John Kirby

Colorado western 153. Bez slitování

Byli to dva tvrdí, obávaní muži s ocelovými pěstmi, bleskovými kolty a železnou vůlí: zkušený marshal James Banner a chladnokrevný obchodník Harvey Mitchell. Jejich cesty se neustále křížily, ale oba věděli, že na světě je místo jen pro jednoho z nich. Když chtěl Mitchell ovládnout Bonanza City, narazila kosa na kámen. Tamní marshal se totiž jmenoval James Banner. To však nebylo všechno.

Jezdci stáli ve stínu skupiny topolů. Kromě nejasných, tmavých siluet jejich koní byly vidět pouze žhavé konce jejich cigaret.

Muž, jenž jel k nim, věděl, že to jsou tři jezdci, přestože je téměř nemohl vidět. Pod stromy byla příliš velká tma.

Jezdec slyšel cvaknutí, kdosi nabil winchestrovku. Zastavil dvacet yardů od těch mužů. Pod sakem měl pravou ruku položenou na kovové pažbě revolveru.

Sklonil se ze sedla a pokusil se vidět něco víc.

„Bannocku?“ zeptal se.

Ze tmy pod stromy se ozvalo tlumené frkání koně a pak tiché cinkání ohlávky, když zvíře trhlo hlavou.

„Ano?“ řekl jeden z mužů pod stromy. „To jste vy, Mitchelli? Jeďte sem!“

Jezdec jel mezi stromy.

Vtom se ze tmy vynořila ruka, která chytila jeho kentuckyho za ohlávku.

V temnotě vzplála sirka a na chvíli ozářila obličej muže, který přivřel oči. Nato sirka zhasla.

„To je Mitchell,“ řekl jeden z těch mužů. „Pusť jeho koně, Clayi!“

Jezdec cítil, jak ten neznámý pustil jeho koně. Nezřetelně viděl obrysy muže, který se sklonil přes hrušku sedla a strčil pušku do sedlového pouzdra.

Potom kdosi řekl: „Vyrazili jsme hned, jak nás dostihl váš dopis, Mitchelli.“

Žhavý konec cigarety, kterou měl muž v ústech, se pohnul, když hovořil.

„Jo,“ protáhl další hlas. „Co je to za akce, co jste nám o ní psal?“

„Měli byste pro mě něco udělat,“ odpověděl jezdec a vytáhl z kapsy saka doutník. „Neměl byste oheň,

Bannocku? Děkuju. Na ceně se dohodneme.“

„Možná,“ řekl hlas z temnoty. „O koho jde, Mitchelli?“

„Ten muž je městský marshal vBonanze,“ odpověděl jezdec. Vytáhl doutník z úst a dodal: „Jmenuje se Banner, James Banner.“

+ + + + +

James Banner stál u umývadla a smýval si zbytek pěny z tváře, když kdosi zespodu zabušil na podlahu jeho pokoje, který se nacházel v prvním patře penzionu.

Dupl nohou, aby ukázal, že je vzhůru. Potom si utřel obličej, šel k posteli a začal se oblékat.

Když se oblékl, krátce pohlédl do zrcadla. Měl na sobě světlé kalhoty a holínky sahající až pod kolena, bez ostruh, k tomu vestu z pravého čínského hedvábí a bílou košili s černou kravatou. K tomu elegantní pruhované sako s tmavým sametovým límcem a plochý texaský klobouk, vykartáčovaný a se stříbrnou stužkou.

Po chvíli vzal ze skoby těžký revolverový opasek a přehodil si ho přes rameno. Pak zvedl padací dveře, od kterých vedl žebřík přímo do kuchyně.

Paní Baiswaterová stála u krbu nad dvěma pánvemi, v nichž se smažily steaky a sázená vejce. Když za sebou James Banner zavřel padací dveře a sešel po žebříku dolů, ani nevzhlédla.

„Dobré ráno,“ řekl. „Zaspal jsem, paní Baiswaterová?“

Šedovlasá žena vzala jednu pánev z kamen a poznamenala: „Včera večer jste šel asi pozdě spát, co?“

James Banner pověsil revolverový opasek na židli, hodil klobouk na další židli a posadil se.

„Přišel j sem domů kolem půlnoci,“ zamumlal a nalil si šálek kávy.

„Opravdu?“ řekla žena u kamen a utřela si ruce o zástěru. „To mi asi jde budík špatně. Byly na něm totiž čtyři ráno. Nespal jste ani tři hodiny, pane Bannere. Jak může dospělý muž…“

„Hm, to voní dobře,“ skočil jí do řeči. „Buďte tak hodná a přineste mi něco k snědku! Za chvíli jedu ke Kerber Creeku. U brodu je stádo dvou tisíc kusů dobytka z Nového Mexika.“

Paní Baiswaterová mu předložila steak, korunovaný třemi volskymi oky.

„Hrál jste včera večer zase v McArthurově saloonu, pane Bannere?“

„Jemožné, že jsem tam byl,“ odvětil James Banner a pohlédl přes šálek kávy k oknu.

Main Street města Bonanza City byla zalita ranním sluncem, jež sice bylo chladné, ale přátelské.

„Rád bych věděla, proč jste ještě marshal,“ řekla ta šedovlasá žen, obrácená ke kamnům. „Někdo jako vy by si přece mohl kartami vydělat jmění.“

„Štěstí v kartách je nestálé jako láska krásné ženy,“ řekl James Banner. „Někdy se na vás usměje, jindy se tváří, že vás nezná. Je něco nového?“

„Do města přijelo několik cizinců,“ řekla paní Baiswaterová. „Kolem šesté. Tři jezdci. Jeli k marshalové úřadovně, a když zase vyšli, neměli u sebe kolty. Odevzdali tam zbraně.“

James Banner si dal do úst sousto, když tu se na druhé straně ulice objevil muž se dvěma osedlanými koňmi.

„Tam jde Jeb,“ řekl a napil se kávy, aby spláchl steak.

„Nejdřív se najezte,“ poznamenala paní Baiswaterová. „Nemůžete přece být pořád hladový. Nepůjdete odtud, dokud se nenajíte.“

+ + + + +

„To je stádo!“

Jebediah Smith se postavil ve třmenech, aby viděl na to mocné stádo.

James Banner, který stál vedle něj na plochém, travnatém temeni kopce, viděl ohbí Kerber Creeku. Hladina se ve slunci leskla.

James Banner pomalu jel mezi pasoucím se dobytkem k táboru kovbojů poblíž řeky. Sestával pouze z jednoho krytého vozu a pojízdné kuchyně, před níž se pohyboval kuchař.

V závětří obou vozů měli honáci lůžka, byly tam deky a kabáty. V lasové ohradě stálo nějakých dvacet koní.

James Banner doprovázený Smithem projel mezi vozy a jel ke kuchaři.

Ten, když je viděl, si utřel ruce do zástěry, sundal svůj pomačkaný, špinavý stetson a utřel si rukávem čelo.

Mimo kuchaře byl v táboře již pouze jeden mladý jezdec, který se umýval u vědra s vodou. Dvou příchozích si nevšímal. Kuchař k nim však přišel.

„Co je?“

James Banner se opřel o hrušku sedla.

„Jsem městský marshal v Bonanza City,“ prohodil. „Chtěl bych mluvit s bossem vašeho mužstva.“

„Tam jede,“ řekl kuchař a ukázal na jezdce, který cválal k táboru. „Jestli chcete kávu, tak sesedněte, marshale!“

James Banner seskočil ze sedla a hodil uzdu Smithovi.

„Proč ne?“

„Káva stojí u ohně. Vezměte si hrnek.“

James Banner vzal hadr ležící u ohně a vzal konvici z ohniště.

Když si nalil do hrnku, zastavil jezdec, jehož viděl přijíždět, u ohně.

„Vítejte,“ pozdravil. „Jak vám chutná naše káva?“

„Děkujeme.“

Jezdec vyčerpaně a toporně seskočil ze sedla.

„Předtím jsem vás viděl,“ řekl. Vzal hrnek a také si nalil.

Pohlédl na Jamese Bannera: „Co vy tady?“

„Jsem městský marshal Bonanza City,“ vysvětlil Banner.

„Poctil jste nás zdvořilostní návštěvou?“

„Taky bych rád věděl, jak dlouho hodláte zůstat, pane – jak se jmenujete?“

„Kirby McIntosh.“

McIntosh si dřepl k ohni a napil se kávy.

„Tady je zakázáno pást dobytek?“ zeptal se. „Tvrdili mi, že tyto pastviny jsou volné.“

James Banner přikývl. „Ano.“ Ubalil si cigaretu a vytáhl z ohně větev, jejímž hořícím koncem si zapálil. „Rančeři tady v okolí mají strach, že stáda z jihu by sem mohla zavléct texaskou horečku, klíšťata nebo dobytčí mor.“

„Toto stádo je ze severu Nového Mexika,“ řekl McIntosh. „Je ze tří různých skupin, které pocházejí z různých rančů v okolí Cedar Hill v oblasti San Juan. To stádo je naprosto v pořádku. Ženeme je do Salidy. Odtud ho Denver & Rio Grande Western Railroad Company přepraví do Denveru.“

James Banner přikývl. „Proč je neženete rovnou do Salidy?“ zeptal se.

McIntosh pokrčil rameny. „Máme za sebou náročnou cestu. Abychom ušetřili čas, vydali jsme se přes Continental Mountains. Hnali jsme stádo dva dny a dvě noci přes Cocheropu, ten zatracený průsmyk. U hranic se při přestřelce s Apači kmene Jicarillas splašilo. Zvířata ztratila na váze. Máme dva dny času a chceme, aby se tu napásla.“

„Tak dobře,“ souhlasil James Banner. „Můžete zůstat. Ale snažte se, aby se zvířata nezatoulala na pozemky okolních rančů. Od té doby, co sem před dvěma roky jedno stádo plemene San Saba zavleklo texaskou horečku, jsou rančeři opatrní. Každá vaše kráva, která se dostane na jejich pozemky, bude zastřelena a spálena.“

McIntosh přikývl. „Děkuji, pane.“

„Jmenuju se Banner.“

„Banner?“ podivil se kdosi. „James Banner?“

James Banner vzhlédl. Mladý kovboj, kterého viděl u žlabu, přišel k ohni.

Chvíli na sebe zkoumavě hleděli. Mladík měl pohlednou tvář s vystouplými lícními kostmi a zapadlé modré oči. Měl na sobě pouze džíny a košili, na hlavě neměl klobouk.

James Banner přikývl. Mladíkovi se zajiskřilo v očích. Sedl si k ohni a sáhl po konvici kávy.

„Nebyl jste dřív marshalem v Pagosa Sprinte?“

„Byl.“

James Banner cítil, jak si ho ten muž měří pohledem. Potom kovboj sklonil hlavu a nasypal si do kávy několik lžic cukru.

Marshal vstal a řekl: „Díky za kávu, pane McIntoshi. A až přijedete s vašimi lidmi do Bonanza City, jste srdečně vítán. Ale nejprve byste měli zajít do marshalovy úřadovny.

V Bonanza City je zákaz nošení zbraní. Pokud bude někdo z vašich mužů přistižen s koltem, půjde na čtyřiadvacet hodin za mříže.“

Sáhl si na klobouk a šel ke svému koni, kterého Smith ještě stále držel za uzdu. Strčil nohu do třmenu a vyšvihl se do sedla.

Když mu Smith hodil uzdu, přišel k nim McIntosh. Chytil Bannerova koně za ohlávku a řekl: „Chlapi si v Bonanze jenom chtějí zašpásovat, marshale,“ řekl. „Hnali dva tisíce kusů dobytka mnoho set mil přes indiánské uzemí, hory a řeky. Jestli někde rozbijí nějaký talíř, tak to samozřejmě zaplatím. Ale dávám vám své slovo, že se osobně postarám o to, že každý z nich odevzdá svůj kolt.“

„Dobrá,“ podotkl James Banner. „Kvůli rvačce nikdo zatčen nebude, pokud zaplatí, co rozbil.“

Pohlédl přes McIntoshův zpocený a zaprášený klobouk na mladého jezdce, který ještě stále seděl u ohně a díval se na něho.

„Kdo to je?“ zeptal se.

McIntosh se otočil. „Není s ním něco v pořádku?“ zeptal se. „Najal jsem ho v Pagosa Springs, protože jsme při přestřelce s Apači přišli o dva muže. V Pagosa Springs proti němu nic neměli, marshale.“

James Banner pomalu pohlédl jinam a zavrtěl hlavou.

„Ani tady proti němu nic nemáme. Chtěl jsem jenom vědět, kdo to je,“ zamyšleně odvětil.

Sáhl si na krempu klobouku, obrátil svého cayuse a pomalu vyjel. Smith jel s určitým odstupem za ním.

+ + + + +

Před marshalovou úřadovnou slezl z koně a hodil uzdu Smithovi, aby zvíře odvedl do stáje. Pak šel do kanceláře. Vytáhl zásuvku se zatykači a listoval v nich.

Podobizna Bena McKedricka nebyla na žádném z nich. Banner vrátil zatykače do zásuvky. Potom šel ven, přešel sluncem zalitou ulici a na druhé straně se pomalu vydal k saloonu Saguache.

Před dveřmi vypletenými lýkem se na chvilku zastavil, pak je pravým ramenem rozrazil a vešel do potemnělé místnosti. Saloon Saguache byl největší v Bonanza City, ale tou dobou zel prázdnotou.

James Banner pomalu šel k pultu a opřel se o mosazné pažení.

„Whisky!“

Barman postavil sklenici na výčepní pult a nalil mu whisky.

James Banner zvedl sklenici ke rtům, ale nenapil se. V dlouhých zrcadlech se zlacenými rámy, které visely za barem, viděl, jak se na druhé straně saloonu rozhrnul sametový závěs a dovnitř vešel nějaký muž.

Nebyl tak vysoký jako James, ale zato byl podsaditější. Měl na sobě elegantní, světlý městský oděv a neměl klobouk. Vlasy měl řídké a na temeni dokonce malou pleš. V jeho široké, tmavé tváři jiskřily tmavé oči.

James Banner pozoroval v zrcadle, jak muž došel k barovému pultu, a postavil se vedle něho.

„Ahoj, Harvey!“ řekl, aniž vzhlédl.

Barman okamžitě postavil na pult sklenici, kterou čistil, a šel ven.

„Ahoj, Jamesi!“ odvětil Harvey Mitchell stejným tónem.

Vzal si sklenici a nalil z láhve, která stála před Jamesem Bannerem.

„Viděl jsem z okna, jak sem jdeš,“ podotkl. „Co tě sem přivádí, Jamesi?“

Banner si točil sklenicí mezi prsty pravé ruky. „Slyšel jsem, že se snažíš skoupit všechny saloony ve městě,“ odvětil. „To ti jeden saloon nestačí?“

Mitchell na něj pohlédl a usmál se. „Je zakázáno skupovat saloony?“

„Ne, ale nějak mi to připomíná Pagosa Springs. Tenkrát ses také pokusil to město koupit.“

„A já si vzpomínám, žes tomu bránil všemi prostředky,“ poznamenal Mitchell. „Pojď, napij se ještě!“ Nalil mu ještě jednu whisky. „Chutná ti?“

„Ano, děkuji.“

Mitchell se zasmál.

„Co chceš dělat?“ zeptal se Banner. „Chceš se znovu pokusit zmocnit celého města? Co je, Harvey? Chceš se stát guvernérem?“

Mitchell se pohodlně opřel o pult. „Chápu, že tě to štve. Tak dlouho už se snažíme jít si z cesty, Jamesi, a vždycky na sebe někde narazíme. Vypadá to, že to je náš osud.“

James Banner v zrcadle za pultem zahlédl, jak si ho Mitchell prohlíží.

Pak se Harvey Mitchell zeptal: „Vzpomínáš, co jsem ti jednou večera řekl, kdyžs uprostřed vichřice přišel do mého saloonu s tím, žes přijal od městských radních nabídku stát se městským marshalem? To bylo před rokem, Jamesi. Víš, co jsem ti řekl? Vzpomeň si. Řekl jsem: Jestli zůstaneš, čekají nás oba těžké časy. Tys tomu nechtěl věřit, Jamesi.“

Banner se otočil a pohlédl Mitchellovi do očí. Mitchell vstal a s úsměvem na tváři zahákl palce za vestu.

„Jistě, vzpomínám si, Harvey,“ prohodil. „Myslel jsem si, že se tě zbavím jednou provždy. Myslel jsem si, žes zmizel z mého života. Mohl jsem tušit, že se zase setkáme v Bonanza City?“

Mitchell na něho pohlédl, aniž se usmál. „Časy se mění,“ řekl. „A toto není Pagosa Springs. Měl by sis uvědomit, že časy se změnily. To by pro tebe mohla být výhoda. Mimochodem, slyšels mezitím o Lauren, Jamesi? Já jsem o ní slyšel. Říkají jí Hvězda Denveru. Je to nekorunovaná královna všech saloonů v Denveru.“

James se na něho podíval, a když odvrátil hlavu, měl na rtech trpký úsměv.

+ + + + +

James Banner se večer vrátil do marshalovy úřadovny. Již byla tma. V saloonech se připravili na příjezd kovbojů. Všude se svítilo a ulicí zněl orchestrům.

Před bary a saloony stály dívky v levných hadřících a čekaly na zákazníky.

Ceny v nejrůznějších obchodech a dílnách za několik hodin stouply na dvojnásobek, jelikož Bonanza City bylo zvyklé, že honácká mužstva rozhazují peníze plnými hrstmi, když jako hejno sršňů vtrhnou do města a celou noc řádí.

James Banner vešel do kanceláře a sundal si klobouk. Pověsil ho na věšák a šel k psacímu stolu. Jeb Smith seděl venku v houpacím křesle.

„McIntoshovi lidé na sebe nenechají dlouho čekat,“ řekl. „Dnes v noci budeme muset být venku, Jebe. Budeme se střídat každé tři hodiny, protože dřív než před svítáním těžko odjedou.“

„Už jsou tady!“ zvolal Smith a opřel se o sloupek střechy nad chodníkem.

James Banner slyšel dusot kopyt. Sešel na ulici.

V následujícím okamžiku spatřil na kraji města první jezdce. Zůstal stát uprostřed ulice, odhrnul si lokty cípy saka a zahákl si palce za zbraňový opasek.

Honácké mužstvo cválalo po hlavní ulici. Stříleli při tom do vzduchu. Někteří jezdci museli být Texasané, protože když se hnali kolem Jima Bannera, zaječeli jako rebelové: „Jipííí!“

Kdosi zakřičel: „Ze sedel, chlapi! Cekají tu na nás ty nejkrásnější kočky!“

James Banner viděl mezi kovboji McIntoshe. Jeho kůň narazil do jiného a málem ho strhl k zemi, když bossovi smečky, která jela k saloonu, stál v cestě.

Jeho řev je rychle probral.

„Sesedněte, vy zatracení kraváci, a dejte mi kolty!“

„Hej!“ vykřikl jeden z jezdců. „Co to má být, McIntoshi? Co budeme dělat, když nám někdo z místních bude dělat problémy?“

McIntosh ho udeřil bičem.

„Dejte mu kolty!“ zabručel. „Jestli dnes večer u někoho z vás uvidím revolver pod kabátem, tak ho budu mlátit celou cestu do Salidy. Rozuměli jste?“

James Banner prošel mezi jezdci a vešel za Jebem Smithem do kanceláře.

Za nimi se ozývalo reptání a klení kovbojů. Přesto si revolverové opasky odepnuli.

„Posbírej je a naházej je do cely, Jebe,“ řekl James Banner. Potom se otočil k McIntoshovi. „Dokud se vaši lidé budou chovat slušně, nemám důvod zasahovat. Bonanza City je klidné město a mělo by jím i zůstat. Kdo něco zničí, zaplatí to, a kdo bude obtěžovat nějakého občana města nebo nějakou ženu, půjde na čtrnáct dnů do vězení.“

McIntosh hodil Smithovi svůj kansaský opasek, na kterém byly dva těžké revolvery. Potom vytáhl z boty nůž a položil ho na stůl. Všiml si při tom brokovnice, která ležela u petrolejové lampy.

„Chcete s ní snad po nás střílet?“ zeptal se a poškrábal se na hrudi.

„Jen když to bude nutné,“ řekl James Banner. „Pokaždé když nějaké honácké mužstvo přijede do Bonanzy, ukážu jim brokovnici. Takže držte své lidi na uzdě, McIntoshi.“

Pohlédl na dvacet mužů, kteří stáli v kanceláři, a pak řekl: „Někoho mezi vašimi jezdci postrádám. Ben McKedrick nejel s ostatními?“

McIntosh pokrčil rameny a prohrábl si své zrzavé vlasy.

„Co já vím?“ opáčil. „Nemůžu se starat o každou maličkost.“ James Banner přikývl.

