloon, a řekl: „Vsadím se tisíc ku jedné, že za tím vězí Clantonové. Ale to je přece šílené. Jestli teď budou dělat těžkosti, tak přes okres Tombstone neprotáhnou.“

„Vlastně byste měl vy vědět, proč přepadli ten dostavník, Wyatte,“ řekl od dveří Holliday. „Vy přece máte vědět všechno. Proč mohl Ike Clanton vyloupit ten kočár?“

„Buďte zticha,“ zabručel Virgil Earp. „Nikdo se vás na nic neptal. Jak jste se sem vůbec dostal?“

Hollidayovi se na chvíli objevil v očích nepřátelský lesk, ale potom se usmál, jako vždy jízlivě.

„Pozvali mě, marshale.“

Wyatt Earp položil bratrovi, který už otevřel ústa k energické odpovědi, ruku na rameno.

„Takže co si myslíte vy, Docu?“ zeptal se ho. „Loupežné přepadení se dvěma vraždami. Proč?“

„Zkuste to zjistit,“ odpověděl s předstíraným nezájmem Holliday. Jeho oči však svědčily o něčem jiném.

Zpřed saloonu se ozvaly hlasy a dovnitř vešel muž. Měl klotové rukávy, černou vestu a zelený kšilt. V pravé ruce držel kousek papíru.

„Telegram z Benson Junction pro marshala Virgila Earpa,“ řekl.

„Dejte ho sem, Smithersi.“ Virgil krátce pročetl telegram a postupně mu tuhly rysy ve tváři. Beze slova papír předal Wyattovi.

Wyatt Earp četl:

mestsky marshal earp tombstone/arizona

adam a frank buchananovi vecer uprchli stop pravdepodobne s pomoci zvenci stop zastupce marshala s. grubman pri uteku zastrelen stop uprchlici se patrne vydali na vychod stop ujmete se prosím patrani stop benson junction vypsalo odmenu 500 dolaru za dopadeni grubmanovych vrahu.

obcansky vybor

benson junction/oblast cochise

Wyatt Earp podal telegram Hollidayovi. „Adam a Frank Buchananovi, to znamená, že jim pomohli Clantonovi lidé.“

Holliday mu ten papír vrátil.

„Podnikněte něco, Wyatte. Náskok, který Buchananové mají, nebude větší než deset mil. A pokud chtějí přes hranici do Mexika, tak musejí jet po trase, na které je voda.“

Wyatt Earp přikývl.

„Jimmy, běž do stáje a osedlej mi hnědáka. Sbal potraviny na týden a dej do sedlových kapes střelivo.“

„Koho chceš vzít s sebou?“ zeptal se Virgil.

„Nikoho. To je věc jenom mezi námi a Buchanany, Virgile. Musím si pospíšit, jestli je chci dohnat.“

Holliday se obrátil a rozkašlal se. Když se znovu obrátil, působila jeho tvář šedě a propadle.

„Zajímá mě, jestli se vůbec vrátíte, Wyatte,“ prohodil. „Budu na vás čekat.“ Otočil se a šel za Jamesem.

„Ten zatracený hráč,“ zaklel Virgil. „Chceš vážně jet sám, Wyatte? Vezmi si Morgana a Jimmyho.“

Wyatt Earp zavrtěl hlavou.

„Možná má Doc pravdu a je to jenom past. Pak bude lepší, když do ní vjede jenom jeden z nás. Budeš Morgana a Jimmyho potřebovat.“

„Holliday přece o žádné pasti nemluvil, Wyatte,“ poznamenal Virgil.

Wyatt Earp se usmál a šel ven. Prodral se mezi zvědavci, kteří se shromáždili před saloonem Alhambra, a šel po ulici k marshalově úřadovně.

Šlo do tuhého. Ike Clanton a jeho lidé poprvé udeřili. Boj začal, a pěkně zostra.

James Earp právě přivazoval Wyattova hnědáka k zábradlí u kanceláře. Na hrušce sedla visel plátěný pytel se zásobami. V sedlovém pouzdře byla winchestrovka.

„Bůh s tebou, bratře, a dávej na sebe pozor,“ řekl Jimmy a podal mu pravou ruku.

Okresní marshal se vyšvihl do sedla a obrátil koně.

„Jimmy,“ řekl vážným tónem, „dokud budu pryč, převezme velení Virgil. Nezapleť se do žádné přestřelky. Rozumíš?“

„Budu se snažit,“ odpověděl James s úsměvem. „Dovez svůj skalp do Tombstone bez úhony!“

Wyatt Earp pobídl hnědáka a vyjel po Allen Street. Musel si pospíšit, nesměl ztratit ani vteřinu, pokud chtěl Buchanany polapit.

+ + + + +

Frkání hnědáka bylo kromě dusotu kopyt a vrzání sedla to jediné, co bylo slyšet.

Wyatt Earp už měl za sebou most. Jel podél potoka na jih.

„Wyatte! Pozor!“

Wyatt Earp prudce obrátil valacha.

Zleva třeskla puška. Nocí zněla ozvěna výstřelu.

Pak přišla rána zprava, z revolveru.

Marshal se vrhl ze sedla.

Vykřikl na koně po indiánském způsobu a kůň vyrazil ke zbořeništi starého domu kousek od potoka.

Wyatt Earp visel na levém boku zvířete jako Komanč, jednu nohu přes jeho hřbet, rukou se držel hřívy. Nocí třeskly další výstřely. Viděl zeď a pustil se.

Náraz byl tvrdý. Převalil se a zastavil se až v keři mesquity. Rychle se odtud odplížil do zbořeniště. Kolem něho se zvedaly fontánky prachu a hlíny, jak se tam zavrtávaly kulky.

Z koryta potoka se ozvaly tři výstřely z koltu. Podle zvuku se zdálo, že to byla malá zbraň. Wyatt Earp zůstal za výstupkem zdi. Tasil kolt.

Těsně vedle jeho tváře se do stěny zavrtala kulka a vmetla mu do očí omítku. Za potokem se zablesklo. Vystřelil tam dvě kulky.

V ohradě se objevila přikrčená silueta, která běžela ke žlabu u studny.

Wyatt Earp na ni namířil, ale malorážní zbraň u břehu byla rychlejší.

Ta rána zněla, jako by někdo bouchl do kousku plechu. Muž v ohradě vyskočil a otočil se. Zablesklo se, kulka se odrazila od kamení v potoce.

Wyatt Earp střílel tak rychle, jak jen to šlo. Třikrát za sebou práskl peacemaker, tak těsně po sobě, že se výstřely slily.

Wyatt slyšel výkřik. Postava v ohradě náhle zmizela. U potoka se mihl stín, který potom zmizel pod mostem.

Wyatt Earp byl tiše. Pálila ho tvář. Kousky cihel, které odlétávaly od míst, od nichž se odrážely střely, mu roztrhly ruku. Dýchal přerývaně. Čekal, že střelec v ohradě se prozradí výstřelem, ale nic se nedělo.

Napjatě pohlédl k potoku. Vtom zpod mostu vylezla postava a vyskočila z koryta.

Opět třeskla winchestrovka. Stín běžel, potom se náhle skácel k zemi a převalil se. Znovu se ozval výstřel. Wyatt Earp vystřelil na záblesk, potom třeskly dvě rány z malého koltu a rozhostilo se ticho.

Uplynulo několik vteřin.

Znovu třeskl výstřel a znovu nastalo ticho.

Marshal s koltem v ruce vstal. U potoka se nic nehýbalo. Postava ležela ani ne deset yardů od mostu. Tu se ozvalo kašlání, jako by se někdo dusil.

Wyatt Earp přeskočil zeď a rozběhl se k mostu. Na zpráchnivělém dřevu se ozvaly jeho kroky. Se zbraní v ruce běžel dál.

„Docu?“

Nic.

„Docu?“

Stín se pohnul a převalil se. Byl to Holliday. Lapal po dechu. Pak se zase ozvalo ostré kašlání.

Wyatt Earp si klekl k Hollidayovi, který měl ještě pořád v ruce revolver.

„Docu,“ ustaraně řekl. „Postavte se, pomůžu vám.“

Holliday ho odstrčil stranou a posbíral se ze země. Vrávoral a oběma rukama se držel za hruď. Zasténal.

Marshal se sklonil a vzal jeho zbraň, malý, postříbřený a cizelovaný revolver ráže 36. Dal si ho za opasek a chytil Hollidaye pod paži.

„Jde to, Docu? Jste zraněný?“

Holliday udělal několik nejistých kroků a opřel se o plot ohrady. Jeho hlas byl skoro nesrozumitelný, když řekl: „Byli to Buchananové. Číhali tady.“

„Jak jste to věděl, Docu?“

„Nemám potuchy. Kde je můj revolver.“

Wyatt Earp mu tu zbraň podal. „Víte přece, že v Tombstone je zakázáno nosit zbraň.“

Holliday uložil malý revolver do pouzdra a otočil se. Opřel se zády o dřevěnou branku, chytil se jí a ztěžka oddechoval.

„Věděl jsem, že je to past,“ hlesl, vytáhl hedvábný kapesník a otřel si ústa. „Jenom vy jste to nevěděl, Wyatte. Jste blázen.“

„Ano, asi máte pravdu. Proč jste mi pomohl, Docu? Mohl jste to koupit. To vám přece bylo jasné.“

Holliday pokrčil rameny. Třásl jím záchvat kašle, předklonil se, nedokázal stát rovně.

„A mám co ztratit? Je to přece jedno, jestli mě nezabije kulka, tak to budou souchotě.“

„Přijměte radu od přítele,“ řekl Earp.

Holliday svěsil hlavu.

„Od přítele ano,“ zavrčel. „Ale od vás ne, Wyatte.“

Marshal ho nechal stát u branky a vydal se k zákeřným střelcům. Adam a Frank Buchananovi byli mrtví. Klan Buchananů tak byl zlikvidován.

Earp slyšel kroky a otočil se. Holliday pomalu vrávoral k městu.

+ + + + +

Holliday otevřel dveře a přešel práh temného pokoje v hotelu St. Patricks.

Před světlým čtvercem okna viděl siluetu Kate Fisherové.

Slyšel, jak přistoupila ke stolu, potom zacinkalo sklo o železo. Věděl, co dělá.

„Nerozsvěcuj,“ řekl a zavřel za sebou dveře. Opřel se zády o dřevěnou stěnu, na níž byly tapety. Pálilo ho v plicích, jako by ho tam někdo bodal nožem. Hráč vytáhl z rukávu kapesník a přitiskl si ho k ústům, aby se do něj vykašlal.

„Docu?“

Kate Fisherová rychle obešla stůl a položila mu ruce na ramena. Odstrčil ji, přivrávoral k posteli a posadil se na ni.

Kate Fisherová si sedla vedle něho a chytila ho za ruku.

„Whisky…“

„Žádná tu není, Docu.“

Ztěžka oddechuje ležel na zádech a pokoušel se chvějící se rukou si rozepnout límec.

„Já – já se potřebuju napít,“ přidušeně řekl. „Běž dolů a přines mi láhev.“

Kate Fisherová zůstala sedět.

„Nepůjdu pro žádnou whisky,“ odvětila. „Co se stalo, Docu? Slyšela jsem výstřely. Řekni mi, co se stalo.“

Holliday nad sebou nezřetelně viděl její siluetu.

„Wyatt a Buchananové. Viděl jsem, že se do města vrací v sedle koně, Kate.“

„A tys nebyl u toho?“ otázala se a v jejím hlasu byl hořký tón. „Jak víš, že to byli Buchananové?“

Holliday se převalil na bok. Přepadla ho nevolnost jako po každém záchvatu kašle.

„Neptej se mě, Kate,“ hlesl. „Běž ven a nech mě tu samotného. Běž už. Jdi do saloonu a dej si tam něco k pití, ale nech mě tady. Proč tady ještě jsi?“

Kate Fisherová pomalu vstala a pustila jeho ruku, ale nevyšla z pokoje. Viděl z postele, jak jde k oknu, slyšel její kroky, její dech a její hlas.

„Co to vedeme za život, Docu? Špinavý, bez smyslu a cíle, plný nervozity. Jak můžu bezstarostně dýchat, když musím každý den, každý večer, každou noc mít strach, že výstřel, který se za chvíli ozve, nás rozdělí jednou provždy?“

Holliday si svlékl kabát, hodil ho na zem a potom se zbavil i revolverového pouzdra. Rozepnul si hedvábnou vestu a ochable, s rozhozenýma rukama dál ležel na posteli.

