John Kirby

Colorado western 160. Černý mustang

Cashwell Silver se se zavřenýma očima otočil na posteli a pootevřel je. Viděl, že dívka hledí na ulici. Měla na sobě žlutý sametový župan a dlouhé tmavé vlasy jí visely přes ramena až k bokům.

Pomalu se opřel o lokty a potřásl hlavou, chtěje se probrat z polospánku. Na nohách postele visela jeho košile, kabát a těžký, stříbrem zdobený opasek s koltem. Potom znovu pohlédl na dívku. Obrátila se a hleděla na něj. Sáhl po láhvi whisky. Vzpomínal si, že ji postavil někde vedle postele, ale nebyla tam.

Kde je ta láhev?“ zeptal se.

„Pod tvou rukou,“ odpovědělo děvče. „Ale je prázdná.“

Cashwell Silver natáhl ruku a nahmatal láhev. Zvedl ji před obličej, ale potom ji zase pustil.

„Kolik jsem včera prohrál v kartách?“ otázal se a zavřel oči.

„Nevím,“ řekla dívka. „Do města přijíždějí tři jezdci.“

„Jací jezdci?“ zeptal se unaveně.

„Myslím, že jeden z nich je Harry Latimore,“ poznamenala dívka. „Ti další dva vypadají jako…“

„Harry Latimore?“ Cashwell Silver se narovnal. „Je s ním jeho bratr Frank?“

Pomalu vstal a sáhl po košili. Zatímco se oblékal, šel k oknu. Položil dívce ruku kolem ramen.

Spatřil tři jezdce, kteří tudy projeli, a chvíli zřetelně viděl jejich obličeje. Prostřední z nich byl ještě mladý. Měl dlouhý, koňský obličej a bradu prozrazující brutalitu. Oblečen byl do hnědých manšestrových kalhot a kostkovaného kabátu. Na hlavě měl šedý stetson a na nohou vysoké jezdecké holínky. Zpod cípů kabátu mu trčely pažby dvou těžkých koltů, které se houpaly v rytmu kroků koně.

Muž, jenž jel po jeho levé straně, měl na sobě bavlněnou košili a těžké kožené chrániče nohou. Byl neoholený, stejně jako jezdec po pravé straně toho mladého muže. Oba měli kolty a ze sedlových pouzder jim trčely pažby pušek. Rychle projeli kolem hotelu a pak jeli dál po prázdné Main Street.

„Latimore s Benem Kelseym a Curlym McFaddenem. Co chtějí v Nixonu?“

„Slyšela jsem, že táboří za městem,“ řekla.

Cashwell Silver šel k umývadlu a nalil si z porcelánového džbánu vodu do umyvadla. Umyl si tvář a vzal ručník, aby se osušil. Podíval se do zrcadla. Měl pohublý, tvrdý obličej, od brady po spánky se mu táhlo strniště.

„Je v Nixonu i Frank Latimore?“ zeptal se, přičemž pozoroval dívku v zrcadle.

„Ne,“ odpověděla. „Harry přijel s McFaddenem a Kelseym pro potraviny, Cashi.“

„Frank ho neměl posílat do Nixonu samotného,“ řekl Silver.

„Harry Latimore byl včera ve městě a s McFaddenem hrál karty v saloonu Bella Union. Prohrál ve faru a black jacku více než pět set dolarů. Byl tak opilý, že mu vzali revolver a vyhodili ho ven.“

Cashwell Silver se posadil na kraj postele a natáhl si jezdecké holínky. Vstal, zastrčil si košili do kalhot a sáhl po kožené vestě bez rukávů.

„Kam chceš jít?“ zeptalo se děvče.

„Nasnídat se, než pojedu zpátky,“ odpověděl. Vytáhl z kapsy dvacetidolarovou bankovku a hodil ji na postel. „Celou dobu v horách sním o tom, že se nasnídám v saloonu Bella Union, u stolu s bílým ubrusem, s jídlem na podnose, že nebudu muset jíst fazole ze starého ešusu.“

„Dávej si pozor,“ řekla dívka. Přišla k němu a položila mu ruku na rameno.

„Harry Latimer bude v saloonu.“

Cashwell Silver vzal z nohy postele těžký zbraňový opasek, sklonil se a přivázal si pouzdro ke stehnu. Byl to široký opasek z tmavé kůže, zdobený stříbrem. Pouzdro bylo lehce skloněné dopředu, aby mohl snáze tasit. Tmavá pažba z ořechového dřeva čouhala ven.

„Děláš si o mě starosti, kotě?“ zeptal se. „Půjdu mu z cesty. Nemusím se s ním vypořádat já. To může udělat i váš slavný marshal. Poslouchej, za čtyři týdny sem přijedu ze Sierry, naposledy v tomto roce. Pokud bude stádo, které sem přiženu, dost velké, pak ti koupím hezké šaty. Vyber si mezitím nějaké u Harveyho Sloanea.“

Sáhl po kabátu a klobouku a šel ke dveřím, ale dívčin hlas ho ještě jednou zastavil. „Cashi!“

Obrátil se. „Ano?“

„Buď opatrný…“

Na tváři se mu objevil úsměv. Pak šel ven.

Recepční, který seděl za pultem a četl noviny, vzhlédl, když Cashwell Silver sešel dolů.

Usmál se na něj zpod kulatých brýlí.

„Dobré ráno, kapitáne. Bude hezký den, ne? Jedete zpátky?“

Cashwell Silver si oblékl kabát a stáhl si okraj stetsonu do čela.

„Je čas,“ řekl. „Kolik jsem dlužný?“ Položil na pult dvacetidolarovou bankovku.

Recepční hledal drobné a řekl při tom: „Harry Latimore je se dvěma muži svého bratra ve městě. Viděl jste ho? Prý sedí v saloonu Bella Union.“

„Jo, viděl jsem ho,“ odpověděl Cashwell Silver. „Kde je marshal Clayton?“

„Nevím,“ odpověděl recepční. „Tvrdí se, že ho dnes ráno vytáhli z postele. Ale nevím, kam jel. Harry Latimore to ví přesně.“

Cashwell Silver cinkal mincemi, které držel v ruce, potom přikývl, otočil se a šel pryč. Main Street byla zalita sluncem. Ještě bylo brzo ráno a skoro nikoho nebylo vidět. Před saloonem Bella Union stáli tři koně se svěšenými hlavami. Cashwell Silver přešel ulici a zastavil se u jednoho z nich. Prostřední, strakatý cayuse, měl na sobě stříbrem zdobené sedlo McClellan, na kterém byly iniciály H.L. – Harry Latimore.

Cashwell Silver si strčil do kapsy hrst mincí a podlezl pod zábradlím. Vyšel na chodník a rozrazil vyplétané dveře. Zavrzaly.

Cashwell Silver uviděl tři muže u jednoho stolu. Měli před sebou láhev. Ta však nebyla otevřená. Když vešel dovnitř, všichni tři vzhlédli. V očích Harryho Latimorea se zajiskřilo, zašklebil se.

Cashwell Silver prošel kolem něho a zamířil k pultu, o nějž se opíral nějaký muž. Měl na sobě světlý frak s tmavými výložkami a karolínský klobouk s širokým okrajem.

Kývl na Cashwella Silvera. „Dobré ráno, Silvere! Chcete dnes zpátky do hor?“

Cashwell Silver se opřel o pult a odsunul si stetson z čela.

„Pobyl jsem v Nixonu pět dnů,“ řekl. „Je načase, abych se vrátil, pokud chci před příchodem zimy přihnat ještě jedno stádo.“

„Kdy mi přivedete toho černého hřebce?“ zeptal se muž ve fraku. „Znám lidi, kteří by za takového koně zaplatili pět set dolarů, možná i víc.“

„Toho černého divocha?“ prohodil Cashwell Silver. „Asi už je se svým stádem na druhé straně hor, v Kalifornii. Mustangové tento rok vycítili zimu hodně brzy. Našel jsem stopy dvou stád, která táhla přes průsmyk Fremont na západ. Za šest týdnů budeme mít sníh.“

Barman vyšel zpoza baru. „Dal byste si whisky, pane Dureayi?“

Muž ve fraku zavrtěl hlavou. „Pro dnešek mám dost.“ Obrátil se ke Cashwellu Silverovi a řekl: „Mé mužstvo čeká se stádem na Secret Creeku. Koupili jsme dvě stě koní.“

Cashwell Silver pohlédl na barmana a nenápadně ukázal na stůl, u něhož seděl Harry Latimore a jeho dva muži.

„Co tu chtějí?“ zeptal se.

Barman pohlédl tím směrem a pokrčil rameny.

„Latimore včera prohrál ve faru tři sta dolarů a pak dalších tři sta v black jacku,“ řekl. „Potom obvinil bankéře v black jacku, že podváděl. Nechybělo moc a střílelo se. Naštěstí byl Latimore tak opilý, že nebyl nebezpečný.“

„Dnes není opilý,“ řekl Cashwell Silver. „Frank se musel zbláznit, když ho pustil z řetězu. Na koho tu čeká?“

„O tom raději nebudu přemýšlet,“ řekl barman. „Ti tři přišli do saloonu před půlhodinou. Od té doby tu sedí, mlčí, nepijí a jen čekají…“

Cashwell Silver se ohlédl. Jeden z těch tří, Ben Kelsey, vstal a šel k barovému pultu. Curly McFadden přišel k létacím dveřím a vyhlédl ven. Pouze Harry Latimore ještě stále seděl u stolu. Položil si nohy na stůl, vytáhl z pouzdra revolver, otevřel jeho bubínek a protočil ho dlaní. Celou dobu hleděl svýma zelenošedýma očima, které měl těsně při sobě a které připomínaly oči plaza, protože byly chladné a bez hloubky, na Cashwella Silvera. Po chvíli si strčil zbraň za opasek kalhot.

Cashwell Silver a barman na sebe pohlédli, načež Silver řekl: „Dej mi jedno pivo, Franky. Co je k snídani?“

„To, co každý den,“ řekl barman. „Pečená šunka, sázená vejce a káva. Máme ještě studený steak ze včerejška, kapitáne. Jestli máte chuť na sendvič se steakem…“

Cashwell Silver, který celou dobu pozoroval Harryho Latimorea, viděl, jak mu trhlo v obličeji, když se v patře saloonu otevřely dveře a zase se zavřely. Z chodby zněly kroky, načež se na schodišti, nad kterým visela velká hlava longhorna, objevily nohy v černých kalhotách. Dolů kráčel muž v tmavém obleku, vestě z červeného čínského hedvábí a bílé hedvábné košili.

Cashwell Silver na chvíli pohlédl do jeho světlého, úzkého obličeje, ve kterém těkaly tmavé oči. Muž nejdřív pohlédl na něho a Dureaye a teprve pak uviděl Harryho Latimorea, který se opíral o židli a pozoroval ho. Pomalu šel k barovému pultu a vytáhl při tom z kapsy kabátu mexický doutník. Ukousl jeho špičku a mávl na barmana, který mu podával zapálenou sirku.

Řekl: „Slečna Baxterová hned půjde dolů. Pak odjedeme vozem a…“

Tu se ozval hlas Harryho Latimorea: „Pane, je možné, že z Nixonu odjedete vozem, ale jiným, než si myslíte.“

Muž v tmavém obleku k němu pootočil hlavu. „Myslíte mě, příteli?“

„Nejsem váš přítel,“ řekl Latimore. „Nepočítám ke svým přátelům falešné hráče.“

Cashwell Silver sledoval muže v tmavém oděvu. Viděl, jak mu cukaly koutky úst.

„Včera jste prohrál hodně peněz, já vím,“ řekl. Z jeho hlasu bylo slyšet, že se ovládá jen s vypětím všech sil. „To se stává, když někdo hraje tak neopatrně jako vy, příteli.“

„Já v žádném případě nejsem váš přítel,“ odsekl Latimore. „Už jsem vám jednou řekl, O’Herlighu, že vy a ta malá coura jste mi včera ukradli víc než pět set dolarů. Proč jste nechtěl, abych si prohlédl karty?“

„Nechci se s vámi hádat,“ řekl hráč.

„Asi si myslíte, že to nechám jen tak, když mě podvedete cinknutými kartami, že?“

„Jestli si chcete stěžovat,“ poznamenal hráč, „proč nejdete k městskému marshalovi?“

Harry Latimore klidně seděl na židli s nohama na stole a pravou rukou na revolveru, který měl za opaskem kalhot. Cashwell Silver si prohlédl hráče. Vypadalo to, že nemá zbraň ani za opaskem, ani pod paží. Nikde se mu nerýsovala. Navíc byl sám, zatímco Latimore měl u sebe své dva muže.

„Co s marshalem?“ otázal se Latimore. „Chci jen zpátky své peníze.“

„Harry!“ řekl barman. „Hrál jste a prohrál, takže…“

„Drž hubu!“ okřikl ho Latimore. „Když od tebe budu chtít něco slyšet, tak ti to řeknu. Teď chci něco slyšet od vás, O’Herlighu. Možná vás z Nixonu odvleču na lase. Nenávidím falešné hráče, takže? Kde jsou peníze?“

„Proč jste nehrál obezřetněji?“ zeptal se hráč. „Když člověk hraje, riskuje ztrátu. Vím, že není příjemné prohrát. Ale ten, kdo s kartami zachází jako hlupák, se nesmí divit, když odejde od stolu bez peněz.“

Otočil se k Latimoreovi zády. Cashwell Silver viděl, jak se Latimoreova snědá, úzká tvář zkřivila. Chytil pažbu revolveru.

„Ty špinavý falešný hráči!“ vyhrkl. „Myslíš si, že můžeš…“

Cashwell Silver viděl, jak se v jeho ruce objevil revolver.

„Pozor!“

Jeho výkřik přehlušily dva výstřely.

Hráč se prudce otočil. V pravé ruce držel malou, dvojhlavňovou pistoli derringer. Jeho výstřel třeskl o zlomek vteřiny dřív než Latimoreův. Židle se převrhla, Latimore vypálil v pádu. Jeho kulka roztříštila zrcadlo nad barem.

Caswell Silver viděl koutkem oka, jak Kelsey vyskočil zpoza barového pultu a vytáhl kolt z pouzdra. Chrstl mu do tváře pivo. Kelsey zaklel a otočil se. Zvedl kolt a třeskl výstřel.

Cashwell Silver slyšel, jak Dureay vedle něho chraplavě vykřikl, a zahlédl, jak se Kelsey rozmáchl revolverem.

Levou rukou odstrčil Kelseyho kolt; kulka mu ožehla ruku. Otočil revolver a vypálil ve stejné chvíli, kdy Kelsey ustoupil.

Kelsey narazil do stolu a levou rukou se chytil mosazného pažení. Neúspěšně se pokoušel ještě jednou zvednout kolt. Svalil se na podlahu a zůstal ležet.

McFadden stál u dveří, když se Cashwell Silver otočil. Levou rukou si držel pravé předloktí a mezi prsty mu tekla krev.

Hráč otevřel komory svého derringeru a hodil prázdné nábojnice přes rameno, pak vytáhl z kapsy dva náboje a vložil je do hlavní své malé zbraně.

„Díky,“ řekl.

Cashwell Silver mlčel. Přišel s koltem v ruce k Latimoreovi a sklonil se k němu.

Ležel zkroucený za stolem, na němž jeho ostruhy zanechaly hluboké rýhy. Pod sebou měl ruku s koltem.

Cashwell Silver šel pomalu k pultu, kde se barman staral o Dureaye. Obchodník s koňmi se opíral o pult a měl zavřené oči. Na kalhotách nad kolenem měl velkou tmavou skvrnu.

Hráč tam přišel a zůstal stát vedle Cashwella Silvera. Ještě pořád držel v ruce kolt.

„Nevím, kdo jste,“ řekl. „Ale děkuji vám. Jmenuji se James O’Herligh a nehraji falešně.“

Cashwell Silver si strčil revolver do pouzdra. „Já jsem Cash Silver,“ odpověděl. „Nechci říct, že ten muž, kterého jste zastřelil, si to nezasloužil. Ale na vašem místě bych rychle odjel za hranici. Jedno, jestli jste podváděl nebo ne. Ten muž má bratra.“

Viděl pravou ruku hráče, ale nyní byla prázdná. Malý derringer zmizel.

Barman, jenž se staral o Dureaye, vzhlédl. „Má pravdu, pane O’Herlighu. Frank Latimore je ještě ve svém táboře v Sierře. Ale až se dozví, že Harry byl zastřelen, přijede i se svým mužstvem. Jestli tu zůstanete ještě čtyřiadvacet hodin, odpraví vás.“

Hráč pohlédl na McFaddena, který ještě pořád stál s tváří zkřivenou bolestí u barového pultu.

„Kdy jede nejbližší dostavník?“ otázal se.

Barman zavrtěl hlavou, zatímco rozřezával Dureayovi nohavici.

„Nemůžete čekat na nejbližší dostavník. Ten přijede až za tři dny.“ Nalil Dureayovi na nohu kořalku a řekl: „Jeďte na západ, přes Sierru do Kalifornie. V horách budete v bezpečí.“

„V horách nebude v bezpečí,“ odvětil Cashwell Silver. „Frank Latimore se v horách vyzná líp než on.“

Klekl si k Dureayovi a podal mu láhev ke rtům. Dureay polkl, zakašlal a otevřel oči.

„Je mi líto, že se vám to stalo,“ řekl Cashwell Silver. „Vaše stádo bude muset hnát na východ někdo jiný, Dureayi. Odneseme vás k doktoru McCollumovi. Je to průstřel. Do sedla budete moct tak za dva týdny.“

„Jamesi!“ ozval se ženský hlas.

Cashwell Silver se ohlédl.

Na schodech stála žena v přiléhavých šatech.

V té chvíli řekl barman: „Do Kalifornie ho můžete odvést vy, kapitáne.“

Cash Silver dal Dureayovi napít, chytil ho pod paže a pomohl mu na nohy.

„Nemůžete jít po jedné noze?“ otázal se. „Dobře! Franky vás odvede k lékaři. McFaddene, běžte s ním! Potom můžete jet do tábora a říct Franku Latimoreovi, že Harry a Ben Kelsey jsou mrtví.“

McFadden se s bledou tváří a sevřenými rty opíral o stěnu.

„Až se to Frank dozví, nenechá tu kámen na kameni,“ zabručel.

Barman podepíral Dureaye, když šli ven. McFadden ještě jednou krátce pohlédl na Cashe Silvera, pak se vrávoravě otočil a šel za oběma muži.

Cash Silver pohlédl na Kelseyho a obrátil se k O’Herlighovi a ženě, která stála vedle něho.