„Dobře. Tak běžte, ale nezbořte město.“

Dopředu přišel jeden vysoký, hubený jezdec se světlými vlasy, a vykřikl: „Budete proklínat den, kdy jsme přijeli do tohoto města, marshale. Až odjedeme, zbudou tu jen dýmající trosky. Budete potřebovat rok, abyste město zase vybudovali.“

James Banner slyšel, jak se ostatní smějí. S rukama zkříženýma na prsou se opřel o psací stůl. Svýma chladnýma modrýma očima hleděl na jezdce.

„Jestli tu zbudou dýmající trosky, budete sedět za mřížemi tak dlouho, dokud budou dýmat,“ řekl. „Můžete se klidně uchlastat, jestli chcete, ale nevyvolejte přestřelku.“

„Ven!“ vykřikl McIntosh. „Nenechte holky v saloonu čekat. Chtějí vidět, co je to opravdový chlap. Ukažte jim to!“

Usmál se na Jamese Bannera a vyšel za svými lidmi ven.

Když zavřel dveře, vyšel z cely Smith, který tam odnesl zbraňové opasky, zamkl ji a hodil svazek klíčů na psací stůl.

James si zamyšleně ubalil cigaretu, sundal začazený cylindr petrolejové lampy a zapálil si. Potom cylindr opět nasadil a řekl: „Všichni ti kovboji jsou dnes ve městě, Jebe. Akorát McKedrick nepřijel.“

„A co?“

„Mladí jezdci jako on nevynechají možnost navštívit město.“

„Myslíte, že chce dělat potíže?“

James potřásl hlavou.

„Podívám se po něm po saloonech při obchůzce,“ řekl Smith. „Spíte dnes zase v cele? Probudím vás za tři hodiny.“

Zástupce vzal z psacího stolu parkerovku a šel ven. Zavřel za sebou.

James Banner zůstal sám. Seděl za psacím stolem, opíral se o opěradlo židle a v ústech měl cigaretu.

Kde jenom mohl vidět toho McKedricka? Měl neurčitý pocit, že McKedrick přijel do Bonanza City z nějakého důvodu. Výraz v jeho tváři se změnil, když u Kerber Creeku uslyšel jméno Jamese Bannera.

James se pokusil pátrat ve vzpomínkách na Pagosa Springs. Ben McKedrick mohl mít tak dvaadvacet let. Jestli byl tehdy v Pagosa Springs, tak mu muselo být dvacet. Za dva roky se ale tvář takto mladého člověka nemůže moc změnit. Tehdy, v Pagosa Springs, se toho stalo hodně. Ty roky, kdy tam byl marshalem, patřily k nejdivočejším jeho života.

Zamyšleně vytáhl z šuplíku jeden list papíru. Vzal kalamář a pero. Chvíli váhal, pak zamáčkl cigaretu v popelníku, namočil pero v kalamáři a začal psát.

Už při prvním slově se zarazil. Slyšel, jak venku před úřadovnou frká kůň. I když ze saloonu ven pronikal hluk, slyšel, jak kdosi seskočil ze sedla a jde po schodech na chodník. Potom uslyšel kroky na prknech chodníku a tiché cinkání ostruh.

Pak se rozhostilo ticho. James cítil, že někdo stojí venku přede dveřmi. Zatímco pravou rukou sáhl po peru, levou pod stolem odepnul bezpečnostní poutko z kohoutku revolveru Bisbee ráže 45. Nechal levou dlaň na pažbě toho koltu.

Dveře se otevřely a James Banner spatřil na prahu muže. Světlo lampy dopadalo pouze na jeho nohy. Jeho tvář byla skryta ve tmě. Jeho boty a postříbřené ostruhy Durango se leskly. „Proč nejdete dovnitř, McKedricku?“ zeptal se James Banner, aniž sundal ruku z revolveru. „Pojďte dovnitř a zavřete za sebou dveře. Co ode mě chcete?“

McKedrick za sebou zavřel dveře. Bannera při tom nespouštěl z očí. Potom pomalu šel k psacímu stolu a zůstal stát před ním. Ve hře světla a stínů působila jeho mladá tvář tvrdě. Neoblékl se na výlet do města, ale vypadal jako někdo, kdo má za sebou dlouhou a namáhavou jízdu. Měl ovčí kožešinou podšitý kabát, jenž ho chránil před nočním chladem, a žlutou jezdeckou košili. Stetson měl řemínkem uvázaný pod bradou. James Banner viděl, jak se mu ve světle lampy lesknou oči.

„Co je?“ Viděl, jak si ho McKedrick změřil pohledem. Zarazil se, když se díval na jeho levou paži, protože měl dlaň pod stolem na koltu.

„Chtěl jsem jenom odevzdat revolver,“ řekl McKedrick. „To je tady přece zvykem, když chce člověk do města, ne?“

„Ano,“ řekl Banner. „Jenom jsem se divil, že jste nepřijel s ostatními.“

„Raději jezdím sám,“ vysvětlil McKedrick a rozepnul si velkou, postříbřenou přezku svého zbraňového opasku. Vytáhl jej zpod kabátu, svinul a podal Bannerovi.

„Tady! Vezmu si to, až budu odjíždět, marshale.“

V hlasu měl výhrůžný tón.

Banner pomalu položil pero na stůl a vzal ten zbraňový opasek. Zdál se mu lehký. James Banner náhle viděl, že McKedrick drží v ruce revolver. Musel ho držet za pažbu a marshal ho sám vytáhl, když převzal opasek.

Chvíli nehybně stál za psacím stolem a hleděl do hlavně koltu, který mířil na jeho obličej. Potom pustil revolverový opasek a zeptal se: „Mám zvednout ruce?“

McKedrick zavrtěl hlavou, aniž vzhlédl.

„To nemusíte,“ hlesl. „Čekal jsem venku hodinu, než všichni vyšli.“ „Chcete mě zastřelit, McKedricku?“ číhavě se zeptal James. „Myslíte si, že odtud odjedete živý, když tu padne výstřel?“

„Proč ne?“ řekl McKedrick a vzal si zbraňový opasek. „Můj kůň stojí venku u zábradlí. Všichni, kdo uslyší výstřel, si budou myslet, že to nějaký opilý kovboj střílí na hvězdy. Až vás tu najdou, budu dávno z oblasti Saguache. Nikdo mě nezastaví.“

James Banner viděl, jak McKedrick natáhl kohoutek revolveru. Jeho břišní svaly se napnuly.

„Povězte mi nejdřív, proč bych měl zemřít. Neznám vás, McKedricku. Z jakého důvodu mě chcete zabít?“

„Vlastně jsem si myslel, že jste mě poznal,“ řekl McKedrick. „Vzpomínáte si ještě na muže jménem Tom Ballard, kterého jste zastřelil v Pagosa Springs?“

„Ano, vzpomínám si,“ odvětil James Banner. „To bylo před dvěma lety. Co s tím?“

„Ten muž se vlastně jmenoval Tom McKedrick, Bannere. Byl to můj otec a vy jste ho zastřelil.“

James na toho mladíka vrhl zkoumavý pohled. „No ano, Ben Ballard! Teď už vím, kde jsem vás viděl.“

„To je dobře. Už dva roky vás hledám. Nevěděl jsem, že nosíte hvězdu jenom sto mil od Pagosa Springs. Před několika týdny jsem se to dozvěděl od jednoho obchodníka, který byl v Bonanza City. Tenkrát jsem se nechal najmout od McIntoshe, abych mohl přijet sem. Chcete ještě něco říct, Bannere?“

James pomalu přikývl. „Jistě,“ řekl, „vzpomínám si na muže jménem Tom Ballard z Pagosa Springs. Ale to byla sebeobrana.“

McKedrickovi strnuly rysy v obličeji. „Chápu,“ podotkl. „Když někdo nosí hvězdu, tak je jednoduché vymluvit se na sebeobranu. Znám takové, jako jste vy, Bannere. Jste obyčejní pistolníci, kteří se schovávají za hvězdu. Jenom tím legalizujete vaše vraždy.“

„Nebyl jste při tom, McKedricku, když jsem zabil Torna Ballarda,“ dodal James. „Jak víte, že to nebyla sebeobrana?“

„Vyprávěli mi, že při té přestřelce byl svědek,“ řekl McKedrick. „Muž jménem Harvey Mitchell viděl, jak to bylo. Zašel jsem do saloonu Saguache a mluvil jsem s ním. Viděl, že jste už držel v ruce kolt, když můj otec tasil.“

„Bylo to právě naopak, McKedricku,“ řekl James Banner. „Proč jste nešel napřed za mnou, než jste šel k Mitchellovi? Bylo jasné, že vám bude lhát.“

„Proč bych měl chodit k vám?“ prohodil McKedrick a zasmál se. „Slyšel jsem už mnoho lží. Jediný, kdo mi nikdy nelhal, byl můj otec, kterého jste zavraždil v Pagosa Springs, Bannere.“

„Mitchell vám mohl říct, jak to doopravdy bylo. On a Tom Ballard, který byl váš otec, spolu uskutečnili nějaké obchody. Špinavé obchody, prodávali indiánům zbraně a lihoviny. Harvey Mitchell se pokusil vašeho otce podvést. Toho večera, když jsem přišel do Mitchellova saloonu, byl váš otec opilý a hádal se s Mitchellem. Harvey Mitchell u sebe pořád nosí kolt a je s ním rychlejší než druzí. Když Ballard sáhl po zbrani, varoval jsem ho. Otočil se a vystřelil na mě. Kulka mě zasáhla do levého ramene, McKedricku. Musel jsem střílet, abych předešel jeho druhé střele. Bylo to rychlé a nemohl jsem mu namířit na ruku nebo na rameno. Vypálil jsem a Tom Ballard byl mrtev.“

Zvenčí se ozvaly kroky. Kdosi šel k úřadovně. V následujícím okamžiku zmáčkl kliku. Ben McKedrick se obrátil a namířil revolver na dveře.

James Banner jednal bleskově. Vrhl se přes psací stůl a chytil McKedricka za zápěstí. Mladík se zapotácel a strhl Jamese ze stolu. Pak se váleli po podlaze.

McKedrick se pokoušel kolt zvednout tak, aby mířil na tvář jeho protivníka. James však byl rychlejší. Dvakrát McKedrickovi praštil rukou o koleno, kovboj pustil kolt a ten odletěl ke stěně. Potom ho James Banner pustil a McKedrick zavrávoral k psacímu stolu. Marshal viděl, jak se snaží sáhnout po druhém koltu. Tu se však ozval hlas za nimi.

„Nech toho, kovboji!“

Banner se otočil a spatřil Jeba Smithe, který stál ve dveřích. Držel v rukou parkerovku a mířil jí na McKedricka.

„Jebe?“

„Viděl jsem před úřadovnou koně, když jsem vyšel ze saloonu Saguache.“

James si potáhl vestu a řekl: „Tady náš přítel vypil příliš mnoho kořalky, Jebe.“

Smith popadl revolver, který McKedrick ztratil, a strčil si jej za kalhoty.

„Nevypadá, jako by byl opilý, marshale,“ prohodil. „Je velmi střízlivý.“

„Odepni mu revolverový opasek,“ přikázal mu James. „Vezmi si jeho revolver a nech ho běžet.“

„Já ho mám nechat běžet?“ udivil se Smith.

„Slyšels, co jsem ti řekl,“ odvětil James. „Dej mi parkerovku a vezmi mu opasek! Je opilý a měl by se někde vyspat.“

Smith pokrčil rameny a vzal McKedrickovi, který stál bez hnutí u stolu, zbraňový opasek i s koltem.

„A teď běžte do saloonu a přemýšlejte o tom, co jsem vám řekl,“ vyzval ho James a kývl na McKedricka parkerovkou.

McKedrick tam ještě několik vteřin stál, pak šel pomalu ke dveřím. U nich se zastavil. Pomalu se ohlédl na Bannera. Potom otevřel dveře, vyšel ven a zavřel za sebou. Jeho kroky a cinkání ostruh se pomalu vzdalovaly, až po nějaké době utichly.

James položil brokovnici na psací stůl.

Oprášil si kabát a potom si všiml, že Smith na něj upřeně hledí. Na stole ležel McKedrickův opasek s oběma revolvery.

„Byl opilý, Jebe,“ prohodil James, zatímco vzal ten opasek. „Byl opilý a bude mít kocovinu, ale ne z whisky, nýbrž z nenávisti.“

Prohlédl si revolvery. Byly to zbraně pistolníka. Upiloval jim mušku a lučík spouště a pouzdra zevnitř namazal olejem, aby se kolty rychleji vytahovaly. Zbraně dobře seděly v ruce a měly nepříliš široké pažby ze srnčího paroží.

„Minulost si tě vždycky najde,“ řekl. „Harveymu by se jen hodilo, kdyby mě McKedrick, zaslepený nenávistí zastřelil. Harvey ví, co se stalo v Pagosa Springs, a ví taky, proč se to stalo. Bere to vážně, Jebe.“

Smith si znovu vzal brokovnici. Opřel se o ni.

„Nevím o tom, co bylo v Pagosa Springs,“ zabručel. „Mluvil jste s Harveym Mitchellem, marshale?“

James Banner pomalu dal McKedrickovy kolty do pouzder.

„Viděl jsem města zahynout na to, co teď chce Mitchell udělat s Bonanza City,“ řekl. „Město je možné přes noc proměnit v hernu. Bonanza se zklidnila. Ale nedejme se ošálit, bestie jen spí. Některá města jsou jako divoká zvěř. Když se probudí, začnou vraždit lidi. Jestli se Mitchellovi povede vykoupit bary a saloony Bonanze, tak tu přes noc vznikne druhé New Orleans nebo Baton Rouge. Pak sem přijedou hráči a zločinci z celého Colorada, Nového Mexika a Kansasu. Potom bude Bonanza City takové město jako Dodge nebo Wichita, kde se lidé po soumraku neodvažují na ulici. Přitáhnou velká stáda z Texasu a s nimi divoké party, na které žádný marshal nemá.“

„Myslíte, že to zkusí?“ řekl Smith. „Zatím bylo v saloonu Saguache velmi klidno.“

„Už to zkouší,“ odpověděl James Banner. „Tak jako to zkoušel v Pagosa Springs a v půl tuctu dalších měst. Nezalekne se žádného marshala, Jebe. Chce ovládnout Bonanza City a nedá si pokoj, dokud ho nebude mít v kapse.“

„A co s tím McKedrickem?“ poznamenal Smith. „2e by si Mitchell najal pistolníka?“

„Ben McKedrick není pistolník,“ zamumlal James. „Kdyby byl, nejednal by tak otevřeně. Myslí si, že mezi námi je nevyrovnaný účet. Ale za to nemůžu já, ale Harvey Mitchell. Navykládal mu něco a doufal, že McKedrick mě sejme. Ale je to jen horkokrevný mladík. A až jednou pochopí, že smrtí Torna Ballarda je vinen Harvey, bude vědět, co má dělat.“

„A proč Mitchella nevykážete?“ zeptal se Smith. „Musí být přece možné ho vyprovokovat k tomu, aby porušil zákon a potom mu zakázat pobyt v Bonanza City.“

„Mitchell? Už deset let se naše cesty kříží, Jebe, deset let v šesti státech od Texasu po Colorado. Není kraj, kde bychom se nepotkali.“

„Možná bude lepší, když přece jen budete spát ve svém pokoji místo v cele,“ poznamenal Smith. „Za tři hodiny vás probudím.“

James se za ním díval, jak odchází. Potom hodil McKedrickův revolverový opasek do cely k ostatním a zhasl světlo. Vyšel z úřadovny a zamkl dveře. Venku zůstal ve stínu zdi. Škrtl sirkou, zapálil si cigaretu a pomalu se vydal po ulici.

Našel paní Baiswaterovou v kuchyni, kde vařila večeři. Linula se odtud vůně kávy, opékané slaniny a vajec. James Banner však neměl hlad.

+ + + + +

Jeb Smith šel na poslední obchůzku té noci a James Banner spal až do rána. Paní Baiswaterová ho probudila, až už svítilo slunce. James se oholil, a když sešel do kuchyně, objevila se u dveří paní Baiswaterová a kývla na něj.

„V jídelně je Clem Bass,“ řekla. „Čeká na vás už půl hodiny, marshale. Ostatní už z jídelny dávno odešli. Můžete se s ním bavit nerušené. Mám vám tam přinést snídani?“

„Ano,“ řekl James Banner. „Musím pak za Jebem do úřadovny. Přijel už dostavník ze Salidy?“

„Ne, ještě jsem ho neviděl.“

James přešel chodbu a rozhrnul závěs, který visel ve vchodu do jídelny.

Muž, který stál u okna, se rychle obrátil. Mohlo mu být tak padesát a jeho šedé vlasy již nad čelem řídly. Měl zelený oblek a na stolu vedle něj ležel klobouk bowler.

Marshal si sundal svůj klobouk a hodil jej vedle něho. Potom podal Bassovi ruku.

„Tak brzy?“ zeptal se. „Co se děje, pane Bassi? Rozbili vám kovbojové okno?“

Bass mu krátce stiskl ruku. „Dnes ráno byl u mě Mitchell,“ začal bez okolků.

James Banner na něho krátce pohlédl. Potom, aniž něco řekl, přitáhl židli ke stolu a posadil se.

Bass se opřel o stůl.

„Chce koupit můj saloon,“ řekl. „Nabídl mi patnáct set dolarů.“

„To je za váš saloon slušná cena,“ podotkl James Banner a usmál se na paní Baiswaterovou, která mu na tácu přinesla snídani. „Ne, Bassi?“

Bass se pomalu posadil a položil zaťaté pěsti na stůl. Ve vrásčité tváři mu cukalo. Světlé, pronikavé oči měl zakryté šedivými řasami.

„Možná jsem se nevyjádřil dost jasně,“ poznamenal. „Já nechci saloon prodat.“

James si nalil kávu, přilil mléko, přidal dvě lžičky cukru a zamíchal.

„Pak je to velmi jednoduché,“ řekl. „Jestli ho nechcete prodat, tak si ho nechejte. Už jste snídal, Bassi, nebo chcete jíst se mnou?“

Bass na něho chvíli užasle hleděl, potom se opřel o stůl a zašeptal: „Před hodinou přišel Harvey Mitchell ke mně do saloonu a přivedl s sebou tři muže, marshale. Nevím, kdo to je, marshale, ale připadali mi nějak divní. Neměli sice u sebe kolty, ale byli divní. Postavili se kolem Mitchella k baru a civěli na mě, zatímco se mnou Mitchell mluvil. Jsem si jistý, že se mě pokoušel zastrašit. Nabídl mi patnáct set dolarů, když mu hned saloon prodám. Chtěl polovinu zaplatit ihned a druhou polovinu za týden. A zatímco mluvil, stáli tam ti tři chlápci a hleděli na mě, aniž se napili. Bannere, jsem zvyklý na mnohé. Člověk v mé branži zažije hodně. Ale jak na mě hleděli ti tři chlápci – ne! Ti tři jsou pistolníci, tím jsem si jistý.“ „A co chcete po mně, Bassi?“ zeptal se James Banner a položil si smažená vejce na krajíc chleba.

„Neprodám svůj saloon Mitchellovi, pokud to bude možné. Všechno, co žádám, je ochrana, marshale. To můžu požadovat. Jsem občan Bonanza City a město vám neplatí tisíc dolarů měsíčně za nic.“

James odstrčil nůž a vidličku. „Pane Bassi,“ odpověděl klidným hlasem. „Pane Bassi! V zimě, když jsem přijel do Bonanza City a městská rada mi svěřila marshalskou hvězdu, jsem vás varoval, abyste do Bonanza City nepouštěli Harveyho Mitchella. Řekl jsem vám, co se stalo v Pagosa Springs, ale nevěřil jste mi. Teď je Mitchell v Bonanza City a začíná se tu roztahovat. Ještě před týdnem před ním každý, kdo ho potkal na chodníku, smekal, i vy pane Bassi. Doufal jste, že Mitchellův saloon oživí obchody ve městě. Varoval jsem vás – všechny, kteří tenkrát přišli ke mně a přinesli mi hvězdu Sama Dodswortha. Rozhodli jste se tehdy, že mé varování budete brát na lehkou váhu. Co mám teď pro vás udělat?“

Bass se opřel o opěradlo židle. Ruce si položil do klína.

„Takže vy nám nechcete pomoct?“ zeptal se a jeho hlas zněl náhle jinak.