„Ty a Wyatt byste se k sobě hodili. Pořád musíte kázat,“ zamumlal.

„Mýlíš se, Docu. Wyatt a já bychom se k sobě nikdy nehodili. Nehodím se k němu ani k Ringovi.“

Holliday sevřel hrany postele. Nějakou dobu mlčel, potom se opřel o lokty a hlasem, který téměř nebylo slyšet, se zeptal: „Byl tady?“

„Ano, byl.“ Holliday klesl na postel.

„Pročs s ním neodešla?“

„Nechej toho!“

Kate Fisherová přišla k němu. V očích jí stály slzy.

„Copak nechápeš, že takto nemůžeme pokračovat? Seber se už konečně a přestaň hledat kulku. Jenom se snažíš vyzvat smrt. Nechápeš, že chci s tímto životem přestat, že nám oběma to nepřinese nic dobrého? Víš, jaké to je, když člověk leží v noci vzhůru a má strach? Jak se můžeš chtít spřáhnout s Clantony? Nebo budeš pořád tam, kde je Wyatt Earp? Docu, toto město je bestie, bestie, která spí. Ale probudí se a začne peklo. Uvědom si to. Já už to nevydržím.“

„To ti mám věřit?“ udiveně se zeptal. „Celý život jsi strávila jako zpěvačka v tingltanglech, jako hráčka. Proč chceš naráz žít jinak?“

Chvíli mlčela. Jeho slova ji zasáhla víc, než cokoli, co jí kdy řekl. Chvíli byla v pokušení vstát, ale potom ji přemohla rezignace. Zavrtěla hlavou.

„Namlouváš si, že se mnou můžeš dělat všechno,“ poznamenala. „Všechno. Myslíš, že mi můžeš nadávat, že mě můžeš ponižovat. Myslíš, že bez tebe nedokážu žít. Ne, Docu, to je omyl. To se mýlíš. Když v noci ležím v nějakém hotelovém pokoji, v Lubbocku v Texasu, v Dodge City v Kansasu nebo v Tombstone v Arizoně a potmě na tebe čekám, cítím se, jako by se ke mně blížilo něco temného. Je to stále blíž, Docu. A já vím, že až to přijde, bude po všem.“

Lehla si na postel vedle něj. Její vlasy se dotkly jeho tváří.

„Někdy mám pocit, jako by ses bránil tomu, abych byla s tebou, Docu. Děsí mě to.“

„Co teda chceš dělat? Jít zpátky k Ringovi? Ano? Nebudu ti v tom bránit.“

„Jsi si mnou příliš jistý,“ odpověděla. „A rád si hraješ s lidmi jako s kartami.“

„Proč nejdeš k Ringovi?“ opakoval. „Možná ti nabídne život, jaký potřebuješ, Kate. Běž tam a zeptej se ho, a já ti popřeju hodně štěstí. Běž k němu. Možná si s tebou znovu začne.“

Pomalu vstala.

„A co bys dělal ty, kdybych tě opustila, Docu?“

Otočil hlavu a pohlédl na stěnu, na které byl světlý čtverec okna.

„To, co dělám celý život. Vždycky jsem byl sám. Takže už běž.“

„Já vím,“ zamumlala. „Ty nikoho nepotřebuješ. Ty, jenom ty a zase ty. Nikdo tě nezajímá.“

„Ne, nikoho nepotřebuju,“ odpověděl. „ Nepotřebuj u ani tebe ani Wyatta, ani nikoho jiného z tohoto zatraceného světa. Pro tebe je život po mém boku peklo, co? Tak běž, dokud máš ještě čas, a dělej to, co sis vždycky přála.“

Nepohlédl na ni, ale cítil podle pohybů postele, že se zvedla. Chvíli bylo ticho, pak slyšel, že šla ke dveřím. Otevřela je a potom je zavřela. Ležel a naslouchal se zatajeným dechem.

„Kate?“

Nic.

Dovrávoral k umývadlu, nalil do mísy vodu a ponořil do ní obličej. Osušil se a po chvíli na podlaze nahmatal kabát. Při tom se dotkl rukou dotkl koženého řemínku ramenního pouzdra. Chopil se jej a vytáhl z něho zbraň. Bez toho, že by rozsvítil petrolejku, vytáhl z šuplíku komody krabičku s náboji a začal nabíjet komory bubínku. Potom si pouzdro připnul pod paži, překontroloval, jak kolt sedí a oblékl si frak.

Opustil hotel, přešel Allen Street a vydal se do Schieffelin Hall. Přede dveřmi se na chvíli zastavil a díval se do saloonu. Potom vstoupil dovnitř a posadil se ke svému oblíbenému stolu, u něhož již seděli tři muži.

„Dobrý večer, pánové,“ pozdravil, sňal klobouk a hodil ho na vedlejší stůl. „Jaký dnes budeme mít limit?“

„Budeme hrát s limitem dvacet dolarů na hru a muže,“ řekl hráč sedící naproti něj. „Chcete rozdávat, Docu?“

+ + + + +

Wyatt Earp se sklonil k cylindru petrolejové lampy, aby si zapálil tenký černý doutník. Jeho bratři Virgil, Morgan a James ho pozorovali, jak kouří, a nikdo neřekl ani slovo.

To mlčení prolomil samotný Wyatt.

„K té tvé otázce, Virgile, za přepadením dostavníku je samozřejmě Clanton. Ringo nebo bratři McLawryové osvobodili Buchanany z vězení v Benson Junction. Ike Clanton má na posledních událostech velký zájem. Ten nejnovější zločin dokazuje, že Clanton nemá moc času, že se stádem vytáhne na sever brzy. Zneklidněl.“

„A proto je ještě nebezpečnější, než kdy byl,“ podotkl Morgan. „Musí se stádem přes okres Tombstone. A v cestě mu stojíme my. Ty přece víš, co to znamená, Wyatte.“

„Že Clanton v nejbližších dvaceti čtyřech hodinách něco podnikne? Myslíš toto?“

Morgan přikývl. Vstal od stolu, na němž seděl, a šel ke stojanu s puškami. Vytáhl winchestrovku, potěžkal ji v rukou, zase ji strčil zpátky a vzal si parkerovku, jejíž hlavně byly zkrácené natolik, že rozptyl byl téměř dvakrát tak velký jako u obyčejné brokovnice. Přišel s ní ke stolu.

„Bude lepší, když se budeme mít na pozoru, Wyatte,“ řekl. „Proč nechceš najmout pár zástupců? Clanton má víc mužů než my.“

„O jednom už jsem přemýšlel?“ váhavě řekl Wyatt.

„Holliday?“ prohodil Virgil. „S tím nikdy nebudu souhlasit.“

„Každopádně neumí jenom hrát, ale i zacházet s koltem,“ ozval se James. „Když stál u ohrad na Wyattově straně, střílel zatraceně dobře a dostal našeho bratra z bryndy. Mohl by to být hodně velký rozdíl jestli Holliday bude stát na naší straně nebo na Clantonově.“

„Jak věděl, že Buchananové číhají u ohrad?“ zeptal se Virgil.

James mu s úsměvem položil ruku na rameno.

„Náš starý dobrý Virgil je naráz nedůvěřivý.“

„Nemohl bych Doca jmenovat zástupcem. Někdo, kdo nenávidí zákon tak jako Holliday, by vůbec neměl chodit po ulici, ne tak ještě, že by si mohl připnout hvězdu. Ne, kdybychom mu navrhli, aby se stal mužem zákona, jistě bychom ho tím vehnali do náruče Clantonovi.“

Morgan suše poznamenal: „Jsme čtyři a Clanton má své dva bratry, McLawryovy, Ringa a pravděpodobně Cottona Wilsona, to je sedm mužů. Mají větší šance.“

Wyatt Earp to dobře věděl, a zmínil se ještě o další výhodě Ikea Clantona.

„Může určit čas a místo. A to je hodně. Ví, že hnaní stáda je pro nás jenom záminka k tomu, abychom mohli jeho a jeho lidi zavřít. Vybere si místo a okamžik, kdy bude mít všechny trumfy v ruce, a nám nezbude, než na to přistoupit.“

Tím okresní marshal ukončil debatu, sáhl po stetsonu a nasadil si ho na hlavu.

„Jdu na obchůzku. Za dvě hodiny vzbudím Jimmyho. Dobrou noc.“

Wyatt Earp vyšel z budovy z pálených cihel a ve stínu domů kráčel po chodníku. Předtím si odepnul ostruhy, protože by příliš cinkaly.

Zastavil se před hotelem St. Patricks. V jednom okně se svítilo. Viděl siluetu ženy. Zdálo se, že město spí, ale Wyatt Earp taková města znal a dobře věděl, že to je jenom klamný pocit.

Z Schieffelin Hall tlumeně zněla kytara a ženský hlas, který zpíval starou, smutnou mexickou píseň o osamění a stesku.

Pomalu přešel ulici a šel k velkému saloonu, před nímž byly přivázaní koně.

Vešel do zakouřeného sálu. Na malém pódiu Schieffelin Hall stála zpěvačka a dva kytaristé. Všechny stoly byly obsazené. U barového pultu stál jenom jediný muž.

Wyatt Earp k němu přišel. „Docu?“

Holliday na něj nepohlédl, upřeně pozoroval Mexičanku.

„Tak co, Wyatte? Jestli jste mě hledal, tak jste mě našel. Co ještě chcete?“

„Proč nesedíte u svého karetního stolu?“

„Dneska mi karty nepřinesly štěstí. Dobrý hráč nesmí Štěstěnu nutit, jinak ji rozhněvá.“

Wyatt Earp pohlédl na láhev, která stála před Hollidayem na stole. Bylo v ní whisky ještě na dva palce. „Byla plná?“

„Ano, je to moc dobrá kořalka.“

„Kde je Kate?“

„Nevím.“

Wyatt Earp ho chytil za rameno. „Docu, nebuďte přece tak tvrdohlavý.“

Holliday se k němu pomalu otočil. Jeho oči byly opět jasné, tvrdé a chladné.

„Dejte tu ruku pryč, Wyatte,“ řekl. „A už se mě nikdy nedotýkejte, jinak…“

„Jinak co?“

Wyatt pohlédl opilému hráči do očí.

„Víte přece, že je to v Tombstone zakázané, Docu. Mám vás zatknout kvůli nošení zbraně?“

„To byste mi nejdřív musel dokázat, že nějakou mám,“ odpověděl Holliday. „Ale já vám doporučuju, abyste toho nechal.“

„Bohužel jste zase opilý. Proč nejdete do hotelu a nevyspíte se?“

„V tom zatraceném hotelu to smrdí.“

„Ringo?“

„Ano.“

Holliday si nalil zbytek whisky do sklenice a vypil ji. Pak hodil na pult stříbrný dolar, vzal si klobouk a obrátil se.

„Docu,“ řekl Earp. „Chtěl jsem vás pozvat na whisky.“

Holliday se na něho zamračil. Přesto v jeho očích byla bolest.

„Pijte si tu vaši whisky sám, vy samaritáne.“

Chtěl jít pryč, ale Earp ho chytil za ruku.

„Nevyprovokujte tu přestřelku, Docu. Jestli Ringa zastřelíte, tak vás zavřu do vězení.“

„Možná mě dokonce pověsíte.“ Holliday se mu vytrhl. „Hleďte, Wyatte, abych vám neunikl. Váš trumf by potom šel k čertu.“

+ + + + +

Před dveřmi s číslem osm se Holliday na okamžik zastavil a pak do nich kopl.

Kate Fisherová seděla u stolu. Když Holliday vrazil dovnitř, s výkřikem vyskočila ze židle. Muž, který ležel na posteli, se obrátil, a cukl rukou k revolverovému opasku se dvěma pouzdry. Když viděl, že Holiday nemá v úmyslu sáhnout po zbrani, pomalu se posadil.

Holliday si ho nevšímal. Hleděl jen na Kate Fisherovou. Na jeho pohublé tváři se mihl cynický úsměšek.

„Ruším? Pojď se mnou, Kate.“

„A co když nechci?“ opáčila přeskakujícím hlasem.

„Řekl jsem: Pojď se mnou, Kate!“ opakoval Holliday a už se neusmíval.

„Tak počkat, Hollidayi,“ zavrčel Ringo. „Řekla vám, že nechce jít. Neslyšel jste to? Zmizte z mého pokoje.“

Kate Fisherová přešla k Ringovi a postavila se vedle něho. Holliday těkal pohledem mezi nimi.