„Madam,“ poznamenal a sáhl si na okraj klobouku.

„To je slečna Lauren Baxterová,“ řekl O’Herligh. „Lauren, zachránil mi život.“

„Děkuji vám,“ řekla.

„Jmenuju se Silver!“

„Pane Silvere, domníváte se, že bychom měli Nixon opustit?“

Cash Silver si sundal klobouk a utřel si rukávem košile pot z čela.

„Nemusíte město opouštět,“ řekl.

„Ale jestli zůstanete, Frank Latimore

O’Herligha zastřelí.“

„Barman tvrdil, že přes hory vede cesta…“ tiše prohodila.

„Přes Sierra Nevadu vede mnoho cest,“ řekl Cash Silver. „Ale já vás do Kalifornie odvést nemohu“

„Proč?“

„Jsem lovec mustangů,“ odpověděl. „Velká stáda se před zimou stahují do Kalifornie. Musím využít poslední týdny, než začne sněžit, a sehnat ještě jedno stádo. Za týden jsem ztratil deset koní. Je mi líto, ale nemohu vám pomoct. Musíte si najít někoho jiného.“

O’Herligh jí položil ruku kolem ramen a přitáhl ji blíž.

„Já cestu horami neznám,“ řekl. „Ale mohu vám zaplatit za to, když nás převedete do Kalifornie. Nabízím vám za to pět set dolarů. Málo? Šest set.“

Cash Silver si zase nasadil stetson na hlavu. Šest set dolarů, to byla hodnota tuctu zkrocených koní, které by prodal Dureayovi. A kdo ví, zda by do příchodu zimy tucet mustangů ještě stihl chytit. Kdyby toho muže a tu ženu odvedl do Kalifornie, měl by dost peněz na zimu. Jenže v horách byli Frank Latimore a jeho mužstvo.

„Prosím vás, pane Silvere,“ řekla žena. „Zaveďte nás do Kalifornie. Jak dlouho to může trvat?“

„V horách pět až šest dnů. Možná nás nahoře na průsmyku překvapí sníh. Sierra je plná indiánů a mužů, kteří už měsíce neviděli ženu. Říkám vám to, abyste věděla, jaká ta cesta je. Mezi lovci mustangů v horách jsou muži, kteří jsou soudně hledaní v tuctu států. Cesta přes průsmyk Fremont a Nightingale Mountains není nic pro ženu.“

„Pojede s námi,“ prohodil O’Herligh. „Pojedeme spolu, nebo vůbec ne. O ceně se můžeme domluvit.“

„Jak chcete,“ řekl Cash Silver. „Varoval jsem vás. Ale pospěšte si. Musíme Franka Latimorea předstihnout. Máte koně? Ne? Nějaké vám seženu. Měla byste si obléct něco jiného, madam. V těchto věcech jet nemůžete. Běžte do obchodu a kupte si mužské oblečení, holínky, tlustý kabát, teplé spodní prádlo. Jestli nemáte pušku,

O’Herlighu, tak si nějakou kupte. V Sierře ji budete potřebovat.“

Vzal z barového pultu láhev whisky a šel pryč.

+ + + + +

Kopyta koní klapala na šedé, skalnaté půdě. Od vrcholů Nightingale Mountains vál studený vítr a Cash Silver si vytáhl límec svého kožešinou podšívaného kabátu a na ruce si natáhl rukavice. Nad horami se klenula modrá obloha.

Cashwell Silver naslouchal dusotu kopyt. Uvažoval, jak by mohl nejsnáze toho hráče a ženu přivést do Kalifornie. Nejkratší cesta byla kolem jezera Winnemucca a pak přes Sandy Plains a náhorní planinu Smoke Creek Desert.

Když se obrátil, viděl hluboko pod sebou na slunci se třpytící hladinu jezera Winnemucca. Kdesi dole, v údolích Nightingale Mountains se nyní pásla stáda mustangů. Cashwell Silver si posunul svůj starý kavaleristický stetson hlouběji do týla a zastavil svého kentuckyho.

O’Herligh a Lauren Baxterová přijeli k němu. Oba měli kožešinou podšívané kabáty, jež jim sahaly téměř až ke kolenům. Lauren Baxterová měla své dlouhé tmavé vlasy schované pod kloboukem. Vypadala unaveně. Dlouhá, tvrdá cesta divočinou ji přivedla na pokraj vyčerpání.

„Za hodinu dorazíme k mému táboru u Piedra de las Tres Cruces,“ řekl Cash Silver. „Zůstaneme tam přes noc a zítra ráno objedeme severní kraj jezera. Za čtyři dny dojedeme ke kalifornské hranici a pak budete v bezpečí.“

O’Herligh odvázal láhev s vodou z hrušky sedla a vytáhl zátkut.

„Všechno to šlo tak rychle, že jsem ani neměl čas se zeptat, proč mi pomáháte, pane Silvere. Každý druhý by zřejmě přihlížel, jak by mě ti tři chlápci v saloonu odpráskli. Proč vy ne?“

Přiložil si láhev k ústům a napil se. Voda mu tekla po bradě.

„Nerad přihlížím, když někomu nastraží past,“ odpověděl Cash Silver. „Co je na tom tak neobvyklého? Kromě toho Harryho Latimorea znám.“

Předklonil se, otevřel jednu sedlovou brašnu a vytáhl z ní malou plechovou kapesní láhev. Podal ji Lauren Baxterové.

„To je whisky,“ poznamenal. „Napijte se, ale jenom doušek. Ta pálenka nemá ani čtrnáct dnů.“

O’Herligh stáhl ruku s láhví s vodou. „Latimore?“ zeptal se. „To byl ten mladý idiot, kterého jsem musel zastřelit, že?“

Cash Silver přikývl. „Má bratra, Franka Latimorea,“ řekl. „Ten už teď bude v Nixonu.“

Viděl, jak se Lauren Baxterová napila z malé láhve. Do očí jí vhrkly slzy. Vzal jí láhev z ruky a zase ji vrátil do sedlové brašny.

„Jste s koltem velmi rychlý, O’Herlighu. Zaimponovalo mi, jak jste se vypořádal s Hanym Latimorem. Myslel jsem si, že vás oddělá.“

„Tak snadno mě nikdo nedostane,“ řekl hráč. Usmál se a pověsil láhev s vodou na hrušku sedla. „Prošel jsem všechna velká města, než jsem přijel do Nixonu.“

„Máte velké štěstí, pokud nepodvádíte.“

„Toto slovo už mnoho lidí stálo život,“ řekl O’Herligh a pokrčil rameny. „Nemám zapotřebí podvádět, pane Silvere.“

„To je vaše věc,“ řekl Cash Silver. „Já vás jen vedu do Kalifornie.“

Lauren Baxterová, která si kapesníkem otřela slzy v očích, řekla: „Vy musíte stále žít tady v horách?“

Cash Silver si sundal stetson a prohrábl si své tmavé vlasy.

„Ano, madam. Je tu lepší vzduch než dole ve městech, v barech a saloonech.“

„Vy tu žijete úplně sám?“ zeptala se.

„Ne úplně,“ řekl Cash Silver. „Mám společníka. Ale ten většinou hledá stopy velkých stád.“

„Zdá se, že chytání koní je výnosný obchod,“ řekl O’Herligh.

„Kavalerie platí celkem dobře,“ poznamenal Silver. „Bude lepší, když teď pojedeme dál.“

Otočil svého ryzáka a chtěl ho pobídnout ostruhami, ale vtom se zarazil.

Chvíli nehybně seděl v sedle, načež se postavil ve třmenech a zastínil si oči dlaní.

O’Herligh dojel k němu a pohlédl na azurovou oblohu.

„Co je?“ otázal se.

Cash Silver ukázal do dálky.

„Supi,“ řekl jen.

O’Herligh se oběma rukama opřel o hrušku sedla a pohlédl tím směrem přivřenýma očima.

„Supi? Znamená to něco?“

„Supi vždycky něco znamenají,“ odvětil Cash Silver. „Do těchto výšek létají jen zřídka. Rád bych věděl, co je přilákalo.“

Sehnul se a vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku.

„Pojedeme dál,“ řekl. „Držte se dvacet yardů za mnou. Kdyby se něco stalo, jeďte hned zpátky.“

Nabil winchestrovku a položil si její krátkou hlaveň na levou paži, načež pobídl koně ostruhami.

Ještě netušil, co ho čeká, ale ze zkušenosti věděl, že v horách se musí počítat se vším. Pravou rukou sevřel pažbu winchestrovky.

Když přijel na vrchol svahu, vydal se po téměř neviditelné stezce mezi balvany, mezi kterými rostla ocotilla a další keře.

Pak jel po strmě klesajícím svahu, z něhož bylo vidět údolí jezera Winemucca. Cash Silver zastavil kentuckyho a seskočil ze sedla, v rukou winchestrovku.

Slyšel, jak O’Herligh slezl z koně, a šel za ním. Na kraji svahu zůstal stát a chytil se keře, aby se mohl vyklonit.

Hluboko dole ležel mezi skalami kůň a nedaleko od něj viděl postavu muže, který ležel na balvanu a měl zlomenou pravou nohu.

Cash Silver se obrátil a poodešel od kraje svahu.

O’Herligh na něho hleděl přivřenýma očima.

„Desperados?“ zeptal se. „Nebo myslíte, že jeho kůň uklouzl?“

Cash Silver chvíli chodil sem a tam, pak si klekl a pažbou pušky se opřel o zem.

„Ani jedno,“ řekl čáraje rukou v prachu. „Vidíte ty stopy? Moc vám toho neříkají, co? Tady ta stopa!“

Narovnal se a vrátil se ke svému ryzákovi. Rychle strčil karabinu do sedlového pouzdra, opřel se o koně a chytil se hrušky sedla.

„Tam dole leží muž s koněm,“ řekl hráč. „Vypadá jako Mexičan, že?“

„Je to Mexičan,“ přikývl Cashwell Silver. „Mestenero, mexický lovec koní. Tady v Sierře jsou jich tucty. Setkal se s protivníkem, který byl silnější než on.“

Pohlédl na Lauren Baxterovou a dodal: „Ta stopa, kterou jsem vám předtím ukázal, je od neokovaného koně. Pravé kopyto má na vnitřní straně malou nepravidelnost. Každý lovec koní v Sierře vám řekne, který divoký kůň má takový otisk kopyta. Je to obrovský černý hřebec: Estrellito!“

„Estrellito? To je španělsky, že?“ zeptala se Lauren Baxterová.

„Ano.“ Cash Silver přikývl. „Estrellito, Hvězdička. Mesteneros mu dali toto jméno, protože má na čele skvrnu ve tvaru hvězdy.“

O’Herligh se krátce zasmál. „Chcete tím říct, že ten mustang shodil toho muže do propasti?“

Cash Silver pokrčil rameny.

„Spousta lovců koní už se pokusila Estrellita chytit. Ten hřebec jich musel hodně zabít. Nikdy se nedozvíme, kolik jich bylo.“

O’Herligh otevřel svou sedlovou brašnu a vytáhl láhev whisky. Odzátkoval ji.

Cash Silver si všiml, jak se tvář Lauren Baxterové prudce změnila, když si O’Herligh přiložil láhev k ústům.

Vtom se otočila ke Cashi Silverovi a řekla: „Co je to za koně? Ještě jsem neslyšela, že by kůň zabil člověka.“

Cash Silver se opíral o svého koně.

„K tomu dochází častěji, než byste si mohla myslet,“ odpověděl, aniž spouštěl O’Herligha z očí. „Lov mustangů je nebezpečný. Mnoho lidí při něm zahynulo. Divoký kůň je schopen všeho.“

O’Herligh strčil láhev do sedlové brašny a utřel si hřbetem dlaně rty.

„Jako člověk, když brání svou svobodu,“ prohodil. „A ten hřebec?“

Cash Silver hleděl na rovinu u Winnemucca Lake. „Je to největší divoký hřebec v horách,“ řekl. „Je černý jak noc a jeho ocas sahá až k zemi. Má na čele malou bílou skvrnu ve tvaru hvězdy. Jednou jsem ho viděl dalekohledem. Ve stádě má víc než sto klisen a mladších hřebců.“

„Nikdy jste se nepokoušel ho chytit?“ zeptal se hráč a opět se napil.

„Ale ano,“ řekl Cash Silver. „Celý týden jsem ho honil s Rancem Camoyou. Nikdy jsme se mu nedostali na dohled.“

„Jinak byste pravděpodobně dopadl jako ten dole,“ řekl O’Herligh a s lehkým úsměvem pohlédl na Lauren Baxterovou.

Neopětovala ten úsměv a Cash Silver si všiml, jak hráči zmrzl úsměv na rtech. Zachmuřil se.

Z tváře Lauren Baxterové se nedalo nic vyčíst. Byla v ní prázdnota, ne hořkost, ale jen stín rezignace a podivná prázdnota.

Cash Silver strčil nohu do třmenu a vyšvihl se do sedla McClellan s vysokou rozsochou.

„Za bezměsíčných nocí ten hřebec vniká do táborů lovců koní a krade klisny,“ poznamenal. „Když roztaje sníh a stáda z Kalifornie putují do Nevady, hřebec někdy rozbije branku ohrady a odvede chycené klisny ke svému stádu. Jednoho dne ho při tom lovci zastřelí. Ale nikdy ho nechytí…“

O’Herligh se napil z láhve, znovu ji zavřel a uložil do sedlové brašny.

„Můžeme jet dál,“ podotkl a toporně vylezl na koně. „Kdy budeme ve vašem táboře?“

„Za hodinu jsme tam,“ odvětil Cash Silver. „Dnes v noci tam nahoře budeme v bezpečí. Nikdo kromě Rance Camoyi a mě neví, kde ten tábor je. Frank Latimore nás tam nahoře nenajde. Kromě toho bude předpokládat, že pojedeme kratší cestou.“

„A proč jsme po ní nejeli?“ řekl O’Herligh. „Pokud vede k hranici kratší cesta, tak…“

„Je jedna ještě kratší cesta,“ poznamenal Cash Silver. „Ale ta vede územím Washů a Paiuteů. Proto bude bezpečnější jet přes průsmyk Fremont. Indiánské území je v současné době velmi nebezpečné. Kromě toho by nás Frank Latimore mohl dohnat a já se s ním nechci setkat, dokud jste se mnou.“

„Máte strach, Silvere?“ zeptal se O’Herligh ironickým hlasem. V jeho tmavých očích se zajiskřilo.

„Jo,“ odpověděl Cash Silver a pobídl ryzáka ostruhami. Aniž se staral o ty dva, jel mezi skály. Slyšel, že jedou za ním.

Skláněl se ze sedla a prohlížel si půdu. Skoro pokaždé, když přijel k místu pokrytému pískem, uviděl otisk neokovaného kopyta.

Estrellito podle všeho vedl své stádo na západ, aby se ukryli před zimou. Mestenero ho musel najít ve spleti skal a vydal se za ním.

„To jsou stopy toho mustanga?“ zeptal se O’Herligh, když přijel ke Cashi Silverovi. Lauren Baxterová jela na druhé straně. Cítil, že se na něho dívá.

„Mestenero stádo toho hřebce přihnal až k propasti, a když mustang viděl, že nemůže utéct, zvolil boj,“ řekl.

Otočil hlavu a opětoval pohled Lauren Baxterové. „Napadený divoký kůň je nebezpečný,“ řekl. „Viděli jste někdy mustanga? Možná po cestě k průsmyku Fremont na nějaké stádo narazíme. Divocí koně často používají tento průsmyk, když táhnou přes hory do Kalifornie.“

Lauren Baxterová si zvedla límec kabátu.

„Je zima,“ prohodila. „V zimě to tu musí být hrozné…“

Cash Silver přikývl. „Někdy jsou tu tři yardy sněhu,“ poznamenal. „Ale je úžasné na jaře pozorovat, jak taje, jak se obrátí vítr a z jihu vane teplý vzduch, jak se sníh postupně mění v jemnou krajku na mokré tmavé půdě.“

„Myslíte, že dorazíme do Kalifornie, než napadne první sníh?“ skočil mu O’Herligh do řeči.

„Proč ne? S trochou štěstí se nám to povede. Kam chcete jet v Kalifornii?“

„Dolů na jižní pobřeží,“ prohodil O’Herligh. „Už jsem si to rozmyslel. San Francisco, Santa Monica, San Diego. Tam všude se hrají karty. Lauren může mít stůl s farem a já budu hrát black jack. To je jednoduché.“

„Ano, velmi jednoduché,“ tiše řekla Lauren Baxterová. „Všechno je to děsivě jednoduché.“

„Je to jednoduché,“ dodal O’Herligh. „Zkoušel jste někdy hrát karty, Silvere?“

Cash Silver zavrtěl hlavou. „Ne. Viděl jsem na Mississippi zemřít příliš mnoho lidí na to, abych měl chuť hrát.“

„Karty jsou spolehliví přátelé, když s nimi umíte zacházet,“ řekl O’Herligh. „Vy jste z jihu, že? Poznal jsem to podle vašeho přízvuku.“

„Pocházím z Jižní Karolíny,“ řekl Cash Silver. Natáhl ruku a ukázal k vrcholu, který se v dáli tyčil k nebi. „Tam leží náš tábor. Za hodinu tam budeme.“

+ + + + +

Tábor Cashe Silvera byl v ruinách staré španělské misie, která ležela na úbočí hor. Byla chráněna proti severnímu větru a odpolední slunce svítilo na skálu i zříceniny.

Stranou odtud, ve stínu mohutných topolů, byla velká ohrada. V napajedlu se leskla voda.

Cash Silver přijel k ohradě a sesedl. V otvoru ve zdi se objevil muž, který držel v rukou krátkohlavňovou sharpsku. Když poznal Cashe Silvera, postavil pušku ke zdi a šel ke třem jezdcům.

Byl oděn do levisek, kostkované košile a vesty bez rukávů. Holínky mu sahaly až po kolena, měl široký, neholený obličej. Byl prostovlasý a měl zrzavé vlasy.

„Už bylo načase, abys přijel, Cashi,“ řekl. „Koho to máš s sebou?“

„To jsou pan James O’Herligh a slečna Lauren Baxterová,“ řekl Cash Silver a začal uvolňovat podbřišník. „Jedou z Nixonu a zůstanou tu přes noc. Zítra s nimi pojedu dál.“

Sundal ze hřbetu svého koně těžké, stříbrem pobité sedlo a zvedl ho na horní tyč ohrady. Pak si utřel ruce do kalhot a poznamenal: „To je můj společník Rance Camoya. Mám vám pomoct ze sedla, slečno Baxterová, nebo…“

„Slečně Baxterová pomůžu ze sedla já,“ řekl O’Herligh a seskočil ze svého koně. „A nikdo jiný.“ Camoya zahákl palce za svůj opasek kalhot a pohlédl na Cashe Silvera se svraštělým čelem.