„Nemohu pro vás nic udělat, pane Bassi,“ odpověděl Banner. „Mám Harveyho Mitchella zatknout, protože chce koupit váš saloon? Řekněte mi jediný důvod, proč bych měl Mitchella zatknout.“

„Jste marshal Bonanza City,“ řekl Bass. „Je vaším úkolem chránit občany města.“

„Chránit?“ ironickým tónem se zeptal muž zákona. „Před kým bych vás měl chránit, pane Bassi? Snažil se vás Mitchell vydírat? Mířil na vás revolverem? Už několik dnů se Mitchell pokouší skoupit všechny saloony v Bonanze. Můžete to udělat jako Daniel Slaughter, který mu svůj saloon neprodal, nebo jako McDonald, který naopak prodal. To je na vás. Ale já vám pomoct nemůžu.“

„A když na mě někdo bude střílet? Když podpálí můj saloon? Co potom, marshale?“

James Banner usrkl horké kávy.

Když ji postavil na stůl, řekl: „Nikdo na vás nestřílel, ani se vám nepokusil saloon podpálit. Jestli máte strach, musíte saloon prodat.“

Muž vyskočil tak prudce, že převrhl židli. „Svůj saloon neprodám,“ zabručel. „Je mi jedno, jestli mi pomůžete, nebo ne, marshale. Neprodám.“

James se za ním díval, a když se za Bassem zavřely dveře, pomalu vstal a šel ven.

Venku svítilo slunce a jeho paprsky se odrážely od oken protějších domů. Květiny rostoucí podél stěn se v ranním vánku pohybovaly.

James Banner si sčesal vlasy dozadu a nasadil si plochý texaský klobouk. Pomalu kráčel po ulici. Jeho kroky duněly na prknech chodníku.

Harvey Mitchell tedy začal provádět svůj plán. James přemýšlel, kdo by mohli být ti tři chlápci, o kterých hovořil Bass. Pokud si Harvey Mitchell opravdu pozval pistolníky, ukázal tím, že to myslí vážně.

James strnul, když viděl, jak ze saloonu Saguache vycházejí lidé. Několik z nich se zastavilo. Když se James Banner ohlédl, spatřil na konci Main Street dostavník ze Salidy. Ctyřspřeží přiběhlo před stanici, která stála před saloonem. Marshal zůstal poblíž marshalovy úřadovny a vytáhl si z kapsy vesty cigaretu. Díval se, jak průvodce dostavníku slezl z kozlíku a začal chytat kufry, které kočí házel ze střechy.

James Banner právě chtěl škrtnout sirkou o zeď, když se rozletěly dveře saloonu a ven vyšel Mitchell. Za ním kráčeli tři muži. James si nevzpomínal, zda je někdy viděl. Nevypadali však jako obyčejní jezdci.

Harvey Mitchell šel k dostavníku a potom teatrálně otevřel dvířka a natáhl ruku dovnitř, jako by chtěl někomu pomoct při vystupování. James viděl štíhlou ženskou postavu v cestovním.

Sirka mu vypadla z prstů, náhle ztuhlých. Stačil mu jen zlomek vteřiny, aby poznal Lauren

Příliš se nezměnila. Viděl její tvář pod závojem, tu samou tvář, kterou tak dobře znal, která mu byla tak důvěrně známá, a rozbušilo se mu srdce. Náhle mu vyschlo v ústech. Dlaně měl zpocené.

Za Lauren se objevil muž a seskočil na chodník. Měl na sobě tmavý oblek, bílou košili a černý klobouk. James Banner viděl jeho bledý, propadlý obličej a úzké, podivně světlé rty. Steward Graves! S ním přijela jeho minulost. Zatnul pěsti.

Viděl, jak Mitchell podal Gravesovi ruku, pak nabídl rámě Lauren a odvedl ji do saloonu. Ze saloonu vyšli dva barmani a vzali jejich zavazadla. Nikdo kromě Lauren a Gravese dostavníkem nepřijel, jak se zdálo.

Marshal ještě chvíli hleděl k saloonu Saguache, potom rychle šel do své úřadovny.

Smith tam již byl a cosi psal. Když spatřil Jamese, vzhlédl a řekl: „Kromě několika menších rvaček mezi kovboji byla noc klidná, marshale.“ Teprve potom si všiml, jak je James Banner bledý. „Stalo se něco? Není něco v pořádku, marshale? Byly problémy?“

James stál před otevřenými dveřmi. Otočil se ke Smithovi zády a pohlédl k saloonu Saguache.

„Ne,“ chraplavě řekl. „Všechno je v pořádku, Jebe. Už jsou ti kovbojové zase na prérii? I Ben McKedrick?“

Smith odstrčil svou židli a šel ke dveřím. Pohlédl marshalovi přes rameno na ulici.

James slyšel, jak říká: „Všechno je v pořádku. Vzali si své zbraně a před hodinou jeli zpátky ke Kerber Creeku. Byl mezi nimi i McKedrick.“

James Banner ho poslouchal jen na půl ucha, poněvadž uviděl, že po ulici jde Mitchell. Šel do kanceláře novin Bonanza Observer, které byly jedinými novinami v oblasti Saguache. O zábradlí před saloonem se opírali tři muži, kteří s Mitchellem vyšli ven.

„Musím ještě něco vyřídit, Jebe,“ prohodil Banner. „Jdu naproti do saloonu. Jestli ti tři chlápci půjdou za mnou, vezmi si parkerovku a přijdi tam, ale jinak ne! Je ti to jasné, Jebe?“

Nečekal na Smithovu odpověď, vyšel před úřadovnu a rychle přešel ulici. Věděl, že to musí udělat, a chtěl to mít za sebou co nejrychleji. Chtěl vzít Harveymu Mitchellovi trumf, který měl v ruce. Pořád se Lauren vyhýbat nemohl a bylo lepší být rychlejší než Mitchell.

Té chvíle se Banner celé ty roky bál. Doufal, že nikdy nenastane. Přišla však a teď James nemohl couvnout. Minulost ho definitivně dostihla. Nemohl jí uniknout.

„Hallo, marshale,“ řekl jeden z těch tří, kteří se ležérně opírali o zábradlí, a vyplivl sirku, již předtím žvýkal. „Kam máte tak naspěch?“

James vyskočil na chodník, potom zůstal stát a pomalu se obrátil.

Ti tři ho chladně sledovali, pouze jeden z nich se na něj usmál. James

Banner na ně letmo pohlédl. Dva z nich měli košile, jeden kožený kabát. James však pod ním neviděl obrysy zbraně.

„Co je vám do toho, pane?“ ostře se zeptal.

Muž v koženém kabátě se na něj usmál. „Jmenuji se Bannock, Jim Bannock.“

Marshal se mlčky obrátil a vešel do saloonu. Křídla dveří se zhoupla zpátky a skřípala přitom. Několik mužů sedělo u dvou stolů, nikdo si ho však nevšímal. Pomalu šel k výčepnímu pultu. Odstrčil sklenici, kterou před něj posunul barman.

„Který pokoj má žena, která před deseti minutami přijela dostavníkem?“

Barman si ho změřil pohledem. „Marshale, pan Mitchell nebude rád, jestli…“ „Jenom jsem se ptal na číslo pokoje,“ skočil mu James Banner do řeči.

Barman mu uhnul pohledem a ustoupil.

„Číslo tři,“ zamumlal.

James si posunul klobouk do čela a pomalu šel po schodech do patra.

Na chodbě bylo přítmí. James tam chvíli stál a pak se vydal ke dveřím s číslem tři. Zaklepal na ně. Chvíli vevnitř bylo ticho, pak promluvil hluboký ženský hlas: „Můžeš jít dovnitř, Stew! Není zamčeno.“

James cítil, jak se v něm něco sevřelo. Pomalu zvedl ruku a položil ji na chladnou kovovou Miku. Zmáčkl ji a dveře se otevřely dovnitř.

Místnost byla středně velká a dobře vybavená. James hned spatřil Lauren. Seděla zády obrácená k němu před zrcadlem. Již měla svlečený kabát. Dlouhé, tmavé vlasy jí padaly přes bílou blůzu.

Viděl její tvář v zrcadle.

Věděl, že i ona ho spatřila, protože jí náhle strnula ruka, ve které držela pudřenku. Pomalu tu ruku sklonila jako loutka, jejíž struna se uvolnila. Vytřeštila oči a z úst se jí vydralo něco nesrozumitelného. Pak náhle pustila pudřenku a otočila se tak rychle, jako by za ní stál duch.

Pomalu vešel do pokoje, zavřel za sebou dveře a smekl klobouk.

„Rád bych řekl: Vítej v Bonanza City,“ poznamenal. „Ale neodpovídalo by to okolnostem.“

„To chápu, Jamesi. Nevěděla jsem, že jsi tady. Přísahám ti, že bych jinak nepřijela.“ Hovořila tichým hlasem.

Pomalu šel k ní kloboukem v rukou. Náhle mu připadalo, jako by od chvíle, kdy ji viděl naposled, uplynuly pouze hodiny, možná jen vteřiny. Ve slunci se jí leskly vlasy.

„Pozval tě Mitchell, Lauren?“ zeptal se a pohlédl na ni.

„Napsal nám do Denveru a nabídl mi, abych přijela do Bonanza City, Jamesi. Nabídl mi víc, než si vydělám v Denveru, a Stew tu měl…“ odmlčela se. „Omlouvám se, Jamesi!“

„Jen mluv dál,“ klidně ji vyzval. „Co je se Stewem, Lauren? Co tu bude dělat?“

„Má si pronajmout jeden stůl na poker, Jamesi. Mitchell mu tvrdil, že výhry tu budou vysoké.“

James Banner přikývl. „Chápu, proč jsi přijela, Lauren. Jenže bylo by lepší, kdybys zůstala v Denveru.“ Hodil klobouk na stůl a zahákl si palce za revolverový opasek. „Nemůžeš se tam vrátit, Lauren?“

„Ne,“ odvětila polohlasně. „Vypověděla jsem všechny smlouvy se saloony v Denveru. Už nemůžu zpět. Můj Bože, proč mi nikdo neřekl, že…“

„Že jsem tady?“ dořekl tu větu. „Lauren, jeď zpátky do Denveru, nebo někam jinam! Lidé jako ty a Stew toto město promění v místo děsu.“

„Myslíš, že bych neodjela, kdybych mohla?“ tiše se zeptala. „Doufala jsem, že se už nikdy neuvidíme, Jamesi.“

„Ani jsem to nečekal,“ odpověděl. „Ale vypadá to, že Člověk minulosti neunikne. Vždy ho dostihne, ať se snaží, jak se snaží.“

„Odkdy jsi tady?“ zeptala se.

Pohlédl na její ruce, které měla křečovitě sevřené.

„Od té doby, co jsem opustil Pagosa Springs,“ odvětil.

„Zase jako marshal, Jamesi?“

„Ano.“

„Víš, proč jsem tenkrát od tebe odešla,“ zakoktala. „Víš to, ne?“

„Ano, Lauren.“

„Už tenkrát jsi neuměl ustoupit, Jamesi. Dodneška ses to nenaučil.“

James Banner si všiml, že si prohlíží jeho hvězdu, již měl připnutou na vestě.

„Nepřinesla nám štěstí, Jamesi,“ poznamenala. „Ale ty ses nezměnil. Akorát nosíš hvězdu jiného města.“

„Ne, nezměnil se,“ řekl čísi hlas od dveří.

James Banner se obrátil.

V otevřených dveřích stál muž v tmavém oděvu, s červenou, hedvábnou vestou a černým kloboukem Carolina s plochým dýnkem.

„Jak se daří, Bannere?“ zeptal se. „Cítím se zatraceně polichocen vaší návštěvou.“

Marshal pohlédl do bledé, nervózně se chvějící tváře s dlouhými kotletami a tenkým knírkem. Viděl tmavé, jiskřící oči, které na něj hleděly zvláštním zastřeným pohledem, typickým pro muže trávící čas u karetních stolů.

„Právě jsem Lauren málem přemluvil, aby opustila Bonanza City, Gravesi,“ řekl James.

Steward Graves si zahákl palce za kapsy vesty.

„Proč bychom odtud měli odjet? Rozvoj, který toto městečko čeká, zaručuje značné výhry, Bannere. Nevidím důvod, proč bych se měl k Bonanza City točit zády.“

Marshal k němu pomalu natáhl ruku. „Dejte mi revolver, Gravesi!“

„Jaký revolver?“

„Ten, který nosíte v ramenním pouzdře,“ řekl Banner. „Když už nějaký musíte nosit, tak si raději vezměte nějaký s menší pažbou.“

Graves pomalu sáhl pod kabát a vytáhl malý Navy kolt.

„Tady!“

S kamennou tváří hodil Jamesi Bannerovi lehkou zbraň ráže 32, typickou hráčskou zbraň, s hladkou, kulatou hlavní a s cizelovanou pažbou.

„Můžete si ji vzít, až budete odjíždět z Bonanza City,“ poznamenal James a dal si kolt do kapsy. „Ve městě je nošení zbraní zakázáno.“

„Nepotřebuju zbraň,“ chladně a klidně řekl Graves. „Kdo nehraje falešně, nemusí nosit revolver. A já jsem ještě nikdy nehrál falešně. Nemám to zapotřebí.

Prošel kolem marshala a sklonil se k Lauren. Takřka lhostejně ji políbil na čelo. „Kdybychom se já nebo Lauren museli bránit, věděl bych, kde vezmu zbraň, Bannere.“

„Můžete v Bonanze zůstat, pokud budete hrát poctivě,“ řekl marshal, aniž hnul brvou. „Pokud vznikne byť jen podezření, že hrajete s cinknutými kartami, Gravesi, tak vy a Laura odtud během několika hodin odjedete. Domnívám se, že víc říkat nemusím.“

Vzal ze stolu klobouk ze stolu a pohlédl na Lauren. Opětovala pohled vážně, bez náznaku úsměvu.

„Přijdete dnes večer do saloonu?“ zeptal se Graves. „Lauren má dnes v Bonanza City premiéru. To si přece nenecháte ujít, co?“

Marshal poznal, že Graves to nemyslí upřímně.

Věděl, že hráč ho nenávidí od první chvíle. Ani jeho úsměv to nemohl zakrýt.

„Stew, prosím tě!“ zvolala Lauren. „Prosím.“

„Co je, drahá?“ zeptal se a úsměv na jeho rtech byl teď cynický. „Nebude ti to přece vadit, že?“

James se otočil a šel ke dveřím. Když vyšel ven, ještě jednou se ohlédl. Lauren se obrátila, Graves stál vedle ní.

James šel pomalu dolů do saloonu. Probudilo se v něm něco, co, jak si myslel, bylo už dávno zničeno. Pohled na Lauren mu působil bolest.

Když sešel polovinu schodů, spatřil u pultu Mitchella. Nechával si od barmana připálit doutník. Otočil se právě ve chvíli, kdy James sešel ze schodiště. Pohlédli na sebe.

Mitchellovi se na rtech náhle objevil úsměv. Vytáhl doutník z úst a řekl: „Chtěl jsem tě tím dnes večer překvapit, Jamesi. Jsi přirozeně vždy mým hostem a nemusíš nic platit, jestli večer přijdeš.“

Obrátil se a luskl prsty. „Ještě jednu sklenici pro marshala!“

James zůstal stát u pultu, aniž by si všímal sklenice. „Jsi svině, Harvey,“ zasyčel.

Mitchellovi ztuhl úsměv na rtech. Dlouhou dobu hleděl na Jamese Bannera svýma jiskřícíma očima, potom zvedl sklenici s whisky a připil marshalovi.

Ten cítil, jak se ho zmocňuje vztek. Nejraději by Mitchellovi jednu vrazil. Pak uslyšel, jak vržou nohy židle. Ohlédl se.

U stolu poblíž pultu vstali tři muži, které viděl už před saloonem. Pomalu, šouravými kroky přišli k baru a postavili se za Harveyho Mitchella.

James Banner slyšel, jak zaskřípaly dveře, a viděl, že vešel Jeb Smith. Pod pravou paží držel parkerovku. Zástupce marshala měl ruku na pažbě zbraně. Zůstal stát u dveří a hleděl na Jamese Bannera.

Chvíli panovalo ticho, pak se Mitchell chraplavě zasmál a pohrdavě se zeptal: „Odkdy musíš mít osobního strážce, Jamesi? Proč si nepromluvíme jako dva rozumní lidé?“

„Jen do toho!“ vyzval ho James Banner tiše, přiškrceným hlasem. „Řekni mi, co mi chceš povědět, Harvey!“

„Budeš to mít v Bonanze velmi těžké, jestli se lidé dozvědí, že tvá bývalá žena vystupuje v saloonu, Jamesi. Víš, jak ti pokrytci budou reagovat. Nechápou lidi, kteří jsou mimo jejich životní rámec: peníze, Bůh, rodina a chamtivost.“

„Rád by ses mě zbavil, co?“ zeptal se James. „Ale to se ti nepovede, Harvey. V Bonanza City představuji zákon. Nosím hvězdu.“

„Jistě, Jamesi,“ odvětil Mitchell. „Ale nebude to dlouho trvat a vezmou ti ji.“

„Když jsem viděl, jak Lauren a Graves vyšli z dostavníku, Harvey,“ řekl marshal, „věděl jsem, žes je pozval ty. Myslíš, že nedokážu být poblíž Lauren? Mýlíš se, Harvey! Až odjedu, stane se Bonanza City peklem a možná ji to zničí. Ale já za toto město budu bojovat, Harvey. Vypadá to, že není možné, abychom mohli žít vedle sebe. Svět pro nás dva prostě není dost velký. Víš, že jsem byl vždycky rychlejší s koltem než ty, Harvey. A tak za sebe necháváš sebe bojovat jiné. Rozdáme si to tady, slyšíš?“

Mitchell pozoroval svůj doutník, kterým si točil mezi prsty.

„Máš pravdu,“ přisvědčil. „Svět je pro nás dva příliš malý, Jamesi. Chtěl jsem ti dát poslední šanci, ale tys ji odmítl.“

„Jo, odmítl jsem ji. Lauren je tady, Harvey. Nezatahuj ji do té své špinavé hry! Jestli se Lauren něco stane, odepnu si hvězdu a pak tě oddělám. A ti tři za tebou, to je kdo?“

„Můžeme se představit sami,“ zavrčel muž v koženém kabátě. „Já jsem Jim Bannock a toto jsou Clay Kendall a Ted Mosley…“

„Dávám vám do večera čas, abyste zmizeli,“ skočil James muži do řeči. „Nepotřebujeme v Bonanze žádné pistolníky. Jestli tu po setmění ještě budete, zavřu vás. Můžete si vzít své zbraně a jet!“

+ + + + +

James vstal z pryčny v cele, kde několik hodin spal. Byla už tma. Když hodil přikrývku na zem a nohy přehoupl přes kraj pryčny, spatřil ve světle petrolejky u psacího stolu Jeba Smithe. Cosi škrábal na papír. Otevřenými dveřmi pronikal dovnitř hluk.

James pomalu vstal a prohrábl si vlasy.

Smith se otočil a pohlédl přivřenýma očima do vězení. Když James otevřel dveře, řekl Smith: „Na něco jste zapomněl, marshale. Nechtěl jsem vás budit, ale celé Bonanza City a půl Saguache je na nohou a tlačí se v Mitchellově saloonu. Co se tam děje? Nechcete se jít podívat?“

James Banner šel k malým, vychladlým kamnům a nalil si do hrnku vlažné kávy. Potom se vrátil k psacímu stolu.

V rukou držel hrnek a jeho obličej vypadal ve světle petrolejové lampy trpce a unaveně.

„Vezmu si jako vždycky první obchůzku,“ řekl. „Jestli chceš, Jebe, běž do saloonu a porozhlédni se tam.“

„Nezapomeňte, že se za půl roku budu ženit, marshale,“ poznamenal Smith. „Tady jsou noviny. Hal Clemente je právě přinesl. Harvey Mitchell koupil na celý týden druhou stranu, aby na ní, mohla být reklama Lauren Maldenové. Elisabeth by mi vyčinila, kdybych šel do saloonu bez ní. Je pěkně žárlivá, marshale. Proč mě nenecháte jít na první obchůzku? Až ten rozruch v saloonu Saguache utichne, můžete mě vystřídat. Tak co?“

James přišel před dveře a pohlédl k saloonu Saguache. Před ním stála nekonečná řada koní a povozů. Nějaký opilec vrávoral po ulici. Posadil se na chodník a něco brblal.

„Opravdu za mě chceš vzít první obchůzku, Jebe?“ otázal se.