„Neměls jezdit do Arizony, Ringo, „ řekl. „To byla ta největší chyba, jakou jsi mohl udělat. Už pro tebe na hřbitově vykopali hrob.“

Ring odstrčil Kate Fisherovou a udělal krok stranou, aby se mohl snáze dostat ke svým dvěma revolverům visícím na čele postele. Jeho propadlá texaská tvář byla jako by bez života, jako maska.

„Zmiz z mého pokoje, Docu!“ vyzval hráče.

„Ano, běž,“ řekla Kate Fisherová.

„Ty buď zticha, Kate,“ obořil se na ni Holliday. „Jsi opilá. Běž zpátky do svého pokoje a zůstaň tam.“

„Zůstane tady,“ energicky řekl Ringo. „Zkus to změnit, jestli máš dost odvahy.“

Holliday cítil, jak začíná střízlivět. Jasně před sebou viděl Ringa a Kate Fisherovou a jak Ringo přibližuje ruku k revolverovému opasku.

Pomalu, opatrně si hráč levou rukou rozepnul kabát a zvedl pravou ruku k třetímu knoflíku košile. Alkohol jako by z něj vyprchal, jeho oči byly jasné.

Věděl, jak je Ringo rychlý s koltem, i to, že most mezi životem a smrtí, po kterém musí přejít, je velmi úzký. Byl však vyrovnaný, protože se smrti nebál. Věděl, že to, co se stát musí, se stane.

„Lituju jenom jednoho,“ poznamenal Ringo, „že jsem tě v Dodge neodkrouhl, Docu. To by mi ušetřilo tady toto. Ale ty to tak chceš. Do toho.“

Ringo se lehce pootočil a cukl rukou k revolveru.

Holliday byl tak rychlý jako ještě nikdy ve svém životě. Zvedl pravou rukou nahoru a malý revolver bleskově vyskočil z pouzdra. Cvakl kohoutek.

„Ne!“

Kate Fisherová vykřikla a chytila Ringa za pravou ruku.

Holliday tam stál přikrčen, kolt měl v ruce a mířil Ringoví na hruď.

„Ne!“ zvolala Kate Fisherová ještě jednou.

Holliday na ni hleděl.

Ringo se ji pokusil odstrčit, ale Kate ho držela pevně, oběma rukama. Jeho protivník tam strnule stál a mířil na něho, jako by čekal, že se Texasanovi povede vymanit a pak že zvedne kolt.

Nic se ale nestalo.

Holliday zbraň sklonil. „Můžeš zůstat u něho, Kate,“ řekl. „Už mě nezajímáš. Zůstaň si u něho.“

„To je od tebe velkorysé,“ ironicky řekla. „Ale tys byl velkorysý vždycky. To nikdo nemůže popřít. Jsi rád, že ses mě konečně zbavil? Dost často jsi mi dával najevo, že to se mnou nemůžeš vydržet.“

Ringo nechal Kate, aby mu vzala těžký revolver z ruky a strčila ho zpět do pouzdra. Jeho světlé oči byly s výrazem zlosti a zklamání upřeny na Hollidaye.

„Buď rád, že mi držela ruku,“ řekl. „Zmiz z mého pokoje a už mi nikdy nezkřiž cestu, Johne Hollidayi. Příště tě sejmu. Kate patří ke mně a tebe sejmu, jestli po ní natáhneš ty své špinavé prsty. Rozuměls?“

Hollidayovi cukalo ve tváři. Vrátil se otevřenými dveřmi do chodby, chvíli stál před pokojem a hleděl na ty dva, pak se otočil a šel pryč.

Ringo se divoce rozesmál, a ten smích pronásledoval Hollidaye až na ulici.

Teprve tam si uvědomil, že ještě stále drží v ruce kolt. Strčil si ho pod kabát a vydal se k jedné nevelké mexické bodeze.

Nešel však dovnitř. Posadil se na chodník, opřel se zády o sloupek střechy a pohlédl na hotel.

Ze tmy se vynořil stín.

„Docu?“

„Ano?“

Holliday vzhlédl.

„Mohu vás pozvat na whisky? Připadá mi, že ji potřebujete.“

„Táhněte k čertu, Earpe!“

„Možná raději pijete s Wilsonem a Clantonem. Ti dva jsou v saloonu Alhambra. Myslím, že tam čekají na vás. Nechcete tam jít? V takovém případě však běžte rychle, Docu. Já ty dva totiž vykážu z města.“

„Jste jenom licoměrní farizejové,“ pohrdavě řekl Holliday a otočil hlavu. „Ty vaše plechové hvězdy! Stačí se podívat na Wilsona a je vidět, co jste zač! Hnusíte se mi! Jděte k čertu, Wyatte. Nevolal jsem vás.“

Posbíral se ze země a vrávoravě vešel do bodegy.

Wyatt Earp pohlédl na něj. Věděl, že Doc je zase jednou znechucený životem, který vedl, lidmi, s nimiž žil. A že se zpije a bude nebezpečný.

+ + + + +

Wyatt Earp našel Clantona a Wilsona u barového pultu saloonu Alhambra. Říkal si, že Clanton se musí cítit velmi bezpečně, když přijel do Tombstone sám. Ani jeden nebyl ozbrojen. Museli ho vidět v zrcadle za barovým pultem, když vešel do saloonu, ale neotočili se.

Wyatt Earp rychle prošel mezi stoly a postavil se těsně vedle Clantona.

„Nevidím vás ve městě rád, pane Clantone,“ řekl. „Bylo by lepší, kdybyste zmizel. Muž, na kterého čekáte, nepřijde.“

Clanton se k němu pootočil a loktem se opřel o mosazné pažení pultu.

„A kdo to má být?“

Clanton na něho hleděl přivřenýma očima.

„John Holliday. Jestli chcete vědět, proč nepřijde, tak se zeptejte Ringa.“

Clanton vrhl tázavý pohled na Wilsona. Ten se zachmuřil.

„A teď bude lepší, když opustíte Tombstone,“ dodal marshal. „Nebo chcete vzít s sebou oba Buchanany? Škoda, že to nevyšlo, co?“

„Přijel jsem do města teprve před čtvrthodinou,“ odvětil Clanton. „Cotton mi něco říkal o nějaké přestřelce. Chcete za ni činit odpovědným mě?“

„ Občanský výbor Benson Junction poslal depeši, ve které se hovoří o tom, že někdo Buchananům pomohl při útěku z vězení. Při tom byl zastřelen zástupce marshala. Pane Clantone, můžete mi říct, kde tou dobou byli bratři McLawryové?“

Clanton přivřel oči ještě víc.

„Tom a Frank McLawryové pro mě pracují jako kovbojové,“ poznamenal. „Ručím za to, že mé pastviny neopustili od té doby, co jsme sem přitáhli se stádem. A ručím za všechny své muže, Earpe.“

Wyatt Earp se pohodlně opřel zády o pult.

„Vaše stádo? Musíte teď mít na pastvinách nejméně dvacet pět tisíc kusů dobytka. Co se s těmi zvířaty stane, až pro ně nebudete mít krmení?“

„Nemám v úmyslu je tak dlouho držet na svých pastvinách.“

„Ale přes okres Tombstone ta stáda nepoženete. V Tombstone je šerif, dva zástupci a okresní marshal a je tu i občanský výbor. Ujišťuji vás, že stáda přes Tombstone nepoženete.“

Clantonovi začalo cukat ve tváři. Jeho tvrdé rty byly nyní úzké a bílé.

„Opravdu si to se mnou chcete rozdat, marshale? Proč chcete sáhnout k násilí? Byla suma, kterou vám nabídl Wilson, příliš malá? Mohu ji zdvojnásobit.“

„Běžte ven,“ chladně řekl Wyatt Earp. „Zmizte, než se přestanu ovládat.“

Clanton na něho mlčky věděl a Wyatt si uvědomoval, že v tomto muži našel těžkého protivníka. Bylo mu jasné, že teď bude bojovat všemi prostředky.

Clanton se otočil a šel ven. Wilson tam zůstal sedět a hleděl do své sklenice.

„Bereš ta nebezpečí, která ti hrozí, příliš na lehkou váhu, Wyatte,“ řekl jeho někdejší přítel, aniž vzhlédl. „Co můžeš proti Clantonovi podniknout? Požene svůj dobytek přes Tombstone a nezabráníš mu v tom ani ty, ani tvoji bratři.“

„Tak běž za ním a řekni mu, že čekám, až začne hnát dobytek. Za dvacet čtyři hodin tu v okrese Tombstone budeme mít jízdní eskadronu z Fort Huachucy. A tak dlouho se Clantonovi ubráním, kdyby co bylo.“

Wilson dopil sklenici a řekl: „Vy zatracení fanatici, to si myslíte, že Ike Clanton neví, že vůbec nejde o stáda, která uloupil v Mexiku? Tvůj bratr Virgil se často pokoušel nastražit mu past. Myslíte si, že přišla vaše hodina, ale nemylte se. Nepodceňujte Clantony. Jestli se Ike rozhodne bojovat, pak to udělá tak, že vám z Huachucy nikdo nepomůže. Postavil ses proti němu, Wyatte, takže se s ním musíš vypořádat. Asi ještě budeš proklínat den, kdys odmítl jeho nabídku.“

Wilson hodil na stůl minci, vzal klobouk a šel ven.

Wyatt Earp ho pomalu následoval. Teprve když uslyšel, jak Wilson odjíždí, rozrazil dveře.

+ + + + +

Morgan Earp se vrátil v poledne následujícího dne, když jeho bratři a Virgilova žena už seděli u jídla. Byl zaprášený a ztuhlý z dlouhé jízdy. Přisunul si židli ke stolu a požádal Mary: „Nalij mi kávu.“

Posadil se na židli a prohrábl si vlasy.

„Clanton si s hnaním dobytka dává na čas,“ řekl, když mu Mary kávu přinesla.

„Děkuju, Mary. Ten dobytek je ještě pořád na Clantonových pastvinách a vypadá to, že tam bude stát ještě dlouho. Jel jsem hodinu po hranicích jeho pastvin. Všude stejný obrázek: dobytek spásl trávu až na kořínky. Ještě dva týdny a ta zvířata začnou hynout. Clanton bude muset vyrazit, jinak přijde o polovinu stáda.“

Wyatt Earp si zamyšleně míchal cukr v kávě.

„Takže je to tak, jak jsme si to představovali. Kolik jezdců jsi viděl, Morgane?“

Morgan se napil horké kávy.

„Nebudete tomu věřit, ale ani jednoho. Na pastvinách stojí nehlídaných dvacet pět tisíc kusů dobytka. Bylo by možné odehnat je po stovkách.“

„To znamená, že Clanton má nějaký plán,“ řekl Virgil.

„Jo,“ přikývl Wyatt. „A Cotton Wilson ho, jak to vypadá, zná. Chtěl jsem požádat o pomoc kavalerii z Huachucy, jakmile začnou hnát dobytek. Ale Clanton jako by s tím počítal. Chtěl bych vědět, co chce dělat.“

„Každopádně svolává své muže,“ poznamenal Morgan. „Předtím, když jsem se blížil k městu, jsem pozoroval dva jezdce, kteří jeli směrem ke Clantonovu ranči. Neměl jsem u sebe dalekohled, přesto se vsadím, že jsem viděl Finna Clantona, a ten druhý mohl být Ringo. Spěchali.“

„Jestli vůbec něco udělá, pak se pokusí dobytek překvapivě prohnat okresem, Wyatte,“ řekl James. „Možná začne už dneska po setmění a v noci požene stádo na sever.“

Wyatt Earp hleděl přivřenýma očima z okna na zahrádku, která byla před domem a která působila vlídně, díky čemuž se dům odlišoval od ostatních. Na zahrádku už svítilo slunce.

Mary Earpová začala uklízet stůl. Její krásná tvář s tmavými vlasy byla nyní bledá a zračily se v ní obavy. Wyatt věděl, co prožívá, a obdivoval ji, že ještě nic neřekla. Mlčky dala nádobí na tác a odnesla ho do kuchyně.

Ti čtyři muži osaměli.

Virgil Earp přinesl krabičku s doutníky, postavil ji na stůl a otevřel ji.