„Cože?“ otázal se.

Cash Silver pokrčil rameny. „Zásoby jsou v plátěných vacích, Rancei. Nevzal jsem všechno. Musíme za pár týdnů ještě jednou do Nixonu.“

Camoya sundal těžké plátěné vaky z hrušky sedla a přehodil si je přes rameno.

„Myslels na to, že musíme před zimou přihnat ještě jedno stádo Dureayovi do Nixonu?“ zeptal se. „Máš jistě své důvody, Cashi, proč s nimi jedeš do Kalifornie, ale…“

O’Herligh pomohl Lauren Baxterové ze sedla a obrátil se.

„Má své důvody,“ řekl. „Má šest set dobrých důvodů a každý z nich stojí jeden dolar.“

„Běžte dovnitř,“ řekl k němu Cash. „Udělejte si tam pohodlí.“

O’Herligh sáhl po svých sedlových brašnách.

„Rance a já vám přineseme věci,“ řekl Cash Silver.

O’Herligh na něj pohlédl přivřenýma očima a hodil si sedlové brašny přes rameno.

„Pojď!“ řekl a vzal Lauren Baxterovou za ruku.

Camoya hleděl za nimi, když šli ke zřícenině.

„Co to má být?“ poznamenal. „Má po kapsách zlato?“

„Ne, whisky.“

Camoya vyplivl prach. „Proč jsi sem přivedl ty dva? Je to pravda, že ti zaplatí šest set dolarů?“

„Ano a peníze by se nám hodily,“ řekl Cash Silver. „Ti dva musejí zmizet.“

Camoya si odplivl. „Kdo je honí?“ otázal se. „Nějaký marshal?“

Cash Silver se poškrábal na hrudi.

„Marshal ne,“ řekl, „Frank Latimore. To je důvod, proč jsem na to přistoupil.“

Camoya na něj pohlédl. V jeho malých, zeleně se lesknoucích očích byly jiskry.

„Latimore?“ řekl. „Tomu nerozumím. Co s nimi má společného?“

„O’Herligh dnes večer v saloonu zastřelil Harryho Latimorea,“ odpověděl

„Zatraceně!“

„Jo! Harry byl opilý a prohrál s O’Herlighem spoustu peněz. Byl jsem u té přestřelky. Přišel s Kelseym a McFaddenem a provokoval O’Herligha. Když ten nesáhl po zbrani, chtěl ho střelit do zad. O’Herligh byl rychlejší a zastřelil ho.“

„Jestli se nepletu, tak tys tam nestál jen tak,“ řekl Camoya. „Jak to proběhlo?“

„Zastřelil jsem Bena Kelseyho,“ řekl Cash Silver. „Přežil to jenom McFadden. Ten už asi přivedl Franka a ostatní do Nixonu. Už rozumíš?“

Camoya zavrtěl hlavou. „Zdá se mi, že ses namočil do něčeho, do čeho ti nic není, Cashi,“ prohodil rozmrzele. „Znáš Franka.“

„Proto jsem ty dva vzal s sebou,“ řekl Cash Silver. „Frank by nečekal, až O’Herligh něco řekne. Hned by ho oddělal. Přitom Harryho Latimorea zastřelil v sebeobraně. Je s koltem hodně rychlý. Harry si myslel, že je neozbrojený. O’Herligh měl kdesi ukrytý derringer. S tím Harry nepočítal. A odskákal si to.“

„Nenávidím hráče,“ řekl Camoya. „Nedokážu vystát muže, kteří mají někde schovaný derringer. Jsou příliš zbabělí na to, aby ho nosili otevřeně. Proč jsi přivedl toho chlápka? Teď máme na krku Latimorea a jeho mužstvo.“

Odplivl kousek žvýkacího tabáku a zašlápl ho.

„Jak se jich chceš zbavit?“ zeptal se.

„Zítra ráno odjedeme a převedu je přes průsmyk Fremont.“

Camoya se opřel o jednoho z koní. „Byls deset dnů pryč,“ poznamenal. „Deset dnů, Cashi! Nevíš, co se stalo. Před dvěma dny tady byl jeden obchodník s karavanou mezků. Vyprávěl, že v Sand Creek Desert jsou indiáni. Armáda provedla vyčišťovací akci u jezera Pyramid. McKenzie je na cestě se třemi regimenty kavalerie. Má uklidnit vzbouřené Washe a Utahy. Jestli pojedeš přes průsmyk Fremont, vjedeš jim do náruče. U Sand Creeku byli Utahové McKenziem poraženi. Teď se stáhli na náhorní planinu a zřejmě doufají, že zima armádě zabrání v pronásledování. Do jara je cesta přes průsmyk Fremont nepoužitelná. Jestli chceš ty dva přivést do Kalifornie, musíš jet kolem jižního cípu Pyramidu. Když to ale uděláš, zaskočí tě sníh, a ty víš, jak jsou hory v zimě nebezpečné. Musíš ty dva poslat zpátky do Nixonu, Cashi.“

Cash Silver zavrtěl hlavou. „To jsem nemohl vědět,“ poznamenal. „Nemůžu je poslat zpátky. Frank by toho muže sejmul. A co by čekalo tu ženu, tu si raději nechci představit.“

„Pak mysli na to, co se stane, jestli Latimore objeví náš tábor a najde tu ty dva. Nebo chceš jet přes to všechno přes průsmyk Fremont?“

Cash Silver pohlédl k ruině. Dobře věděl, že přechod průsmyku je nemožný, dokud se to za ním hemží indiány.

Celý rok čekali na to, že vypukne válka s indiány, ale nikdo nepočítal s tím, že armáda se odhodlá k trestné výpravě před zimou.

„Několik dnů strávíme tady v táboře a pak pojedeme přes průsmyk,“ řekl. „Jestli budeme mít štěstí, vytlačí McKenzie indiány tak daleko na sever, že budeme mít volnou cestu.“

„Potom bude průsmyk zasněžený,“ řekl Camoya. „Jsi blázen.“

Cash Silver si sáhl do kapsy své kožené vesty a vytáhl váček s tabákem.

„Mimochodem,“ poznamenal, „hodinu odtud jsme našli nějakého lovce koní. Ležel v propasti nejméně dvacet yardů hluboké. Podle stop ho tam musel shodit Estrellito. Ten černý démon putoval se svým stádem na západ. Možná by bylo dobré se k němu připojit. Pokud se přes průsmyk a přes Sand Creek Desert dostane v pořádku on, pak to musíme zvládnout i my.“

„Indián chytá koně vždycky lasem a běloch vždycky puškou,“ pronesl Camoya staré přísloví. „Pojď dovnitř. Rozdělal jsem oheň a zrovna jsem vařil kávu, když jste přijeli.“

Cash Silver ucítil vůni hořícího borového dřeva. Náhle mu začalo kručet v žaludku.

+ + + + +

Cash Silver odhrnul sedlovou pokrývku, která visela ve vchodu, a hodil své sedlo do rohu. Místnost byla poměrně velká, stěny z kmenů, které Cash Silver a Rance Camoya porazili poblíž, a mezery mezi nimi byly zamazané hlínou. Strop tvořila podlaha patra, do které byl vysekán otvor pro kouř. Oknem tam pronikalo světlo, které vytvářelo světlé pruhy v kouři, stoupajícím z otevřeného ohniště.

Na zdech viselo nářadí k chytání koní, zbraně a přikrývky a kůže tří mohutných vlků, které Cash Silver zastřelil v zimě.

Lauren Baxterová seděla a zády se opírala o stěnu. Sundala si klobouk a tmavé vlasy jí padaly přes ramena. O’Herligh stál u okna, s tenkým černým doutníkem v ústech.

Když Cash Silver vešel dovnitř, otočil se a zeptal se: „Kdy zítra vyjedeme?“

Camoya, který tam vešel za Silverem, se zamračil.

„Tvým hostům se tu asi nelíbí,“ řekl.

Cash Silver si sundal klobouk a svlékl si podšitý kabát.

„Škoda,“ poznamenal „Budete muset několik dnů zůstat. Bude lepší, když si zvyknete na podmínky v táboře.“

O’Herligh si prudce vytáhl doutník z úst. „Domluvili jsme se, že zítra pojedeme k průsmyku.“

Cash Silver poklepal Camoyovi na rameno.

„Udělej kávu,“ požádal ho. „A něco k snědku.“

Potom vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku, a aniž spouštěl z očí pušku, řekl: „Za průsmykem Fremont jsou indiáni a armáda, je válka.“

„Byla by sebevražda teď jet,“ dodal Camoya a vzal ze stěny pánev.

„Udělej tu kávu, Rancei,“ protáhle řekl Cash Silver. Otevřel zámek winchestrovky. „Vy život v horách neznáte, O’Herlighu,“ řekl. „Je lepší s indiány vycházet, když chce člověk chytat mustangy. Pokud se boje rozšíří i na tuto stranu hor, budeme muset Sierru opustit. Bylo to tak i před třemi roky, když jsme já a Rance přišli do hor. Tehdy jsme z vrcholů hor viděli dým táborů lovců koní.“

Vytáhl náboje z karabiny, strčil si je do kapsy a pověsil winchestrovku na stěnu.

O’Herligh pomalu došel k ohni. „Zaplatím vám, když nás přivedete do Kalifornie.“

„Nechte toho,“ řekl Cash Silver. „Co budete mít z toho, když do Kalifornie přijedete bez skalpu. Indiánská válka není žádná sranda.“

„To je vaše věc, jak nás tam přivedete,“ řekl O’Herligh. „Ale my tam musíme.“

„Popiš jim cestu a nech je jet samotné,“ poznamenal Camoya a položil šunku na pánev.

Cash Silver si odepnul revolverový opasek a pověsil jej vedle winchestrovky.

„Vy byste byl schopen to udělat, O’Herlighu,“ řekl. „Proto vám nepopíšu cestu. Ne kvůli vám, ale kvůli slečně Baxterové.“

„Proč kvůli slečně Baxterové?“ vyhrkl O’Herligh.

„Protože je to žena,“ řekl Cash Silver. Pohlédl Lauren Baxterové do očí a prohlásil: „Nejde jet s ženou do míst, kde se bojuje. Už tak je pro ni dost těžké, že musí jet horami.“ Lauren Baxterová ho pozorovala, když mluvil. Měla v očích nevěřícný úžas. Otevřela ústa, jako by chtěla něco odvětit, ale pak je zase zavřela. Vypadala unaveně.

„A co když zůstaneme tady?“ zeptal se O’Herligh. „Jak dlouho myslíte, že to bude trvat?“

„Mám odtud stejně naspěch jako vy,“ odpověděl Cash Silver.

„Nemyslel to tak. Nechtěl vás urazit,“ tiše podotkla Lauren Baxterová.

„Mě jen tak někdo neurazí,“ řekl Cash Silver. „Jen se mi nezamlouvá, když je v táboře žena.“

Obrátil se a šel ven. Pod botami mu šramotilo kamení. Přestože svítilo slunce, bylo chladno. Bavlněnou košilí mu profukoval vítr. Vydal se k ohradě, kde odsedlal koně O’Herligha a Lauren Baxterové. Když pověsil sedla na tyče ohrady, uslyšel za sebou kroky. Ohlédl se.

Z temnoty se vynořil O’Herligh. Šel k němu. Cash Silver otevřel branku a nahnal tam oba koně, když jim předtím sundal ohlávky. O’Herligh zůstal stát vedle něho a přihlížel, jak zase zavřel branku.

„Musím s vámi mluvit, Silvere,“ řekl. „Budeme spolu muset být několik dnů…“

Cash Silver si otřel ruku do kalhot. „Tak do toho.“

„Kolik dnů myslíte, že tu budeme muset strávit?“

„Těžko odhadnout. Chci vyjet za čtyři, pět dní. Může se však stát, že nebudeme moct přes průsmyk Fremont, protože bude buďto zasněžený, nebo obsazený indiány.“

„A potom?“

„Potom bychom museli zpátky.“

„Nezamlouvá se vám, když máte v táboře ženu,“ po chvíli poznamenal hráč.

„Ne.“

„Proč?“

„Mohou uplynout tisíce let, než sem přijde žena. Vím, co znamená žena v táboře lovců.“

„Žena je často důvodem, proč se muži zabijí. Měl jste na mysli toto?“

„Ano,“ řekl Cash Silver.

„Pak si rozumíme…“

„Cash Silver přikývl. „Ano,“ řekl. „Byl bych raději, kdybych vás vůbec nevzal s sebou.“

„Lauren vedla stoly s farem v tuctech saloonů,“ řekl O’Herligh. „Nebude vám dělat těžkosti, Silvere. Ale jestli jí někdo…“

Cash mu hleděl do očí. Náhle rychle chytil hráče za pravou ruku. Ucítil něco tvrdého na jeho předloktí a zase ho pustil. Viděl, že hráč si levou rukou sáhl na manžetu.

„Rukávové pouzdro,“ řekl. „Proto jste měl v Nixonu zbraň tak rychle v ruce, když vás chtěl Harry Latimore odpravit. Znal jsem několik lidí, kteří nosili derringery v rukávu. Všichni byli s kolty značně rychlí.“

O’Herligh svěsil levou ruku. „Člověk musí být připravený na všechno,“ poznamenal. „U karetních stolů pa~

nuje zvláštní atmosféra. Viděl jste v Nixonu, jak může někdo ztratit hlavu, když prohraje.“

Cash Silver se opřel o těžkou dřevěnou branku. „U Harryho Latimorea se vám to povedlo. Ale znám lidi, kteří jsou s koltem rychlejší než vy s derringerem. Frank Latimore by vás vyřídil a několik lovců koní taky. Musíte být jen pár kroků od svého protivníka, pokud ho chcete zabít takovou malou zbraní. Frank Latimore používá remington ráže 44 a umí s ním zacházet.“

„A vy?“ otázal se O’Herligh.

Cash Silver se na něj usmál. Neunikl mu číhavý podtón hráčova hlasu.

„V saloonu Bella Union jsem viděl, jak jste rychlý s koltem. Nosíte kolt, pětačtyřicítku.“

„Ano.“

Ó‘Herligh položil ruku na tyč branky a pohlédl na doutník, který měl v ruce.

„Vsadím se, že jsem rychlejší.“

Cash Silver věděl, co tím chtěl říct.

+ + + + +

„Káva, slečno.“

Camoya podal Lauren Baxterové hrnek.

„Díky.“

Vzala hrnek do dlaní a napila se. Hleděla do ohně.

„Kam chcete v Kalifornii,“ zeptal se Camoya, zatímco obracel šunku v pánvi.

„Nevím. Zatím tam ještě nejsme. Je to pravda? To s indiány?“

Camoya přikývl. „Čekali jsme na to celé léto,“ poznamenal. „Ale pokud vás někdo může dovést do Kalifornie, pak Cash.“

Lauren Baxterová odložila hrnek. „Ano, i já si to myslím,“ řekla. „Mám k němu důvěru. Nějak už to zvládneme. Vyzná se v horách dobře.“

„Jsme v tomto táboře už pět let,“ odpověděl Camoya. „Od občanské války. Cash byl v armádě rebelů. Po válce jel sem.“

„A nyní žije z toho, že loví mustangy?“ zeptala se a pohlédla do jeho snědé tváře. „Opravdu je tu spokojený?“

„I já jsem byl ve válce,“ řekl Camoya. „A i já jsem s lovem koní spokojený. Tehdy jsem bojoval na druhé straně, v armádě Unie. Ale válka je stejná, ať už člověk bojuje za kohokoli.“

„Nedokážu si život v divočině představit,“ řekla. „Člověk je pořád sám… Musí být nebezpečné žít v samotě.“

„Ano, někdy,“ přisvědčil Camoya. „Ale není to nebezpečnější než hrát karty v saloonu, slečno. Podlaha v saloonech vždycky žízní po krvi.“

Lauren Baxterová cítila, kam míří. Viděla, jak se mu zajiskřilo v očích, a sklonila hlavu. Únava, plameny, vůně kávy a teplo mezi dlaněmi vytvářely zvláštní atmosféru.

„Ten muž, který ležel v propasti,“ poznamenala. „Neviděla jsem ho, ale James ano.“

Z pánve vyprskl tuk. Vzplály modré plameny. Camoya vytáhl pánev z ohně.

„Ten mestenero?“ řekl. „Cash mi o tom vykládal. Tvrdí, že ho sejmul Estrellito. Něco takového se v Sierře děje často a stává se to i těm nejzkušenějším lovcům koní. Není to nic mimořádného, mluví se o tom jenom proto, že to byl ten černý démon.“

„Ten divoký hřebec?“

„Ano. Vyprávěl vám o něm Cash? Je to mohutný černý kůň s bílou skvrnou na čele. Honí ho všichni lovci v horách, ale ještě žádnému se nepovedlo ho chytit. Ten hřebec je bojovník a kromě toho zabiják.“

Odmlčel se a zvedl hlavu, když přišli Cash Silver a O’Herligh. Pronikl tam průvan, když odhrnuli deku ve vchodu.

„Jídlo bude hotové, Cashi,“ řekl Camoya. „Jaké bude počasí? Dneska bylo jasno.“

„Odhaduju, že to ještě dva týdny vydrží,“ podotkl Cash Silver. „Každopádně dost dlouho na to, abychom mohli přes průsmyk Fremont. Brzy bude soumrak. Za hodinu se zešeří.“ Posadil se k ohni, vytáhl z něj konvici s kávou a nalil si hrnek. Camoya k němu posunul starou konzervu s cukrem a Cash si nasypal několik lžic do kávy.

O’Herligh hrabal ve svých sedlových brašnách, potom vytáhl láhev whisky, přinesl ji k ohni, vzal hrnek a nalil si do něj. Zavřel láhev a vypil polovinu hrnku. Opřel se a pohlédl do plamenů.

„Co je s tím mustangem, o kterém jste mluvili, než jsme přišli?“ řekl obrácen ke Camoyovi. „Váš kolega mi už o tom vyprávěl.“

Camoya na něj krátce pohlédl, položil plátek pečené šunky na talíř a rozdělil ho.