„Proč ne?“ řekl Smith. „Město je teď velmi klidné, marshale. Všichni jsou u Mitchella.“

James unaveně došel k židli, na jejímž opěradle visel jeho kabát, klobouk a zbraňový opasek. Zatímco se oblékal, zeptal se: „Co ti tři pistolníci z Mitchellova saloonu, Jebe? Byli tady?“

„Jo, tak před hodinou,“ odvětil Smith a foukl na ještě mokrý inkoust. „Vzali si své kolty a odjeli na sever. Těch jsme se zbavili.“

„Vezmi si s sebou pro všechny případy pušku, až půjdeš ven, Jebe,“ zvolal James. „McIntosh je se svými lidmi zase tady, musíme být obezřetní. Na můj vkus je ve městě příliš mnoho lidí. Víš, jací jsou McIntoshovi texaští hoši. Nechci, aby mezi nimi a jezdci z našich rančů došlo k nějakému střetu.“

„Dokud bude Lauren Maldenová zpívat v saloonu Saguache, nemáme se čeho obávat. Běžte tam, marshale, jinak neuvidíte ani její poslední vystoupení.“

James si přihladil vlasy dozadu a nasadil si klobouk. Kývl na Smithe a šel ven. Pomalu přešel ulici a vydal se k saloonu Saguache. Netoužil vidět Lauren na jevišti. Přesto ho k ní něco přitahovalo. Pažby jeho těžkých revolverů se pohybovaly pod cípy vykartáčovaného saka v rytmu jeho kroků. Když chtěl jít po schodech k saloonu, rozletěly se dveře. Vyšel nějaký muž a zastavil se u sloupu verandy.

Když James poznal Bena McKedricka, zastavil se. Několik vteřin na sebe hleděli, potom McKedrick prudce vykročil. U dalšího sloupu se však opět zastavil.

„To jste vy,“ zavrčel a chtěl chytit Bannera za límec.

Pustil se sloupu a svalil by se na zem, kdyby ho marshal nechytil. McKedrick se však po něm ohnal.

„Lhal jste mi do očí!“ vyhrkl. „Víte, co jste, Bannere? Hajzl! Když jste v Pagosa Springs zastřelil Ballarda, byla to vražda, podlá vražda. Teď vím, jak to doopravdy bylo. Ale přísahám vám, že než odjedu z Bonanza City, budete mrtvý! Oddělám vás, to vám přísahám. Oddělám vás! A – najdu si vás všude!“

James na něj upřeně hleděl. Potom prošel kolem něho a vešel do saloonu.

V saloonu svítily tucty lamp. Přes tabákový kouř Banner viděl na malém jevišti Lauren. Měla na sobě tmavě zelené, zdobené šaty, které ve světle lamp vypadaly skoro jako černé. Vlasy měla načesané. V obličeji byla pobledlá. Zpívala:

„…obchodníci, rančeři, farmáři i kovbojové, poslechněte příběh o Barbaře Allenové! Ze Scarlett Town byla…“

Za frenetického potlesku šel k výčepu, kde mu kdosi udělal místo. Opřel se o mosazné pažení.

Viděl, jak se Lauren uklonila a posílala polibky burácejícímu obecenstvu.

„Přišel jste pozdě, marshale,“ řekl jeden hlas vedle něj. Poznal místního lékaře, který se opíral o pult a popíjel whisky.

„Nevěřím, že jsem o moc přišel,“ odvětil Banner. „Je to pořád to samé.“

„Pro lidi z kraje Saguache je to něco nového,“ poznamenal doktor. „Jsme tu zapadákov, marshale. Žena, jako je Lauren Maldenová, může celý kraj postavit na hlavu.“

„Vypadá to tak.“

James viděl, jak Lauren jde z pódia a rozhlíží se. Pak ho poznala a prodrala se k němu mezi stoly. James jí šel naproti a vzal ji za ruku.

„Pojď tam,“ hlesl a ukázal na jeden volný stůl v rohu se dvěma židlemi. „Tady můžeme mluvit, aniž by nás všichni slyšeli. Jsi skvělá, Lauren. Chápu, žes v Denveru triumfovala.“

„Ty lichotky si můžeš nechat, Jamesi,“ odvětila. „Nic není jako dřív.“

James jí přisunul židli, než se posadil. „Vůbec jsem nechtěl přijít,“ řekl. „Měl jsem strach z toho, že tě uvidím na jevišti. Nevěděl jsem, jak tam nahoře budeš vypadat, a měl jsem z té chvíle strach.“

„Možnás přišel o iluze,“ odpověděla svým klidným, hlubokým hlasem. „Bylo by lepší, kdybychom se nikdy nepotkali, že ano? Když jsi dnes přišel do mého pokoje, vstoupila tam minulost a…“

„Já vím,“ skočil jí do řeči. Sundal si klobouk z hlavy a položil ho na stůl. Pak na ni pohlédl a zamyšleně dodal: „Možná to všechno byl omyl, myslím tím, že jsme se rozešli. Možná to byl jen…“

Náhle si všiml, jak se výraz její tváře změnil, a odmlčel se uprostřed věty.

Položil ruku na krempu klobouku. Viděl, jak Lauren pohnula rukou, jako by ji chtěla položit na jeho, ale potom ucukla.

„Musíme teď o tom mluvit, Jamesi?“ řekla. „Víš přece, proč jsem odešla. V Pagosa Springs jsem viděla, jak na sebe stříleli dva lidé, Jamesi. Oba leželi na zemi a stříleli a potom se jeden připlazil k tomu druhému a střílel na něj, dokud se ten druhý hýbal. Jeden z těch dvou jsi byl ty, Jamesi. Nedokázala jsem to vydržet. Nechápeš to, Jamesi? Žena nemůže každou noc ležet vzhůru s vědomím, že její muž je někde na ulici a může být kdykoli zastřelen. To se nedá vydržet. Nemohla jsem to vydržet. Možná jsem byla příliš slabá, ale neměla jsem na to sílu. Kdybych tě neopustila, zešílela bych.“

James Banner pohlédl přes její ramena na pódium, kde tančilo několik odvážně spoře oděných dívek. Potom opět pohlédl na Lauren a zeptal se: „A život po Stewově boku sneseš? Nic si nepředstírejme, Lauren. Nedokázala ses vzdát saloonů. To byl ten pravý důvod! Nevyčítám ti to, proč si však lhát?“

„Možná je lepší žít se lží než s krutou pravdou,“ poznamenala. „Možná to se Stewem vydržím jen proto, že ho nemiluji. Dá se vydržet, když vím, že je někdo v nebezpečí, ale nedá se vydržet, když vím, že je v nebezpečí člověk, kterého miluji.“

„Možná právě proto chci, abys z Bonanza City zmizela,“ řekl James.

„Jestli nedokážu zneškodnit Harveyho Mitchella, stane se Bonanza za několik týdnů peklem. Mitchell chce skoupit všechny saloony. Chce mít v Bonanze ty nejlepší hráče z celého Západu. Chce z něj udělat město, jako je Wichita nebo Dodge City, divoké, bezuzdné doupě, do kterého budou jezdit pistolníci, hráči, podvodníci a mužstva texaských honáků. Harvey chce v Bonanze vydělávat. Že při tom město lehne popelem, to ho nezajímá. Pozval si pistolníky. A jestli se mu podaří město ovládnout, nikdo ho nezastaví.“

Chtěl říct ještě něco, jenže tu se náhle mezi plně obsazenými stoly objevil Steward Graves. Musel je sledovat už předtím, protože bez váhám’ šel přímo k nim. Neměl klobouk, tmavé vlasy mu visely do zpoceného čela. Měl kruhy pod očima.

Zastavil se u jejich stolu a pohlédl na Jamese Bannera. Táhla z něj whisky. James Banner si koutkem oka všiml, že u baru se objevil Harvey Mitchell.

„Proč nenecháte Lauren na pokoji, Bannere?“ zamumlal Graves a předklonil se. „Proč za ní pořád běháte? To jste si ještě nevšiml, že s vámi nechce nic mít?“

„Chtěl jsem jen Lauren pogratulovat k úspěchu,“ odpověděl James Banner.

„Dobře, to jste udělal. A teď laskavě běžte k čertu,“ nahlas řekl Graves.

Hudebníci se v té chvíli spletli. Banner si všiml, že se na něho upírají zraky všech přítomných.

Pomalu vstal a vzal svůj klobouk. „Kdybyste se neopil, Gravesi, a kdyby tu nebyla Lauren, tak bych vám dal takovou odpověď, jaká vám náleží. Jděte se vyspat a nechte mě na pokoji!“

Chtěl projít kolem Gravese, jenže hráč mu rychle vstoupil do cesty a do očí mu zasyčel: „Kdybych věděl, že jste tu marshalem, tak bych sem nejezdil, Bannere. Ale varuju vás! Přestaňte slídit za Lauren! Zmizte už konečně z jejího života, Bannere, zmizte! Lauren s vámi nechce nic mít! Nedokážete to pochopit? Lauren si žije svůj vlastní život a vás nepotřebuje, Bannere. Nechte ji na pokoji, nebo vás odkrouhnu!“

„Eozuměl jsem, Gravesi,“ poznamenal James. „Ale Lauren se může rozhodnout sama, s kým chce mluvit. A teď mi běžte z cesty.“

„Jistě. Dám vám dokonce ještě něco na cestu, abyste na mě nezapomněl, Bannere.“

Rozpřáhl se a udeřil Bannera do tváře.

V následujícím okamžiku odletěl Graves na jeden ze stolů a strhl jej s sebou na zem. Ozvalo se řinčení roztříštěných sklenic. Graves se s přidušeným řevem obrátil na bok a sáhl si pravou rukou pod kabát.

James slyšel, jak Lauren vykřikla, a spatřil malý, čtyřhlavňový derringer v hráčově ruce. Bleskově přiskočil ke Gravesovi a kopl ho do zápěstí. Derringer odletěl na zelenou plstí potažený stůl a spadl na zem.

James Banner se sklonil a zvedl tu malou zbraň, než po ní mohl Graves znovu natáhnout ruku. James pomalu strčil derringer do kapsy kabátu a pohlédl na Gravese,ležícího na podlaze. Už nevypadal opile, zdálo se, jako by vystřízlivěl. „Porušil jste zákaz nošení zbraní v Bonanza City, Gravesi,“ klidně řekl James. „Dávám vám osmačtyřicet hodin, abyste si tu uspořádal své věci a zmizel odtud.“

„To nemůžeš udělat, Jamesi,“ ozval se ostrý, varovný hlas od barového pultu.

James Banner se otočil a pohlédl na Harveyho Mitchella. „A proč ne, Harvey?“ zeptal se.

„Můžeš ho zavřít na dvacet čtyři hodin, ale ne vyhnat z města,“ poznamenal Mitchell a pomalu šel blíž. Jeho černé oči byly upřeny na Bannera. „Porušení zákazu nošení zbraní neopravňuje k vykázání z města, Jamesi.“

„Řekl jsem, že do osmačtyřiceti hodin musí opustit město,“ odvětil marshal. „A u toho zůstane. Jestli se ti to nelíbí, Harvey, tak se můžeš obrátit na soudce v Alderu a podat stížnost. Ale Steward Graves do dvou dnů opustí Bonanzu, nebo ho osobně posadím do dostavníku.“

Graves se pomalu posbíral ze země. Pohlédl na Mitchella a ten neznatelně zavrtěl hlavou.

„Jamesi, já…“ začala Lauren.

V tom okamžiku venku třeskl výstřel. Banner se ohlédl na Mitchella. Ještě během toho pohybu třeskly venku těsně po sobě další tři rány. Slyšeli i ozvěnu.

V saloonu zavládlo děsivé ticho. James Banner si všiml, jak Mitchellovi začalo poškubávat v obličeji. Ozval se dusot kopyt. Kolem saloonu Saguache jeli jezdci. Po nějaké době dusot utichl.

Marshal odstrčil Gravese a Mitchella stranou a prodral se ke dveřím.

Následován muži ze saloonu Saguache, běžel po ulici k místu, kde třeskly výstřely. Před sebou viděl temnou siluetu stáje a pohybující se světlo lampy, kterou někdo držel v ruce.

Z temnoty se vynořila tlustá postava. Jeden starý muž s dřevěnou nohou šel k marshalovi. Košili měl vyhrnutou z kalhot a na ramenou měl natažené šle. Jeho vrásčitá tvář byla zjizvená. Málem se zhroutil na

Jamese a to jediné, co vyhrkl, bylo: „Marshale! Marshale, někdo – někdo zastřelil Jeba Smithe!“

Marshal prošel kolem něj a zamířil k tmavému vchodu nájemní stáje.

Ve svitu lucerny uviděl Smithe, jak leží na zádech. V pravé ruce ještě stále držel kolt. James Banner vzal stájníkovi lucernu z ruky a sklonil se ke svému zástupci. Ve slabém svitu poznal, že mu v hrudi že jí tři rány. Smith měl zavřené oči.

Marshal vstal a dal starému muži lucernu. Potom mlčky vzal Smithovi z ruky kolt a vyklopil jeho bubínek. Jediná nábojnice měla na dně vroubek po úderníku kohoutku, ostatní byly nepoškozené. Vytáhl ji a sevřel v dlani.

„Kdo to byl?“ chraplavě se zeptal.

Starý muž odvětil: „Nějaký jezdec, marshale. Ještě jsem s Jebem hovořil u vrat a chtěl jsem je zavřít, když tu přijel po ulici ten jezdec. Jel pomalu a nevšímali jsme si ho. Obrátil jsem se a chtěl jsem zavřít vrata, když tu se ozval jeho hlas. Řekl: „Bannere?“ Potom třeskl výstřel. Já – já jsem se otočil a v tom okamžiku třeskly další tři rány. Viděl jsem, jak se kůň toho jezdce s řehtáním vzepjal a pak Jeb Smith zavrávoral a klesl na kolena. Křičel jsem: „Jebe, co je? Zasáhl tě?“ Potom jsem se rozběhl za ním, zatímco ten jezdec cválal po ulici – a když jsem Smithe převrátil na záda, viděl jsem, že je mrtvý.“

Stájník ztišil hlas a pak se odmlčel. Natáhl ruku k Bannerovi a ve světle lucerny, v němž se tísnili lidé kolem Smithe, uviděl James v jeho dlani lesknoucí se předmět. Vzal si jej. Bylo to malé kolečko z ostruhy. Pravděpodobně patřilo k ostruze typu durango, jaké v Coloradu nosily tisíce jezdců.

„Co je to?“ přidušeně se zeptal.

„Ten jezdec to musel ztratit,“ odvětil starý muž chraplavým hlasem. „Musel Jeba Smithe zasáhnout hned první střelou, ale Jeb měl ještě sílu k tomu, aby vystřelil. Musel trefit Ostruhu toho zabijáka. Slyšel jsem, jak kulka narazila do kovu, a když jsem zvedl lucernu, viděl jsem, že se na zemi leskne toto.“

Marshal hleděl na malý, zoubkovaný kousek kovu. Potom pohlédl na Jeba Smithe.

„Ty tři kulky byly určeny mně,“ poznamenal. „Ty kulky, které zasáhly Jeba, měly být pro mě. Vzal za mě obchůzku, a to ho stálo život.“

Mezi ostatními muži se náhle objevila McIntoshova tvář. Boss kovbojů se prodral mezi zvědavci a pohlédl na marshala.

„Jestli potřebujete pomoc, tak řekněte,“ zabručel. „Moji muži jsou všichni ve městě.“

James vzhlédl ze Smithova těla a pohlédl McIntoshovi do očí.

„Opravdu?“ řekl. „Jsou všichni vaši muži v Bonanze? Kde je McKedrick?“

Hovořil tiše a každé jeho slovo mělo účinek úderu kladivem. Všiml si, jak se McIntoshovi rozšířily oči.

„Před půl hodinou byl v saloonu Jicarilla,“ řekl nervózním hlasem. „Nechal si vyplatit zbylou mzdu a rozloučil se se mnou. Nevím, kde teď je, marshale. Zřejmě jel do tábora, aby si vzal své věci. Snad si nemyslíte…“

James Banner si strčil kolečko od ostruhy do kapsy a rozhlédl se. Změřil si pohledem tváře těch mužů. Všichni na něj mlčky hleděli.

Pak James řekl: „Potřebuju několik dobrovolníků, které bych mohl jmenovat zástupci marshala. Vrah ještě nemá ani půl hodiny náskok. Když si pospíšíme, můžeme ho chytit dřív, než opustí kraj. Za pět minut čekám před úřadovnou tucet mužů s koňmi a zbraněmi. Každý, kdo chce jet se mnou, je vítán!“

+ + + + +

Když se blížili k táboru, marshal jel v čele malé kavalkády. Cítil, jak jeho kůň sípá. Nešetřili zvířata a teď, když projížděli mezi odpočívajícími kravami, byli koně na konci svých sil. Tiše se v široké řadě blížili k místu, na kterém praskal ohýnek.

James viděl ve svitu plamenů dva muže se sedlovými brašnami. Jeden z nich byl kuchař McIntoshova mužstva, druhý znich byl Ben McKedrick.

Marshal se rozhlédl kolem sebe. Viděl lesknoucí se hlavně pušek. Pomalu zvedl ruku a dal znamení, aby vyjeli. Opatrně se v půlkruhu blížili k táboru.

Jeden kůň šlápl na suchou větev. Zapraskalo to. Ti dva u ohně vyskočili a James viděl, že McKedrick má v pravé ruce revolver.

„McKedricku!“ zvolal a postavil se ve třmenech. „Míří na vás tucet pušek. Pusťte revolver a sundejte si opasek! Počítám do tří, pak nechám střílet!“

„Bannere?“ otázal se McKedrick. „Proč se schováváte? Jestli po mně něco chcete, přijeďte k ohni!“

Marshal přijel na svém cayuseovi tak blízko k ohni, že byl vidět.

„Kam máte tak naspěch, McKedricku?“ zeptal se. „Chcete za hranice oblasti Saguache?“

McKedrick ještě stále držel v ruce kolt. Nevypadalo to, že by ho chtěl pustit na zem.

„Připravoval jsem se na cestu do Bonanza City,“ poznamenal. „Chtěl jsem tam jet a zúčtovat s vámi.“

Pomalu strčil kolt do pouzdra, ruku ovšem nechal na jeho pažbě.

„Můžeme to ale vyřídit i tady. To mi ušetří spoustu času, Bannere. Jestli chcete, sesedněte a vyřídíme to rovnou.“

Pak spatřil jezdce, kteří se vynořili ze tmy, a výraz jeho tváře se změnil. Pohlédl na Jamese, sedícího v sedle bez hnutí.

„Co to má být?“ vyhrkl. „Nemáte dost odvahy přijet za mnou sám?“

James si pomalu odhrnul loktem cíp kabátu. Teď byla vidět pažba jeho koltu.

„Jménem zákona vás zatýkám za vraždu mého zástupce Jebá Smithe,“ procedil mezi zuby.

„Ty podlý ničemo!“ zavrčel McKedrick. „Ty zatracený, podlý holomku! Tak sis to vymyslel?“

James Banner pozoroval, jak sahá rukou po koltu. Sám však byl rychlejší. Vypadalo to, jako by mu zbraň sama vyskočila do ruky. Přikrčil se a pažbou praštil kovboje do zápěstí. McKedrick vykřikl a pustil revolver.

V následujícím okamžiku však levou rukou sáhl po další zbrani. Jeho levá ruka byla jen o málo pomalejší než pravá a James věděl, že nemá čas na něj namířit kolt.

Skočil ze sedla a strhl McKedricka k zemi. Při tom mu vypadl revolver z ruky. Dal kovboji facku, hned mu přidal další a levou pěstí ho udeřil do žeber. Rána byla tvrdá a vyrazila McKedrickovi dech. S hekáním se pokoušel vyhýbat marshalovým úderům, ale James se s ním nemazlil. Dal průchod svému hněvu a vzteku. Jebova smrt na něj byla příliš. Musel ze sebe dostat všechnu tu zlost.

Zbil McKedricka tak jako ještě nikoho. Bušil do něj, odrážel jeho rány a bil ho, dokud se nezhroutil. Mladík padl na kolena a pomalu se skácel na zem. Ještě se pokusil posbírat ze země, ale pak ochabl a zůstal ležet.

James stál nad ním připraven zasadit mu další úder, kdyby vstal. Když však viděl, že mladík je poražen, otočil se a šel ke svému koni. Vyšvihl se do sedla a přikázal: „Přivažte ho na koně a vezměte ho s sebou! Položte ho přes sedlo, jestli na něm nemůže sedět.“

Vrhl nedůvěřivý pohled na kuchaře, který se opíral o pojízdnou kuchyni a přihlížel rvačce.

„To vám a tomu vašemu bídnému městu přijde draho!“ vyhrožoval. „Až se naši lidé dozvědí, co jste udělali s McKedrickem, přijedou do Bonanza City a nenechají tam kámen na kameni. Za to budete muset zaplatit, na to můžete vzít jed!“

Marshal přijel k němu a sklonil se ze sedla.