„Šance, které máme proti Clantonovu mužstvu, nejsou příliš velké,“ poznamenal. „Zavolal jsem si vás do Tombstone, protože jsem si myslel, že Clanton se vzdá, když nebudu sám. Teď vás o pomoc žádat nemohu. Ne, nic neříkej, Wyatte. Každý, kdo bojuje po mém boku, si zahrává se smrtí.“

„Mluvíš jako opilý Pawnee,“ rozhněval se Morgan. „Copak to vždycky nebylo tak, že jsme všichni drželi při sobě, když se jeden z nás ocitl v nebezpečí? Nikdo z nás není ženatý, jen ty. Jestli by někdo měl důvod se tomu boji vyhnout, pak jsi to ty.“

Do ticha, jež se tam rozhostilo, se ozval šramot noh židle. Wyatt zvedl hlavu. Virgil vstal a přistoupil k oknu. Ruce položil na římsu.

Wyatt Earp cítil, že Morgan a James na něho pátravě hledí. Pomalu se postavil a šel k Virgilovi.

„Jednal jsi správně, Virgile,“ řekl. „Bylo to to nejlepší, cos mohl udělat, žes nás zavolal. Budeme držet při sobě, tak jako jsme při sobě stáli vždycky.“

„Dnes jste přece jednali s Richem Huskem a výborem občanů,“ podotkl od stolu Morgan. „Co z toho vzešlo? Kolik lidí nám dá Husk k dispozici?“

Virgil se obrátil a pohlédl na něj.

„Ani jednoho,“ trpce odpověděl. „Varoval jsem Wyatta, aby příliš nedával najevo své přátelství s Hollidayem. Husk požadoval, abychom Johna Hollidaye vypověděli z města. Wyatt byl proti tomu. Zbytek si už s trochou fantazie dokážeš představit.“

Aniž na pohlédl na Wyatta, šel zpátky k židli, sedl si na ni a opřel si tvář o dlaně.

„Z Huskových slov se dá vyvodit, že se domnívá, že Holliday stojí na Clantonově straně. Dělal dokonce narážky, že Holliday by se bez Wyattova tichého souhlasu s Clantonem nikdy nespojil. Už chybělo jen to, aby se Wyatta zeptal, kolik mu za to Clanton zaplatil.“

„Husk zase začne být rozumný,“ ujišťoval ho Wyatt. „Zapomínáte, že by mě včera u ohrady O.K. oddělali, kdyby tam nebyl Doc. Husk na to také zapomněl, ale určitě si na to vzpomene. Jen potřebuje čas.“

„A mezitím Clanton se stádem vyrazí,“ vyslovil Virgil své obavy. „Než si to výbor občanů rozmyslí, bude Clanton se svým stádem dávno za horama a my už nikdy nebudeme mít příležitost zatočit s jeho bandou. Proč bychom Hollidaye nemohli vyhnat z Tombstone, Wyatte? To má být všechno zbytečné? Proč?“

Wyatt na svého bratra vrhl chladný pohled.

„Protože to je můj přítel,“ odvětil. „Ještě jednou zajdu za Huskem a promluvím s ním.“

„To je zbytečné,“ odporoval Virgil. „Řekl mi, že nám nepomůže, dokud bude Holliday v Tombstone. Jestli mu nechceš říct, že má zmizet, tak mu to povím já.“

Wyatt se pomalu vrátil ke stolu.

„To radši nedělej. Dobře víte, že Doc není na Clantonově straně, ne po tom, co se stalo to s Kate a Ringem.“

„Ještě pořád o něm mluvíš jako o svém příteli,“ procedil Virgil mezi zuby. „I když dobře víš, že pro něho přátelství nic neznamená. Pošli ho pryč, Wyatte. Musí odjet z Tombstone, jestli se nemá všechno zhatit.“

Wyatt Earp vzal mlčky své věci z věšáku, připnul si revolverový opasek a šel ven. Nikdo ho nezadržel. Věděl, jak se věci mají, ale přesto mu bylo jasné, že nechce a nemůže Hollidaye vyhnat z města.

Když procházel zahrádkou, slyšel, jak za ním zaskřípaly panty dveří.

Obrátil se. Byl to James.

„Co chceš, Jimmy?“

James se zastavil vedle něho.

„Ty mu to říct nedokážeš. Mám mu to povědět já?“ otázal se. „Udělal bych to za tebe.“

„To je jenom moje věc. Ty s tím nemáš nic společného, Jimmy.“

James Earp pokrčil rameny.

„Chtěl jsem ti ještě říct, že se na mě můžeš spolehnout, děj se co děj. Se mnou můžeš počítat, Wyatte.“

Wyatt Earp se pokusil usmát, ale nešlo to.

Je ti teprve sedmnáct, pomyslel si. A máš kolt a hvězdu a jsi hrdý na to, že nosíš příjmení Earp. Pro mě jsi ale pořád kluk. Přesto odpověděl: „Vím, Jimmy, a děkuju ti.“

Wyatt se otočil a vyšel na prašnou ulici. James se díval, jak energicky kráčí k Schieffelin Hall.

+ + + + +

Holliday v Schieffelin Hall nebyl.

Wyatt Earp uviděl Kate Fisherovou, jež seděla u stolu a vykládala si pasiáns. Šel k ní.

„Dobrý den, slečno Kate!“

Vzhlédla. Měla zastřené oči, vypadalo to, že je podnapilá.

„Och, Wyatte!“ řekla. „Posaďte se.“ V jejím hlasu byla přehnaná, falešná přátelskost. „Kam mám položit kárového krále?“

„Já bych ho položil na srdcovou desítku,“ řekl a posadil se. „Kde je Doc, slečno Kate?“

Kate Fisherová položila kárového krále na srdcovou desítku a se svraštělým čelem pohlédla na karty.

„Kde je Holliday?“ opakoval Wyatt Earp svou otázku.

„Někde,“ řekla a udělala nic neříkající gesto.

„Co kdybych vyměnila eso za sedmičku? Já nevím, kde John je, Wyatte.“

„Ringo odjel z města,“ dodal Wyatt Earp. „Odkdy se o Johna nezajímáte?“

„Zajímat se o něho?“ Vzhlédla. „Proč se nezeptáte, kdy se zajímal on o mě, Wyatte?“

„Víte přece, že vás miluje, Kate.“

V její tváři se objevil nevýrazný úsměv.

„Potřebuje, Wyatte, potřebuje. Nebo myslíte, že někdo miluje člověka, se kterým zachází jako s tou poslední služkou? Divný způsob jak někoho milovat, co? Ne, nevím, kde je. A ani to nechci vědět.“

Wyatt Earp pohlédl na láhev brandy a na sklenici, která stála u karet.

„Jestli už vás nemá, tak je to jeho konec, to přece víte, Kate. Vy jste jediný člověk, na kterém mu záleží.“

„Ne, to jste vy. Byly dny, kdy vás nenáviděl, Wyatte, protože pro něho vaše přátelství znamená víc než moje láska.“

„Kate…“

„Nic neříkejte, Wyatte. Žila jsem s Docem dost dlouho na to, abych ho poznala. Vím, že je nešťastný. Se mnou, se sebou samým. Je to člověk, který je pořád jednou nohou v hrobě. Ví, že ho dříve či později zabije chrlení krve. Bojuje proti každému a proti všemu. Poznal lidi jen u karetního stolu a myslí si, že má právo všemi pohrdat, protože je považuje za špatné.“

Vzlykla a potají si utřela slzy z očí. „Dosud jsem to s ním vždycky vydržela, Wyatte, ale teď už mi chybí síla. Jsem rozklížená a bez energie, všechno, co ve mně bylo dobré, systematicky ničil. Ano, jsem opilá a proto vám řeknu, co bych jinak nikdy neřekla. Já toho muže miluji. Přes to všechno, co mi udělal.“

Kate sáhla po láhvi a nalila si do sklenice trochu pálenky. Chvěla se jí při tom ruka.

„Mnohdy jsem věřila, Wyatte, že mě vytáhl z druhořadého baru jenom proto, aby měl někoho, koho by mohl ponižovat, někoho, koho by mohl trýznit, o kom si myslel, že nad ním má převahu. Ale potom jsem viděla, jak se trápí, jak je pro něho každá hodina boj se sebou samým. Och, proč mi to tak ztěžoval? Potřebuju někoho. Nemůžu být sama, bez něho. Potřebuju ten pocit, že někdo je vedle mě. To jsem postrádala, když jsem musela zpívat po barech. Potřebuju někoho, o koho se můžu starat, ale ty obavy už nevydržím. Chci člověka, o kterého budu mít strach, ale už ten strach nesnesu. Nemůžu být sama. Nemůžu být bez Doca.“

Po usoužených tvářích jí tekly slzy.

„Rád bych se vás na něco zeptal, Kate,“ poznamenal Wyatt. „Přidal se Doc ke Clantonově bandě?“

Zavrtěla hlavou.

„Asi je teď v hotelu.“

Přikývla.

„Musím s ním mluvit. Mám mu od vás…“

„Ne,“ odvětila. „Neříkejte mu nic z toho, co jsem vám pověděla.“

„V pořádku. Jak chcete, Kate. Uvidíme se později.“ Wyatt vstal a opustil Schieffelin Hall. Teď to věděl: Holliday se ke Clantonovi a jeho mužstvu nepřipojil. Ten fakt pro něj znamenal úlevu.

Vyhnul několika jezdcům, kteří jeli po Main Street, a přešel ulici. Recepce hotelu St. Patricks se blýskala čistotou. Zjistil číslo Hollidayova pokoje a šel po schodech nahoru.

Holliday seděl v zapnuté košili, s povolenou kravatou a v pokrčených kalhotách na posteli. Na první pohled bylo vidět, že měl záchvat. Holliday měl zavřené oči a vedle postele byla skoro prázdná láhev whisky.

„Docu?“

Holliday otevřel oči a pohlédl na něho.

„Táhněte k čertu.“

Earp si sundal klobouk a šel otevřít okno. Za ním se hráč rozkašlal.

„Táhněte k čertu!“ opakoval Holliday.

V rukou držel řetízek zlatých hodinek. Obrátil se ke stěně.

„Výbor občanů se vás chce zbavit, Docu,“ věcně podotkl Earp. „Řekli Virgilovi, aby vás vykázal.“

„Výbor občanů,“ zasmál se Holliday. „Hezké. Vždycky se mi ti šosáci hnusili. Hrdí občané Tombstone se schovávají za svého marshala. Proč mě nepřijdou vyhnat osobně? Chcete mě snad vyhnat vy, Wyatte? Mám jít?“

Jak rád bys byl jedním z těch občanů, ubohý Hollidayi, pomyslel si Earp. Ale nevyslovil to, nýbrž řekl: „Clanton shromažďuje své lidi venku na ranči. Kate mi řekla, že jste se od něho nenechal koupit, Docu.“

Holliday se posměšně usmál.

„Pro kterou stranu jste se rozhodl?“ zeptal se marshal.

„Pro žádnou. Budu jenom přihlížet, Wyatte. Nehnu ani prstem.“

Lokl si z láhve a dodal: „Mívám teď záchvaty stále častěji. Máte pravdu, nemám už ani půl roku, jsem vyřízený.“

„Proč nepřestanete hrát a pít a vysedávat v zakouřených saloonech? V Coloradu jsou sanatoria, kde by vám mohli pomoci. Mohl byste se dožít vysokého věku.“

„Děkuju vám za vaši péči,“ ironicky opáčil Holliday. „Kašlu na to. Teď, když už víte, že jsem se nepostavil na Clantonovu stranu, můžete být klidný. To přece bylo to jediné, co jste chtěl vědět. Teď vám přece může být jedno, jestli zhebnu nebo ne.“

„Clanton brzy udeří. Nejde stát mezi stranami.“

„Chcete tím říct, že se musím rozhodnout pro jednu z nich? Ó ne, Wyatte. Nikdo mě nepřinutí k tomu, abych se postavil na stranu zákona. Ani vy. A teď běžte.“

Wyatt Earp šel ke dveřím, ale tam s rukou na klice zůstal stát.

„Ještě něco.“

„Co?“

„Viděl jsem Kate Fisherovou sedět v Schieffelin Hall.“ „No a?“

„Vy neumíte odpouštět?“ „Mně někdy někdo odpustil?“ „Docu, ta žena není špatná a vy to moc dobře víte. Pro někoho, jako jste vy, je až příliš dobrá. Patříte k lidem, kteří musejí všechno zničit. Proč, Docu? Máte takový strach z toho, že by někdo mohl vidět, jaký jste ve skutečnosti?“

„Nevím, proč bych měl poslouchat to vaše zatracené kázání. Pokaždé je mi z toho zle. Proč se nepostavíte v kostele na kazatelnu? Wyatte, už se nikdy nepokoušejte míchat do mého života. Muž, který by to mohl dělat beztrestně, se ještě nenarodil.“

+ + + + +

„Tys ho teda nevykázal z města?“

Virgil Earp si vytáhl z úst doutník a vydechl kouř.