„Estrellito je vrah,“ řekl Cash Silver namísto něj a vzal si z talíře kus suché, tvrdé kukuřičné placky. Opřel se loktem o sedlo a namočil tortillu do šťávy na talíři. „Už roky táhne se svým stádem údolími Sierry. Mnoho lovců se ho pokoušelo chytit, jen málo se vrátilo. Některé mohli odpravit rudoši, jiní se možná zřítili do propasti, ale hodně jich musel sejmout Estrellito. Pravděpodobně se to samé stalo tomu mestenerovi, kterého jsme tam viděli. Estrellito nemá mezi hřebci v Sierra Nevadě rovnocenného soupeře. Ale nebojí se ani lovců koní.“

O’Herligh zaklonil hlavu a vypil hrnek.

„Proč tu bestii někdo nezastřelí?“ zeptal se. Nalil si whisky a napil se.

„Proč by ho měli zastřelit,“ řekl Camoya. „Nikoho nenapadne. Jenom se brání.“

„Jste zvláštní lidé,“ poznamenal hráč. „Koni, který se nenechá chytit, by měli vpálit kulku do hlavy. Jakou cenu má věc, kterou nemůžete mít?“

„Ne každý je takový idiot,“ řekl Camoya. „Kdo by vám zaplatil za zastřeleného koně?“

„Věci, které nemůžu mít, mě zajímají jen do té míry, že je nesmí mít ani nikdo jiný. Nerozumím, proč toho koně nikdo nezastřelí. Odvedl už i vám klisny z ohrady, Silvere?“

Cash Silver si vyměnil krátký pohled s Lauren Baxterovou. Poznal, že

O’Herligh je opilý. Během jízdy popíjel. Teď pil ještě víc. Horečnatý lesk v jeho neklidných očích pohasínal.

„Jo,“ řekl Cash Silver, „před týdnem, když jsme Rance a já hledali stopy jednoho stáda, odvedl naše koně z ohrady. Rance pak za mé nepřítomnosti zase ohradu opravil. Tímto způsobem jsme přišli o deset kobyl. Polovina z nich už byla zkrocená. Když jsme se večer vrátili, byla ohrada prázdná.“

„To by nebyl život pro mě,“ poznamenal O’Herligh. „Jak to tu sami vydržíte? Jak by se ti líbilo, Lauren, chodit každý den ve špinavých kalhotách? Mít spálený obličej? Chtěla bys trávit čas s koňmi? Co by to byl za život? Líbilo by se ti to?“

„Možná,“ řekla a pohlédla do ohně. „Možná bych raději brala ty špinavé kalhoty, slunce a koně než saloony.“

O’Herligh na ni pohlédl, cynicky se usmál a napil se.

„Závidím vám tento kus země,“ řekla Lauren Baxterová a pohlédla na Cashe Silvera. „Kus země, i kdyby byl jen stopu dlouhý a stopu široký, to je něco jiného než být v saloonech a nevědět, co bude zítra. Vy nevíte, jaké to může být.“

„Vím, jaké to může být,“ odpověděl Cash Silver a začal točit hrnkem mezi dlaněmi. „Já jsem to prožil, slečno Baxterová.“

„Co jste prožil?“ zeptal se O’Herligh.

Cash Silver dopil kávu a postavil hrnek na zem.

„Nic zvláštního,“ odvětil. „Život v hernách. Než jsem přijel sem.“

„Umíte hrát karty?“

„Uměl jsem,“ poznamenal Cash Silver.

„Proč jste s tím přestal?“

„Nebyla to ta pravá práce pro mě,“ odpověděl Silver.

„A teď se raději dřete s mustangy.“

Cash Silver pohlédl na Lauren Baxterovou. „Jo, teď se raději dřu s mustangy.“

Pak uviděl, že O’Herligh si jeho pohledu povšiml, pohlédl stranou a poposedl si.

„Ksakru,“ prohodil O’Herligh. „Některé lidi, jak se zdá, přitahuje to, čemu říkají práce. I já jsem kdysi pracoval rukama, ale to dřív zemřete, než zbohatnete rukama. V saloonu můžete zbohatnout za jediný večer.“

„Nebo vás tam zastřelí,“ tiše řekla Lauren Baxterová a pohlédla na O’Herligha. V jejím pohledu bylo něco, co Cashem Silverem otřáslo. O’Herligh si toho podle všeho nevšiml nebo nechtěl všimnout.

„Co jsi říkala?“ zeptal se.

„Řekla, že byste mohl být snadno zastřelen,“ odpověděl místo ní, když mlčela.

„Zastřelen?“ poznamenal O’Herligh. „Proč ne? To je prostě osud.“

„Když včas přestanete, budete žít déle,“ prohodil Camoya, aniž vzhlédl.

O’Herligh na něho hleděl přes oheň přivřenýma očima.

„Kdo je ten starý muž, Silvere?“ otázal se. „Co po mně chce? Hej, co jste říkal?“

Camoya otevřel ústa k odpovědi, ale všiml si varovného Silverova pohledu a otočil se.

„Jak to tu vlastně můžete vydržet, pane Silvere?“ rychle se zeptala Lauren Baxterová.

Všiml si, že chce zavést rozhovor jiným směrem. Bylo jí trapné, že se O’Herligh opil. Ale Cash Silver jeho opilosti úplně nevěřil. V hráčových začervenalých očích jiskřilo a Cash věděl, co to znamená. Často viděl něco takového.

„Dá se to tu vydržet,“ odvětil. „Jenom nesmíte mít žádné nároky, rozumíte? Rance a já tu trávíme takřka celý rok. Léto se tu vydržet dá. Je tu příjemněji než dole na planině.“

„Co děláte v zimě?“ otázala se.

„Ano, zeptej se ho, co dělá v zimě,“ řekl O’Herligh. „Zeptej se ho, co dělá v létě. Zeptej se ho, co dělá na podzim! Chceš pryč ze saloonů?“

„Raději byste měl přestat pít, O’Herlighu,“ řekl Cash Silver. „Co je to s vámi?“

„Nic,“ odpověděl O’Herligh. „Lauren, proboha, přestaň se chovat nemožně. To se k tobě nehodí. Nejsi stvořená pro něco takového! I když se na to jenom ptáš, tak to působí směšně.“

Opět si nalil whisky.

„V zimě tu nahoře lovíme,“ odvětil Cash Silver, aniž si ho všímal. „Jsou tu smečky vlků, které se plíží až k chatám, když napadne sníh. Rance a já je lovíme na sněžnicích. Vidíte ty kůže na stěnách? Zastřelili jsme je jednou v noci.“

„Jak by se tam vyjímala kůže černého mustanga?“ zabručel O’Herligh a přiložil si hrnek k ústům.

„Z koní se kůže nestanuje,“ poznamenal Cash Silver. „Kromě toho, kdo by měl co z toho, kdyby zastřelil Estrellita?“

O’Herligh pohlédl do šálku a vychrstl zbytek whisky do ohně. Vzplály modré plameny.

„Myslel jsem si, že ten divoký hřebec je něco jako váš protivník?“ podotkl. „Nebo se mýlím?“

„No a?“

„No a? Protivník se musí odstranit.“

„Vy byste ho skutečně zastřelil?“ zeptal se Cash Silver. „Vy byste toho mustanga zastřelil?“

„Kdybych ho nemohl chytit, tak ano.“

Cash Silver vzal suchou smrkovou větev a hodil ji do plamenů.

„Vy byste ho honil?“

„Jednou jsem jednoho divokého koně chytil,“ odpověděl O’Herligh. „Opravdu! Potřeboval jsem na to tři týdny. Ale nechtěl se mnou jezdit. S nikým. Chcete vědět, co jsem s ním udělal?“

„Co?“

„Zastřelil jsem ho.“

„Proč?“

„Někomu jinému se mohlo povést na něm jet.“

„Proto se koně nestřílejí,“ prohodil Cash Silver.

„Já je střílím.“

Lauren Baxterová položila O’Herlighovi ruku na rameno. „Prosím tě, Jamesi!“

„Nech toho!“ zabručel. „Když to chce slyšet. Chcete to přece slyšet, ne, Silvere?“

„Promluvíme si o tom zítra,“ řekl Silver.

„Asi si myslíte, že jsem opilý, co? Mám vám říct, co je muž, který nedokáže odklidit z cesty soupeře?“

„Řekl jsem vám, že o tom budeme mluvit zítra,“ opakoval Cash Silver. „Je na čase jít spát. Můžete spát se slečnou Baxterovou tady, nebo vedle.“

„Muž, který se nevypořádá se svým soupeřem, není muž,“ procedil O’Herligh mezi zuby.

„Mám vám říct, co je muž, který zastřelí koně, když na něm nemůže jet?“ vyhrkl Camoya. „A víte, co bych udělal s někým, kdo by zastřelil koně před mýma očima?“

„Co byste udělal, staříku?“ zeptal se O’Herligh se zkřiveným úsměvem.

„Zbičoval bych ho,“ dodal Camoya. „Protože to není muž, ale mizerný nelítostný zbabělec. Zastřelit divokého koně umí každý.“

„Myslíte, že je to lehčí než zastřelit člověka?“ zeptal se O’Herligh.

Cash Silver si všiml, že se jeho levá ruka posunuje k manžetě rukávu.

„Jestli jste tím myslel mě, pak to není lehčí,“ řekl Camoya, jehož revolverový opasek ležel na zemi. Položil ruku na pažbu koltu.

„Takto se mnou můžete mluvit jen proto, že nesedíme u karetního stolu, staříku,“ poznamenal O’Herligh. „Ale na vašem místě už bych to podruhé neříkal.“

„Budu tak mluvit tak často, jak se mi zachce,“ odsekl Camoya a povytáhl revolver z pouzdra. „A pokud to nechcete slyšet, tak běžte ven!“

„Rancei!“ zvolal Cash Silver. „Sundej ruku z koltu! Je opilý!“

„Nevěřím, že tak mluví jenom proto,“ poznamenal Camoya. „Myslím, že toho koně opravdu zastřelil.“ Sundal však ruku z revolveru.

O’Herligh syčivě vydechl. „Chytit koně, to nic není.“

„Možná to nic není, když je to obyčejný kůň,“ řekl Cash Silver.

„Pak toho koně zastřelte, když nejste schopní ho chytit!“

O’Herligh vrávoravě vstal a pohlédl na láhev. Byla v ní ještě trocha whisky.

„Můžete se bavit i beze mě,“ zabručel. „Dobrou noc! Jdu spát.“

Cash Silver za ním mlčky hleděl, když zmizel ve vedlejší místnosti.

Lauren Baxterová vstala a šla ven. Sedlová pokrývka, která visela ve vchodu, se nějakou dobu houpala, když vyšla z místnosti.

„Proč jsi sem ty dva přivedl, Cashi?“ řekl Camoya. „Málem jsme si vjeli do vlasů. Nenávidím takové lidi. Určitě by se mu hodilo, kdybychom sáhli po zbrani.“

Cash přikývl. „Ale z jiných důvodů, než si myslíš, Rancei. Nech ho vyspat se, zítra bude zase rozumný. Jenom se musí vyspat.“

„Neminul bych ho, kdyby tasil kolt,“ zamumlal starý lovec koní.

„Obávám se, že by byl rychlejší,“ odpověděl Cash Silver. „Dívej se mu vždycky na levou ruku, když se hádá. Jestli si sáhne na manžetu rukávu, buď připraven na všechno.“ Zvedl se. „Ještě překontroluju ohradu. Ty přilož. Bude chladno.“

+ + + + +

Slunce již zmizelo za vrcholy Sierry. Nebe bylo zelené a z jednoho místa za obzorem pluly studené, široké mraky.

Cash Silver si dal kožišinou podšitý kabát na ramena a šel k ohradě, kde byla na pozadí oblohy vidět tmavá silueta Lauren Baxterové.

Přesvědčil se, že branka je zavřená. Koně se tísnili v rohu ohrady, kde byli stájí chráněni před větrem.

„Dnes bude studená noc,“ řekl Cash Silver. „Zítra asi bude jinovatka. Ale dokud je jinovatka, nebude sněžit.“ Lauren Baxterová k němu pootočila hlavu a zamumlala: „Je mi líto, že se to stalo, pane Silvere. Nemuselo to být, kdyby se neopil.“

„Muž, který začne pít, k tomu musí mít důvod,“ odpověděl. Pohlédl ke koním, kterým stoupala pára od nozder.

Obrátila se a opřela se o jeden z těžkých kůlů, na kterých visela branka. V obličeji se jí zračila hořkost a rezignace.

„James a já jsme z Východu,“ řekla. „Poznali jsme se na jednom parníku na Mississippi a zůstali jsme spolu. Patrně proto, že jsme si mysleli, že život ve dvou je snazší. Ale mnohé z toho byla iluze.“

Cash Silver si svlékl kabát a dal jí ho přes ramena. Vítr, jenž nyní vanul, byl ledový jako voda při jarním tání.

„Vy pracujete u fara?“ zeptal se. „Neřekl bych, že je to pravá práce pro ženu,“

Stál vedle ní a hleděl jí do očí. A pak ji náhle políbil. Když si všiml, jak její tělo strnulo jako v obraně, pustil ji a udělal krok dozadu.

„Chcete vůbec do Kalifornie?“ zeptal se. „Chcete přes hranici?“

Aniž na něho pohlédla, řekla: „Půjdu tam, kam půjde on.“

Z dáli se ozvalo vytí horského vlka.

„Mohu vás tam dovést, ale bude to nebezpečné,“ poznamenal. „Sierra Nevada není pro ženu.“

„Není lhostejné, kde člověk je?“ zeptala se. „Saloony v Kalifornii se neliší od těch v Nevadě nebo Kansasu. Saloony a hrací stoly jsou to jediné, co je všude stejné.“

„Mám pocit, že ho nemilujete,“ řekl Cash Silver. „Proč od něho neodejdete?“

Lauren Baxterová si dala ruce na hruď.

„Už jste někdy někoho miloval?“ otázala se přerývaným hlasem, ale to mohlo být i tím chladem.

„Ano,“ přisvědčil Cash Silver. „Všechno se to rozpadlo v jediné noci.“

„James a já jsme se potkali na Natchez Queen na Mississippi,“ tiše řekla. „Mohl to být nový začátek. Oba jsme si dělali iluze. Ale člověk by nikdy neměl snít přes den, jinak se tyto sny změní v mlhu. Říká se, že karet se člověk nikdy nezbaví, když s nimi jednou začne. Asi je to pravda.“

V dáli zavyl vlk. Z druhé strany se ozvala odpověď, pak zavyl další.

Cash Silver byl rozhodnutý držet v noci hlídku. Vlci větřili blížící se zimu a odvažovali se k táboru.

Náhle si všiml, že na něj Lauren Baxterová hledí. Vtom řekla: „Chtěli jsme spolu odjet do Kansasu a James chtěl vybudovat ranč. Odjeli jsme do Kansasu, ale ne na prérii, nýbrž do saloonů. James umí zacházet s kartami jako nikdo jiný, a já vím, že umí být velmi rychlý s pistolí, ale jednoho dne… jednoho dne ho zastřelí. Vím to. Nedopadne to dobře. Jednoho dne – bude to jako v Nixonu – ale nebude tam nikdo, kdo by mu pomohl. To je to, čeho se bojím. Víte, jaké to je? Být v noci vzhůru, když skončím u fara, a čekat, až přijde… a on nepřijde, takže čekám a čekám a čekám, že se začne střílet…“

Vytáhla ramena a přitiskla si ruce k hrudi. Měla bledý obličej.

„Měli jsme zůstat v Kansasu a koupit tam půdu. Slíbil mi to. Wichita byla jen zastávka na naší cestě tam, kde jsme si chtěli koupit půdu. Chtěli jsme ve městě zůstat dva dny. Jenže on se ani jeden večer nevrátil do hotelu. Pokaždé přišel až po půlnoci. A pak… třetího dne, když řekl, že se mnou musí o něčem mluvit, jsem věděla, co řekne, a že to všechno bylo zbytečné.“ Cash Silver si prohlížel její úzkou, světlou tvář. Nebyla hezká, ale v jejích rysech bylo něco, co na něj udělalo dojem. Vrátily se mu jisté vzpomínky.

„Ale vy ho neopustíte?“ zeptal se.

Potřásla hlavou. Vítr si pohrával s jejími vlasy.

„Někdy člověk přemýšlí o takových věcech,“ odpověděla. „Předtím, než jsme sem přijeli. Tady je všechno jasné a světlé a… Nevím, jak to říct. Je to takové, jak jsem o tom vždycky snila. Jenže od něho nemůžu odejít. Vím, že se jednoho dne vzpamatuje. Budu na ten den čekat.“

Rychle si svlékla plášť, hodila ho Cashovi, otočila se a chvátala k misii.

Cash Silver si dal plášť přes ramena a sáhl si do kapsy kabátu. Vzal z ní váček s tabákem a začal si balit cigaretu. Při tom naslouchal vytí vlků. Vzpomněl si, že nemá ani kolt, a když u keřů viděl mihnout se stín, otočil se a vydal se k ruině pro winchestrovku.

Našel Camoyu v přikrývkách u ohně, se sedlem pod hlavou. Měl stetson posunutý do obličeje, a když uslyšel Silverovy kroky, odsunul jej a pozoroval, jak Cash Silver vytáhl ze sedlového pouzdra karabinu.

„Vlci,“ řekl Cash Silver. „Pokusím se některého z nich trefit.“

„Raději odveď koně do stáje a nestřílej,“ řekl Camoya. „Bude studená a jasná noc. Teď je výstřel v horách slyšet na deset mil daleko. Zapomněls, že Frank Latimore je někde tady?“

Cash Silver pohlédl na krátkohlavňovou pušku a šel ven.

„Dobrá, budu si dávat pozor,“ řekl. „Jenom zavedu koně do stáje.“

Chytil přikrývku ve vchodu, ale Camoya ho zadržel.

„Cashi!“

„Ano?“

„Neměl jsi sem ty dva přivést. Ten hráč je nebezpečný.“

„Teď už jsou tady,“ řekl Cash Silver. „Takže o tom už nemluvme.“

+ + + + +

Následujícího rána byla všude jinovatka. Když Cash Silver vyšel ven, byla půda bílá. Na keřích byla jinovatka.

Šel k úzkému potoku a umyl se. Voda byla studená. Usušil se a oblékl si teplou bavlněnou košili a kabát a potom šel zpátky do tábora, kde Camoya drtil zrnka kávy. Cash si vzal těžký revolverový opasek a přesvědčil se, že kolt je nabitý. Pak si opasek připnul, vzal sedlové pouzdro i s winchestrovkou a do sedlových brašen dal krabičky s náboji do pušky.

Camoya, který ho pozoroval, se zarazil. „Ty chceš odjet?“ zeptal se.