„Tento muž zavraždil mého zástupce, protože si ho spletl se mnou, hochu,“ přidušeně řekl. „Zavraždil člověka, který měl před svatbou s krásnou dívkou, člověka, který nechtěl nic jiného než žít a pracovat v míru. A teď poslouchej, příteli! Až McIntosh přijede se svým mužstvem do tábora, tak mu řekni, že celé mužstvo má zákaz vstupu do města. Žeňte stádo dál, zmizte z oblasti Saguache. Jestli se ještě někdo z vás objeví v Bonanza City, vyženu ho z města bičem!“

Prudce otočil svého koně, přijel k okraji tábora a tam pozoroval, jak dva jeho muži naložili McKedricka přes sedlo, načež ho přivázali lanem.

+ + + + +

„Pověste ho!“

Do okna vletěl kámen a rozbil ho. Přistál na podlaze před Jamesovým psacím stolem.

Marshal vzhlédl a pohlédl na McKedricka, který na něho hleděl přes mříže cely. Stál u dveří cely a svíral rukama tyče mříže, jako by je chtěl vytrhnout.

„Slyšíte, McKedricku?“ zeptal se James Banner. „Tam venku stojí několik tuctů občanů Bonanza City, všechno dobří přátelé Jebediaha Smithe.“

McKedrick náhle pustil tyče mříže, obrátil se a pomalu šel ke své pryčně. Posadil se, opřel se lokty o kolena a skryl si tvář do dlaní.

„Už jste rozhodli o mém rozsudku,“ tlumeně řekl. „Nezajímá vás, jestli jsem toho muže zastřelil, nebo ne. Už jste o mně rozhodli.“

Potom vzhlédl k Bannerovi.

„Jestli mě ti venku pověsí, marshale,“ dodal, „pak to nebude vinou těch, kdo mi dají oprátku na krk. Bude to vaší vinou. Chcete se mě zbavit. A mají to za vás udělat druzí. Nechcete si špinit ruce, co?“

James Banner popošel blíž k mřížovým dveřím.

„Vy jste mě snad nechtěl odpravit, McKedricku?“ zeptal se. „Vzpomínáte si, co jste mi řekl před Mitchellovým saloonem? Muž, který zastřelil Jeba Smithe, si ho spletl se mnou. A historce o tom, že jste si ostruhy odepnul v nějakém saloonu a potom je ztratil, nevěřím.“

McKedrick těžkopádně vstal z pryčny a přistoupil k Bannerovi.

„Slyšíte, jak venku vyjí vlci?“ řekl a kývl k oknu. „Smečka vycítila krev a chce oběť. Ale věřte mi: Kdybych střílel na vás, udělal bych to za denního světla a díval bych se vám do tváře. Roky jsem cvičil s koltem. Mohu porazit každého, Bannere.“

James viděl, jak se McKedrickovi zajiskřilo v očích, a mlčky se obrátil.

V té chvíli kdosi venku začal bouchat na dveře. Chvíli zůstal stát. Ruku měl nad pažbou koltu. Rozbitým oknem slyšel výkřiky v davu, který se shromáždil na druhé straně ulice a teď stál naproti marshalovy úřadovny v šířce dvou set yardů.

Marshal vytáhl kolt z pouzdra a šel ke dveřím.

„Kdo je tam?“

Chvíli venku panovalo ticho, potom neznámý zašeptal: „Jamesi? To jsem já. Lauren.“

Banner položil revolver na stůl, odsunul závoru a otevřel dveře.

Chvíli hleděl přes ramena Lauren na dav na druhé straně ulice a potom dveře zavřel. Lauren se o ně opřela.

Byla zadýchaná.

James ji chytil za ruce a přitáhl ji k sobě.

„Zbláznila ses, Lauren? Jaks to mohla udělat?“

Shrábla si vlasy z čela a řekla: „Nemohla jsem přihlížet, Jamesi. V saloonu Saguache sedí dvacet nebo třicet občanů města, kterým Mitchell platí pití. Už hodinu pijí a jsou stále nenávistnější. Chtějí toho muže tam vytáhnout z vězení a pověsit. A jestli jim budeš klást odpor, jsou schopní všeho. Jsou opilí, Jamesi.“

Banner na ni chvíli hleděl, pak ji pustil a pohlédl na McKedricka.

„Teď víte, co je Harvey Mitchell za člověka, McKedricku,“ řekl. „Vašeho otce jsem v Pagosa Springs nezavraždil. Mitchell vám lhal. Teď se pokouší poštvat občany Bonanza City, aby vtrhli do vězení, protože ví, že ho budu bránit. Počítá s tím, že pak nikdo nedokáže říct, kdo z davu mě zastřelil.“

„Tak daleko to nesmí dojít, Jamesi,“ zvolala Lauren. „Zapřísahám tě:

Vydej jim toho muže a jeď pryč dřív, než bude pozdě! Už jsem to v saloonu nevydržela. Musela jsem tě varovat. Poslechni mě!“

Banner těkal pohledem mezi ní a McKedrickem. Potom pomalu zavrtěl hlavou.

„McKedrick bude za vraždu Jeba Smithe postaven před řádný soud,“ řekl. „Dokud v Bonanza City nosím hvězdu já, nikoho tu lynčovat nebudou.“

„Ale oni tě oddělají,“ vyhrkla Lauren. „Prosím tě, vezmi rozum do hrsti! Nesmíš stát sám proti celému městu, Jamesi. Jestli jim budeš vzdorovat, oddělají tě! Chtějí toho muže pověsit. Prosím tě, vydej jim ho, než se stane něho hrozného!“

James Banner vytáhl ze stojanu brokovnici a přesvědčil se, že je nabitá. Pak vzal z pouzdra kolt a strčil si ho za kalhoty tak, aby jej mohl kdykoli tasit.

„Odvedu tě ven, Lauren,“ poznamenal. „Nikdo se tě ani nedotkne, až se vrátíš do saloonu. Neohlížej se a běž přímo do saloonu Saguache. Harvey Mitchell tě v této chvíli může ochránit lépe než já. Nestarej se o to, co se tu bude dít, a zůstaň v saloonu, dokud nebude po všem.“

„Bannere!“ zvolal z cely McKedrick.

Marshal se neotočil. Vzal Lauren za ruku a odvedl ji ke dveřím.

Když je otevřel, cítil, jak sebou trhla.

Na Main Street osvětlené lucernami a pochodněmi kráčelo směrem k úřadovně několik tuctů mužů. V jejich čele šli Harvey Mitchell a Steward Graves.

„Běž zpátky dovnitř!“ řekl James a pokusil se Lauren postrčit do kanceláře. Žena se ale bránila.

„Zůstanu s tebou,“ odhodlaně odvětila. „Třeba dokážu Stewa a Mitchella zastavit.“

James se prudce otočil a zvedl brokovnici Parker. S cvaknutím natáhl kohoutky.

„Zůstaňte, kde jste!“ zvolal. „První, kdo vstoupí na chodník, koupí sekané olovo. Stůj, Harvey!“

Mitchell zůstal stát u tří schodů, které vedly na chodník. Jeho zarudlá, široká tvář byla osvětlena plameny pochodní.

„Budeš mít těžkosti, Jamesi,“ zavrčel. „Vydej nám vraha Jeba Smithe, Jamesi! Nemůžeš nás zadržovat věčně. Soud je pro ty lidi příliš pomalý.“

James si prohlížel obličeje mužů, které byly osvětleny lucernami. Ve hře světla a stínů jejich tváře působily tvrdě a v jejich očích se zračila tichá, chladná hrozba.

Marshal stál široce rozkročen na schodech, Lauren kryl svým tělem.

„Vím, o co ti jde, Harvey,“ odvětil „Ale řeknu ti jedno: Jestli se sem pokusíte vtrhnout, první dávku koupíš ty! Nezažiješ ten triumf! A vy ostatní, vy moulové, myslíte, že to pro vás bude výhra, když McKedricka pověsíte bez řádného soudu? Znám vás, 0’Connore, Dougale, Jeffersone a vás ostatní. Jestli se dopustíte lynče, postarám se o to, že Denver sem pošle několik státních marshalů a každý z vás si to zodpoví. Dostanu vás za mříže, i kdybych měl vylidnit celé Bonanza City.“

Zatímco hovořil, hleděl pouze na Mitchella, jako by mluvil jen k němu. Vedle něho viděl Gravese, jehož zkřivená, bledá tvář vypadala ve svitu pochodní nepřirozeně červeně.

„Takže ty nám nechceš ustoupit?“ zeptal se Mitchell. „To je mi líto, Jamesi. Občané Bonanza City chtějí vzít právo do svých rukou a…“

„Nebudou dělat nic,“ skočil mu Banner do řeči. „Přísahám ti, že to zmáčknu, jestli někdo z vás stoupne na schody!“

„Ty víš, že jestli to zmáčkneš, tak tě rozsápou,“ vyhrožoval Mitchell. „Jdi jim z cesty, Jamesi, nebo budeš litovat!“

Mitchell pomalu šel ke třem schodům vedoucím na chodník. Upřeně hleděl na Jamese. Za ním stál dav, jenž se shromáždil kolem úřadovny.

Marshal viděl, že se tam objevilo svinuté laso. Odsunul Lauren stranou. Nebylo nic slyšet, kromě dupání a šourání pomalu se blížícího davu. James zalícil parkerovku a namířil na první z těch mužů. Všiml si, že Mitchell téměř neznatelně strčil ruku pod klopu kabátu.

Za sebou slyšel tiché, přidušené vzlykání Lauren. Bylo mu jasné, že to jsou rozhodující chvíle. Pokud se mu je nepodařilo dav zastavit, smetou ho. Často viděl lynče a věděl, čeho je rozvášněný dav schopen.

Mitchell dorazil ke schodům a zvedl nohu, chtěje stoupnout na první schod. James pomalu mačkal spoušť.

Vtom třeskly dva výstřely.

James viděl, jak se lidé ohlédli. Zvedl hlavu. Za muži z města se objevily siluety jezdců. Mohly to být odhadem dva tucty kovbojů. Pomalu jeli blíž a vytvořili půlkruh kolem davu. James poznal McIntoshe, jenž pomalu sklonil winchestrovku, ze které vystřelil. Opřel její pažbu o hrušku sedla. Každý z jeho mužů držel v ruce pušku a všichni mířili na lidi před úřadovnou.

Do ticha se ozval McIntoshův hlas: „Skoro nikdo z vás nemá zbraň, vy hrdinové, takže si dokážete spočítat na prstech jedné ruky, co bychom s vámi udělali, kdybyste se pokusili Bena McKedricka zlynčovat. Pokud je to vrah, bude odsouzen a pověšen. Ale nebudete ho lynčovat, to vám garantuju. Jestli chcete přestřelku, máte ji mít. Ale radím vám, abyste to nezkoušeli.“

James Banner pomalu sklonil parkerovku a zvolal: „Slyšeli jste, co řekl. Běžte domů, lidi! Zapomeneme na to, co se stalo. Za několik dnů sem přijede soudce z Alderu a proběhne soudní přelíčení.“

„Běžte domů!“ zvolal McIntosh. „Běžte domů, lidé!“

James Banner a Harvey Mitchell na sebe pohlédli. Potom se Mitchell náhle obrátil a prodral se davem, který se již začal rozcházet. Graves ho následoval. O Lauren Maldenovou se nestaral. James viděl, že v davu zmizela postava v tmavém.

Otočil se k Lauren, jež stála ve stínu u zdi.

„Běž zpátky do saloonu,“ řekl. „Můžeš jít, nemusíš se bát. Možná by bylo lepší, kdybys sem nechodila.“

Obrátil se a šel do kanceláře. Už se na Lauren neohlédl. Za mřížemi cely se nervózně pohyboval McKedrick.

„Co je, Bannere?“ zeptal se chraplavě znějícím hlasem. „Jsou pryč?“

Za Jamesem se otevřely dveře a když se ohlédl, spatřil McIntoshe.

„Asi bude lepší, když zůstaneme ve městě, marshale,“ řekl. „Kdyby to náhodou nějací rozzuření kramáři chtěli zase zkusit.“

„Raději jeďte do vašeho tábora,“ odtušil Banner. „Jestli se vaše mužstvo v Bonanze zdrží, může dojít k třenicím, a já nestojím o žádnou přestřelku.“

McIntosh prošel kolem něho a přistoupil k mřížím. „Bene,“ řekl. „My všichni víme, žes zástupce marshala nezastřelil. Nikdo z nás tomu nevěří.“

„Díky!“ zamumlal McKedrick, natáhl ruku skrze mříže a sevřel McIntoshovi pravici. „Přišli jste v posledním okamžiku.“

„Myslel sis, že tě necháme ve štychu, Bene?“

„Já už ale nepatřím k vašemu mužstvu, pane McIntoshi,“ zašeptal McKedrick. „Nemuseli jste kvůli mně riskovat přestřelku. Řekněte ostatním, že jim vděčím za svůj život.“

McIntosh přikývl, pustil mu ruku a šel ke dveřím. Tam se ještě jednou zastavil a pohlédl na Jamese Bannera, který dal parkerovku do stojanu na pušky.

„McKedrick vašeho zástupce nezastřelil, Bannere,“ řekl. „Jestli Bena pověsíte, bude za to město pykat. Budeme se stádem u Kerber Creeku tak dlouho, dokud nebude Ben na svobodě. Jestli bude rozsudek jiný, pak se máte čeho bát!“

V následujícím okamžiku zavřel dveře. Jeho kroky utichly. Po chvíli marshal uslyšel kavalkádu jedoucí z města.

Ubalil si cigaretu a nad cylindrem lampy si zapálil. Celou dobu pozoroval McKedricka, který na něj hleděl jako vlk v kleci.

„Neměl jste se nechat Mitchellem poštvat proti mně, McKedricku,“ poznamenal. „Je mi líto, že o vašem otci nemohu říct nic lepšího, než že pracoval pro Mitchella a prodával indiánům kořalku a pušky.“

„Vím, že to nebyl žádný svatoušek,“ přidušeně odvětil McKedrick. „Ne nadarmo si změnil jméno, Bannere. Ale ať už udělal cokoli…“

„Ať už udělal cokoli, byl to váš otec,“ přerušil ho James. „Jednou jsem pracoval pro Mitchella, McKedricku. To bylo po občanské válce, když Mitchell hnal obrovské stádo do Kansasu. Přivedl jsem mu tři sehnaná stáda ze San Antonia v Texasu do Wichity. Byli jsme přátelé, dokud jsem nepoznal, jaký je Harvey Mitchell ve skutečnosti. Kdybyste Smithe zavraždil, McKedricku, pak by namísto vás patřil na šibenici Mitchell, protože to on vás k tomu navedl. Udělá všechno, jen aby mě odklidil z cesty.“

„Proč by mi měl lhát?“ otázal se McKedrick. „Jestli opravdu dělal s mým otcem špinavé obchody, pak by to spíš chtěl zatajit.“

„Byl jste někdy ve velkých kansaských městech, McKedricku?“ zeptal se marshal. „Harvey Mitchell chce z Bonanzy udělat něco takového. Chce Bonanzu strčit do kapsy. Chtěl by z ní udělat hráčské doupě. Ale já mu stojím v cestě, a než svůj velký plán uskuteční, musí mě odstranit. Vy jste byl jen jeho nástroj. Nikdo by později nemohl říct, kdo z davu před úřadovnou mě zastřelil. Mitchell hraje velkou hru a dává v sázku lidské životy a celá města. Kam Mitchell přijde, tam se střílí, hrají hazardní hry a prodává alkohol indiánům.“

Ben McKedrick se vrátil zpět ke své pryčně a posadil se na ni.

„Můj otec, který si říkal Tom Ballard, nebyl nijak silný,“ zamumlal. „Pil, a co vím, tak provozoval špinavé obchody…“

„Mitchell má na svědomí víc lidí, nejen Torna Ballarda,“ skočil mu James Banner do řeči. „Vytyčil si cíl a chce ho dosáhnout všemi prostředky. To je to, co ho činí tak nebezpečným.“

Chtěl ještě něco říct, ale vtom někdo zvenčí zabouchal na dveře a zvolal: „Marshale? Marshale, jestli jste tam, tak otevřete! Otevřete, proboha, rychle!“

„Kdo je tam?“ zeptal se James.

„To jsem já, Rich Donnegan, marshale. Otevřete!“

„Pojďte dovnitř, Donnegane!“ řekl James. „Je otevřeno.“

Dveře se otevřely. Šedivý muž, který našel Jeba Smithe před svou nájemní stájí, nahlédl dovnitř.

„Pojďte, proboha! Naproti, v saloonu Saguache sedí tři chlápci. Jeden z nich je ten, který dneska v noci zabil Jeba Smithe.“

James seskočil ze stolu, na kterém seděl, a hodil jen zpola vykouřenou cigaretu na zem.

„Kdo to je?“

„Nevím,“ odvětil Donnegan zadýchaným hlasem. „Ještě jsem ho nikdy neviděl, ani ty dva. Ale všiml jsem si něčeho, když jsem ho viděl jít do saloonu. Na levé ostruze mu chybí kolečko. Je na ní vidět šrám po kulce.“

„Jste si jistý, Richi?“ zeptal se James nedůvěřivě. „Mám tu muže, kterého považuju za Jebova vraha, a…“

„Klidně na to budu přísahat, marshale,“ vyhrkl Donnegan. „Poznal jsem toho chlápka. Má stejný hlas jako Jebův vrah, stejnou figuru a stejný klobouk. Nosí texaský klobouk jako vy, marshale.“

Banner pohlédl na McKedricka. Váhal.

Ben McKedrick stál u mříží, obličej přitištěný mezi tyčemi. „Co teď uděláte, Bannere?“ zeptal se.

Marshal si promnul oči.

„Donnegane,“ řekl. „Jste ochoten vypovědět pod přísahou, že ten muž v saloonu Saguache je vrah mého zástupce?“

„Ano.“ Starý muž přikývl. „Přísahám, že jsem ho poznal.“

James Banner mu položil ruku na rameno.

„Díky,“ zamumlal. „Ted běžte domů, Richi.“

„Možná ještě budete potřebovat pomoc a…“

„Běžte domů, Richi!“ opakoval Banner a vystrkal ho ven.

Potom vzal z psacího stolu klíče a odemkl McKedrickovu celu.

„Jste volný,“ prohlásil, aniž na něho pohlédl. „Vaše zbraň je na polici na stěně. Můžete si ji vzít a jít, McKedricku. Ve vašem táboře jsem vás zbil. To je mi líto.“

Šel zpátky k psacímu stolu.

Ben McKedrick vzal svůj klobouk a šel do kanceláře.

Když si připnul těžký, tmavě se lesknoucí opasek, přivázal si pouzdra ke stehnu, vytáhl z nich kolty a přesvědčil se, že jsou nabité, poznamenal: „Co teď budete dělat? Chcete si to sám rozdat se třemi muži, Bannere? Asi budete mít co do činění s velmi rychlými a přesnými střelci.“

„To nechte na mně,“ opáčil James. „Jeďte na Kerber Creek a ukažte se McIntoshovi. To, co se nyní bude dít v Bonanza City, je moje věc.“

McKedrick strčil kolty do pouzder a přezkoušel, jak v nich sedí. „Ještě před čtyřiadvaceti hodinami jste měl zástupce, který vám kryl záda, Bannere…“

James dal ruku na zlatými intarziemi zdobený závěr parkerovky.

„Jeďte, McKedricku!“ zvolal. „Nechci, aby vaše mužstvo ještě někdy přijelo do města.“

McKedrick přišel k němu a zůstal stát u psacího stolu. „Asi jsme se oba dostali do hry, ve které být nechceme. Vy jste zastřelil mého otce, na to jsem nezapomněl. Ale možná existuje někdo, kdo nese větší vinu než vy. Přemýšlel jsem, když jsem se v cele třásl strachem, že mě ti venku zlynčují.“

„O čem jste přemýšlel?“ chtěl vědět marshal.

„O mnohém. Dejte mi hvězdu a jmenujte mě zástupcem, Bannere. Složím přísahu.“

„A proč?“

„Protože jsem dva roky hledal vraha mého otce a protože jsem z Pagosa Springs přijel do Bonanza City kvůli pomstě.“

„A co když nechci?“ zeptal se James a přivřel oči.

„Pak půjdu a najdu ho na vlastní pěst,“ odvětil McKedrick. „Jestli je Mitchell vinen smrtí mého otce, tak ho zabiju. Pokud jste jí vinen vy, zabiju vás, Bannere.“

Marshal na něj několik vteřin mlčky hleděl. Potom otevřel zásuvku a vytáhl z ní hrst plechových hvězd, které položil na psací stůl. Vedle nich dal bibli v černé vazbě.

„Tak dobrá,“ řekl. „Složte přísahu, McKedricku! Položte ruku na bibli a opakujte tato slova: Přísahám…“

+ + + + +

James Banner viděl, jak muž, který seděl ve tmě v houpacím křesle vedle vstupních dveří, vstal a šel do saloonu, když spolu s Benem McKedrickem přecházeli ulici. Upozornil na to McKedricka kývnutím.