„Neřekls mu, že má z Tombstone zmizet? Nikdy bych si nebyl pomyslel, že můžeš být tak zaslepený, Wyatte.“

Wyatt Earp seděl v houpacím křesle u dveří a houpal se.

„To nemůžeš pochopit, Virgile,“ odpověděl. „Nemůžu Hollidaye vyhnat z města, nemám k tomu důvod. Nenechal se od Clantona koupit.“

„Až půjde do tuhého, bude Holliday stát na naší straně?“ otázal se Virgil.

„Ne,“ opáčil jeho bratr. „Ale ani bych ho o to nežádal.“

Virgil zlostně zamáčkl doutník v měděném popelníku.

„Když to nechceš udělat ty, tak to udělám já. Nemůžeme se vzdát pomoci Huska a jeho lidí, takže Holliday musí z města.“

„Tak to řekni i mně, že mám jít.“ Virgil na něj pohlédl.

„Zbláznil ses?“ durdil se. „Přece nechceš…“

„Já jsem Hollidaye z Tombstone nevykázal. Bylo to něco jako slib, když jsem mu řekl, že tady může zůstat. A já jsem zvyklý dodržovat sliby.“

„Já tvůj slib dodržet nemusím,“ podrážděně opáčil Virgil. „Mám ženu, Wyatte, a brzy budu mít dvě děti. Je moje povinnost myslet na ně.“

Wyatt si promnul oči.

„Vím,“ řekl.. „Ale Husk nemá právo Hollidaye vyhnat z města. Prohrál s ním v kartách. To je důvod, proč ho nesnáší.“

„A já…“ Virgil Earp tu větu nedořekl.

Na ulici se ozval dusot kopyt. Potom bylo opět ticho.

Vtom se ozvaly kroky, zastavily přede dveřmi a neznámý zabouchal na dveře.

„Earpe!“

Wyatt Earp vrhl varovný pohled na Virgila.

„Kdo je tam?“

„Finn Clanton, marshale.“ Virgil vytáhl kolt, ale Wyatt mu dal znamení, ať ho zase strčí do pouzdra.

„Jenom pojďte dovnitř, Clantone,“ poznamenal. „Ale jen jestli jste sám.“

„Jsem sám, marshale,“ odpověděl muž. „Nestřílejte. Nemám zbraň.“

„Vstupte,“ zvolal Wyatt Earp. Pravou ruku měl za pažbou peacemakeru.

Finn Clanton vešel dovnitř. Mohl mít nějakých pětadvacet let a byl oblečený jako prostý kovboj. Tváře měl pohublé a neholené. Měl podobné oči jako jeho bratr Ike.

Wyatt Earp si ho bleskově změřil pohledem. Finn Clanton u sebe neměl zbraň, alespoň to tak vypadalo.

Okamžik stál u dveří a potom řekl: „Můžete ten kolt zase klidně schovat, marshale Earpe. Přijel jsem jenom proto, že mě poslal Ike. Chce vám dát poslední návrh, jestli ho necháte projít přes okres Tombstone. Vezme vás jako společníka.“

Wyatt krátce pohlédl na Virgila.

„Víme, že svolal všechny své lidi na ranč. Naše odpověď je ne. V okamžiku, kdy přižene stáda do okresu, odešlu zprávu do Fort Huachuca a o čtyřiadvacet hodin později tu bude kavalerie.“

Finn Clanton pomalu přikývl.

„Ike je ochoten vám a vašim bratrům zaplatit každému deset tisíc dolarů, když nám nebudete dělat těžkosti, nehledě na to, že vůbec nejste oprávněn nám bránit v cestě.“

Rozhostilo se ticho.

„Ike je toho názoru, že vám vůbec nejde o stádo,“ dodal Finn Clanton. „Myslí si, že za tím je něco úplně jiného.“

Otevřely se dveře a objevil se obličej Jamese Earpa.

„Ne, Jimmy,“ rychle řekl Wyatt, když viděl, jak mladík sáhl po revolveru, jakmile poznal Clantona. „Přijel nám dát návrh. Pojď dovnitř a vyslechni si ho. Jsi Earp, takže se tě to týká tak jako ostatních.“

James zůstal stát šikmo za Finnem Clantonem.

„Co chce?“

Ta otázka směřovala na Wyatta.

„Nabízí každému z nás deset tisíc dolarů, když stádo necháme projít,“ zamumlal Virgil.

„Ať jde k čertu,“ vyhrkl James a prošel ke Clantonovi, zatímco Virgil řekl: „Co myslíš, Wyatte? Clanton je v úzkých, jinak by nebyl tak velkorysý.“

„Je mi jedno, jestli Ikeovu nabídku přijmete, nebo ne,“ řekl Finn Clanton od dveří. „Jenom řekněte ano nebo ne. Ike čeká na vaši odpověď.“

„Táhni k čertu,“ znovu řekl James. Nalil si kávu do hrnku a postavil se vedle Wyatta a Virgila.

„Slyšels, Finne,“ promluvil Wyatt. „Náš bratr hovořil za všechny. Přes okres Tombstone dobytek nepoženete. Earpové nejsou na prodej. Jeď zpátky a vyřiď Ikeovi, že jestli chce za každou cenu boj, má ho mít. Nemusí nás hledat. My si najdeme jeho.“

Finn Clanton těkal pohledem mezi nimi. V jeho pohledu se zračilo cosi nevypočitatelného, číhavého.

„Chtěli jste to tak,“ prohodil. „Vyřídím to Ikeovi. Povím mu to slovo od slova.“

Zavřel za sebou dveře a v následujících vteřinách Earpové slyšeli, jak cvalem odjíždí po Main Street. Pak ten zvuk utichl a byl slyšet jen orchestrion, který hrál v saloonu na protější straně ulice.

„Kde je Morgan?“ otázal se Wyatt Jimmyho.

„Ve svém pokoji. Spí. Proč?“

„Finn bude potřebovat dvě hodiny, než přijede na ranč. Pokud pojede rychle. Zpátky jsou to další dvě hodiny, to jsou dohromady čtyři. Pak budou tady. Jimmy, běž a probuď Morgana. Řekni mu, že Clanton překročil Rubikon.“

Doc Holliday chvíli zůstal stát vedle vchodu hotelu a dýchal noční vzduch. Vítr vanul od Dragoon Mountains a přinášel s sebou vůni šalvěje. Na březnové obloze zářily hvězdy, jež se zdály být nekonečně daleko.

Když hráč vešel do recepce, vzhlédl recepční od novin.

„Dobrý večer, pane Hollidayi. Někdo na vás nahoře čeká.“

Holliday stál u schodů a hleděl na něho, nic však neřekl. Pomalu šel nahoru. Před dveřmi svého pokoje se zastavil. Viděl, že vevnitř se svítí. Bezděky si sáhl pod kabát a vytáhl revolver z pouzdra. Zmáčkl kliku a neslyšně otevřel dveře.

Na stole stála lampa a na židli vedle ní seděla Kate Fisherová. Hlavu měla nakloněnou na stranu, do tváře jí svítilo světlo. Vypadala půvabně, ale smutně. Holiday zastrčil revolver pod kabát a zavřel dveře.

Potom si sundal klobouk, hodil ho na zem a šel k posteli.

Za ním se ozvalo zašustění. „Docu?“ hlesla Kate.

Klesl na postel a dal si ruce za hlavu. Kate přišla k němu a pohlédla na něj. „Vrátila jsem se,“ zamumlala. Plakala, zdálo se však, že si toho nevšimla.

„Zase jsi sama?“ otázal se. „Ringo už o tebe nemá zájem?“

„Nevrátila jsem se kvůli tomu. Ale jsem zase tady, Docu.“

„Ano, to vidím,“ unaveně a hořce řekl. „Všechno je to zbytečné, Kate. Reklas, že by sis se svým životem mohla počít něco lepšího. Udělej to, než bude pozdě. Udělej něco se svým životem a začni něco rozumného. Běž a nech mě samotného.“

„Vím, že nikoho nepotřebuješ. Jenže já nemůžu odejít. Proč bychom nemohli…“

„Je příliš pozdě, Kate. Nestojím za nic. Nikdy jsem za nic nestál. Zasloužíš si něco lepšího než mě. Přeju ti hodně štěstí, Kate.“

Vytáhl ruce zpod hlavy a přikryl si jimi obličej. Tiše a sípavě se rozkašlal, celý se při tom chvěl.

„Možná nechci nic lepšího,“ odvětila. „Možná chci jenom tebe.“

„Nechceš mě. Nechceš stejně jako já nechci tebe. Byli jsme jen nucení jít kousek cesty společně. To je všechno. Teď je to za námi. Je po všem.“

„Není po všem. Není, jestli nechceme, aby bylo po všem. Věřím, že bych mohla snést, když mě budeš trápit a ponižovat, Docu. Ale nevydržím být bez tebe.“

„Beze mě?“

Tiše a hořce se zasmál. Pak ho znovu zachvátil kašel a v něm se jeho smích udusil. Převalil se na bok a přitiskl obličej do polštáře. Když bylo po všem, převalil se na záda a vzhlédl ke stropu.

„Jedno jsem se naučil,“ chraplavě poznamenal. „Člověk by nikdy neměl chtít vrátit věci, které už skončily.“

„Docu…“

„Běž, Kate. Běž pryč a nech mě na pokoji.“

Slyšel, že pláče. Vstala a prošla místností. Obrátil tvář ke stěně, aby ji neviděl, jak jde ke dveřím.

Potom slyšel, jak se zavřely dveře. Věděl, že je sám. Sám, jako vždycky.

Nevěděl, jak dlouho tam tak ležel. Náhle se prudce posadil. Rozhlížel se po místnosti.

Vstal a zvedl okno. Dovnitř zavanul noční vzduch.

Kolem hotelu projelo několik jezdců.

Holliday ucouvl a vedle okna se přitiskl ke stěně.

Ti jezdci na Allen Street byli Ike a Finn Clantonovi, Johnny Ringo a Frank McLawry. Projeli kolem, aniž by vzhlédli k osvětlenému oknu, a zmizeli ve tmě.

Holliday hleděl za nimi. Že by už šlo do tuhého? Přišel k posteli a sáhl po láhvi s kořalkou, která stála na nočním stolku.

Alkohol mu protékal hrdlem, jež bylo úplně vyschlé, potom láhev postavil na stolek, šel k umývadlu, nalil si plnou sklenici ledové vody a rychle ji vypil.

Mohl jít dolů a říct Clantonovi, že za pětadvacet tisíc dolarů bude bojovat na jeho straně. Nikdo by ho nezastavil. Mohl by si to rozdat s Ringem, až by bylo po všem. Věděl, že k tomu dojde. Ale to mělo čas.

+ + + + +

Wyatt Earp otevřel zásuvku psacího stolu a vytáhl několik papírových krabiček s náboji. Jednu z nich roztrhl a vysypal na stůl náboje do brokovnice. Na stole osvětleném petrolej ovou lampou ležely winchestrovka a parkerovka.

James Earp nabil svou winchestrovku model 73, vzhlédl a zeptal se: „Co uděláš, až bude po všem, Wyatte? Vrátíš se do Dodge City?“

„Jistě,“ odpověděl Wyatt. „Ale proč se ptáš?“

„Virgil mluvil o tom, žes opustil nějakou ženu kvůli tomu, žes mu chtěl přijít na pomoc. Lauru.“

„Ano.“

„Bude ještě v Dodge City, až se vrátíš? Řekni, bude na tebe čekat?“

„Nevím.“

„Jak vypadá? Je světlovlasá? Hezká?“

Wyatt sklonil parkerovku, již právě překontroloval. „Vlastně se jmenuje Mattie,“ řekl. „Laura je její druhé jméno, pod kterým…“

„Ano“

„Pracovala v jednom saloonu. Měla stůl na faro v saloonu Long Branch.“

„Hráčka?“ s podivem řekl James. „Virgil o tom nemluvil.“

„Bude to má žena, pokud ještě bude v Dodge City, až se vrátím. Mlč o tom, jasné? A ty? Co budeš dělat v Kalifornii? Chovat dobytek?“

„Chci to zkusit. Našetřil jsem si pár set dolarů a teď si chci koupit nějaký dobytek a zkusit křížit texaské longhorny s herefordy.“

„Já dobytku příliš nerozumím,“ přiznal se Wyatt. „Vždycky jsem snil o tom, že si někde otevřu saloon, až odložím hvězdu. Saloon v Dodge City například, abych si trochu vydělal. Vím z vlastní zkušenosti, jaké peníze nechávají texaští honáci v barech a saloonech, když přijedou do Kansasu.“

„Saloony a herny tě vždycky přitahovaly, já vím,“ usmál se Jimmy. „Vzpomínám si, že Virgil a Morgan nadávali, kdyžs jim pár zatracenými triky vytahal centy z kapes. Mohl by sis jako hráč vydělat víc než John Holliday.“

„Jo, jenže co z něho je? Patří k lidem, kteří bojují proti celému světu.“

„Ty ho máš rád?“

„No, ano, jak se to vezme.“

Venku přijel po Allen Street jezdec.