„Pojedu k průsmyku,“ řekl. „Chci vědět, jak to vypadá na severu, než s těmi dvěma vyrazím. Po cestě se budu dívat, jestli tam nejsou mustangovy stopy.“

Camoya vysypal rozdrcená kávová zrna do vařící vody.

„Ty chceš jet sám?“ zeptal se. „Pro jednoho jezdce to může být nebezpečné.“

„Myslíš na Latimorea?“ zeptal se Cash. „Podle mě je na jihu. Bude si myslet, že objíždíme jezero z jihu.“

„Nemyslím na Franka Latimorea,“ odpověděl Camoya. „Myslím na indiány.“

„O mě se nestarej,“ řekl Cash. „Jestli jsou na této straně průsmyku indiáni, tak jednoho jezdce přehlédnou spíš než dva.“

„Musíš vědět, co děláš,“ odpověděl Camoya. „Ale snaž se jich co nejrychleji zbavit. Nemůžu toho chlápka snést. Budou trable, jestli tu zůstanou déle.“

„Nehádej se s ním, dokud budu pryč,“ odpověděl Cash. „Víš, jak je rychlý s koltem. Má ho v pravém rukávu.“

Camoya se usmál. „Jestli chceš zabránit hádce, tak mu vezmi whisky.“

Cash Silver si klekl k ohni.

„Dej mi hrnek kávy!“ prohodil. „Najím se po cestě. Jestli chci být zpátky před setměním, musím si pospíšit.“

Chvatně vypil kávu, hodil hrnek k ohni a přejel si hřbetem dlaně po bradě. Ani se neholil.

Potom vstal a dal si sedlo a sedlové brašny přes rameno.

„Až se začne stmívat, budu tady,“ řekl. „Hodně zdaru, starej.“

„Neztrať skalp,“ řekl Camoya s úsměvem. „Buď opatrný.“

Cash Silver vyšel ze zakouřené misie na čistý vzduch. Ze štítů Sierry vanul mrazivý vítr, který mu málem vehnal slzy do očí. V temné stáji osedlal svého ryzáka a vyjel ven.

Pomalu jel mezi keři a nechal pochmurné zbytky Piedra de las Tres Cruces za sebou. Kůň pomalu kráčel. Vytáhl si límec a natáhl si rukavice.

Kdesi daleko před ním byl průsmyk Fremont. Nemohl tam dorazit za jediný den, ale chtěl se alespoň přesvědčit, že mezi táborem a průsmykem nejsou indiáni. Museli riskovat a jet přes průsmyk naslepo, aniž věděli, co je čeká za ním.

Zatímco jel na sever, rozhlížel se po zemi, ale nenašel na kamenité půdě žádné stopy. Vyjel do svahu a pak jel suchým korytem, kde tekla voda jen na jaře. Okovaná kopyta jeho ryzáka cinkala na štěrku.

Uvažoval o Franku Latimoreovi. Co udělá, až se dozví, že Harry byl zastřelen? Cash Silver věděl, jak měl Frank svého mladšího bratra rád. Předpokládal, že Latimore nechá krocení mustangů ve svém táboře a začne v Sierře mezi Nixonem na jihu a Gypsum Mill na severu hledat muže, který Harryho zastřelil.

Jenže byl si jist tím, že Camoya měl pravdu, když řekl, že to bude nebezpečné, pokud O’Herligh a Lauren Baxterová zůstanou déle, než je nezbytně nutné. O’Herligh byl nevypoČitatelný, zvlášť když byl opilý. A velmi rychlý s koltem.

Jel zhruba hodinu, když si všiml, že někdo jede za ním. Vyšlo slunce a ještě víc se ochladilo.

Když opustil koryto, Cash Silver za sebou uslyšel jezdce. Vyjel do strmého svahu a ukryl se za seschlým starým stromem, který tam rostl v kamenité půdě. Vytáhl pušku ze sedlového pouzdra a posunul náboj ze zásobníku do komory.

Po chvíli se za ohbím objevil jezdec. Cash Silver ho sledoval, až poznal, kdo to je. Tiše zaklel a strčil karabinu do pouzdra. Zapřel se o třmeny a zvolal: „O’Herlighu!“

Hráč zastavil svého koně, pohlédl na Cashe Silvera, zamával a jel do svahu.

„Co tu k čertu chcete?“ zeptal se Cash Silver. „Neřekl vám Rance, že máte zůstat v táboře?“

„Žvanil hodně, ale já na to nedal,“ řekl O’Herligh a oběma rukama se opřel o hrušku sedla. V ostrém větru zčervenal. „Camoya tvrdil, že hledáte toho mustanga,“ poznamenal. „Pojedu s vámi.“

„Jeďte zpátky,“ řekl Cash Silver. „Nehledám žádného mustanga. Jedu se podívat, jestli je cesta k průsmyku Fremont volná.“

Hráč se usmál. „Něco z toho, co jsem včera řekl, jsem asi říct neměl, že? Mrzí mě to, Silvere. Nechtěl jsem vás urazit. Proč jste tak rozčilený? Protože jsem zastřelil jednoho koně?“

„Ne,“ odpověděl Cash. „Ale nenávidím muže, kteří mají při každé příležitosti ruku na koltu.“

„To je profesionální deformace,“ řekl O’Herligh. „Pojedeme dál?“

Cash Silver mlčky otočil svého ryzáka a vjel do skalního labyrintu. O’Herligh dojel k němu a nějakou dobu jeli mlčky vedle sebe.

Potom O’Herligh poznamenal: „Už jste toho černého mustanga někdy honil, Silvere?“

Cash na něj rychle pohlédl úkosem. „Jo,“ odpověděl.

„Ale nehodil jste na něho laso, co? Byl na vás příliš rychlý? Váš partner tvrdí, že jste ten nejlepší lovec koní v horách.“

„Tehdy přijeli Latimoreové,“ řekl Cash Silver. „Ten, kterého jste zastřelil v Nixonu, a jeho bratr. Byli jsme u brodu přes Washo Creek, dvacet yardů za tím hřebcem. Možná že bychom ho chytili, jenže utekl. Harry Latimore shodil Rance ze sedla, když chtěl na Estrellita hodit laso, aby udělal místo svému bratrovi. Já jsem shodil Franka Latimorea lasem ze sedla, než mohl toho hřebce chytit.“

„Proto jste mi pomohl v Nixonu,“ řekl O’Herligh a krátce se zasmál. „Myslel jsem si, že to jen tak z lásky k bližnímu.“

+ + + + +

Okolo poledne narazili na stádo mustangů. Cash Silver spatřil hlídače stáda na poslední chvíli. Zastavil svého koně a seskočil ze sedla.

O’Herligh běžel za ním. Zalehli vedle sebe na skalním výčnělku nad údolím.

„Buďte krucinál tiše,“ řekl Cash Silver hráči do ucha. „To zvíře, které stojí tam, je hlídač. Žádné stádo divokých koní se nepase, pokud není zajištěné ze všech stran.“

Sundal si stetson a plazil se po skále dál. Pod sebou viděl velké stádo, které spásalo ojíněnou trávu. Mohlo to být více než sto zvířat, cayuseů, běloušů, ryzáků a pintu. Byly tam klisny s hříbaty a hřebci s dlouhými ocasy a hřívami.

„Takové stádo jsem v Sierře viděl jen jednou,“ zašeptal. „A to bylo Estrellitovo stádo. Toto stádo musí vést zkušený hřebec. Toto údolí má dva východy. Stádo tedy může kdykoli utéct. Jsou tam nádherná zvířata. Vidíš toho pinta tam?“

Náhle cítil, jak ho hráč chytil za ruku. Pohlédl na něj a pak tam, kam hleděl O’Herligh. Ještě než spatřil to, na co se O’Herligh díval, mu jeho vnitřní hlas napověděl, co to bylo.

Na široké skále na druhé straně údolí stál divoký hřebec, přibližně pět yardů nad svým stádem, a v chladném ranním slunci se jeho černá srst leskla jako ocel. Jeho dlouhý ocas se téměř dotýkal země a vítr mu pohrával s hřívou, pod níž měl malou, bílou hvězdu. Se zdviženou hlavou větřil. Bylo to, jako by cítil zimu.

„Estrellito,“ chraplavě řekl Cash Silver. Náhle pod sebou necítil chlad země. Zmocnila se ho horečka.

Slyšel, jak O’Herligh řekl: „To je kůň! To je ten největší mustang, jakého jsem kdy viděl.“

Cash Silver se opatrně plazil zpět a potom za keři běžel ke koním.

O’Herligh ho následoval tak rychle, jak jen mohl. Na bledých tvářích se mu utvořily červené skvrny.

„Který východ z údolí obsadíte, Silvere?“ zeptal se.

„Kdo vám říká, že vás vezmu s sebou?“ otázal se Cash Silver.

„Nemůžete ho chytat sám. To údolí má dva východy. Tak co?“

„Tak dobře,“ ustoupil Silver. „Vezměte si jižní východ. Já převezmu severní.“

Aniž čekal na Silverovu odpověď, otočil ryzáka a širokým obloukem objel údolí.

Zmocnila se ho horečka. Během jízdy odvázal laso ze sedla a chytil ho do pravé ruky. Kopyta klapala na skalnaté půdě, když jel k ústí údolí. Pak zvolnil do kroku. Svinuté laso držel v pravé ruce. Obezřetně jel k východu z údolí a vedl koně jen tlakem stehen.

Domníval se, že Estrellito je za průsmykem Fremont. Teď však byl tady, na dosah…

Náhle uslyšel hukot. V následujícím okamžiku před sebou spatřil v ústí údolí stádo, které táhlo přímo k němu. Z údolí tam běžely tucty koní. Věděl, co se stalo. O’Herligh nečekal, až on, Cash Silver, dorazí k východu z údolí. Už byl v údolí a stádo před ním prchalo.

Otočil ryzáka a zajel za skálu. V následujícím okamžiku protáhlo mohutné stádo kolem něj, z obou stran, jako divoká řeka. Musel vynaložit všechny síly, aby zabránil svému koni běžet s nimi. Stádo zvířilo prach, který se mu usadil na jazyku. Pokoušel se mezi probíhajícími mustangy spatřit černého hřebce, ale neviděl ho. Náhle mezi divokými koňmi vznikla mezera. Cash Silver pobídl svého ryzáka a vjel do ní.

Jeden mustang vrazil do ryzáka a málem ho strhl k zemi. Cash Silver divokého koně práskl koncem lasa a vyrazil. Točil smyčkou nad hlavami koní a jel mezi nimi. Pokud by Estrellito se stádem z údolí utekl, byl by ztracený, protože žádný jezdec by ho nemohl dohnat, pokud by neustále nestřídal koně.

Rozhlédl se. Ještě stále kolem něj běželi divocí koně. Vteřinu se mu zdálo, že vidí černého hřebce, ale pak ho zahalil prach.

Cash Silver jel mezi mustangy. Ve svitu slunce vypadal zvířený prach jako třpytící se zlato. Viděl, jak se v prachu objevil O’Herligh. Točil nad hlavou lasem. Ke Cashi Silverovi běžel černý mustang. V té chvíli na něho O’Herligh vrhl laso. Smyčka tleskla na mustangův hřbet a sklouzla do písku.

Cash Silver už se nedostal k tomu, aby na něho vrhl své laso. Hřebec proběhl okolo něho a ve stejném okamžiku O’Herligh pustil laso, sklonil se a vytáhl ze sedlového pouzdra pušku. Cash Silver viděl, jak ji namířil na hřebce. Bodl ryzáka ostruhami a vyjel k hráči.

Obě zvířata do sebe narazila. O’Herlighův kůň pronikavě zařehtal a zhroutil se. Hráč vystřelil, ale minul.

Cash Silver obrátil svého ryzáka, aby si při skoku přes O’Herlighova koně nezlomil nohu, a seskočil ze sedla.

„Ty proklatý…“ zavrčel.

O’Herligh pomalu vstal ze země a sáhl po winchestrovce, která mu spadla na zem.

Cash Silver přiskočil k němu, chytil ho za nohu a odtáhl ho. O’Herligh vyryl prsty hluboké stopy v písku, když sáhl po pušce.

Přidušeně vykřikl, otočil se a uhodil Cashe do tváře. Dvakrát ho zasáhl a odvalil ho od sebe. Vrávoravě vyskočil. Sípavě dýchal pootevřenými ústy, jeho bledý, úzký obličej byl ztrhaný.

Když se Cash pokusil vstát, kopl ho do brady. Silver se skácel na zem, přesto byl na nohou dřív, než hráč stačil popadnout winchestrovku. Skočil na něho a oba padli na pušku.

Cash Silver praštil O’Herligha do obličeje.

„Vstaň, ty zbabělý pse!“ vyhrkl a vytáhl ho za límec na nohy.

Viděl, jak hráč trhl rukou k manžetě rukávu, a v poslední chvíli ho pustil, aby ho mohl chytit za pravé zápěstí. Zkroutil O’Herlighovi pravou ruku na stranu a sevřel mu zápěstí tak silně, že pustil pažbu derringeru, který mu vyklouzl z rukávu do dlaně tak rychle, že to ani nezahlédl.

Udeřil mu rukou o koleno a zbraň zůstala viset na péru. Potom ji chytil a utrhl ji i s pérem z rukávu. Odhodil ji a pustil hráče. Ten zavrávoral.

Měl opuchlý obličej a rty od krve.

Levou rukou se držel za pravé zápěstí. „Za to vás odpravím!“ zavrčel.

„To bych vám nedoporučoval,“ řekl Cash Silver. „Mohl bych vás tak zmlátit, že byste se neudržel na nohou. Proč jste chtěl zastřelit toho koně?“

„Co je vám do toho?“

Cash Silver na něj chvíli mlčky hleděl a potom řekl: „Kdybyste ho zastřelil, tak bych vás oddělal, O’Herlighu! To není vtip, O’Herlighu. Zastřelil bych vás! Není to tak, že ho nesmí nikdo chytit, když ho neulovíte vy. Možná bych ho chytil, kdybych byl sám. Možná by mi tentokrát neunikl. Jenže vy jste ho chtěl zastřelit…“

O’Herligh pomalu přešel ke svému koni, který už znovu vstal. Chvíli se o něj vyčerpaně opíral, pak otevřel sedlovou brašnu a vytáhl láhev s whisky.

Cash Silver zvedl winchestrovku a derringer a strčil pušku do O’Herlighova sedlového pouzdra. Malý dvouhlavňový revolver měl v ruce.

„Přestaňte pít!“ prohodil. „Můžete se klidně upít, až budete v Kalifornii, ale dokud jste se mnou, tak ne!“

+ + + + +

O’Herligh se napil whisky, strhl si šátek, namočil jej do whisky a utřel si obličej.

„To jste neměl dělat!“ vyhrožoval. „Já se nenechám mlátit. Ani od vás!“

Cash Silver otevřel komory derringeru a vytáhl náboje. Hodil je přes rameno.

„Už nejste v saloonu, O’Herlighu,“ řekl a hodil hráči prázdnou zbraň. „Už nikdy nezkoušejte toho hřebce zastřelit. Každý lovec koní v Sierře by vás za to odpravil.“

O’Herligh vzhlédl z derringeru, který měl v ruce. V jeho rozbité tváři cukalo.

„Já toho koně chytím,“ procedil mezi zuby. „Musím ho mít, Silvere. Musím ho mít.“

„Neuděláte to,“ odpověděl Cash Silver a opřel se pravou rukou o pažbu koltu. „Zítra s vámi a se slečnou Baxterovou vyrazím a odvedu vás do Kalifornie.“

O’Herligh si šátkem utřel rozbité rty. „Proč máte najednou tak naspěch?“ zeptal se. „Lauren se vám líbí, co? Myslíte si, že jsem slepý? Chcete si ji tu nechat? Pomůžete mi chytit toho hřebce?“

Cash Silver se pootočil a udeřil ho hřbetem dlaně do úst tak, že O’Herligh zavrávoral proti koni. Bezděky zmáčkl spoušť derringeru, ale ozvalo se jen cvaknutí.

„Nejste nic jiného než špinavý malý parchant,“ řekl Cash Silver.

O’Herligh se pohnul, jako by se na něho chtěl vrhnout, ale potom se jen tlumeně rozesmál a dal ruku na hrušku sedla.

„Proč?“ zeptal se. „Oba dostaneme, co chceme. Neodjedu z těchto hor, dokud nechytím toho koně.“

„Mýlíte se,“ odpověděl Cash Silver. „Každou hodinou, co jste v Nevadě, jste blíž smrti.“

„I kdyby. Nikdy jsem se nebál. Na rozdíl od lidí, jako jste vy…“

Cash Silver na něj chvíli mlčky a nehybně hleděl, načež řekl: „Hleděl jsem často smrti do tváře, O’Herlighu. Ale vy… Vy jste odporný grázl. Rance měl pravdu: nikdy bych se neměl zahazovat s hráči. Teď lituju toho, že jsem vás vzal s sebou.“

„Ale ty peníze byste vzal, co?“ provokoval O’Herligh. „To je přece důvod, proč jste nás vzal s sebou…“

„Rád bych věděl, co na vás Lauren Baxterová vidí,“ poznamenal Cash Silver. „Obětoval byste ji za toho mustanga, že?“

O’Herligh se usmál, ale Cash Silver takový úsměv znal. Nebylo to nic jiného než maska, jež zakrývala potupu a trpkost.

„Vy a Lauren, Silvere, vy byste byli dobrá dvojka,“ řekl hráč. „Pro vás dva jsem jenom hráč a opilec, že? Myslíte si, že nevím, že mnou pohrdá? Vyprávěla vám to? Ne? A to vám mám věřit?“

Nastavil láhev proti slunci, a když viděl, že v ní ještě trocha je, vypil ji.

„Lže mně i sobě,“ řekl. „Jenom čeká, až mi bude moct utéct. Využije nejbližší příležitosti.“

„Proč s ní teda žijete?“ zeptal se Cash Silver. „Povězte mi to, O’Herlighu.“

„Já že s ní žiju? Já žiju s tímto,“ řekl O’Herligh a zvedl prázdnou láhev.

„Tomu neříkám žít…“

„Ale já ano.“

„… ale utíkat před životem.“

„Náš celý život není nic jiného než útěk před smrtí,“ poznamenal O’Herligh.

Praštil lahví o skálu a hleděl na střepy. Náhle zvedl hlavu a řekl: „Říká se, že jste ten nejlepší lovec koní v Sierra Nevadě. Proč jste ještě nechytil toho hřebce? Nedokážete to?“

Cash Silver viděl, že whisky začala účinkovat. „Nedokážu.“

„Ale já ano,“ řekl O’Herligh a vyhrnul si rukáv. Zahákl pero, které se houpalo na pažbě derringeru, a strčil tu malou, nebezpečnou zbraň do rukávu, který si pak znovu shrnul.