„Jde je varovat,“ hlesl. „To znamená, že nás čekali.“

Pomalu vyšel těch několik schodů vedoucích k chodníku před saloonem a rozrazil dveře.

Vevnitř byli jen tři muži.

James je okamžitě poznal. Byli to Bannock, Kendall a Mosley, kteří seděli u stolu u schodů do patra a hleděli před sebe.

Bannock byl první, kdo pomalu zvedl hlavu a nedůvěřivě pohlédl na marshala.

James Banner šel zvolna k výčepnímu pultu, zatímco McKedrick zůstal u dveří a zahákl si palce za revolverový opasek.

Nyní i ti dva muži, kteří seděli vedle Bannocka, vzhlédli. Kendall vyplivl sirku, kterou měl mezi zuby, a zabručel: „Co je?“

James si prohlížel Bannocka, až jeho pohled ulpěl na jeho holínkách. Přestože v saloonu bylo přítmí, viděl, že na levé ostruze chybí kolečko.

James opět vzhlédl a viděl, že Bannock hledí na něj. V tom okamžiku věděl, proč se ti tři pistolníci vrátili do Bonanza City. Napjal se.

„Máte přece zákaz vstupu do města, Bannocku,“ poznamenal. „Musel jste mít hodně důležitý důvod, že jste se vrátil do Bonanzy. Nebo jste ani nebyl pryč?“

„Jistě, byli jsme pryč,“ zabručel Bannock. „Tábořili jsme venku, proto jsme se vrátili.“

James si všiml potměšilého, nemilosrdného úsměvu v Bannockově propadlé tváři. Věděl, že ti tři se vrátili kvůli tomu, aby tu věc dovedli do konce. Banner vlastně ani nemusel vyprovokovat přestřelku, protože Bannock, Kendall a Mosley jen čekali na jeho rozhodující pohyb.

Přesto si marshal sáhl do kapsy vesty a vytáhl kolečko ostruhy. Hodil ho před Bannocka na stůl, kam s cinknutím dopadlo mezi sklenice. Bannock na ně pohlédl, ale nenatáhl po něm ruku.

„Chtěl jsem vám ho vrátit,“ řekl marshal. „Patří přece vám, ne? Chybí na vaší levé ostruze. Jeb Smith ho včera ustřelil muži, který ho zavraždil. Měl jste dávat pozor, jestli nejsou poblíž svědkové, Bannocku!“

Bannock na něj hleděl jako had. Jeho oči byly chladné, takřka bez života.

„A co?“ prohodil.

„Vstaňte a sundejte si revolverový opasek,“ přikázal mu Banner. „Dělejte, Bannocku!“

„No dobrá,“ zabručel ten muž. „Když to tak chcete, pak…“

Vypadalo to, jako by chtěl odsunout židli a vstát. Tu ale trhl pravým ramenem.

Marshal se vrhl stranou a převrhl na podlahu jeden ze stolů.

Saloonem třeskl výstřel. Jedno zrcadlo se roztříštilo, střepy se rozletěly…

Marshal se převalil a tasil pravý kolt.

+ + + + +

James slyšel, jak se jedna kulka zavrtala do stolu, za kterým ležel. Byl to tvrdý, suchý zvuk.

Potom se ozvalo několik výstřelů od vstupních dveří. Pochopil, že se do boje zapojil McKedrick.

Vleže se ohlédl a uviděl McKedricka, který dřepěl za převrženým stolem. Tu těsně nad ním jedna z kulek provrtala dřevěnou desku stolu. Bleskově vyskočil zpoza stolu, převalil se po zaprášené, špinavé podlaze saloonu a kryl se za mosazným plechem pobitým pultem.

Jedna z kulek mu roztrhla rukáv kabátu, další ho bolestivě škrábla na tváři. Ležel za barovým pultem.

Nad převrácenými stoly se vznášel štiplavý dým. V uzavřené místnosti měly výstřely ohlušující účinek. Když marshal spatřil pohyb mezi stoly, vypálil, bleskurychle natáhl kohoutek a vystřelil znovu.

Skrze kouř viděl, jak sebou jedna postava trhla, narazila do stolu a strhla jej k zemi.

James zatajil dech. Dlaň, ve které držel pažbu těžkého bisbee, měl zpocenou, když opatrně vyhlédl. V tichu, jež se tam náhle rozhostilo, slyšel nezřetelný šramot, který náhle utichl. Potom se však ozval znovu.

Kde je Ben McKedrick? James hleděl k převrženému stolu, za kterým McKedricka viděl naposledy, ale teď tam nikdo nebyl…

Vstal a přikrčen běžel podél pultu. Potom si dřepl a naslouchal. Všude panovalo ticho.

Pomalu se narovnal.

Uviděl Kendalla na poslední chvíli, když již pistolník vytáhl revolver.

James se pokusil otočit hlaveň svého koltu, ale instinktivně pochopil, že je příliš pozdě, a bezděky mu ztuhly břišní svaly v očekávání kulky.

V tom okamžiku třeskly těsně po sobě tři rány.

Kendalla kulky odhodily. Ještě zmáčkl spoušť, ale jeho střela se zaryla kamsi do stěny. James viděl, že se chytil baru a pustil revolver, protože se držel oběma rukama.

Na zlomek vteřiny viděl Kendallův zkřivený obličej a jeho otevřená ústa, potom se pistolník pomalu svezl k zemi a zůstal sedět opřen o pult.

Odkudsi se ozval McKedrick: „Opatrně, Bannere!“

Marshal se vrhl na zem. V následujícím okamžiku třeskly další výstřely. Viděl, jak Bannock běží po schodech, po třech najednou. V polovině se otočil, vypálil a běžel dál.

James zvedl revolver, chtěje na něho vystřelit, než dorazí do patra, v té chvíli se však na nad schody objevila postava.

Harvey Mitchell!

Banner si všiml, že Bannock se zarazil.

Mitchell zvedl ruku, kterou měl předtím schovanou za zády. James viděl, že v ní drží velký revolver.

Potom to šlo ráz na ráz. Bannock trhl rukou, jako by chtěl zvednout svůj kolt.

Už se však nedostal k tomu, aby zmáčkl. Mitchell vypálil třikrát za sebou.

Bannock přidušeně vykřikl a narazil do zábradlí schodiště. To se prolomilo a pistolník se zřítil do saloonu, kde zůstal ležet mezi stoly.

James se pomalu narovnal a pohlédl na Mitchella, který klidnými kroky scházel dolů. V pravé ruce měl velký remington.

Přišel k pultu, hodil na něj zbraň a rozhlédl se. James si všiml, že se mu zajiskřilo v očích, když spatřil McKedricka, který vstal mezi stoly.

„Viděls, že jsem ho zastřelil v sebeobraně, Jamesi,“ poznamenal Mitchell a kývl na Bannocka.

„Patrně nepočítal s tím, že na něho budeš střílet,“ odvětil marshal.

„Když jsem slyšel střelbu, vytáhl jsem svůj kolt ze sejfu a…“

James na schodech uviděl Lauren a Stewarda Gravese.

Mitchell to musel poznat z výrazu jeho očí, protože se ohlédl tím směrem. Pak pohlédl na Jamese a na jeho tlustých rtech se objevil úsměv.

James si pomalu sáhl na klobouk a kývl na Lauren. Všiml si, že jí cukají svaly v obličeji jako dítěti, které má na krajíčku.

Dokázala se však ovládnout.

Ben McKedrick přistoupil k Bannockovi a lhostejně řekl: „Trefil jste přesně, Mitchelle.“

„Musel ho trefit přesně,“ prohodil James. „ Harvey nemohl riskovat, že by mluvil.“

„O čem by měl mluvit, Jamesi?“ podivil se Mitchell. Opíral se o pult.

U dveří se shromáždili zvědavci a nahlíželi dovnitř.

„Možná by mohl říct, kdo ho navedl, aby na mě střílel, Harvey. Smith to přece koupil omylem, že, Harvey?“

Mitchell dlouze hleděl na marshala, načež kývl na McKedricka a řekl: „Pročs ho pustil? Neobvinils ho z vraždy Jeba Smithe?“

„Máš smůlu, Harvey,“ odpověděl marshal. „Donnegan Bannocka poznal.“

„Nemůžu si vybírat hosty, kteří chodí do mého saloonu,“ durdil se Mitchell. „Nevěděl jsem, že se Bannock vrátil. Předtíms ho přece vykázal z města.“

Graves, který přišel s Lauren dolů a držel ji kolem ramen, zavrčel: „Kdybyste nám řekl, Mitchelli, že jsou tady přestřelky na denním pořádku, zůstali bychom v Denveru.“

Mitchell se k němu otočil zády, opřel se o bar a vytáhl láhev bourbonu.

„Máme marshala, který je rychlý skoltem,“ řekl. „Ale ani takový marshal není nenahraditelný, Gravesi.“

James si nabil revolver a dal si ho do pouzdra.

Předstíral, že si nevšímá Lauren, která na něj celou dobu hleděla. Když vzhlédl, viděl, že je bledá jak stěna.

„Už vám nezbývá moc času, abyste opustil Bonanza City, Gravesi,“ řekl Banner. „Měl byste si pospíšit.“

„Kdo ti řekl, že Graves odjede, Jamesi?“ prohodil Mitchell. „Možná dřív vypadneš ty. Jsi mnoha podnikatelům v Bonanza City trnem v oku. Kazíš jim obchody. Dřív, když Bonanza City bývalo svobodné, šly tady obchody líp.“ Potom se otočil k McKedrickovi a zeptal se: „A co vy, příteli? Jak je to s vámi? Vyprávěl jste mi, že jste přijel do Bonanza City kvůli tomu, abyste pomstil eho otce, kterého zastřelili v Pagosa Springs, že ano?“

Ben McKedrick se trpce usmál.

„Jistě,“ poznamenal. „Všichni máme svou cestu, po které musíme jít, Mitchelli. A já si půjdu svou cestou. Zjistím, kdo nese vinu za to, že byl můj otec zastřelen.“

Mitchell pokrčil rameny a pohlédl na Bannera. „Cos mu řekl, Jamesi?“ zeptal se. „Jaké báchorky jsi mu navykládal? Skočil ti na to?“

James si všiml, že McKedrick těká pohledem mezi ním a Harveym Mitchellem. Během přestřelky s Bannockem a jeho lidmi neměl žádné pochybnosti, ale teď ho zneklidnila Mitchellova jistota. James to McKedrickovi viděl na očích.

„Jasné,“ řekl Mitchell. A tak tiše, že to mohl slyšet jen James, dodal: „Ty hlupáku! Myslíš, že jsi dost mocný, abys mi mohl udělat škrt přes rozpočet? Proč nechceš vzít rozum do hrsti? Nemůžeš mi nic dokázat, nikdy mi nebudeš moct nic dokázat. A jednoho dne, jednoho dne…“

James stejně tiše odvětil: „Ten den právě přišel, Harvey. Viděl jsem, cos udělal z jednoho města. A budu bránit všemi prostředky tomu, aby ses zmocnil i Bonanza City. Vyženu tě, tak jako jsem tě vyhnal z Pagosa Springs.“

„Pagosa Springs – to bylo kdysi,“ zamumlal Mitchell. „Udělal sis nepřítele. Dávej si na mě pozor!“

Otočil se a šel po schodech do patra.

Marshal na něj hleděl. Měl přivřené oči. Harvey Mitchell vůbec poprvé ukázal svou pravou tvář. James věděl, co to znamená.

Zatímco Graves šel k jednomu zničenému, kulkami provrtanému stolu, chytila Lauren marshala za ruku.

„Buď opatrný, Jamesi!“ tiše řekla chvějícím se hlasem. „Mitchell tě nenávidí.“

„Proč se o mě bojíš?“ otázal se. „Mezi námi přece už nic není, Lauren.“

„Určité věci zřejmě přečkají,“ zašeptala. „Z toho, co kdysi bylo, zřejmě vždycky něco zůstane.“

James si všiml, že Graves hledí na ni. Jeho neklidné, tmavé oči byly přivřené.

„Jdi nahoru, Lauren,“ řekl James. „Stewovi se nelíbí, když se mnou mluvíš.“

„Já vím,“ zamumlala. „Ano, vím to. Před hodinou jsme stočili řeč na tebe a já se Stewa zeptala, co pro ti tobě má. Řekl, že tě možná zabije.“

James lehce přikývl. „Děkuju ti,“ řekl. „Budu si dávat pozor.“

Odešel ze saloonu a zůstal stát na chodníku. Čistý noční vzduch byl chladný a příjemný. Probral ho, když vyšel ze zakouřeného saloonu.

Po chvíli zavrzaly dveře a vzápětí se ozvaly kroky. Ve světle, které ven pronikalo pestrými, mozaikovými okny saloonu, spatřil ve tmě McKedrickovu tvář. Zasyčela sirka a její plamínek zmizel za McKedrickovou dlaní,jak si zapaloval cigaretu.

Potom zhasl. McKedrick se ze tmy zeptal: „A co když Mitchell mluvil pravdu, Bannere?“

„Harvey nemluvil pravdu. Ten nikdy nemluví pravdu,“ odpověděl marshal. „Jde mu jen o jedno: chce ovládnout tohle město. Žízeň po moci již připravila o rozum hodně lidí. Harvey chce moc a peníze. Když skončila válka, obchodoval ve velkém s texaským dobytkem, potom prodával indiánům alkohol, zbraně a střelivo. Pořád se snaží získat moc. Bonanza City se má stát městem, které patří jen jednomu člověku: Harveymu Mitchellovi. Kdysi jsme byli přátelé, dokud jsem nepoznal, že Mitchell jde přes mrtvoly, aby dosáhl svého cíle. Je jako vzteklý vlk, kterého může zneškodnit jen kulka. Pozval si do města Bannocka a ostatní, aby mě oddělali. Měli to udělat za něho. Ten se nikdy nevzdá.“

Sešli z chodníku na ulici zalitou svitem měsíce a vedle sebe šli zpět ke kanceláři. Na ulici se shromáždili lidé a hleděli na ně. Bonanza City se probudilo.

V úřadovně James rozsvítil petrolejovou lampu, odhodil klobouk na židli a svlékl si kabát.

„Dejte mi hvězdu!“ poznamenal. „Pomohl jste mi, ale teď si ji zase odepněte.“

Ben McKedrick zvedl ruku a chytil hladký kousek plechu.

„Proč bych měl?“ otázal se. „V každém případě zůstanu v Bonanze, abych se dozvěděl, kdo je vinen smrtí mého otce. Nechejte mi tu hvězdu, Bannere.“

„Nečekejte, že vám budu k vašemu rozhodnutí gratulovat,“ řekl James. „Hvězda, kterou nosíte, není nic, s čím byste si mohl hrát. Je to vážná věc. Nevíte, jak vážná, McKedricku, protože kdybyste to věděl, plivl byste na ni a zahodil ji.“

„Když je to tak, tak proč ji nosíte?“ zeptal se McKedrick.

James na něho pohlédl a v tom pohledu se zračila únava a vyčerpání.

„Věříte v osud, Bene?“ řekl. Když McKedrick zavrtěl hlavou, poznamenal: „Ne, Bene? Já ano! Věřím v něj. Vždycky jsem nosil hvězdu, přestože jsem se jí vyhýbal. Vždycky jsem narazil na Harveyho Mitchella, i když jsem se mu snažil jít z cesty. Svět je pro nás dva příliš malý. Jeden z nás bude muset zemřít, aby udělal místo tomu druhému. Kdybych nevěřil v osud, v co bych pak věřil, Bene? Každý člověk má předurčenou cestu, od začátku až do konce. A z té nemůže sejít. Proto nosím hvězdu. Vzal mi ženu, kterou jsem miloval, vlast, přátele, stále mě pronásleduje…“

Ben McKedrick šel ke kamnům, na kterých stála pomačkaná konvice se studenou kávou, a nalil si černou, hořkou tekutinu.

„Slyšel jsem o tom,“ řekl. „Mluvili o tom v saloonu Saguache, že Lauren byla kdysi vaší ženou.“ Posadil se naproti Jamesovi a vzal do dlaní hrnek s kávou.

„Harvey neztrácel čas,“ zamumlal James. „Věděl jsem, že sem pozve Lauren. Když ji nechal přijet, sledoval tím dva cíle: Nechtěl jen, aby zpívala na jevišti, doufal, že mě tím z Bonanzy vyžene. Proto jsem rád, že tu Lauren a Stew za osmačtyřicet hodin nebudou.“

Vstal, sundal si opasek s oběma kolty bisbee a zašel pro klíče od vězení.

„Můžete dnes v noci spát v některé z cel, Bene,“ poznamenal. „Já si vezmu druhou.“

Ben vypil kávu a přes okraj hrnku pohlédl na Jamese.

„A zítra?“ číhavě se zeptal.

„Zítra pojedeme do McIntoshova tábora,“ poznamenal marshal. „Můžete si na náklady města koupit několik balíčků nábojů do koltu. Pojedeme na jedno místo u Kerber Creeku, kde nás nikdo nebude rušit.“

+ + + + +

Lauren Maldenové klesla ruka s hřebenem, když v zrcadle viděla, jak se za jejími zády otevřely dveře.

„Byls u Mitchella, Stew?“ zeptala se.

Graves vešel dovnitř, zůstal však stát u dveří a pozoroval Lauren v zrcadle.

Jeho tvář byla zarudlá, v jeho tmavých očích jiskřilo. Všimla si, že je znovu namol.

„Jo, byl jsem– byl jsem u Mitchella,“ zabreptal a šel blíž. Zůstal stát za ni a upřeně na ni hleděl v zrcadle. „Mitchell si myslí, že bychom z města odjet nemuseli. Myslí si, že se s Jamesem vypořádá.“

Lauren si dál česala vlasy. „Co chce dělat?“ otázala se. „Chce ho nechat oddělat?“

Gravesovi se na čele objevily červené skvrny, usmál se však a předklonil, až byl obličejem těsně u ní. Vydechl jí do tváře.

„A kdyby ho oddělal?“ zeptal se. Zasmál se, když si všiml, jak jí cukl koutek úst. „Myslíš, že bych ho litoval? To po mně nemůžeš chtít, Lauren.“

Pomalu a klidně, jako by ji nechtěl vyděsit, jí položil ruce na krk.

„A co kdybych to teď zmáčkl, Lauren? Nemusíš mít strach. Na to tě moc miluju.“ Usmál se a Lauren ten úsměv viděla v zrcadle. Potom řekl: „Víš, že jsem tě mnohokrát nenáviděl?“

Odmlčel se a díval se na ni. Lauren strnule seděla před zrcadlem a nebyla s to se pohnout. Cítila na krku Gravesovy ruce. Ten dotek byl jako dotek hada. Graves řekl: „Vím, že na něho pořád myslíš. Pořád jenom na něho. Vím to! Vím to moc dobře. A proto tě nenávidím. Nepatříš nikomu kromě něho, že ano? Ale jsi příliš nebezpečná pro muže. Můžeš zničit jeho život. Zničíš každého, koho potkáš, pomalu ho odrovnáš. Byl jsem tomu blízko, Lauren, ale teď je to jiné.“

Náhle jí stiskl krk. Lauren sebou prudce trhla.

„Pusť mě!“ vyhrkla. „To bolí. Pusť mě, nebo začnu křičet!“

Odstrčil ji od sebe a šel ke stolu, na kterém ležely různé karty a na kterém stála láhev whisky. Zuby vytáhl zátku, nalil si velkou sklenici a vrátil se k Lauren. Těsně vedle ní zůstal stát a číhavě ji pozoroval. „Ale já ti ho vypudím z hlavy,“ tiše prohodil. „Vypálím ho žhavým železem, až na něho zapomeneš, Lauren.“ Pak tiše a téměř neslyšitelně dodal: „Odpravím ho!“

Otočila se na stoličce a pohlédla na něj. „Stew, jestli se ho jen dotkneš, navždy tě opustím.“

Usmál se. Potom jeho tvář zvážněla. Šel zpět ke stolu, postavil na něj sklenici a rozepnul si svou hedvábnou vestu. Pomalu z ní vytáhl kolt a položil ho na stůl. Lauren na něho vytřeštila oči. Zbraň se ve světle lampy třpytila.

Byl to remington ráže 44 s osmihrannou hlavní a kulatým bubínkem. Lauren jako by cítila, co všechno by ten revolver mohl udělat.

Steward Graves se posadil na stůl a vytáhl z kapsy kalhot krabičku s náboji. Pomalu vyklopil bubínek a začal do něj vkládat náboje.

Hranaté rysy jeho obličeje ve svitu lampy vynikly. Lauren se rozbušilo srdce. Náhle se jí strachem stáhlo hrdlo, když pozorovala Gravese, jak sklonil zbraň a pohlédl na ni.