„Marshale! Marshale!“ zvolal. „Marshale, rychle. V saloonu Alhambra došlo k přestřelce!“ Pak slyšeli vzdalující se dusot kopyt.

„Sakra!“

Wyatt Earp hodil parkerovku na stůl a sáhl po revolverovém opasku.

Jimmy vyskočil ze židle.

„Nech to na mě, bratře,“ požádal ho. „Já…“

Přiskočil ke dveřím a otevřel je.

„Počkej, Jimmy!“ zvolal Wyatt. „Musím…“

James již zmizel ve tmě.

V následujícím okamžiku třeskly výstřely. Bylo jich pět a byly vystřeleny těsně po sobě. Bylo slyšet cválající koně.

Wyatt Earp běžel ke dveřím, kolt měl v ruce.

„Jimmy!“

Dusot kopyt utichal.

Wyatt Earp stál před cihlovým domem a hleděl na ulici.

Uprostřed osvětleného čtverce, kam dopadalo světlo z jednoho okna, ležela zhroucená postava.

Wyatt Earp sešel po schodů na ulici, pohyboval se jako loutka. Potom se rozběhl, znovu se zastavil a poslední kroky šel jako loutka.

Muž, který tam ležel, byl James Earp. V pravé ruce ještě měl kolt. V nezřetelném světle jeho obličej vypadal rozmazaně.

Wyatt Earp si klekl vedle něho a převalil ho na záda. Ať už na něho střílel kdokoli, mířil dobře. Na světlé košili se Jamesi Earpovi černalo několik skvrn. Přímo na srdci.

Wyatt Earp sklonil hlavu, přitiskl bradu k hrudi a rozvzlykal se. Celý se chvěl, zatímco kolem se scházeli lidé.

Nikdo neřekl ani slovo. Všichni hleděli na toho vysokého muže, který klečel vedle svého bratra v prachu ulice a třásl se.

„Wyatte,“ řekl náhle kdosi vedle něho. Čísi ruka ho chytila za rameno.

Nejistě vstal. „To je můj bratr!“ vykřikl. „Můj bratr! Odpráskli ho jak psa, Docu. A přitom byl ještě tak mladý.“

„Wyatte!“

Okresní marshal se obrátil.

„Nemuselo to tak dopadnout,“ zajíkavě řekl. „Byli jsme úplně sami. Nikdo nestál na naší straně. Proč jste neodjel z Tombstone, dokud nebylo pozdě? Sakra, Docu, proč jste to neudělal?“ Odstrčil Hollidaye a sehnul se, aby Jamese zvedl z ulice. Potom tam stál, se svým bratrem v náručí, a vypadalo to, jako by nikoho neviděl. Vrávoravě prošel mezi lidmi, kteří se před ním rozestoupili.

Holliday šel s odstupem několika kroků za ním. Jeho tvář byl stejně tak ztrhaná jako Wyattova.

Wyatt donesl Jamese do cely a položil ho na pryčnu.

Holliday zavřel dveře a zůstal stát u nich.

„Wyatte,“ zašeptal tiše a s jakousi účastí.

Wyatt Earp se obrátil a pohlédl skrze mříže.

„Clanton věděl, že nikdo není na naší straně,“ přidušeně poznamenal. „Věděl, že jsme sami. Jinak by se toho nikdy neodvážil. Ale my jsme byli sami a Jimmy musel zemřít, protože jste vy byl v Tombstone, Hollidayi.“

Holliday pomalu prošel kanceláří a zastavil se před celou. Chytil se tyčí mřížové stěny.

„Wyatte, přišel jste o rozum? Vy sám jste Clantona provokoval a věděl jste, že udeří. Ty kulky měly opravdu zasáhnout vašeho bratra, nebo velkého Wyatta Earpa. Chcete říct, že jsem vinen smrtí vašeho bratra?“

Wyatt Earp se opřel o holou, bílou stěnu chodby vězení.

„Běžte ven, Hollidayi,“ řekl. „Běžte ven. Nechci vás ani vidět.“

Holliday se přitiskl k mříži. V jeho chladných hráčských očích jako by se objevily plamínky.

„Je to moje vina?“ zeptal se. „Vážně má vina? Víte vůbec, co říkáte, Wyatte?“

Marshal, který byl rozrušený, neodpověděl. Hleděl do bledé tváře svého bratra. Pomyslel na naděje, na přání, na štěstí, jež s ním budou pohřbeny. Wyatt nedokázal mluvit. Proč musel zemřít právě ten hoch, který byl ještě skoro dítě, kterému by nikdo nedovolil nosit revolver?

Oddělali ho a nedali mu sebemenší šanci.

Holliday cítil, co si Wyatt myslí. Dalo se to vyčíst z jeho tváře.

Náhle se rozletěly dveře. Holliday se obrátil. Dovnitř přišli Virgil a Morgan. Morgan byl ještě v kalhotách a spodní košili. Virgil neměl boty. Zůstali stát u dveří. Po nějaké době přišli dovnitř a vstoupili do cely. Nikdo z nich neřekl ani slovo, když uviděli Jamese na pryčně.

Panovalo tam ticho, mrtvolné ticho.

Náhle Morgan Earp vzhlédl. „Kdo? Clanton?“ otázal se.

Wyatt přikývl.

Morgan pohlédl na Virgila.

„Osedlejme koně,“ řekl.

Virgil mlčky přikývl. Sklonil se a vzal Jamese za ochablou ruku;

V té chvíli někdo zabušil na dveře.

Holliday se obrátil a řekl: „Kdo je?“

Klika se pohnula a dveře se se skřípěním otevřely.

Na prahu stál Cotton Wilson.

+ + + + +

„Cottone!“

Wyatt Earp vyšel z cely. Jeho tvrdá tvář byla bledá a propadlá, ale jeho oči žhnuly. Ten plamen jako by ho stravoval zevnitř.

Holliday na něj fascinován hleděl. Viděl, jak Wyatt Earp pomalu došel k Wilsonovi, sevřel pěsti a nadechl se.

„Stůj, Wyatte!“ zvolal Wilson. „Nemám zbraň! Přísahám ti, že jsem o vraždě tvého bratra nevěděl. Věř mi, nevěděl jsem to, Wyatte!“

Morgan Earp vyšel z cely a chytil Wyatta za ruku.

„Nedělej to. Ta krysa za to nestojí.“

Wyatt Earp tam zůstal stát a pokoušel se vytrhnout, ale Morgan ho pevně držel za ramena, jako ve svěráku. Wyatt Earp rychle oddechoval.

„Běžte ven, Wilsone,“ řekl Morgan rozhněvaně. „Zmizte, než vás Wyatt oddělá!“

„Chtěl jsem ti něco říct, Wyatte,“ poznamenal Wilson a nevšímal si Morgana. „Posílá mě Clanton. Vyřizuje ti, že se on a jeho bratři s vámi chtějí při východu slunce setkat za městem. Wyatte, přísahám ti, že proti tobě nikdy nezvednu zbraň. A nikdy jsem netušil, že odkrouhnou někoho z vás.“

Pohlédl Wyattovi do očí a zachvěl se. Vzal za kliku, otevřel dveře a pozpátku vyšel na ulici.

O několik vteřiny později uslyšeli, jak cválá pryč.

Takřka minutu nikdo z nich nic neřekl, potom Morgan pustil Wyatta a oba pohlédli na zaprášenou podlahu kanceláře.

Holliday odstoupil od mříže a došel k Wyattovi.

„Wyatte,“ řekl tiše zkormouceně. „Já…“

Wyatt nevzhlédl. Jeho hlas zněl prázdně a jako by to byl hlas někoho jiného, když řekl: „Běžte pryč, Hollidayi. Běžte a už se nikdy nevracejte.“

Holliday se ohlédl. Nikdo si ho nevšímal. Virgil klečel v cele vedle pryčny,a ani on nezvedl hlavu.

Holliday vyšel ven jako náměsíčný.

+ + + + +

Táborový oheň praskal.

Ike Clanton seděl na sedle a pozoroval rudé, mihotající se plameny. Bill Clanton seděl na druhé straně a pozoroval svého bratra, který měl tvář rudě nasvícenou.

„Je půlnoc,“ řekl.

Ike Clanton vzhlédl.

„Půlnoc? Tak to máme do východu slunce ještě sedm hodin času.“

Zvedl hrnek ke rtům a usrkl kávy.

„Jsou tři, nás je sedm. To musí stačit.“

Ze tmy se vynořil Cotton Wilson. Slyšel Clantonova poslední slova. Zatímco si sedl vedle Billa k ohni, řekl: „Chtěli jste oddělat Wyatta a zastřelili jste jeho nejmladšího bratra. To byla vražda a za to budete viset.“

Ike Clanton na něho pohlédl přes oheň.

„Wilsone, na čí straně stojíš? Tak buď zticha.“

Wilson na něho upřeně hleděl. Četl mu v očích a poznal, že to není planá hrozba. Při pohledu do těch očí mu přeběhl mráz po zádech.

Ike si toho všiml, protože dodal: „Drž hubu. Budeš stát u ohrady O.K. tak jako každý z nás se zbraní v ruce a budeš muset bojovat. A jestli tě Earpové dostanou do rukou, budeš viset tak jako my.“

+ + + + +

Nastala půlnoc.

Holliday otevřel dveře pokoje číslo osm. Kate se s tichým zvoláním posadila a uviděla ho, jak stojí na prahu a sotva se drží na nohou.

„Docu?“

Holliday vešel dovnitř a zavřel za sebou dveře. Jeho tvář byla bledá, byl namol.

Přišel k posteli Kate Fisherové, zůstal stát před ní a pohlédl na ni.

„Proč je druhá postel prázdná?“ zeptal se. „To tě tvůj milenec nechal ve štychu?“

Viděl, jak se zamračila, jak se jí začaly chvět rty jako dítěti, které začíná plakat. Vtom se mu podlomila kolena. Spadl na postel. Rukama objímal nohy Kate, jejichž obrysy bylo vidět pod přikrývkou. Přitiskl tvář k dece.

„Nemám na světě nikoho, jen tebe,“ hlesl. „Proč jsi mě opustila? To nevíš, jak moc tě potřebuju, Kate?“

Pohlédla na něj. Uvědomila si, jak je osamělá, a do očí jí vhrkly slzy. Objala Hollidaye kolem krku, přitiskla si jeho hlavu na prsa a houpala ji jako dítě, sem, tam.

+ + + + +

Půlnoc.

Když žena jeho bratra přišla ke stolu s konvicí kávy, Morgan Earp vzhlédl. Když promluvila, Wyatt a Virgil poslouchali.

„Takže vy chcete jít tam a bojovat s nimi.“

Nikdo jí na to nic neřekl.

„Chcete tam jít, aby vás zastřelili, tak jako zastřelili Jimmyho?“

Její manžel položil obě ruce před sebe.

„Bude lepší, když teď půjdeš spát, Mary.“

„Já ale nechci spát, slyšíš? Nechci, Virgile, nechci jít spát. Jsem tvá žena a ty máš syna. Morgane, Wyatte, já nechci, abyste šli ven a nechali se odkrouhnout jako Jimmy. Virgil je můj muž a já mám právo na to, aby tu zůstal. Ten souboj je šílenství. Řekni mu to, Wyatte. Já nechci mrtvé hrdiny.“

„Mary,“ požádal ji Virgil přidušeným hlasem. „Běž a nechej nás o samotě.“

„Ale…“

„Mary!“

Pohlédla mu do očí a náhle poznala, že všechny prosby byly zbytečné. Tiše se rozplakala. Šla ven, aniž něco dodala.

Ti tři muži zůstali sedět u stolu. V místnosti bylo ticho.

Do skleněného cylindru lampy vletěla můra a se syčením shořela.

Bylo to, jako by v té velké místnosti strnul veškerý život.