Otočil se a dal nohu do třmenu. Vyšvihl se do sedla.

V té chvíli se ozval výstřel.

Cash Silver slyšel třesk a náraz kulky do masa.

O’Herlighův kůň se pootočil a zhroutil se.

V následujícím okamžiku se Cash Silver vrhl za skálu. Palcem natáhl kohoutek koltu.

Nahoře, na svahu viděl krátký pohyb za jedním ocotillem. Zvedl kolt a vypálil. Odpovědí mu byl výstřel. Podle zvuku to odhadoval na winchestrovku 40-42.

Cash Silver nevystřelil hned, ale ohlédl se na hráče.

O’Herligh se vrhl za koně a Cash Silver viděl, jak se snaží vytáhnout pušku zpod koně, který na ní ležel. Kulka, jež trefila koně, minula O’Herligha jenom o dlaň. Dozajista mířila hráči na záda.

Viděl, jak se na sedle objevila hlaveň pušky, načež padl výstřel. Těsně před keřem, za kterým se musel skrývat střelec, vytryskl prach.

Cash přikrčen vstal, počkal na další O’Herlighův výstřel a rozběhl se. Terén byl nerovný. Klopýtl a svalil se za skálu. S revolverem mezi zuby se pak opatrně plazil dál.

Bezpochyby tam nahoře byl jediný střelec. Pokud by byli dva, druhý by vypálil, když Cash vyběhl z úkrytu. Plazil se po břiše, s bradou v prachu za řadou suchých keřů.

Kabát šramotil na skalnaté půdě. Slyšel O’Herlighovu střelbu. Třesk výstřelů se odrážel od skalních stěn.

Zamířil do úzkého koryta. Po čtyřech lezl do svahu. Neustále očekával, že ho zasáhne kulka. Potom ležel za jedním trnitým keřem. Ztěžka dýchal..

Přitiskl se k zemi, zatímco v ruce držel revolver. Opatrně levou rukou rozhrnul větve keře a vyhlédl mezi nimi. Spatřil muže, který ležel za několika malými skalami. Potom viděl, jak se převalil, klekl si a přikrčen, s puškou v rukou zmizel mezi skalami.

Cash Silver se rychle a tiše vydal za ním. Věděl, co ten muž měl v úmyslu. Mínil jít někam jinam, aby lépe viděl na O’Herligha. Pomalu přelezl přes skálu a spatřil mezi skalami muže, který měl na sobě kostkovaný kabát a těžká, kožená chaparajos. Nabíjel pušku.

Cash Silver z místa, kde byl, viděl O’Herligha dole v údolí. Z tohoto úhlu nebyl krytý. Pořád střílel na místo, kde se domníval, že je ten střelec. Muž mezi dvěma skalami si pomalu opřel winchestrovku o rameno a namířil O’Herlighovi na záda.

Cash Silver rychle vyběhl z úkrytu a zvedl revolver.

„McFaddene!“ řekl.

Muž v kabátě se otočil.

Na okamžik Cash Silver viděl jeho úzkou, zkřivenou tvář, á pak se hlaveň winchestrovky rychle otočila jako hlava útočícího hada.

Cash Silver zmáčkl spoušť. Cítil Jak mu revolver trhl v ruce. Mezi skalami se neslo třesknutí.

McFadden se prohnul. Zmáčkl spoušť, ale už vypálil jen do země. Pomalu, velmi pomalu se naklonil, načež se mu podlomily nohy a svalil se na zem. Winchestrovku měl pod sebou. Jeho holínky visely přes okraj skalní plošiny, na které ležel.

Cash Silver mávl na O’Herligha, pak šel k McFaddenovi a obrátil ho na záda.

Na tuto vzdálenost by neminulo ani dítě. Vzal winchestrovku a strčil revolver do pouzdra. Znal McFaddena, tak jako znal většinu lovců mustangů v Sierře. Dokonce jednou spolu v Nixonu popíjeli whisky, a teď ho zastřelil. Proč? Stál vůbec O’Herligh za to, aby kvůli němu zastřelil McFaddena? McFadden byl Jižan jako on sám. Pocházel z Texasu.

Cash Silver si prohlížel winchestrovku ve svých rukou, pak se otočil, rozmáchl se jí a praštil jí o skálu. Rozbil její pažbu. Hodil pušku na zem a potom zvedl McFaddena. S těžkým břemenem na rameni se vydal do údolí stejnou cestou, jakou tam přišel.

O’Herligh mu šel naproti.

„Vy jste ho oddělal?“ zeptal se.

Cash Silver hodil McFaddena na zem.

„Jo!“ vyhrkl.

O’Herligh kývl hlavní pušky na McFaddena.

„Ten obličej znám,“ řekl. „Byl v saloonu v Nixonu. Ano, je to jeden z těch tří. Trefil jsem ho do ruky. Ano, poznávám ho…“

„Jeden z mužů Franka Latimorea,“ řekl. „Teď už má jenom Bruce Bannera.“

O’Herligh se obezřetně rozhlédl. Opilecký výraz mu zmizel z očí.

„Byl tu sám?“ zeptal se. „Myslíte, že Latimore může být někde tady?“

Cash Silver pokrčil rameny. „To je možné,“ prohodil. „Běžte nahoru a najděte McFaddenova koně. Musí stát někde mezi skalami. Já se postarám o něho.“

Hráč se vydal do svahu, Cash si svlékl svůj podšívaný kabát, jelikož v údolí již bylo vedro. Potom začal sbírat kameny, kterými chtěl tělo McFaddena zasypat. To byl jediný způsob, jak zabránit, aby ho vyhrabali vlci.

Když se O’Herligh vrátil s McFaddenovým koněm, cayusem s červenýma zadníma nohama a dlouhým bílým ocasem, hodil na mohylu poslední kámen.

„Počkejte na mě za údolím!“ řekl Cash Silver. Mlčky přihlížel, jak O’Herligh vyměnil sedla a vyjel z údolí. Pak si vzal starý šedý stetson a pohlédl na mohylu.

Pokoušel se vzpomenout si na slova, která jednou slyšel.

„Hospodin je můj pastýř. Nebudu míti nedostatku. Na pastvinách zelených…“

Odmlčel se.

Nemělo to smysl. Zastřelil Curlyho McFaddena a to bylo vše, co o tom mohl říct. Slova mu nyní připadala zbytečná.

Nasadil si klobouk na hlavu a vyšvihl se do sedla. Pomalu vyjel z údolí.

+ + + + +

Přijeli do tábora poměrně brzy a Cash nechal O’Herligha jít do zříceniny samotného, zatímco sám odsedlával koně.

Camoya vyšel ven, aby mu při tom pomohl. Chvíli mlčky pracovali, pak se Camoya zeptal: „Porval ses s ním?“

Cash Silver se opřel o sloupek a sundal si stetson, jímž si potom oklepal prach.

„Rancei!“ řekl, „objevili jsme Estrellita a jeho stádo. O’Herligh se ho pokusil zastřelit.“

„Ten parchant,“ řekl Camoya. „Proč jsi ho jenom zbil? Proč jsi ho…“

„Chce se pokusit ho chytit. Za každou cenu! Nechce odtud pryč dřív, než ho uloví.“

Camoya vyplivl kus tabáku. „Můžeš ho kdykoli vyhnat. Udělej to!“

„V horách by oba byli ztraceni,“ řekl Cash Silver. „O’Herligh se možná vyzná v kartách, ale ne v Sierře.“ Škrtl sirkou o podrážku a zapálil si cigaretu. „Našel nás Curly McFadden,“ prohodil. „Musel jet po stopách Estrellitova stáda a pak ho přilákal výstřel. Musel jsem ho zastřelit, Rancei. Byla to sebeobrana. Namířil a já ho předstihl.“

Camoya se udeřil pěstí do dlaně.

„Nejdřív Harry Latimore a Ben Kelsey a teď McFadden. Cashi, ten hráč nás přivede do pěkné bryndy, cítím to.“

„Za několik dnů se jich zbavíme,“ řekl Cash. „Po průsmyk Fremont zřejmě indiáni nejsou. Odvedu je co nejrychleji do Kalifornie.“

„Opravdu to chceš udělat?“ poznamenal Camoya a pohlédl na něj přivřenýma očima. „Vážně tam míníš s nimi jet? Kdyby ti na tom záleželo, tak bys je odvedl do Nixonu.“

„Aby je tam oddělal Latimore?“

„Co je nám do nich?“ zabručel Camoya. „Jsme za ně zodpovědní? Já ti povím, proč je nechceš vyhnat: ta malá se ti líbí!“

Cash Silver, jenž se otočil, aby vzal z tyče ohrady sedlo, se obrátil. Vypadal rozčileně.

Camoya k němu přišel a chytil ho za kabát.

„Nebuď blázen, Cashi,“ řekl. „Takových žen jsou stovky, i v Nixonu. Jestli ji tu necháš, bude to risk. Přišels o rozum?“

„Vezmi si O’Herlighovo sedlo,“ řekl Cash Silver. „Vezmeme ho do stáje.“

Aniž čekal na Camoyovu odpověď, hodil si těžké sedlo McClellan přes rameno a vydal se ke stáji. Slyšel, jak Camoya šel za ním, ale oba mlčeli. Ve stáji hodili sedla na kozy a pak se vrátili do misie, jež byla zalita chladným odpoledním sluncem.

Vevnitř hořel ohýnek, když tam přišli. Lauren Baxterová připravovala jídlo. Seděla u ohně a její tvář byla osvětlena plameny. Jen krátce vzhlédla, když Cash Silver vešel do místnosti.

O’Herligh se objevil ve dveřích do sousední místnosti a oklepal si prach z kalhot. S whisky v ruce šel k ohni.

„Zítra ráno vyjedeme,“ řekl Cash Silver, aniž na někoho z nich pohlédl. „Utáboříme se pod průsmykem a počkáme, až bude tma. V noci pojedeme přes průsmyk. Bude to bezpečnější.“

„Pojedete sám,“ řekl O’Herligh. „Řekl jsem, že neodjedu, dokud nechytím toho hřebce.“

„Pak tam odvedu slečnu Baxterovou,“ prohodil Cash Silver. „Jestli se tu chcete nechat odkrouhnout, tak je to vaše věc, O’Herlighu.“

„A když ho nebude moct chytit, tak se ho pokusí odpravit. A tentokrát nebudeš poblíž, abys mu v tom zabránil, Cashi,“ poznamenal Camoya.

Cash Silver se posadil k ohni a vzal konvici s kávou. Ještě stále byl promrzlý z cesty. Opatrně si nalil kávu do hrnku a vzali ho do dlaní ve snaze se ohřát.

„Sám ho nechytí,“ podotkl. „Teď, když stádo odtáhlo z Granit Spring Valley, potáhne přes průsmyk na západ. Tento rok už Estrellito v Nevadě nebude, Rancei.“

„To říkáte vy, Silvere,“ poznamenal O’Herligh. „Stádo bude utíkat půl dne. Prchali opačným směrem. To znamená, že se k sedlu nevydají dřív než zítra.“

„Vy rozumíte koním?“ zeptal se Camoya.

O’Herligh se napil z láhve. „Jo, trochu jim rozumím.“

„Kde jste se to naučil?“

„V Arizoně.“

„Tam vás naučili střílet koně?“

„Ne.“

„Pak jste se to zřejmě naučil sám, co? Je to zatraceně lehké zastřelit koně.“

O’Herligh tam stál rozkročen. „Nechejte mě být, Camoyo,“ tiše řekl.

„Proč? Protože máte v rukávu derringer?“ ptal se starý muž. „Zastřelil byste i Estrellita, kdyby vám v tom Cash nezabránil. Co si člověk může myslet o někom, kdo zastřelí koně jen proto, že na něm nedokáže jet? Co říkáte, slečno?“

Cash Silver, který O’Herligha sledoval, viděl, jak zbledl.

„Rancei!“ chraplavě zvolal.

O’Herligh udělal obranné gesto. „Jen ho nechte, Silvere. Jen ať řekne, co má na jazyku.“

„Nemíním toho říct moc,“ zabručel Camoya. „Jenom toto: táhněte k čertu!“

„Vy do toho máte co mluvit, starochu?“ zeptal se O’Herligh.

Cash Silver pomalu sáhl pod cíp svého kabátu a nechal ruku na koltu.

Lauren Baxterová si všimla toho pohybu a pohlédla na Silverův obličej.

„Mám do toho co mluvit,“ řekl Camoya. „Chlápky, jako jste vy, nemůžu vystát, O’Herlighu.“

„Jenže mé peníze byste si vzal, co?“

„Kašlu na ty vaše špinavé peníze,“ vyhrkl Camoya. „Od té doby, co jste přijel do hor…“

„Ano?“

„Kvůli vám zemřeli lidé.“

„Nevěřím, že vám jde o ty chlápky, kteří zahynuli,“ prohlásil O’Herligh. „Jde vám o toho divokého koně. To je vše! Máte strach, že bych ho mohl chytit.“

„Myslíte si, že byste mohl dostat Estrellita z hor?“ zasmál se Camoya. „Ten, kdo ho chytí, zemře.“

„Neotočil bych se k vám zády, kdybych měl toho koně,“ řekl O’Herligh.

„Už jsem se vypořádal s jinými. A nesnáším, když mi někdo vyhrožuje.“

Lauren Baxterová zvedla hlavu a pohlédla na O’Herligha. „Prosím tě, přestaň, Jamesi,“ prohodila.

„Ty se drž zpátky. Ještě nikdy jsem si nenechal vyhrožovat.“

Rychle vstala a chytila ho za levou ruku. „Ještě pár dnů a budeme za průsmykem,“ řekla. „Vzdej se toho šíleného plánu. Prosím! Mám strach tu zůstávat. Proč bychom nemohli odjet? Prosím tě, jeďme pryč!“

O’Herligh ji odstrčil. „Pojedeme, až řeknu!“ zabručel.

Cash Silver viděl, jak se jeho ruka blíží manžetě rukávu, a vstal.

„Přes průsmyk pojedeme buďto zítra, nebo vůbec,“ řekl. „Rozuměli jste?“

„Mluvíte dost nahlas,“ odpověděl O’Herligh, aniž Camoyu spouštěl z očí. „Ale já zůstanu v horách a chytím toho hřebce. A jestli se mi to nepovede, tak ho odprásknu. Nevěříte mi, ale já to udělám.“

„Věřím vám,“ prohodil Camoya. Ruku měl nyní těsně za pažbou svého navy koltu ráže 44. „Cashi, možná by bylo lepší, kdybychom s tím vzteklým vlkem jednali tak, jak si zaslouží. Podívej se mu do očí. Ano, zastřelil by Estrellita, kdyby k tomu měl příležitost.“

„Ne,“ odpověděl Cash Silver. „Sundej ruku z revolveru, Rancei. Zítra s nimi pojedu přes průsmyk. A vy, O’Herlighu, nechte svůj derringer tam, kde je. Ve chvíli, kdy byste ho tasil, bych na vás vystřelil. Zítra s námi pojedete přes průsmyk!“

„Včera jste tvrdil, že přes průsmyk nemůžeme, že bychom mohli padnout do rukou indiánům,“ řekl O’Herligh. „Proč se nás teď chcete tak rychle zbavit? Kvůli tomu mustangovi – nebo kvůli Lauren? Líbíš se mu, Lauren. To by pro tebe byla možnost, jak uniknout ze saloonů.“

Cash Silver cítil, jak se mu stáhlo hrdlo. Věděl ale, že O’Herligh ho chce vyprovokovat.

„Ji vynechte,“ přidušeně řekl.

„Proč? Není to pravda?“ O’Herligh se usmál. „Hodili byste se k sobě.“

Cash Silver pomalu zvedl ruku. „Ještě slovo a dám vám co pro to.“

Hráči zmizel úsměv ze tváře. „Slyšelas to?“ zeptal se.

Lauren Baxterová hleděla na Cashe Silvera a pak pomalu, téměř neznatelně zavrtěla hlavou. Zdálo se, že cítí nebezpečí jako Cash Silver.

„Jamesi!“ řekla.

„Co je?“

Otočila se a vyběhla z místnosti.

„Tak, teď jsme sami,“ řekl O’Herligh. „Teď můžeme bojovat o toho hřebce, Silvere.“

„Nic si s ním nepočnete,“ poznamenal Cash Silver. Ruku měl pod kabátem na pažbě koltu. „Proč chcete mít něco, s čím nebudete moct nic dělat, O’Herlighu? Proč?“

„Protože to chci. Chci toho hřebce! Musím ho mít!“

„Pošli ho k Čertu, Cashi,“ řekl Camoya. „Nevydržím s ním ještě jednu noc a den. Nevidíš, že ti nedá pokoj, dokud nevytáhneš kolt? Provokuje tě.“

O’Herligh se ještě stále usmíval, ale tentokrát na Cashe Silvera.

„Nevyženete mě odtud,“ poznamenal. „Kdybych jel sám přes průsmyk, padl bych do rukou indiánům. Kdybych se vrátil do Nixonu, narazil bych na Latimorea. Ale vy víte, že se mi nesmí stát nic, co se nesmí stát Lauren. Nikdy by mě dobrovolně neopustila. Vy to víte a proto zůstaneme v táboře.“

Camoya šel ke stěně a vzal z věšáku kabát, stetson, sedlové brašny a sedlové pouzdro.

„Kam jdeš?“ zeptal se Cash Silver.

„Jedu do Nixonu,“ odpověděl Camoya. „Chceš to přece tak.“ Beze slova pak šel pryč.

Cash přivřenýma očima pozoroval O’Herligha.

„Slyšel jste, co řekl: kdo chytí Estrellita, zemře.“

„Uvidíme,“ poznamenal O’Herligh a napil se z láhve.

Podal ji Cashovi. „Chcete se napít? Na to, že chytím toho hřebce?“

Cash se nepohnul.

„Tak dobře, budu pít sám,“ řekl O’Herligh. „Má to něco do sebe pít sám. Člověk žije sám, pije sám a zemře sám. Na zdraví!“

+ + + + +

Rance Camoya přivedl svého pinta k ohradě, kde nechal své věci. Lauren Baxterová se opírala o branku a hleděla na nebe.

Camoya položil na hřbet pinta sedlovou pokrývku a vyšvihl se do jeho sedla. Pracoval mlčky a rychle. Přivázal sedlové pouzdro a vzal uzdu, která visela na zemi.