„Kdes ten kolt vzal?“ zeptala se. „Stew, kdo ti dal ten revolver…“

„Neříkal jsem ti, že vím, kde vezmu zbraň, když tě budu muset bránit? Měl jsem ji celou dobu v kufru.“

Zastavila se. „Lžeš!“ vmetla mu do tváře. „Dal ti ji MitcheU.“

V Gravesově tváři se pomalu objevil jiný výraz. Zbledl.

„A kdyby?“ tiše se otázal s číhavým podtónem v hlasu.

Hleděla na ten těžký, kovově se lesknoucí kolt v jeho ruce. Udělalo se jí špatně.

„Harvey Mitchell ví, jak Jamese nenávidíš,“ zamumlala. „Ví to velice dobře. Stew, to nechápeš, proč ti dal ten kolt?“

„Protože jsem ho o to požádal,“ chraplavě řekl Graves.

„A Mitchell ti vyhověl,“ poznamenala. „Dej mi ten revolver, Stew, prosím!“

Natáhla ruku. Graves však zavrtěl hlavou a znovu si strčil remington pod vestu. Zatímco Lauren tam ještě pořád stála s nataženou rukou, sáhl po sklenici s whisky a naráz ji vypil. Pak ji postavil na stůl.

„Nemá na tebe právo,“ řekla. „Proč nezmizí z tvého života, Lauren? Rozhodla ses pro mě, ne pro něho. Nepřipustím, aby vstoupil mezi nás, i kdybych tomu musel zabránit se zbraní v ruce.“

Odstrčil židli, vstal a přišel k oknu, oběma rukama se opřel o římsu a vyhlédl ven.

„Miluju té,“ řekl, aniž se otočil, jako by hovořil k noci. „A nikdy se tě nevzdám, Lauren. Vím, že ke mně nic necítíš, a mnohdy se ptám, proč se mnou zůstáváš. Asi sis tu otázku kladla už i ty. Všechny ty roky jsem. doufal, že se to změní, že mé jednou budeš milovat. Té naděje jsem se mezitím vzdal. Ale ještě můžu zabránit tomu, aby se mezi nás dostal někdo jiný. Patříš mi a může nás rozdělit jen smrt.“

Obrátil se a poznamenal: „Život, který vedeme, Lauren, nás svazuje pevněji, než by dokázala jakákoli přísaha. Ty a já jsme oba lační života. To je to, co nás svazuje. Nejsi stvořená k tomu, abys stála u plotny a rodila děti. Tvým světem je jeviště a mým pokerový stůl. Co by ti mohl nabídnout Banner? Nedělní mši? Plenky na šňůře? Život v počestnosti a v dobrých mravech? To by tě udusilo, Lauren. Tvůj a můj svět je tam, kde se životu ještě dá říct život. A jestli to nedokážeš pochopit, tak ti to budu muset vypálit žhavým železem, abys na to nikdy nezapomněla. Ale na něho bys zapomenout měla. Zapomeň na něho! Zapomeň na něho, nebo ho vyřídím! Ty víš, že nežertuju.“

Lauren přikývla. „Vím, žes ve Wichitě zastřelil jednoho muže jen proto, že se pokusil jít do mé šatny. Vím to, i když jsi mi to nikdy neřekl.“

„Oddělal bych každého, kdo se k tobě přiblíží,“ prohodil. „Lauren, řekni, nenávidíš mě?“

„Je mi tě líto,“ odpověděla tiše, tak tiše, že to téměř nebylo slyšet. „Je mi tě líto, Stew.“

„Nemusíš mě litovat,“ odtušil. Poprvé za ty roky, co byli spolu, uslyšela v jeho hlase téměř ochromující hořkost.

Přišel k ní a chytil ji za ruce. „Jsou lidé, Lauren, kteří musejí o každý kousek lásky bojovat. Já k nim patřím. O každý kousek lásky! Dal bych všechno za to, kdybych věděl, že mě miluješ. Může to být peklo, Lauren, milovat někoho, kdo tvou lásku neopětuje. Ale když nedokážu získat tvou lásku, tak ti aspoň udělám ze života peklo – stejné peklo, v jakém žiju já. A potom, Lauren, bude existovat aspoň něco, co budeme mít společné.“

Posadil se na kraj postele a opřel se lokty o kolena.

„Neměli jsme sem jezdit,“ dodal. „Ale Mitchell toho tvého slavného marshala z města vyžene.“

Lauren ještě pořád stála uprostřed pokoje se zaťatými pěstmi. „Víš, že mě navždy ztratíš, jestli se pokusíš Jamese zastřelit.“

„Jak mohu ztratit něco, co jsem nikdy neměl?“ řekl hráč. „Nemám co ztratit. Ale můžu něco získat a musím to získat.“

Zavrtěla hlavou. „Stew, co se to s tebou stalo? Co se to z tebe stalo?“

„Nevím,“ prohlásil. „Ale ať už se ze mě stalo cokoli – udělalas to ze mě ty. Mé neštěstí je, že tě miluji. Milovat někoho může být ukrutnější než smrt.“

Dotkl se rudé látky vesty na místě, kde pod ní měl kolt. Upřeně hleděl Lauren do tváře a jiskřilo mu v očích.

„Jsem opilý, jinak bych tak nemluvil. Ještě nikdy jsi mě neslyšela takto mluvit, že? Ale protože jsem opilý, můžu ti říct: Buď se dobrovolně stáhne z tvého života, Lauren, nebo ho zastřelím.“

+ + + + +

James se holil ve svém pokoji. Právě vytáhl ze skříně čistou košili, když zespoda na podlahu zaťukala koštětem paní Baiswaterová. Sehnul se, zvedl padací dveře a chtěl jít dolů.

Šedovlasá stará žena stála dole na schodech. Zvolala: „Chtěl jste jít brzy do kanceláře, pane Bannere! Byl tu ten mladý McKedrick.“

„Co říkal?“ zeptal se James, zatímco si zapínal košili a strkal si ji za pás.

„Je tam několik městských radních a čekají na vás,“ odvětila ta stará žena.

James si levou rukou vzal vestu, kabát a revolverový opasek a šel do kuchyně.

„Je tam Harvey Mitchell?“ otázal se, zatímco si oblékal vestu.

„O tom McKedrick nic neříkal. Vypadá to, že něco není v pořádku.“

James přišel k oknu kuchyně a hleděl ven, zatímco si připínal zbraňový opasek.

Za ním se paní Baiswaterová zeptala: „Proč jste dnes v noci nespal ve svém pokoji?“

„Byl jsem naproti v kanceláři,“ odvětil. „Pro jistotu, kdyby se kovbojské mužstvo, které táboří na Kerber Creeku, rozhodlo dostat McKedricka z vězení. Nevědí totiž ještě, že už je na svobodě.“

„Napijte se kávy,“ řekla paní Baiswaterová. „Usmažila jsem vám na snídani vejce se šunkou.“

James rychle vypil horkou kávu, vzal klobouk a s úsměvem řekl: „Obávám se, že to jídlo budete muset nechat vychladnout, paní Baiswaterová.“

Než mohla něco odpovědět, byl venku.

Rychle přešel Main Street. Před úřadovnou stáli dva koně. Jeden byl jeho cayuse, druhý byl hnědý a vysoký. Byl to kůň Jeba Smithe, kterého si očividně osedlal McKedrick, protože mu připadal lepší než jeho vlastní.

Při pohledu na toho koně se Jamesovi stáhlo hrdlo. Pomalu šel dál a pak vyskočil na chodník. Z otevřených dveří marshalovy úřadovny se ozýval tlumený hovor, který náhle utichl, když vešel dovnitř.

James za psacím stolem spatřil Bena McKedricka. Nohy měl na stole, klobouk posunutý do zátylku a žvýkal zápalku. Na vestě se mu blýskala hvězda zástupce marshala.

Kromě něho tam b ylo ještě několik mužů. James hledal pohledem Mitchella, neviděl ho však.

James je všechny znal. Všichni to byli radní Bonanza City a všichni se na něho upřeně dívali.

Pomalu došel k psacímu stolu a hodil svůj texaský klobouk k McKedrickovým nohám. Potom se obrátil a zeptal: „Chcete se mnou mluvit? Jsem tady. Co pro vás mohu udělat?“

Chvíli panovalo ticho. James cítil, jak mu uhýbají pohledem.

Vtom vystoupil před ostatní vysoký, svalnatý muž. Byl v tmavém oblečení a v rukou držel stetson s úzkým okrajem.

„Jde – jde o toto, marshale,“ řekl a pohlédl na své ruce. „My, tedy městská rada Bonanza City se rozhodla – kruci, nebudu už chodit kolem horké kaše: Chceme, abyste si odepnul hvězdu.“

V tom tichu, které nastalo po těchto slovech, McKedrick vyplivl zápalku a sundal nohy ze stolu.

„A kdo to chce, Dobbsone?“ zeptal se klidně James.

„Městští radní Bonanza City,“ odpověděl ten chlapík. Zvedl hlavu a pohlédl na marshala. Když však James jeho pohledu neuhnul, zase hlavu sklopil.

„Je mi líto, marshale,“ řekl. „Víte, jak si vás vážíme, ale město je…“

„Co je s městem?“

„V Bonanza City je klid,“ dodal Dobbson. „Už léta, od té doby, co jsme najali jako marshala pistolníka…“

James pohlédl na McKedricka a poznamenal: „Mitchell se s tím nepáře.“

„To nemá nic společného s Harveym Mitchellem,“ odvětil muž. „Je to prostě tak, že obchody jsou stále horší. Mužstva, která ženou dobytek do Denveru, se v Bonanze zastavují jen málokdy a…“

„Před několika lety bylo toto město hnízdem dravců,“ skočil mu Banner do řeči. „Žádný slušný občan se po setmění neodvážil na ulici. Tehdy vám byli muži jako O’Brien a Dodsworth dobří, aby vás zbavili opilých kovbojů a pistolníků, falešných hráčů a desperados, co? Věděl jsem, že tu jsou lidé, kterým se to nelíbí, Dobbsone. Jenom jsem nevěděl, že k nim patří i městští radní. Vidím, že několik jich chybí. Kde je Bass? A Henderson? Kde jsou Patterson a Drury?“

„Většina městských radních je tady,“ vysvětloval Dobbson. „Připnuli jsme vám hvězdu, Bannere, a taky vám ji můžeme odepnout.“

„Nechápu vás,“ odpověděl James. „Mám připustit, aby se Bonanza City kvůli zájmům několika podnikatelů stalo znovu rejdištěm grázlů? 0? Brien a Dodsworth přišli o život kvůli tomu, že chtěli, aby se Bonanza City stalo klidným městem.“

„Víte dobře, že město jako Bonanza potřebuje honácká mužstva, aby mohlo existovat,“ řekl Dobbson. „Ale od té doby, co se rozkřiklo, že jste marshalem v Bonanza City, se jich hodně městu vyhýbá obloukem.“

James šel ke stojanu s puškami, odemkl řetěz a vytáhl dvě winchestrovky. Pak zámek řetězu zase zamkl. Hodil McKedrickovi jednu karabinu a vyšel ven. Na ulici dal svou pušku do sedlového pouzdra. Aniž si všímal městských radních, kteří vyšli ven za ním, strčil nohu do třmene a vyšvihl se do sedla McClellan s vysokou rozsochou.

Dobbson zůstal stát vedle jeho cayuse a chytil ho za uzdu. Nasadil si klobouk na hlavu a zvedl ruku. Snažil se, aby jeho hlas zněl pevně, když řekl: „Nedělejte nám těžkosti, marshale. Můžeme vás přinutit, abyste hvězdu vrátil.“

James Banner se oběma rukama zapřel o hrušku sedla. „Chci vidět toho, kdo mě k tomu přinutí. Doba hojnosti, kterou vám sliboval Mitchell, by byla jen prvním krokem k zániku tohoto města. Běžte domů a přemýšlejte o tom, Dobbsone!“

Chtěl městského radního odstrčit, ale Dobbson držel jeho koně pevně.

„Prosím vás ještě jednou, marshale,“ řekl. „Odepněte si hvězdu.“

James pohlédl za něj. Na konci ulice se objevila bryčka jedoucí směrem k nim. Pod světlou, sluncem prosvícenou stříškou seděla mladá žena v černém. James zamával kloboukem, když projela kolem, ona však jako by ho neviděla. Ben McKedrick dojel k Jamesovi. „Kdo to byl?“ zvědavě se ptal.

„Liz Stuartová,“ zašeptal James Banner. „Snoubenka Jeba Smithe. Za několik měsíců se měli brát.“

Znovu si nasadil klobouk a zatáhl za uzdu svého cayuse tak prudce, že zvíře se s řehtáním vzepjalo. Dobbson musel pustit uzdu a ustoupit dva kroky stranou, aby ho kůň nekopl.

Marshal kývl na bryčku. „Podívejte, Dobbsone,“ řekl. „Kvůli takovým lidem, lidem, kteří potřebují pomoc, si hvězdu neodepnu. A nezkoušejte mi ji vzít.“

Nečekal na jeho odpověď a vyrazil. McKedrick jel za ním.

+ + + + +

Steward Graves pustil závěsy, které předtím odhrnul, a otočil se. Přestože byl znovu střízlivý, byl v jeho očích podivný lesk.

„Dole jede ten tvůj marshal,“ řekl.

Lauren Maldenová vyskočila a pokusila se přistoupit k oknu, ale Graves jí to nedovolil.

„Proč máš tak naspěch?“ zeptal se a zase ji posadil.

Pozorovala, jak si vzal z věšáku sako a oblékl si je.

„Kam jdeš?“

Graves si sáhl pod vestu a vytáhl kolt. Přesvědčil se, že bubínek je nabitý, a dal revolver zpět do pouzdra. „Jdu do saloonu, zahrát si, Lauren. Mitchell mě požádal…“

„Ty chceš jít za Jamesem?“ otázala se ho sotva slyšitelně. „Stew?“

„Musím ti říkat, kam jdu?“ odsekl.

+ + + + +

Oba jezdci zastavili koně na plochém návrší. McKedrick vzal ze sedla láhev s vodou a vypláchl si ústa. Až pak se napil. Voda byla teplá a chutnala po kovu láhve potažené kůží. Zatímco ji zavěšoval na hrušku sedla, zeptal se: „Co vlastně víte o mém otci, Bannere? Víte vůbec něco o lidech, které jste zastřelil?“ Marshal si odsunul klobouk z čela a utřel si obličej.

„Ne, nevím o těch lidech moc,“ odpověděl. „Věděl jsem jen, že muž, který si říkal Ballard, kšeftoval s Mitchellem. Prodávali v Chama Mountains, nedaleko hranic Nového Mexika, zbraně a alkohol Jicarillům. Nikdy se mi nepovedlo získat důkaz proti Mitchellovi, na to byl příliš prohnaný. Ale vím, že do Chama Mountains jezdily celé karavany vozů, které se pak vracely prázdné. V Novém Mexiku za to stovky osadníků a malých rančerů zaplatily životem. Varoval jsem Ballarda, ale nechtěl ten kšeft přenechat jen Mitchellovi. Byl jediný, kdo měl spojení s Apači, a Mitchell ho pro své obchody potřeboval. Asi však byl od začátku rozhodnutý, že se s Ballardem nebude dělit o zisk. Mitchell se nikdy s nikým nedělil. Tak došlo k přestřelce v Mitchellově saloonu v Pagosa Springs, při které jsem musel zastřelit vašeho otce. Jizva, kterou po sobě zanechala jeho kulka, je na mém rameni vidět ještě dnes. Ruku můžu používat jak dřív, jenom s ní nemůžu střílet. Je příliš pomalá.“

Krokem jeli dolů ze svahu a ke Kerber Creeku. Potom sledovali jeho tok, až přijeli k táboru McIntoshova mužstva. Na březích potoka rostly stromy a keře. Mohutné topoly čněly nad ocotillem. Tu a tam se v zeleni červenaly kmeny borovic.

„Bylo mi tehdy dvacet,“ řekl McKedrick, „když mého otce vynesli ze saloonu. Řekl mi, že ho zastřelil marshal. Té samé noci jsem chtěl jet z Pagosa Springs pryč, abych si nějakým způsobem sehnal pušku a s ní se pomstil chlápkovi, který zavraždil mého otce.“

„Rozumím,“ prohodil marshal. „Také jste se o to pokusil. Mohl jste mě střelit do zad.“

„To bych nikdy neudělal,“ opáčil McKedrick. Položil ruce na pažby koltů. „Tyto zbraně jsem na hranici koupil za několik dolarů. Podle mě je ten Mexičan, který mi je prodal, měl od jednoho muže, který byl zastřelen v souboji v díře, která se jmenuje La Bocca. Cvičil jsem s těmi zbraněmi dva roky, tak, že už jsem nemohl pohnout rukama. Ne, Bannere, jestli někdy zjistím, že jste zavinil smrt mého otce, tak vás nezastřelím zezadu.“

James poznal podle jeho hlasu, že to myslí vážně. McKedrick si byl tak jistý, že svou výhrůžku nezakrýval.

Marshal pobídl cayuse patami do slabin a vyrazil. McKedrick ještě chvíli stál.

A potom třeskl výstřel.

James slyšel ten ostrý výstřel v téže chvíli, kdy ucítil náraz do sedla.

Bleskově vytáhl nohy ze třmenů, vrhl se na zem a tvrdě dopadl do vysoké trávy.

Převalil se a během toho pohybu pravou rukou vytáhl kolt a natáhl kohoutek.

Otočil se na záda, aby namířil na McKedricka, a uviděl, že k němu jede kůň. Ben visel jako Komanč na druhém boku koně a cválal kolem marshala k nevelkému křoví. James viděl, jak náhle pustil hrušku sedla a hřívu koně a vrhl se do keřů.

James si teprve teď uvědomil, že si chvíli myslel, že to na něho střílel McKedrick.

Znovu třeskla rána. James slyšel hrozivý zvuk, když kulka proletěla poblíž travou.

Ve vzdálenosti asi dvaceti yardů se mezi větvemi trnitého ocotilla vznesl obláček kouře. James se nehýbal.

Opatrně ležel, aby ho neprozradil pohyb vysoké trávy. Bisbee držel v ruce, nevypálil však.

Obezřetně se rozhlížel, McKedricka však nikde neviděl. Musel být někde mezi keři a nehýbal se.

James se začal pomalu plazit. Kolem létaly mouchy. Slyšel tlumené frkání cayuse. Tráva ani listy keřů se nehýbaly.

Třeskl další výstřel. Kulka se zaryla do země yard před Bannerovým obličejem a vmetla mu hlínu do očí. Zůstal ležet a dýchal otevřenými ústy, aby se neprozradil sípáním.

Naproti šelestilo křoví, praskla tam větev. Marshal vyskočil a přikrčen běžel k nejbližšímu stromu. Zaduněly další tři rány a těsně za ním ze země vytryskly fontánky prachu. Zalehl do suchého listí a přitiskl tvář k popraskané kůře topolu. Kdesi před ním se ozvaly kroky, praskání větví a šramot boty na kameni…

Přikrčen se pohyboval ve změti světla a stínů. Nedaleko zurčela voda. James věděl, že je v bezprostřední blízkosti potoka.

Svého zástupce nikde neviděl ani neslyšel. Opatrně vstal a přikrčen šel mezi stromy dál, k potoku.

Možná ho něco varovalo, možná to byl nějaký zvuk, možná jeho vnitřní hlas, díky němuž se náhle zastavil u stromu.

Jen dlaň od něho se do kůry zavrtala kulka.

Marshal vyskočil a vypálil na místo, odkud výstřel přišel. Okamžitě malíkovou hranou levé dlaně natáhl kohoutek a vystřelil znovu a pak ještě jednou. Kulky hvízdaly mezi větvemi. Kdosi vykřikl a potorn se ozvaly vzdalující se kroky. James slyšel, jak se někdo prodírá křovím.

Rozběhl se za ním. Větve se za ním zavřely a pak mezi stromy uviděl lesknoucí se hladinu potoka. Prodral se křovím a skočil na pět yardů širokou písečnou lavici. Viděl, že přes potok se brodí nějaký muž.

Bannerovi se zpod boty odvalil kámen a muž, který byl po kolena ve vodě, se rychle otočil a namířil na něj kolt. James viděl nad hlavní revolveru ztrhanou tvář Stewarda Gravese. „Nestřílejte!“ vykřikl. „Nestřílejte, Gravesi!“

Třeskla rána. Kulka těsně vedle Jamese narazila do kamene a s hvízdnutím odletěla. Graves vykřikl a znovu natáhl kohoutek.

James vypálil.

Viděl, jak Graves zavrávoral, pustil kolt do vody a potom udělal jeden nejistý krok ke břehu. Nedokázal však už udržet rovnováhu.

Mával rukama, ale marně. Skácel se do vody a zmizel.