Wyatt Earp hleděl na plamínek petrolejové lampy, když do toho ticha řekl: „Budeme ty grázly muset dostat na šibenici. Jsme tři proti šesti, i když se Wilson bude držet stranou.“

„A Husk a občanský výbor?“ zeptal se Morgan. „Nemohou nám odříct pomoc.“

„Občanský výbor?“ zeptal se Virgil hlasem, jenž svědčil o beznaději. „Nehnou ani prstem, aby nám pomohli. A Clanton s tím počítá. Je možná jenom jeden člověk, který se postaví na naši stranu.“

„Myslíš Johna Hollidaye? Nevěřím, že nám ten pomůže.“

„Virgil s námi nepůjde,“ řekl Wyatt. „Jestli nepřijde Holliday, tak to budeme muset vyřídit my dva, Morgane.“

Virgil hned protestoval. „Vážně si myslíte, že zůstanu ve městě, když půjdete k ohradě? Ne, Wyatte, jsme bratři a půjdeme tam spolu. Ve dvou proti Clantonům nemáte nejmenší šanci. Naše životy jsou předurčené a nikdo proti tomu nemůže nic dělat. Budeme tam všichni a budeme bojovat, tak jako jsme zatím bojovali za právo a pořádek vždycky.“

Wyatt Earp odstrčil židli a vstal.

„Jdu do hotelu,“ řekl a sáhl po revolverovém opasku. „Zůstaňte tady, dokud se nevrátím.“

+ + + + +

Wyatt Earp vyšel z Hollidayova prázdného pokoje. Chvíli stál v přítmí na chodbě. Že by Holliday odjel z Tombstone? Potom ho něco napadlo a vydal se po chodbě. Při tom četl čísla dveří.

Pak přišel k těm, na které si myslel. Číslo osm.

Chtěl zaklepat, ale svěsil ruku a namísto toho dveře hned otevřel.

Holliday ležel na břiše na posteli a chraplavě oddechoval.

Wyatt Earp neztrácel čas tím, že by rozsvěcoval lampu. Chytil Hollidaye za rameno.

„Docu!“

Holliday zasténal a znovu si lehl.

Wyatt Earp jím opět zatřásl.

„Docu, zatraceně, probuďte se! Otevřete oči!“

Holliday znovu zasténal, avšak oči měl pořád zavřené.

Wyatt Earp cítil, jak se ho zmocnilo zklamání. Neslyšel, že se otevřely dveře vedlejšího pokoje, neslyšel, jak se k němu blíží čísi kroky. Teprve, když se ozvalo: „Co od něho chcete? To nevidíte, že vás nemůže slyšet?“ se otočil.

Věděl, že to je Kate Fisherová, přestože ji v tom pološeru nemohl poznat, její hlas poznal.

„Poprvé v životě někoho prosím o pomoc. Jenže on je opilý.“

Sehnul se k Hollidayovi a znovu jím zalomcoval.

„Docu, slyšíte mě? Docu? Potřebuju vás.“

„Přestaňte!“

Kate Fisherová mu odtrhla ruce.

„Nemůže vás slyšet a já ani nechci, aby vás slyšel. Miluji ho a nechci ho ztratit. Vrátil se ke mně. Jděte už.“

Wyatt Earp slyšel, jak vzlyká. Vtom se mu vybavila Mary Earpová.

Ztěžka přikývl.

„Chápu. Ale jak ho chcete dostat z města tak, aby se nesetkal s Johnnym Ringem? Přeju vám štěstí, po kterém toužíte, madam.“

Wyatt Earp šel ven a vyšel na prázdnou ulici. Věděl, že boj proti Clantonům bude velmi těžký.

A přesto byl odhodlán jít k ohradě před městem, až vyjde slunce. Půjdou, on, Virgil a Morgan. Neměli šanci, a přesto byli rozhodnuti splnit svou povinnost.

+ + + + +

Šest hodin ráno.

Virgilu Earpovi se to ráno zdálo být nějak moc chladné. Do místnosti pronikalo šero a začaly se objevovat obrysy předmětů. Virgil ležel na posteli oblečený, pouze kabát a holínky měl na věšáku a na zemi. Slyšel, jak vedle něho oddechuje Mary.

Opatrně natáhl ruku po stříbrných kapesních hodinkách na nočním stolku. Snažil se být tichý, nechtěl Mary probudit. Lehce odklopil víčko a podíval se na ně. Byla tma a moc toho nebylo vidět.

Bylo přesně šest.

Pomalu se posadil a přehodil nohy přes okraj postele. Obul se a šel do sousedního pokoje, kde spal jeho syn. Nějakou dobu stál u dětské postýlky a hleděl na jeho usmívající se obličej. Potom mu přetáhl přikrývku až k bradě a šel do ložnice. Zatímco si oblékal kabát a připínal zbraňový opasek, díval se na Mary, která tvrdě spala.

Zkontroloval, zda jsou bubínky nabité. Dal kolt zpět do pouzdra a tiše přišel k posteli, na které spala Mary. Sklonil se a políbil ji na rty. Trochu se pohnula, ale neotevřela oči.

Viděl, že má na řasách slzy, poznal, že nespí. Nechtěla mu to ztěžovat. Na chvíli se mu na tváři objevil úsměv, pak šel ven.

Mary Earpová otevřela oči, v nichž byly slzy, a pohlédla na dveře, které se za ním zavřely. Naslouchala jeho krokům, když šel dolů po schodech a modlila se: „Bože, ochraňuj ho! Ochraňuj ho! A vrať mi ho zpátky! Přiveď mi ho zpátky!“ Rozvzlykala se a zabořila obličej do polštáře. Třásla se jí ramena.

+ + + + +

John Holliday otevřel oči. Chvíli nevěděl, kde je. Rychle se opřel o lokty a rozhlédl se.

Kate Fisherová, která seděla u okna, přišla k němu.

Holliday na ni pohlédl a zeptal se, kolik je hodin.

„Prosím tě, lehni si, Docu,“ řekla. „Potřebuješ klid.“

Holliday vyskočil z postele a odstrčil ji. Šel k židli, přes kterou visel jeho kabát a vesta, a vytáhl hodinky.

„Už je po šesté. Za hodinu vyjde slunce a pak začne ten souboj.“

„Ty tam nepůjdeš,“ řekla Kate. „Rozhodl ses pro mě, Docu. Co ti je do soubojů cizích lidí?“

Holliday se otočil a zastřeně na ni pohlédl.

„On byl tady. Vím, že tu byl. A já jsem byl opilý. Byl tady, protože mě potřeboval. Poprvé někoho potřeboval. A já jsem byl opilý.“

„ A já? Já jsem nic? Nikdy jsi na mě nemyslel. Mysli jednou na mě, Docu.“

„On mě potřebuje a já jsem tu nebyl. Přišel a prosil mě o pomoc. Mě!“ Holliday mluvil sám k sobě.

„Ano, když tě potřeboval,“ poznamenala Kate. „Ale on nestojí o tvé přátelství. Sám jsi mi to řekl. Proč ses včera opil, Docu? On nechce tvé přátelství. Neslyšíš?“

Holliday přišel k umývadlu a ponořil svůj obličej do chladné vody v porcelánové míse. Potom se utřel. Jeho pohyby byly trhavé a nejisté.

„Jestli půjdeš ven tak, jak teď jsi, neodpočatý , budeš těm banditům vydán napospas. Nebudeš mít proti těm chladnokrevným dravcům šanci, Docu,“ varovala ho. V jejích očích se zračil strach.

Holliday hodil ručník na umývadlo.

„Tak mě nechej umřít s jediným přítelem, kterého jsem kdy měl,“ řekl. „Kde je můj revolver?“

„Docu, prosím tě, aspoň jedinkrát mysli na mě. A na to, co budu dělat, jestli – jestli…“ Posadila se na postel a vzlykala.

Holliday pohlédl na malý kolt, který visel v ramenním pouzdře na jeho kabátě. Ta malorážní zbraň se možná hodila k hracímu stolu, protože její hlaveň nebyla dlouhá a bylo lehké ji vytáhnout, k pistolnickému souboji se však nehodila.

Doc si už dál Kate nevšímal a šel do svého pokoje, kde zpod postele vytáhl cestovní tašku. Vyházel z ní prádlo, až konečně narazil na kov a vytáhl revolver ráže 44 zabalený ve staré košili. Byla to ruská zbraň. Holliday vytáhl široký kožený opasek s pouzdrem a připnul si pouzdro ke stehnu. Pak začal revolver nabíjet náboji z krabičky a hrst nábojů strčil do kapsy kabátu.

Když se obrátil, stála ve dveřích Kate Fisherová. Vrhl na ni krátký pohled, strčil revolver do pouzdra a sáhl po svém tmavém stetsonu, který si před zrcadlem dal na hlavu, aniž by se česal.

Upravil si košili a šel ke dveřím.

Kate Fisherová se mu postavila do cesty.

„Ty chceš opravdu jít?“ hlesla.

„Uhni. Potřebuje mě a já tam půjdu.“

„A na mě nemyslíš? Jsem pro tebe tak málo jako ostatní. Když jsi dnes v noci přišel ke mně, myslela jsem si, že bychom mohli začít znovu.“

„Přišel čas.“

„Docu, jestli teď půjdeš ven, tak – tak tu už nebudu, až se vrátíš.“

„Budeš tady, jakos tu byla vždycky.“

„Ne, Docu. Tentokrát ne. Nebudu čekat, až někdo přijde, aby mi pověděl, že tě zastřelili. Za hodinu jede dostavník, který mě odveze do Fairbanksu na nádraží. Jestli teďpůjdeš, už mě nikdy neuvidíš.“

Chvíli se zdálo, že jí chce něco odpovědět, ale potom Kate odstrčil a běžel po schodech dolů.

+ + + + +

Vzduch byl svěží a čistý. Holliday se zhluboka nadechl a vyrazil po chodníku k marshalové úřadovně. Brzy muselo vyjít slunce. Na východě, nad černými stěnami Dragoon Mountains, již měla obloha světlou růžovou barvu, která ohlašovala blížící se svítání.

Holliday pomyslel na Johnnyho Ringa. Východ slunce v něm probudil pocit, jaký už dlouho neznal. Poprvé od dětství se radoval, že přišel nový den. A toužil po okamžiku, až se slunce vyhoupne nad hory.

Na chvíli se zastavil před těžkými dubovými dveřmi. Před ním se v ranním vánku houpal štít, který každému oznamoval, že tady je sídlo marshala Tombstone.

Otevřel dveře. Tři muži u psacího stolu se otočili. Nikdo z Earpů nic neřekl, když Holliday vešel dovnitř a rozhlédl se.

Na stole ležely tři brokovnice a mnoho krabiček s náboji.

Wyatt Earp vzal jednu z pušek a podal ji Hollidayovi, ale ten jenom zavrtěl hlavou. Roztáhl cípy svého saka, aby jim ukázal, že má revolver v pouzdře a že puška není zbraň pro něho.

Wyatt Earp mlčky přikývl a strčil hrst nábojů se sekaným olovem do kapsy, pak vzal parkerovku a kývl na svoje bratry.

Čtyři muži mlčky vyšli z kanceláře. Venku již svítalo.

Wyatt Earp zůstal stát a rozhlédl se, potom šel doprostřed ulice a ostatní jej následovali. Vedle sebe kráčeli po Allen Street a nikdo z nich neřekl jediné slovo.

Písek ulice jim křupal pod podrážkami. Nikde nikdo. Vtom se objevila postava na konci ulice a zase rychle zmizela.

„Teď o nás už ví,“ řekl Wyatt. „Clanton a jeho banda vědí, že přijdeme. Myslete na to, že Jimovi nedali šanci.“

Vzal parkerovku do levé ruky. Na vestě se mu leskla hvězda okresního marshala. Virgil a Morgan měli také odznaky marshalů.

Doc Holliday věděl, že toto pronásledování bandy zlodějů dobytka a desperátů bude trpkým osobním bojem mezi Earpy a Clantony. Toto byli muži rozhodnutí bojovat bez slitování, protože vražda Jamese Earpa Clantony postavila mimo jakoukoli shovívavost.

Ohrada O.K. se rozléhala těsně za městem. Byla to největší ohrada v okolí a kromě výběhů tam byly i ruiny staré cihlové stavby. Leželo tam harampádí, kola od vozů a soudky, železné ráfky a rozmlácené bedny.

Za posledním domem na pravé straně ulice viděl Wyatt Earp několik mužů, kteří u ohrady zahnuli za roh. I Holliday je musel vidět. Strčil si cíp saka za revolverové pouzdro.