„Kam jedete?“ zeptala se Lauren Baxterová.

Camoya zvedl hlavu. „Do Nixonu,“ odvětil lhostejným hlasem.

„Kvůli nám?“

„Ano!“

„My přece tu už zítra nebudeme.“

Camoya poplácal koně po krku. Aniž pohlédl na Lauren Baxterovou, řekl: „Pojedete sama? O’Herligh odtud neodjede, dokud si myslí, že může chytit toho mustanga.“

Lauren Baxterová náhle přišla k němu a uchopila uzdu jeho koně.

„Proč?“ otázala se.

„Proč co?“

„Proč ho musí mít? Co na tom zvířeti je? Ví přece, že ti, kdo ho pronásledují, ho zabijí, když ho najdou. Ví to. Proč neopustí hory? Oba jsme přece chtěli odjet, než…“ Odmlčela se.

Camoya si utáhl zbraňový opasek. „Než uviděl toho koně?“ zeptal se.

„Ano. Mám strach tu zůstat. On se bojí taky, vím to. Cítím to. Já to cítím.“

Camoya pohlédl na zbořeninu misie. Na jeho obličeji se objevil náznak úsměvu, ale byl to hořký úsměv.

„Co víte o lidech, kteří přijeli do Sierra Nevady, aby tu chytali divoké koně?“ Hleděl na ni napůl nepřátelsky, napůl chápavě. „Kde jste žila, slečno? V saloonech velkých dobytkářských měst, že ano? Znáte muže od karetních stolů. Ti, které jste tam viděla, nejsou skuteční muži. Ti jsou tady, v horách. Jsou zahořklí, pokoření životem. Odjeli do Sierry, aby utekli svému životu. Když nerozumíte, co se děje v člověku, nikdy nepochopíte, co znamená ten černý mustang. Byl by to obyčejný mustang, kdyby nebylo lovců koní. Je tu nejméně půl tuctu divokých koní, kteří jsou černí a mají bílou skvrnu na čele. Ale pro lovce koní je pouze jeden kůň, Estrellito.

To oni z něj udělali to, čím je. Tito lidé, hledaní pistolníci, jako bratři Latimoreové, a další, kteří jsou v nitru zranění, bojovali proti životu a prohráli, protože neviděli svého soupeře, osud. Pak přijeli do hor a narazili na divokého hřebce a poprvé stáli tváří v tvář protivníkovi, kterého mohli vidět. Hřebci jsou v horách pro lovce mustangů nebezpečnými soupeři. Ale co to znamená stát před nebezpečím, které člověk zná?

Nevím, jestli rozumíte, co tím chci říct. Muž, který chytí Estrellita, musí zemřít. To je nepsaný zákon. Ostatní by na toho muže uspořádali štvanici. Každý z nich v tom hřebci vidí to, o co chtěl vždycky v životě bojovat, a kdyby mu někdo jiný toto Něco vzal, potom by ho zabil. Kvůli tomuto hřebci, pokud je to jediný mustang, už zemřelo hodně lidí. Cash říká, že to jsou stopy jednoho hřebce. Ale podle mě je to mnoho koní, kteří jsou stejní, a jen vůle lidí, kteří žijí v horách jako vlci, z nich udělala jednoho koně. O’Herligh je jedním z těchto lidí. Toho černého hřebce už se nezbaví.“

Dal nohu do třmenu a pomalu se vyšvihl do sedla.

„U mě je to něco jiného,“ řekl a pohlédl na Lauren Baxterovou, zatímco si vzal uzdu. „Já jsem přestal bojovat. Zestárl jsem a ani jsem si toho nevšiml. Ve svém životě jsem příliš bojoval.

Teď to přenechám jiným. Mým snem je malý koňský ranč dole u jezera Winnemucca. Žít mezi ostatními lidmi. Žít jako druzí. Když už člověk není dost mladý na to, aby měl iluze, stane se skromným. Potom chce už jen kousek země a střechu nad hlavou, pod kterou může žít a zemřít. Estrellito ještě zabije mnoho mužů, než ho někdo jako O’Herligh zastřelí. Ale O’Herligh to nebude, to vím.“

Obrátil pinta a bodl jej ostruhami.

Lauren Baxterová za ním hleděla, jak odjížděl: starý muž, který si už nedělal iluze, který přestal bojovat a přesto zůstal sám sebou. Už nepatřil k vlkům, kteří se s vyceněnými zuby vzpírají osudu.

Stála u ohrady a hleděla za ním. Viděla, jak se v dáli zmenšuje, jak je vidět proti obloze. Potom zmizel.

Tu uslyšela šramot. Ve vchodu do pobořené misie se objevil O’Herligh. Pomalu kráčel k ní. Pohyboval se nejistě. Očividně byl znovu opilý. Zůstával střízlivý jen tehdy, když věděl, že se musí posadit ke karetnímu stolu. Hnusilo se jí vidět ho opilého, ale v hloubi duše věděla, že ho nechce opustit, že ho nemůže opustit.

O’Herligh přišel k ohradě a prostrčil ruku mezi tyčemi branky.

„Je pryč?“ otázal se. „To je dobře. Všimla sis, jak mě nenávidí?“

„Ano, všimla jsem si toho,“ odpověděla, aniž na něho pohlédla. „Jsi opilý.“

„Myslíš? Řekni mi, co jiného mám dělat.“

„Odjet odtud. Jamesi, mám strach tu zůstat…“

„To jsi už říkala. Lauren, opakuješ se.“

„Budu to říkat znovu a znovu,“ zvolala. „Myslíš, že tu chci zůstat, abych se dívala, jak tě zastřelí?“

„Můžeš přece odjet,“ podotkl klidným hlasem. „Víš, že bych tě nedržel.“

„A kdybych to udělala?“ Hleděla na něj velkýma očima, jako by si chtěla vynutit odpověď za každou cenu.

„Kéž bys to udělala!“ řekl. „Víš moc dobře, že bych tě nedržel. Proč neodjedeš?“

Do očí jí vhrkly slzy studu. Znovu se jí zmocnil pocit, že je mu vydaná napospas.

„Nenutil jsem tě, abys zůstala se mnou,“ chraplavě řekl. Whisky mu změnila hlas. „Můžeš odejít kdykoli! I teď!“

Prudce se k němu otočila a proběhla kolem stáje, ale on ji dohnal.

„Stůj!“ prohodil a chytil ji za ruku.

Otočila se a chtěla ho uhodit do obličeje, ale snadno se ubránil.

Bojovala s ním, ale O’Herligh byl silnější. Držel ji oběma rukama a hleděl do jejího slzami zalitého obličeje. „My patříme k sobě. Jsme ze stejného světa, Lauren. Ty a já! Není možné utéct z jednoho světa do druhého. To není možné. Nerozdělí nás nic než smrt. Nikdy mě neopustíš jako já nikdy neopustím tebe. A protože to víš, nikdy neodejdeš. V Kalifornii už nebudeme hrát. Peníze, které máme, stačí na to, abychom mohli koupit malý ranč. Lauren, to sis vždycky přála. Malý život s trochou štěstí. To jsi vždycky chtěla. Slyšíš?“

S očima plnýma slz pohlédla za něj a její rty se několik vteřin neslyšně pohybovaly, než odvětila: „Jak často jsme o tom mluvili? Jak často jsi mi slíbil, že všechno bude jinak? Možná máš pravdu a z vlastního světa se nedá utéct do jiného. Možná je to tak. Ale jestli to myslíš doopravdy, jestli ti mám ještě věřit, pak odjeďme odtud. Cítím, co se blíží, Jamesi. Je to temné a hrozivé. Pokud tu zůstaneme, všechno skončí. Vím to. Máme už jen jedinou šanci, poslední, poslední šanci…“

Přitiskl ji k sobě, její obličej ke svému rameni. „To už je jedno, jestli odjedeme o pár dnů dřív nebo později, Lauren.“

Prudce se mu vytrhla a ustoupila.

„To ten hřebec?“ zeptala se.

Viděla, jak O’Herlighovi cuká ve tváři. „Ano, to kvůli tomu hřebci,“ odpověděl.

„Jamesi, zapřísahám tě. Nech ho být! Nepřinesl žádnému člověku štěstí!“

O’Herligh si přejel dlaní oči. „Mně ho přinese.“

Napětí jí zmizelo ze tváře, která nyní byla jako by prázdná.

„Takže to všechno byly lži?“ řekla a znělo to, jako by nehovořila vlastním hlasem. „Tys nikdy nechtěl…“ Odmlčela se a vypadalo to, že hledá slova, která však nenalézala.

„Nebyly to lži. Byla to pravda. Kdybys věděla, jak tě potřebuju.“

Na chvíli jí cukalo okolo rtů jako ve tváři dítěte, které má na krajíčku, ale hned v následujícím okamžiku se ovládla. Unaveně zavrtěla hlavou.

„Ty mě potřebuješ?“ zeptala se hlasem, který jí připadal cizí. „Ó ne, ty nikoho nepotřebuješ. Ty potřebuješ jen sám sebe! Všichni ostatní ti jenom stojí v cestě. Ty nikoho nepotřebuješ.“

Natáhl po ní ruku, ale ucukla. Zase ruku sklonil. Náhle jako by vystřízlivěl a jeho oči byly na chvíli jasné. Z úst se jí vydral tichý, hořký smích.

„Možná máš pravdu,“ odpověděl. „Možná skutečně nikoho nepotřebuju.“ Ukázal na misii. „Asi si myslíš, že on by tě potřeboval, co? Tak běž za ním. Na co čekáš? Běž za ním!“

+ + + + +

Cash Silver seděl u ohně a opravoval roztrhnutý podbřišník, když tam přišla Lauren Baxterová. Krátce vzhlédl a začal špičkou nože provrtávat dírku do podbřišníku, aby jí protáhl řemen.

„Proč nejdete spát?“ zeptal se. „Musíme vyjet ještě před svítáním.“

Zůstala stát u ohně a chvíli mlčky hleděla do plamenů, načež řekla: „Vezmete Jamese s sebou? Nemůžete přece dovolit, aby zůstal tady.“

Cash sklonil ruku s podbřišníkem.

„Co mám dělat? Mám ho přivázat k jeho koni?“ zeptal se. „Mluvila jste s ním?“

„Ano, po tom, co váš společník odjel.“

„O Rance si starosti nedělám,“ poznamenal Cash. „Ví, co má dělat. Ale vy…“

„Nechtěla jsem, aby to tak bylo,“ tiše řekla.

„Já taky ne. Proto teď žiju v horách. Život v Sierře a v městečkách, jako je Nixon nebo Gypsum Mill, není tak složitý jako na Východě. Neměl jsem vás brát sebou.“

„Nechci, abyste mi špatně rozuměl,“ řekla, „ale patřím k Jamesovi, a ať se stane, co se stane, budu k němu patřit.“

„Rozumím,“ prohodil. „Byla to má chyba. Myslel jsem si, že můžu utéct před životem, ale to není možné. Vždycky vás dožene. Rozumíte, co tím myslím?“

Položil podbřišník na zem a přiložil na oheň.

„Všechno bylo velmi jednoduché, než jste přijeli, Lauren. Teď není nic jednoduché. Vím, že s O’Herlighem odjedete, jako jste s ním přijela. Ale nechci na to myslet. Víte, jak může jediný okamžik změnit život člověka?“

„Který okamžik?“ zeptala se.

„Některý okamžik mezi teď a chvílí, kdy jsem vás spatřil v Nixonu.“

„Proč jste odjel do hor?“

Cash Silver kutal borovou větví v plamenech, až ke stropu vyletěly jiskry.

„Bylo to v lese,“ poznamenal a pohlédl do plamenů. „Byli jsme tam a venku ti druzí. V lese byl celý pluk a protože ti druzí věděli, že se nemůžeme z lesa prostřílet, podpálili ho. Bylo to v noci, když les začal hořet. Když stromy hořely, bylo jako ve dne. Víte, jaké to je, když hoří vrcholy stromů? Stromy hoří seshora dolů, poněvadž požár přeskakuje z vrcholu na vrchol. Vzduch dole je stlačený a po chvíli exploduje jako granát, zní to jako výstřel z děla a na všechny strany vytryskne oheň. Vozy se střelivem hořely a já viděl lidi, kteří tam běhali jako živé pochodně. Potom vyletěly vozy se střelivem do vzduchu a my jsme museli z lesa. Byli jsme osvětleni plameny. Jeli jsme a oni kosili všechno, co se jim dostalo na mušku. Nikdo se nedostal dál než padesát yardů. Já koupil kulku do levého ramene a spadl jsem z koně. Když mě propustili ze zajetí, jel jsem domů, jenže domov už nebyl. Zůstaly z něj jenom trosky a spálené bavlníkové plantáže.“

Hodil větev do plamenů, vstal a šel k oknu.

„To je důvod, proč jsem odjel do hor. Myslel jsem si, že tu najdu klid. Jenže to byl omyl jako tolik jiných předpokladů. Začal jsem brát život takový, jaký je. Myslel jsem si, že to jediné, co se dá s životem udělat, je žít a nemít iluze. Po iluzích a snech zůstala po válce jen hrstka popela, který odvál vítr. Co mám dělat, abych vás udržel, Lauren? Nechal jsem se vykolejit ze života. Vy jste mě přivedla zpět.“

„Zpět?“

„Přinutila jste mě k tomu. Svou přítomností. Řekl jsem vám přece, že život se někdy změní v jediném momentě.“

+ + + + +

Rance Camoya jel krokem mezi skalami Sierra Nevady. Měsíc vycházel na jihovýchodě nad horami. Kdesi v horách vyli vlci.

Rance Camoya vedl svého pinta stehny mezi skalami a keři a prokřehlými prsty si balil cigaretu.

Škrtl sirkou o kožené sedlo a její plamínek na chvíli osvětlil jeho tvář.

Pro Rance Camoyu nebyla noční jízda nic zvláštního. Znal tu cestu, jezdil po ní přes den i v noci, i ve sněhu.

Když však pomyslel na to, že Cash Silver a O’Herligh jsou nyní v táboře sami, měl pocit, že Cashe Silvera zradil. Měl zůstat a zneškodnit O’Herligha? Nenáviděl hráče a O’Herligh byl hráč.

Rance Camoya předtím než přijel do Sierry, dlouhou dobu pracoval jako strojvůdce na Union Pacific a znal karetní žraloky, kteří pracovali v salonních vozech. Často je pozoroval a věděl, jak rychlí jsou s koltem. Zbraně pro ně byly stejně důležité jako karty. O’Herligh byl nebezpečný a fakt, že chtěl chytit toho divokého hřebce, ho činil ještě nebezpečnějším.

Cash Silver by nikdy nepřipustil, aby O’Herligh černého mustanga chytil. Stejně tak jako by O’Herligh nikdy nepřipustil, aby ho opustila Lauren Baxterová. Camoya to instinktivně věděl.

Projel mezi dvěma vysokými skalami a zastavil, když před sebou spatřil dva jezdce. Položil ruku na pažbu koltu. Ve stejném okamžiku měsíc vyšel nad hory a Camoya ty jezdce poznal. Polil ho studený pot.

Stáli mu v cestě Frank Latimore a Bruce Banner. Sedla se ve svitu měsíce leskla před jejich obličeji se vznášela pára.

Camoya neviděl, kde má Latimore pravou ruku, ale věděl, že je položená na revolveru.

„Ahoj, Rancei!“ zvolal Latimore. „Co tak pozdě? Kam jedeš? Do Nixonu?“

Camoya si povytáhl kolt z pouzdra. „Jistě, jedu do Nixonu,“ prohodil. „Pusťte mě!“

Banner přijel doprostřed cesty. „Vsadím se, Franku, že jedeš ze Silverova tábora,“ řekl.

Latimore přikývl. „To si myslím i já, Bruce. Kde je Silver, Rancei? A kde je muž, který zastřelil Harryho?“

Camoya si olízl rty. „Jsou pryč, Franku,“ řekl. „Cash je převedl přes průsmyk Fremont.“

„Vsadím svoje boty proti jeho starému klobouku, že lže,“ řekl Banner. „Silver by musel přijít o rozum, kdyby jel přes průsmyk právě teď.“

Latimore se levou rukou, kterou držel uzdu, opřel o hrušku sedla.

„I já bych řekl, že lže,“ podotkl. „Je možné, že Cash a ti dva jsou ještě v táboře. Kde je ten tábor, Rancei?“

„Najdi si ho,“ řekl Camoya. „Když budete dost dlouho hledat, možná ho najdete.“

„Mohli bychom jet po tvé stopě,“ poznamenal Latimore. „Ale na tvém místě bych raději mluvil.“

„Myslíš, že na mě udělají dojem tvé výhrůžky?“ odvětil Camoya. „Zkus to!“

„Chci muže, který zastřelil Harryho,“ tiše prohodil Latimore.

„Cash ho nezastřelil.“

„To vím. McFadden byl u toho, když se to stalo. Jenže Cash odpravil Bena Kelseyho. Za to se s ním vypořádá Bruce.“

„Můžete to zkusit kdykoli,“ řekl Camoya. „Ale jednoho dne do hor přijedou šerifovi lidé, Franku. V Gypsum Mill je tvůj a Harryho zatykač. Na vašem místě bych raději zmizel z hor, než…“

„Než co?“ zeptal se Latimore. „Najdeme Cashe a ty dva rovněž. Víš, co pak uděláme s tvým přítelem? Pověsíme ho. Cash jenom čekal na to, až bude moct Harryho oddělat, protože mu jednou zabránil chytit toho hřebce.“

Banner se šklebil. „Na tvém místě, Franku, bych tak nemluvil o mých přátelích. Já bych…“

Camoya těkal pohledem mezi nimi a náhle věděl, co se stane. Latimore si nemohl dovolit ho nechat odjet, protože mohl varovat Cashe Silvera. Tím byl jeho rozsudek smrti podepsán. Nemohli ho nechat jet, protože by je mohl střelit do zad. Když Banner promluvil, viděl mu to Camoya na očích.

„Takže to si myslíte,“ prohodil chraplavým hlasem.

„Já bych své přátele bránil,“ poznamenal Banner. „Ale to nemůžeš chtít od každého. Dělej, Franku, jedeme a…“

V té chvíli Rance Camoya sáhl po zbrani. Byl tak rychlý jako ještě nikdy, protože věděl, že jde o všechno. Přesto nebyl dost rychlý.

Nestihl ani zvednout hlaveň revolveru. Viděl, jak se Latimoreovi zablesklo u ruky a slyšel třesk výstřelu. Měl pocit, že ho někdo udeřil kamenem, pak se zhroutil na sedlo a svalil se z koně.