Marshal vyskočil, strčil revolver do pouzdra a začal se brodit k místu, kde se Graves ponořil. Voda byla studená. Viděl, že Graves leží na štěrkovém dně, a chytil ho. Hráč ležel jako kláda a zdál se být neuvěřitelně těžký, marshal jím téměř nemohl pohnout.

Vlekl ho ke břehu, tam, kde křoví končilo. Obrátil ho na záda. Steward Graves měl otevřené oči. Z vlasů mu do obličeje stékala voda.

Ozval se dusot kopyt a James vzhlédl. Mezi keři se objevil Ben McKedrick. Dojel k němu.

Když spatřil malou, tmavou skvrnu pod černým límcem Gravesovy košile, poznamenal: „Dobrá trefa, marshale. Kdyby ale ten chlápek mířil o něco lépe, teď byste tu nestál.“

James prohlédl Gravese, sundal si klobouk a rukávem si utřel obličej.

„Měl jste mě krýt, McKedricku,“ zabručel. „Proč jste to, ksakru, neudělal?“

„Nikdy se nemíchám do cizích záležitostí,“ upřímně řekl McKedrick. „Byla to vaše soukromá věc. Nestřílel na mě.“

James pohlédl do jeho chladného obličeje. Pak se otočil a vlezl do vody. Po několika minutách našel kolt, který Graves ztratil. Hodil ho McKedrickovi a vrátil se na břeh, kde se posadil do trávy a vylil si vodu z bot.

McKedrick potěžkal revolver v ruce a hodil ho do trávy k Bannerovi. V jeho očích byl zamyšlený výraz, když řekl: „Je to remington ráže 44, obyčejná zbraň, jaká se dá koupit v každém obchodě. Ale podívejte se na spodní stranu pažby, Bannere!“

James vzal zbraň, z jejíž hlavně vytékala voda, a podíval se na pažbu.

„H. M.,“ zamumlal a vzhlédl. „To je kolt Harveyho Mitchella. Viděl jste, jak bojuje Mitchell, Bene. Ten sám revolver nikdy nevytáhne. Nechá za sebe bojovat druhé. Ale dokažte mu, že ten revolver dal Gravesovi, aby mě odklidil z cesty.

Dokažte mu to! Bude tvrdit, že Graves mu tu zbraň ukradl. A potom? Tak jako váš otec Graves pracoval pro Mitchella a tak jako on přišel o život – díky mně.“

McKedrick se sklonil a předloktími se opřel o hrušku sedla.

„Jak vám mám věřit, Bannere?“

„Komu chcete věřit, Bene?“ opáčil James. „Věřte tomu, co sám vidíte, pak si můžete být jistý, že vás nikdo neobelže. Věřte jen tomu, co sám vidíte.“

„Je to těžké,“ poznamenal McKedrick. „Dva roky jsem čekal na příležitost k pomstě, Bannere. Kdybych vás zastřelil hned první večer v Bonanza City, bylo by pro mě všechno vyřízené. Byl jste pro mě vrah mého otce a já vás musel potrestat. Teď je všechno jinak. Čemu mám věřit?“

„Uvažujte o tom, Bene, až pojedeme zpátky do Bonanza City!“ řekl James. „Ale teď najděte Gravesova koně, ať ho můžeme odvézt do města.“

McKedrick mlčky obrátil svého koně a zmizel v keřích.

Marshal odhodil své holínky do trávy a svlékl si sako.

Pohlédl na Gravese. Hráči ještě pořád tekla z očí voda. Vypadalo to, jako by plakal.

James trpce zavrtěl hlavou.

+ + + + +

Lauren vyšla ze svého pokoje v patře saloonu Saguache a scházela po širokých schodech dolů. V saloonu bylo jen několik mužů, kteří chtěli uniknout polednímu vedru a pili u pultu whisky.

Lauren nerozhodně stála dole u schodů, potom ale spatřila Mitchella, který seděl v rohu u karetního stolu a vykládal si pasiáns. Musel vycítit její pohled, protože na ni pohlédl a usmál se. V tom úsměvu bylo cosi číhavého a brutálního.

Lauren šla k jeho stolu a před ním zůstala stát. Mitchell vzhlédl.

„Nu, slečno Maldenová?“ zeptal se. „Co pro vás mohu udělat?“

„Kde je Stew?“

„Stew? Myslíte pana Gravese? Nevím. Není v saloonu? Nemámpotuchy.“

„Víte přece, že před hodinou vyjel z města a měl u sebe kolt.“

Mitchell pomalu položil karty na stůl. „Kolt?“ nahlas přemýšlel. „Ale slečno Maldenová, já…“

„Tu zbraň má od vás, Mitchelli!“ vykřikla.

„Ode mě?“ Mitchell se snažil usmát. „Já sice mám revolver, ale ten je v mém sejfu. Jak by se k němu Graves dostal?“

Lauren si všimla, že přivřel oči, když s ní mluvil. Byly teď malé a bez hloubky, jako oči ještěra. Zřetelně cítila, že ten muž je nebezpečný.

„Co já vím?“ prohodila. „Možná jste na chvíli nechal sejf otevřený – záměrně.“

Mitchell pomalu odstrčil židli a vstal. „Slečno Maldenová,“ řekl, „předpokládám, že si děláte starosti o pana Gravesa a tak nevíte, co říkáte.“

„Vím to velice dobře,“ zavrčela. „Stew mi vyprávěl, že vás požádal o revolver a vy jste mu ho dal.“

„Pokud vám to řekl včera večer,“ odvětil Mitchell, „pak byste to neměla brát vážně, madam. Byl včera večer příliš opilý.“

„Já vím,“ řekla. Nespouštěla ho z očí, tak jako člověk nespouští z očí hada, který by ho mohl uštknout.

„Jestli se Stewovi něco stalo,“ řekla, „promluvím si o tom s Jamesem.“

„To bych nedělal, slečno Maldenová,“ varoval ji Mitchell. „To bych na vašem místě rozhodně nedělal.“

+ + + + +

Již byla tma, když James Banner a Ben McKedrick přijeli do Bonanza City. V saloonech panoval klid a Main Street zela prázdnotou.

Ze saloonu Saguache zněl orchestrion. Začal vát vítr, který hnal po ulici zalité měsíčním svitem prach, když James zastavil svého cayuse před nájemní stájí. Sklonil se ze sedla a bušil na vrata stáje, dokud se neozvaly kroky. Škvírami pronikalo ven světlo.

Po chvíli se jedno křídlo vrat otevřelo. Ve svitu lampy se objevila šedivá Donneganova hlava. Lampu držel v pravé ruce, v druhé měl pušku. Zvedl lampu výš, aby na jezdce lépe viděl.

„A, to jste vy, marshale,“ poznamenal. „Tak zaveďte koně dovnitř a…“

Odmlčel se. James viděl, že Donnegan si všiml Gravesova koně, přes jehož sedlo ležela sedlová pokrývka. Donnegan nejistě pohlédl na marshala. V jeho starých očích se zračila otázka.

James seskočil ze sedla a hodil Donneganovi uzdu svého koně. Pak odmotal uzdu Gravesova koně z hrušky svého sedla a dal McKedrickovi znamení, aby sesedl.

„Odveďte zvířata do boxů, Richi,“ poznamenal.

Potom se pomalu vydal po ulici. Musel přivřít oči kvůli prachu a stáhnout si klobouk do čela. Mlčky šel, doprovázen McKedrickem, k saloonu Saguache, kde uzdu několikrát omotal kolem zábradlí a vyšel po schodech na verandu. Před dveřmi zůstal stát.

Viděl, že Mitchell stojí zády ke dveřím u baru a mluví s několika muži.

„To jsou ti samí, kteří ode mě dneska ráno chtěli hvězdu,“ zamumlal. „Ti hlupáci doufají, že se jim budou víc dařit obchody, když pomůžou Mitchellovi.“

Ben hleděl do saloonu. Mlčel a jiskřilo mu v očích.

James rozrazil dveře a vešel dovnitř. Zároveň si lokty odhrnul cípy saka, čímž uvolnil pažbu svého bisbee. Zůstal stát u dveří.

Chvíli se nic nedělo. Nikdo si nevšiml, že vešel. Potom se jeden z mužů u pultu obrátil a pohlédl na něj. James Banner viděl, jak ten muž pohybuje rty, neslyšel však, co říká.

Harvey Mitchell se prudce otočil a pohlédl na něj. James Banner viděl nevěřícný a rozhněvaný výraz v jeho černých očích, který neladil s jeho jinak chladným výrazem. Všiml si, jak Mitchell zatnul pěsti.

„Tys mě nečekal, Harvey?“ zeptal se. „Tys už nepočítal, že se vrátím? Zklamal jsem tě.“

Muži, kteří s Mitchellem stáli u pultu, se rozestoupili a kolem Mitchella vznikl volný prostor. Ještě pořád stál u pultu a již se znovu ovládal.

„Nevím, co tím chceš říct, Jamesi,“ řekl. „Co se děje?“ Přivřel oči.

V té chvíli se ze schodů ozvalo zvolání: „Jamesi!“

James zvedl hlavu.

Na schodech stála Lauren.

Levou rukou smekl klobouk. „Lauren…“ řekl.

Viděl, jak rukama sevřela zábradlí a mírně zavrávorala.

„Jamesi, kde je – Stew?“

„Je mi líto, že ti to musím říct, Lauren,“ prohodil. „Zastřelil jsem ho.“

V saloonu se rozhostilo ticho. Lauren si dala ruce před ústa. Oči měla vytřeštěné, byl v nich strach. Zdálo se, jako by chtěla zadusit výkřik.

„Čekal na mě u potoka a pokusil se mě zastřelit,“ dodal Banner. „Neměl jsem na vybranou, Lauren, věř mi. Nechtěl jsem, aby to tak skončilo.“

Sáhl si pod sako a vytáhl remington, který našel u Gravese. Pomalu šel k Mitchellovi a položil revolver před něj na pult.

„Přinesl jsem ti tvůj kolt, Harvey,“ řekl. „Je přece tvůj, ne? Graves nestřílel dost přesně. Neměls mu tu zbraň dávat.“

Mitchell natáhl ruku a dotkl se revolveru. Pak vzhlédl.

„Já jsem mu ho nedal,“ zabručel. „Musel ji vzít z mého trezoru.“

„Jak by to mohl udělat, pokud jsi ho nenechal otevřený, Harvey?“

„Je možné, že jsem ho nechal otevřený. No dobrá, udělal jsem chybu. A teď?“

„Myslíš, že mi zase unikneš?“ odvětil marshal. „Opustíš město i“

Mitchellovi se v obličeji zračila nenávist. „Proč bych měl, Jamesi?“ zeptal se. „Nemáš žádný důkaz, který by nějaký soud v Coloradu uznal.“

„Kdybych ho měl, nechal bych tě pověsit, Harvey,“ odvětil Banner.

„Ty hlupáku!“ zabručel Mitchell. „Ještě pořád věříš v tu plechovou hvězdu, kterou máš na vestě? Odjakživa jsi byl fantasta. Jo, jen mě vyžeň z Bonanzy. Ale já se vrátím a město bude patřit mně. Ještěs nepochopil, že existuje jen jeden zákon: zákon silnějšího! Jednoho dne se budeš plazit na kolenou a…“

James šel ke dveřím. Když se však ozvala Lauren, zastavil se.

„Jamesi!“

„Ano?“

„Jamesi, já ti můžu poskytnout důkaz, že Mitchell dal Stewovi ten kolt.“

„A jaký?“ zeptal se.

Pohlédla na něj a James se pootočil k Mitchellovi, který stál u barového pultu.

„Stew mi to řekl,“ tiše odvětila. „Večer, když si přinesl ten revolver.“

„A jsi ochotná to vypovědět pod přísahou?“ zeptal se James, který se nyní obrátil zcela.

Držel ruku na pažbě koltu a hleděl na Mitchella.

„Jsem ochotna to vypovědět pod přísahou,“ řekla. „Stew Mitchella požádal o zbraň a Mitchell mu ji dal, i když věděl, co s ní Stew udělá.“

Mitchell se nenávistně zasmál. „Snad nebudeš věřit ženě, která právě ztratila muže, kteréhos jí…“

Marshal přišel k barovému pultu a zastavil se před Mitchellem.

„Na toto jsem čekal roky, Harvey,“ řekl. „Od okamžiku, co jsme se rozešli v Texasu, jsem čekal na tuto chvíli.“

„Vím,“ odvětil Mitchell. „Rozdělil bych se s tebou, jenže ty ses postavil na špatnou stranu, Jamesi.“

„Pro mě nikdy žádná jiná strana neexistovala, Harvey,“ odvětil James. „Musím bojovat za ty, které bys odkrouhl. Kdokroměměby to ještě byl?“

„Jsi blázen,“ odsekl Mitchell. „Jak se někdo může snažit bojovat za slabé? Rád by sis vychutnal svůj triumf, ale víš, že mě nikdy neporazíš. Co chceš dokázat slovem nějaké ženy?“

„Soud jí bude věřit. A pokud jí uvěří, taks tu velkou hru prohrál, Harvey.“

„Tos vždycky chtěl,“ vyhrkl Mitchell a sáhl po láhvi whisky. „Napijme se na laciný malý triumf laciného malého fízla a laciné malé coury!“

James ho udeřil hřbetem ruky přes ústa a Mitchell pustil sklenici. Rozbila se na podlaze.

Mitchell zavrávoral a jednou rukou se chytil mosazného pažení.

James cítil nebezpečí, ale než sáhl po revolveru, už bylo pozdě.

Mitchell se otočil a v pravé ruce držel malý dvouhlavňový derringer.

Marshal uslyšel výstřel a málem mu při tom praskly bubínky. Děsivá rána do spánku ho otočila, načež se svezl po pultu na podlahu. Pravou ruku měl náhle bezvládnou. Kolt mu vypadl z prstů a potom viděl jako by skrze hustou, rudou mlhu, jak Mitchell natáhl kohoutek svého derringeru a namířil mu na tvář. Na tuto vzdálenost ho Mitchell nemohl minout.

Tu krátce po sobě třeskly dva výstřely. Marshal viděl, jak sebou Mitchell trhl. Jeho velké, černé a jiskřící oči se náhle rozšířily a strnuly. Z úst se mu vydral přidušený zvuk. Bezmocně sáhl na spoušť derringeru a vypadalo to, jako by chtěl něco říct, potom se však svezl po pultu dolů. Zůstal ležet na podlaze těsně vedle Bannera. Ruku, ve které ještě pořád držel pistoli, měl podivně zkroucenou. Na světlé látce saka měl na zádech dvě tmavé skvrny.

James s vypětím všech sil pomalu vzhlédl.

Skrze kouř, který se tam vznášel, viděl Bena McKedricka, jak jde k němu. V rukou držel kolty. Zastavil se před Mitchellem a nohou ho obrátil na záda. Nekonečně dlouho hleděl do jeho bledé tváře, pak strčil kolty do pouzder a otočil se.

„Proč?“ zašeptal James. „Proč, Bene?“

McKedrick si k němu klekl.

„Nenávidím muže, kteří za sebe nechávají bojovat druhé,“ řekl. „A nenávidím muže, kteří nosí zbraně schované pod sakem. Když jsem viděl na břehu potoka toho hráče, na chvíli jsem měl pocit, že v saloonu v Pagosa Springs vidím mého otce. Zabil ho Harvey Mitchell, ne vy, Bannere. Musel jste ho zastřelit, ale zavinil to Mitchell. Jel jsem do Bonanza City, abych se pomstil muži, který byl vinen jeho smrtí. Teď jsem to udělal.“

James viděl, jak se za McKedrickem objevila Lauren. Marně se snažil bojovat se slabostí, jež se ho zmocňovala. „Lauren!“ vyhrkl. „Lauren…“ Potom začal padat do temné propasti. Saloon, McKedrick a Laura, vše se mu točilo před očima. A pak to všechno zhaslo – jako plamen svíčky, který někdo sfoukne.

+ + + + +

O pět dnů později, bylo svěží ráno, James vyšel ze svého pokoje a vydal se k úřadovně marshala. Uspořádal si papíry, potom si odepnul hvězdu a dlouze na ni hleděl, než ji položil na stůl.

Pak šel ven.

Neměl na hlavě klobouk, protože obvaz byl příliš silný. Ve stínu verandy si zapálil cigaretu. Když zašlápl sirku, uviděl jezdce, který jel po ulici. Vedl na dlouhé uzdě soumara a mířil k úřadovně.

„Ahoj, Bene!“ zvolal James. „Máte naspěch?“

Ben McKedrick měl na kalhotách těžké kožené chrániče, na žluté košili koženou vestu. Vak s jídlem, deky a kozí měch s vodou nesl soumar.

Benova mladá tvář s ostrými rysy byla vážná, když se vyklonil ze sedla a podal marshalovi ruku. Potom rozepnul sedlovou brašnu a vytáhl z ní smotaný revolverový opasek i s kolty. „Tady!“ řekl. „Vezměte si to, Bannere! Koupil jsem tyto dva kolty kvůli pomstě. Teď udělám tlustou Čáru za minulostí. Jsou to zbraně pistolníka. Ben McKedrick je ale ode dneška pouze kovbojem. Vezměte si ty revolvery. Můžete si s nimi dělat, co chcete. Hoďte je do řeky, nebo si je nechte jako památku na jeden večer v Bonanza City. Slyšel jsem, že si chcete odepnout hvězdu a jet pryč. Jedete dostavníkem, který za několik minut odjíždí do Denveru, Bannere?“

James si hodil opasek s těžkými kolty přes rameno. Zavrtěl hlavou. „Musím tu ještě něco vyřídit, než bude zvolen nový marshal,“ řekl. „Odjedu z Bonanza City až za několik dnů.“

„Pojedete do Denveru?“

„Ne. Chci na západ, do Kalifornie, kde nikdo nezná mé jméno. Chtěl bych začít nový život, Bene. Bez hvězdy a revolveru, na nějakém malém ranči někde v Kalifornii. A vy? Co budete dělat vy? Pojedete do Nového Mexika nebo do Texasu?“

McKedrick neurčitě mávl rukou. „Jsem tulák,“ prohodil. „Mimochodem: slyšel jsem, že slečna Maldenová dnes odjíždí z města. Když jsem jel kolem saloonu, nesli dva barmani její kufry k dostavníkové stanici. Takže good bye, Bannere!“

„Šťastnou cestu, Bene. Hodně štěstí!“

Ben si poklepal na krempu klobouku a trhl uzdami. Pomalu jel po sluncem zalité ulici.

James hleděl za ním. Pak se vydal k saloonu Saguache.

Už z dálky viděl, jak Lauren Maldenová vyšla ze dveří a zamířila k dostavníkové stanici.

Vydal se za ní. Kočí jí pomohl nastoupit a zavřel za ní dvířka.

Vyhlédla z okna a spatřila Jamese, který šel ke kočáru. Přistoupil k oknu a podal jí ruku.

„Slyšel jsem, že odjíždíš.Vracíš se do Denveru?“

„Ano.“

„Zpátky do saloonu?“

Zavrtěla hlavou. „Do saloonu se nevrátím. Za peníze, které jsem si našetřila, si vDenveru otevřu malý obchod.“

„Vrátila by ses do saloonu, kdyby byl Stew ještě naživu?“

„Ne,“ odvětila. „Myslím, že jsem tento život vždycky nenáviděla. Vedla jsem ho jen kvůli tomu, abych překonala strach.“

„Strach? Z čeho?“ otázal se.

„Z života bez tebe.“

James viděl, jak kočí leze po loukotích vysokého předního kola na kozlík dostavníku.

„Já tě pořád miluji, Lauren,“ řekl. „Po všech těch letech a po tom všem, co se stalo. Je to šílené, co?“

„Možná to není tak šílené, jak jsme si oba mysleli,“ tiše odpověděla. „Utekli jsme před sebou, ale nic se nezměnilo.“

„Málokdy se něco změní, když člověk utíká,“ zamumlal James. „Vrátil jsem hvězdu, Lauren.“

Pohlédla na něj, aniž by se usmála. „Je pozdě, Jamesi. Možná příliš pozdě. Mohli bychom spolu být tak šťastní…“

„Ano, bylo by to hezké.“ Kočí stáhl brzdovou páku.

„Přeji ti hodně štěstí, Lauren,“ řekl James, který šel vedle pomalu se rozjíždějícího dostavníku.

Pořád se pevně drželi a vypadalo to, jako by se nechtěli pustit.

„Hodně štěstí, Jamesi!“

„Hodně štěstí, Lauren!“

Pustili se.

Lauren se vyklonila z okna. „Jamesi, uvidíme se ještě?“

„Možná. Jednou, Lauren. Jednou.“

Kočár zrychlil a James zůstal stát.

Lauren se vyklonila z okna ještě víc.

James stál uprostřed ulice. Stál bez hvězdy a bez revolveru a hleděl za dostavníkem.