„To jsou oni,“ řekl Wyatt, aniž by se zastavil. Poznal Ikea, Billa a Finna Clantonovy. McLawryovy a Ringa neviděl, ani Cotton Wilson nebyl nikde v dohledu. Wyatt Earp ale věděl, že Ike Clanton svou šanci tak lehkomyslně nepustí.

„Dávejte pozor na to zbořeniště,“ řekl. „Ringo, Wilson a oba McLawryové musejí být za tou stěnou. Musíme se dostat co nejblíž k ní.“

Upřeně se díval na Ikea Clantona. Natáhl kohoutek své parkerovky a šel k mostu, který vedl přes potok.

Holliday kráčel tři yardy za ním. Ruku měl nad pažbou svého koltu. Hledal Ringa, ale toho nebylo vidět.

Pomalu se blížili ke korytu potoka, v rukou drželi zbraně.

Clantonové se v ohradě ještě stále nehýbali. Vypadalo to, že čekají.

„Je to past, Wyatte,“ varoval Virgil. „Clantonové jsou jenom návnada.“

„Já vím,“ zašeptal Virgil. „Čekají, až přijdeme…“ V té chvíli se Holliday vrhl na Wyatta Earpa a oba se skáceli z mostu. V ohradě O.K. třeskl výstřel a potom se ozvaly další dvě rány.

Byl slyšet přidušený výkřik. Virgil šel k zemi a skutálel se mezi kaktusy do vyschlého koryta.

„Virgile!“ zvolal Wyatt přeskakujícím hlasem.

Zasažený se plazil k protilehlému břehu, sténal a táhl za sebou svou parkerovku.

Holliday viděl, jak Morgan běží přes most, a zvolal: „Kryj se!“

To však již třeskla Morganova puška.

+ + + + +

Wyatt Earp přikrčen běžel ke kraji koryta. Kulky se zavrtávaly do země těsně vedle něho. U břehu se vrhl k zemi. Viděl, jak Morgan v běhu střílí z parkerovky.

Wyatt se převalil přes okraj břehu. Běžel teď jiným směrem a viděl, že se za jedním kůlem ohrady někdo objevil. Uslyšel výstřely a cítil, že mu něco trhlo rukávem košile. Vrhl se za hromadu starých sudů. Naráz zmáčkl oba kohoutky parkerovky.

Krátkohlavňová brokovnice zaduněla jako dělo. Muž v ohradě vykřikl. Přes dým z výstřelů Wyatt viděl, jak muž rozhodil ruce a skácel se k zemi.

„Finn to koupil!“ vykřikl jeden z Clantonů.

Wyatt Earp neztrácel čas tím, že by brokovnici znovu nabil. Odstrčil ji a tasil kolt s dlouhou hlavní. Ze zbořeniště střílely pušky a z koryta potoka Hollidayův a Virgilův kolt.

Morgan Earp ležel za žlabem a nabíjel pušku. Wyatt viděl, jak mu dal znamení. Morgan chtěl, aby ho kryl.

Wyatt se okamžitě zvedl na kolena a posunul dlouhou hlaveň koltu nad soudky. Začal pálit a v tom okamžiku Morgan vyrazil a běžel k ohradě.

Za starým harampádím se postavil jeden bandita a zalícil.

Wyatt vystřelil tak rychle, jak to jen šlo. Bandita tiše spadl na starý sud a zůstal ležet.

Morgan přiběhl k brance ohrady a vrhl se k zemi. Aniž by nějak vybíral místo, rovnou se převalil pod tyčí ohrady.

Jeho parkerovka dvakrát zaduněla.

Ve vzduchu se vznášel kouř.

Wyatt Earp se rozběhl k Morganovi. Střelci ve zbořeništi ho nyní měli na mušce. Běžel tak rychle, jak to jen šlo, a kličkoval při tom. Kolem něho se do země zavrtávaly kulky. Přesto se mu povedlo tak jako Morganovi podlézt pod brankou do ohrady. Zadýchán zůstal ležet kryt harampádím.

Morgan právě zmizel mezi bednami a sudy.

Když Wyatt pootočil hlavu, uviděl několik koní a zároveň jednoho soupeře, který právě dával nohu do třmenu a chtěl se vyšvihnout do sedla vraníka.

Byl to Cotton Wilson. Bývalý marshal se pokoušel ujet pryč.

Wyatt viděl, jak se Wilson vyhoupl do sedla a sáhl po uzdě. Zvedl revolver a namířil na Wilsona.

„Cottone!“ vykřikl.

Wilson se otočil v sedle a spatřil zbraň, ale nezastavil se, nýbrž valacha pobídl ostruhami a vyrazil k plotu ohrady na opačné straně. Chtěl ho přeskočit.

Wyatt Earp měl pocit, že se celý boj točí jenom kolem tohoto jezdce. Zvedl zbraň, ale jako by ho odmítl poslouchat ukazováček.

Cotton Wilson jel k plotu. V tom okamžiku třeskly za sebou tři výstřely, z místa, kde ležel Morgan Earp.

Prchající zatáhl za uzdu. Vypadalo to jako bezděký pohyb. Kůň se začal točit na místě a Wilson se zhroutil na hrušku sedla. Několik vteřin se v něm držel a potom spadl. Při tom zůstal viset ve třmeni a takto jej kůň vlekl za sebou.

Po nějaké době se noha uvolnila a bezvládný Wilson v rychlosti naletěl na branku, před níž pak zůstal ležet.

Wyatt Earp vedle sebe uviděl stín a obrátil se. Zvedl kolt. Cítil, jak mu jej někdo srazil k zemi, a potom řekl Holliday: „Ve zbořeništi jsou schovaní Ike a Bill Clantonovi, Frank McLawry a Ringo. Musíme je odtud vyhnat, jinak nás oddělají jednoho po druhém.“

Sklonil se, když jedna z kulek provrtala sud, za nímž se kryli.

„Jak se daří Virgilovi?“ zeptal se Wyatt.

„Kulka ho trefila do boku, ale jen ho škrábla. Wyatte, kryj mě, zkusím se dostat za zbořeniště. Teď!“

Wyatt Earp ho chtěl zastavit, ale Holliday už se rozběhl. Wyatt vystřílel oba své revolvery. Do stěny se zavrtávaly střely, pak Holliday zmizel za starými koly od vozů.

Ze břehu potoka se v pravidelných intervalech ozývala Virgilova brokovnice.

Na druhé straně střílel Holliday z revolveru. Ke zbořeništi se plazil Morgan, pušku při tom držel před sebou. Wyatt Earp nabil své kolty, aniž to kontroloval pohledem. Ozvala se winchestrovka a vzápětí i brokovnice.

Morgan Earp ležel na zemi a už se plazil jenom pomalu. U zbořeniště klečel jen protivník. Wyatt Earp poznal Franka McLawryho. Bandita ještě stále měl v rukou winchestrovku a pozoroval Morgana. Potom se však naklonil a zůstal ležet na zemi.

Wyatt vyskočil a rozběhl se. Přiběhl k Morganovi a odtáhl ho do úkrytu. Morganovi tekla z levého ramene krev.

Wyatt opřel bratra a o sud a řekl: „Měj kolt v ruce a dávej pozor, aby tudy nikdo neprošel.“

Vyrazil ke zbořeništi. Viděl, že Holliday tam utíká z druhé strany.

Wyatt ztratil Hollidaye z dohledu, zato se před ním objevil obličej ve zbořeništi. V běhu vystřelil. Muž zmizel, když se těsně vedle něho do stěny zavrtala kulka.

Wyatt skočil na zem a převalil se za roh. Viděl, jak se jeho protivník otočil. Ten muž zvedl ruku, ve které držel kolt. Potom se zastavil. Wyatt klidně ležel a tak mohl mířit. Vystřelil a v té chvíli poznal, že to je Ike Clanton. Přes dým viděl bosse desperátů, jak rozhodil rukama a zavrávoral. Několik vteřin zůstal stát. Opíral se o stěnu a pokoušel se zvednout ruku s koltem.

Z druhé strany se ozval Holliday: „Johnny Ringo, hledáš mě? Tady jsem.“

Krátce po sobě padly dva výstřely a rozhostilo se ticho.

Ike Clanton ještě pořád stál u stěny. Měl šedý, propadlý obličej, a když zvedl revolver, ruka se mu chvěla. Wyatt Earp klidně čekal, až na něho Clanton namířil.

Potom zmáčkl spoušť. Když vypálil, pomyslel na nesmyslnou smrt svého nejmladšího bratra.

Clanton na něj hleděl. Ještě stál, ale potom se mu podlomily nohy a svezl se po stěně. Zůstal sedět u ní, hlavu skloněnou.

Wyatt ještě celou minutu ležel na zemi, než se pomalu a ztěžka zvedl.

Bylo naprosté ticho.

Již nepadl žádný výstřel, a to ticho mu nahánělo hrůzu víc než střelba.

Jak dlouho to trvalo? Minuty? Hodiny? Celou věčnost.

Wyatt Earp vyšel kolem Clantona ze zbořeniště.

U branky ohrady ležel muž. O dva kroky dál se o branku opíral Holliday. Byl bledý. Pokoušel se kapesníkem, který si tiskl k ústům, zadusit kašel.

Z jeho očí se dalo vyčíst pohrdání světem.

Wyatt se u něho zastavil a pohlédl na Johnnyho Ringa. Potom zvedl hlavu. Holliday pomalu zastrčil kapesník do rukávu saka a pohlédl za muže zákona na východ.

Vyšlo slunce a zalilo svou září horizont.

„Nový den, Wyatte,“ zamumlal. „A ještě pořád to není poslední den.“

+ + + + +

O tři dny později, večer 21. března roku 1891 sledoval Wyatt Earp od barového pultu saloonu Alhambra, jak Holliday už dvě hodiny bez ustání vyhrává v pokeru.

Když odbila půlnoc, Holliday náhle přestal hrát, strčil vyhrané peníze do kapsy a přišel k výčepnímu pultu.

„Proč jste přestal, Docu?“ otázal se Wyatt Earp.

Holliday si vzal sklenici.

„Už jsem vám to přece jednou řekl: Dobrý hráč se nikdy nesnaží přinutit Štěstěnu, aby stála při něm.“

„Hodně jste vyhrál.“

„Dvanáct set.“

„A co budete dělat teď, Docu?“

„Půjdu do hotelu do pokoje a opiju se, Wyatte. Pak se mi lépe spí. Slyšel jsem, že chcete zpátky do Kansasu? Do Dodge City? Asi je to naposledy, co se vidíme. To je úleva.

A teď mě omluvte, marshale. Mám schůzku s dvacet osm let starou whisky, jestli etiketa neklame. Napijme se na šťastnou budoucnost, ve které se už asi nikdy nepotkáme.“

Wyatt Earp na něho zvědavě pohlédl.

„Co je s Kate, Docu? Slyšel jste o ní něco?“

Holliday hleděl do své sklenice.

„Nemyslím, že se budu řídit vaší radou a dám kartám vale,“ řekl vyhýbavě. „Vy budete dál nosit hvězdu a já – no, nemůžu přece své jediné přátele, karty, nechat ve štychu. Jednu útěchu mít budu, Wyatte. Zemřu bohatý. Na zdraví.“

Zvedl sklenici, pomalu, s požitkem se napil a řekl: „Teď musím jít.“

Wyatt Earp zamyšleně přikývl.

„Mějte se hezky, Docu. Jestli někdy uvidíte Kate Fisherovou, tak ji ode mě pozdravujte. Řekněte jí – ale co…“

„Jste fanatik, Wyatte,“ zamumlal Holliday. Letmo si pročísl knír a řekl: „Jste hrdý na ten kousek plechu? Někdy si myslím, Wyatte, že my dva bychom dokázali hodně. Jenže vy máte ty vaše ideály. Myslím, že vy a Kate byste byli dobří manželé. Oba máte ideály, i když různé.“

Hráč se usmál a odstrčil sklenici po výčepním pultu. „Ať se vám daří, marshale!“

„Bůh s vámi, Docu.“ Wyatt Earp mu podal ruku.

Holliday na ni několik vteřin hleděl, jako by dumal nad tím, zda si s ním má potřást rukou. Pak to učinil a vzal si klobouk a rychle šel ke dveřím.

Wyatt Earp hleděl za ním. Neusmíval se. Zahloubán do svých myšlenek zašeptal: „Docu?“

Slyšel však pouze skřípání pantů.

Holliday odešel ze saloonu Alhambra.