Latimore přijel s koltem v ruce k němu a vyklonil se ze sedla. V chladném nočním vzduchu byl střelný prach pronikavě cítit. Camoya ležel tváří k nebi vedle svého koně, revolver ještě v ruce.

Banner sesedl a zapálil sirku.

Vítr ji okamžitě zhasl, Latimore však viděl dost. Rychle dal kolt zpět do pouzdra a kývl na Bannera.

„To byl první,“ řekl. „Nikdo z nich mi neunikne, Bruce. Za Harryho smrt budou muset zaplatit.“

Banner se znovu vyšvihl do sedla. „Co je?“ zeptal se. „Víš, kde by mohl být Silverův tábor?“

Latimore natáhl ruku. „Camoya jel odtud,“ řekl. „Když pojedeme tam, musíme na tábor narazit.“

+ + + + +

Cash Silver utáhl uzel na podbřišníku a pak ho hodil stranou.

Slyšel tiché, rychlé kroky Lauren Baxterové. V následujícím okamžiku se odhrnula deka a vešla dovnitř.

„James je pryč,“ řekla. „Hledala jsem ho všude a nikde jsem ho nemohla najít. Potom jsem šla do stáje, ale i jeho kůň byl pryč a stejně tak i jeho sedlo. Musel odjet, když jsem byla tady s vámi, Cashi.“

Cash vstal a šel ven. Přišel do stáje a škrtl sirkou.

Box, ve kterém stál O’Herlighův kůň, byl prázdný. Nebylo tam ani jeho sedlo.

Cash zašlápl sirku a poznamenal: „Asi jel hledat stopy toho hřebce.“

„Proboha!“ řekla. Sevřela mu rameno. „Musíme za ním.“

Cash si zahákl palce za revolverový opasek. „Za ním? Teď v noci, v horách?“

„Ale musíme něco udělat, prosím! Nezná hory. Musíme ho hledat.“

„Kde?“ prohodil Cash. „Nenašli bychom ho. V noci není v Sierře vidět ani na deset yardů. Mohli bychom kolem něj projet a neviděli bychom ho. Kromě toho ani nevíme, kam jel.“

„Ale…“

Cash se rozhlédl. Měsíc stál nad horami, krajina byla zalita jeho svitem.

„Jestli se nevrátí do rozednění, budu ho hledat,“ řekl. „Ale nenajdu ho, pokud nechce, abych ho našel, a to nechce.“

Stisk její ruky zesílil. Pohlédl na ni. Její tvář vypadala jako cár mlhy v temnotě.

„Nemůžeme nic dělat, Lauren,“ řekl. „Musíme čekat, až vyjde slunce. To on ví.“

„A když se mu něco stane?“ otázala se a on cítil, jak se chvěje. „Když se mu něco stane, tak… Pokud ho nechcete hledat vy, tak za ním pojedu já.“

Chytil ji oběma rukama. „Zbláznila jste se?“ řekl. „Chcete se zřítit do propasti?“

Tu jej objala a přitiskla obličej k jeho rameni. Vzlykala.

Cash Silver věděl, jak jí je. Nic neřekl, vzal ji do náruče a odnesl ji do tábora, kde ji posadil na přikrývku.

Potom si vzal svou láhev, odšpuntoval ji a podal jí ji. „Napijte se,“ poznamenal. „Za osm hodin bude světlo a pak vyjedu. Ale nic se nezmění, když se s ním vrátím, Lauren.“

Utřela si obličej rukávem košile a zašeptala: „Já za to nemůžu. Ale miluju ho. A vím, že s ním musím zůstat, ať se děje, co se děje.“

+ + + + +

Cash se probudil a chvíli tiše ležel v přikrývkách. Nevěděl, co ho probudilo. Venku bylo šero. Oheň vyhasl a z ohniště stoupal tenký sloupec dýmu.

Cash vytáhl ruku zpod dek a sáhl po zbraňovém opasku, který ležel vedle něj. Potom se opřel o loket a pohlédl na Lauren Baxterovou, jež klidně ležela ve svých přikrývkách a byla k němu otočena obličejem. Teď, ve spánku, byla uvolněná.

Tiše odhrnul deky a neslyšně vstal. Obul se a připásal si revolverový opasek. Chopil se kabátu a šel ven. Byla zima. Vzduch byl vlhký a vzdálené štíty byly skryty v mlze, která se táhla až do údolí.

Cash Silver si přehodil přes ramena kabát a šel do stáje. Neměl čas se umýt a oholit. Šel do stáje, ale než vešel dovnitř, klekl si a prohlížel si stopy v písku.

Potom za sebou uslyšel nějaký zvuk a hned věděl, že ho způsobili koně. Chvíli si myslel, že se to vrací Camoya, a otočil se. Když spatřil jezdce, hned věděl, co se stalo.

Jezdec vyšel zpoza stáje. Měl zvednutý límec koženého kabátu a na nohavicích těžké, kožené chrániče. V pravé ruce měl pažbu své winchestrovky, jejíž hlaveň měl opřenou o levé předloktí. Mířil jí Cashovi do tváře.

Silver viděl, jak se šklebí, a všiml si, že pohlédl kamsi za něj. Pomalu se ohlédl ke zřícenině. U rohu staré dílny stál druhý jezdec. Měl o hrušku sedla opřenou brokovnici a pozoroval Cashe přivřenýma, chladnýma, hadíma očima.

Pak promluvil. „Ahoj, Cashi.“

Cash Silver se pomalu otočil.

„Ahoj, Franku,“ řekl.

Frank Latimore se přikrčil. „Trvalo nám to dlouho, než jsme našli tvůj úkryt, Cashi,“ poznamenal. „Je dobrý.“

Cash krátce pohlédl na Bannera, který ho nespouštěl z očí.

„Jak jste se sem dostali?“ zeptal se. „A co ode mě chcete, Franku?“

„Jenom jsme jeli po Camoyově stopě,“ poznamenal Banner.

Cash se otočil. Viděl Bannerův škleb.

Ohlédl se.

„Co je s Rancem?“ zeptal se. „Co jste s ním udělali?“

Frank Latimore naklonil hlavu. „Sáhl po revolveru, Cashi. Byla to sebeobrana. Bruce to může dosvědčit před soudem, pokud to bude nutné. Ale podle mě to nutné nebude. Kdo by měl jít k soudu, Cashi? – Kde je ten chlápek, který zabil Harryho?“

Cash věděl, že mezi dvěma puškami nemá šanci. Nepovedlo by se mu přiběhnout zpátky do tábora, Banner by ho nepustil ani ze stáje. Ruku měl položenou na pažbě pětačtyřicítky, ale vytáhnout ji nemohl. Jediný neopatrný pohyb a Banner by ho střelil do zad.

„Ten muž je pryč, Franku,“ odpověděl. „Už ho nedoženeš. Je za průsmykem Fremont. Má nejméně deset hodin náskok. Krom toho je mnoho svědků toho, že Harryho v saloonu Bella Union zastřelil v sebeobraně. Žádný soud na světě by ho za to neodsoudil. Harry ho chtěl střelit do zad.“

Frank Latimore zastavil svého neklidného koně. „Jací svědkové?“ zeptal se a na jeho propadlých lících se objevil úsměv. „Bruce a já jsme byli v Nixonu. Jací to jsou svědci? Dureay už v Nixonu není a barman v Bella Union mi přísahal, že ten hráč nedal Harrymu šanci.“

„Ty ho přinutíš i k tomu, aby to vypověděl pod přísahou,“ řekl Cash. „O tom nepochybuju, Franku. Zbili jste ho?“

Banner ho praštil pažbou do krku. Cash Silver zavrávoral a klesl na kolena. Jako by z dálky slyšel Bannerův spokojený smích. Zavrtěl hlavou a přejel si dlaní obličej.

Potom uslyšel Latimorea. „V Nixonu zastřelils Bena Kelseyho, Cashi. Co myslíš, že s tebou teď uděláme?“

Zvedl hlavu a viděl, že Latimore na něj namířil svou brokovnici. Její hlavně byly tak zkrácené, že mu sahaly sotva po předloktí. Cash Silver věděl, že mnoho lovců koní mělo takové zbraně. Obvykle je používali k obraně proti útočícímu mustangovi, když už neměli jinou možnost. Parkerovka v Latimoreových rukou byla nabita sekaným olovem, které by koně okamžitě zabilo. Rozptyl byl kvůli krátkých hlavním velký.

Latimore natáhl oba kohoutky a namířil hlavně na Cashe. Pomalu tisknul přední spoušť.

„Kde je muž, který zastřelil Harryho, Cashi?“ zeptal se. „Já už ho najdu. Když mi to řekneš, možná tě jenom poženu bičem a bosého přes Nixon a pak tě nechám být. Když mi to neřekneš, tak…“

Nedořekl to a mávl hlavněmi.

Cash Silver se pokoušel vstát, ale dostal další ránu do krku. Spadl tváří do prachu. Tentokrát mu to trvalo celou minutu, než si zase klekl. Cítil krev na jazyku a vyplivl ji.

„Kde je?“ zeptal se Latimore. „Bruce tě umlátí, jestli nám to neřekneš…“

Cash Silver si mnul krk. „Řekl jsem vám, že už tu není. Je na cestě do Kalifornie. Najdi si ho, jestli ho chceš.“

„Vsadím se, že je ještě tady,“ řekl Banner. „My už ho najdeme i sami, Franku.“

„Drž hubu,“ vyhrkl Latimore. „Poslouchej, Cashi. Byla doba, kdy jsme byli skoro jako přátelé. Chovejme se, jako by ta doba ještě nebyla pryč. Pověz mi, kde najdu toho hráče, a já tě nechám běžet. Je to mé poslední slovo. Chci toho muže, který zastřelil Harryho. Pověz mi, kde je! Dělej!“

„Udělals chybu, Franku,“ řekl Cash. „Velkou chybu. Nikdy jsi neměl toho mladého vlka nechat odjet z tvého tábora. Vždycky jsi byl hrdý na to, že je s koltem rychlý. Jestli je někdo vinen jeho smrtí, pak jsi to ty. A ty to dobře víš.“ Viděl, jak Latimoreovi trhalo ve tváři. „Každý věděl, že to jednou přijde,“ dodal. „Kdyby to nebyl O’Herligh, byl by to někdo jiný.“

„Pověz mi, kde je ten hráč!“ zasyčel Latimore. „Toto je tvá jediná šance…“

„Takovou měl i Rance Camoya?“ zeptal se Cash Silver. „Kam ho trefila kulka? Do zad?“

Latimore zbledl. Chvíli strnule a přikrčen seděl v sedle, potom se napjal, postavil se ve třmenech a zvedl parkerovku k líci.

Tu se ozval nějaký šramot a Cash viděl, jak se Latimore obrátil v sedle. Na zlomek vteřiny viděl Lauren Baxterovou, která stála ve dveřích. Její dlouhé vlasy vlály v ranním vánku.

Věděl, že to je jeho poslední šance, a vyrazil tak rychle, jako ještě nikdy.

Banner viděl, jak se Cash vrhl na záda, a pokusil se na něho namířit, ale Silver byl příliš rychlý. Vystřelil, aniž tasil kolt, přes dno pouzdra. Odražený plamen mu ožehl prsty, jimiž držel pažbu. Třesk zanikl v pouzdře.

Banner se zaklonil v sedle. Puška mu vypadla z rukou, když se pokoušel udržet na hřbetu vzpínajícího se koně, už mu však nestačily síly. Rozhodil rukama a spadl z koně.

To však již Cash neviděl. Převalil se, vytáhl svou pětačtyřicítku z pouzdra a současně uslyšel zadunění brokovnice. Napravo od něj vytryskl prach.

Převalil se dál. Kolem něj se míhala země a obloha. Vypálil na Latimorea, minul a uslyšel další výstřel z parkerovky. Podruhé vytryskly fontánky prachu napravo od něj. Latimore minul.

Cash zůstal ležet na břiše a natáhl palcem kohoutek koltu. Viděl, jak Latimore odhodil brokovnici a sáhl po revolveru. Latimore téměř nepohnul rukou, když vytáhl těžký remington z pouzdra. Zbraň mu doslova vyskočila do ruky.

V souboji by byl rychlejší než Cash Silver, ale nyní tasil o rozhodující zlomek vteřiny později. Cash vypálil a viděl, jak sebou Latimore trhl a zkřivila se mu tvář. Snažil se znovu namířit, ale uprostřed pohybu strnul a svalil se na hrušku sedla. Pomalu spadl z koně a zůstal ležet vedle něj.

Cash vstal a stáhl kohoutek revolveru. Krátce si prohlédl Bannera, šel k Latimoreovi a otočil ho na záda. Pak si dal kolt do pouzdra.

Pomalu pohlédl na Lauren Baxterovou, která strnule stála ve dveřích misie a vrtěla hlavou. Šel k ní, zůstal před ní stát a natáhl ruku, jako by po ní chtěl sáhnout, opět ji však stáhl.

„Nechtěl jsem to,“ řekl. „Lauren, Bůh je mi svědkem, že jsem to nechtěl.“

Šel ke svému kabátu, vzal ho ze země a oklepal z něj prach, načež si ho oblékl.

Ukázal na Latimorea. „On a já jsme kdysi byli přátelé,“ řekl. Jeho hlas zněl chraplavě. „Jezdili jsme spolu mnoho měsíců, než jsem s setkal s Rancem Camoyou a začal lovit mustangy. Kdysi jsme byli přátelé.“

Sklonil se, vzal Latimoreovu parkerovku a potěžkal ji v ruce. Šlo o hezkou zbraň se stříbrným zdobením a intarziemi.

„Teď už v Sierře nejsou žádní Latimoreovi muži,“ polohlasně řekl. Zhnuseně praštil parkerovkou o skálu a obrátil se.

„Vy jste to udělal kvůli Jamesovi?“ zeptala se.

„Ne. Kvůli němu ne. Ani nevím, jestli bych mu pomohl, kdyby ho chtěli zastřelit před mýma očima. Udělal jsem to kvůli vám, Lauren, a kvůli sobě. Proč bych mu měl pomáhat? Proč bych to měl dělat?“

Opřel se o stěnu a na chvíli zavřel oči, jako by čekal, že všechno zmizí jako zlý sen, až je zase otevře.

„Proč bych mu měl pomáhat?“ opakoval se zavřenýma očima. „Jaký bych pro to měl důvod? Odjede do Kalifornie a vy s ním.“ Slyšel vedle sebe kroky a když otevřel oči, byla Lauren Baxterová pryč. Pouze sedlová pokrývka ve vchodu se houpala.

Pomalu se vydal za ní. Seděla u svého lůžka a hleděla na něj, když tam přišel. Zůstal stát vedle dveří a řekl: „Zastřelili Rance. Sám v horách zůstat nemohu. Vypadá to, že se budu muset vrátit na planinu. Rance a já jsme chtěli postavit ranč u jezera Winnemucca. Myslel jsem si, že se tady dokážu skrýt, ale není to pravda. Odjedu ze Sierry a vrátím se do údolí. Chci, abyste jela se mnou, Lauren. Pryč od saloonů, od karetních stolů. Nemohu vám toho nabídnout moc. Život tu není lehký. Musíte se rozhodnout teď. Jestli řeknete, ano, opustíme tábor ještě dnes. Pokud řeknete ne, tak vás ještě dnes převedu přes průsmyk do Kalifornie. Nechci vás do toho nutit, Lauren. Rozhodněte se sama.“

„Rozhodnout?“ zeptala se. „O čem se rozhodnout? Má cesta vždy vedla na západ. Vím, co si myslíte, Cashi. Ale já Jamese nikdy neopustím. Měl pravdu: člověk ze svého světa nemůže uniknout.“

„Jen, když to nezkusí,“ řekl. „Co budete dělat, když odjedete do Kalifornie? Znovu sedět u karetních stolů?“

„To nevím,“ řekla a v těch slovech se skrývala její beznaděj.

„Kdo to má vědět, když ne vy?“ prohodil. „Mám vám to říct? Ano? Mám vám to říct?“

„Ne,“ odvětila. „Je to nesmyslné. Vím, že ho neopustím.“

Cash Silver si k ní klekl a vzal její tvář do dlaní.

„Já tě miluju,“ řekl. „A když to bude nutné, budu se o tebe bít. Bojoval jsem v životě už tolikrát o věci, které za to nestály. Proč bych neměl bojovat o něco, co má pro mě tu největší cenu?“

V očích měla slzy, když na něj pohlédla, ale nebyly to oči útočícího divokého hřebce. Její hlas byl tichý, ne jako při řehtání mustanga.

Svět v těch očích nebyl svět, který nenáviděl, svět nelítostných bojů, ve kterých byla každá porážka definitivní a každé vítězství bylo jen stínem dalšího boje. Byl to svět tepla a lidskosti. Byla pro něj obrazem tohoto světa, jako byl Estrellito znamením jiného světa, ve kterém spolu bojovali lidé a koně, s vědomím, že tento boj s černým hřebcem je jen boj se sebou samým a že tento boj nemohou vyhrát, jako nikdy nemohou dorazit na obzor. Vždycky přišel další soupeř, až jim došly síly.

Ale u někoho, kdo bojoval o lásku jiného člověka, to bylo něco jiného. To nebyl boj do totální porážky, nýbrž boj o svět ve dvou očích. Zeď, která stála mezi člověkem a tímto světem nestrhla jeho vlastní, nelítostná vůle, nýbrž vědomí toho, že není sám, že je někdo, komu dávalo sílu už jen to, že ten druhý je.

Chtěl ještě něco říct, ale v té chvíli viděl, jak pohlédla za něj. Rozšířily se jí oči.

Otočil se a vstal. Ruku měl položenou na revolveru.

Ve dveřích stál O’Herligh.

Nebyl ještě v místnosti. Levou ruku a levé rameno měl zakryté sedlovou přikrývkou. Opřel se pravým ramenem o stěnu a pohlédl nejprve na Cashe Silvera a pak na Lauren Baxterovou.

Jeho tvář byla zpocená a neholená. Měl kruhy pod očima. Z levé poloviny čela se mu až po bradu táhla zaschlá krev.

„Jamesi,“ řekla Lauren Baxterová. Znělo to tiše.

O’Herligh odstrčil deku a vešel dovnitř.

Lauren Baxterová přidušeně vykřikla.

O’Herligh měl levý rukáv roztržený a košili zakrvácenou. Celou paži a rameno měl od krve, vypadalo to, jako by spadl ze skály. O’Herligh se křečovitě držel na nohou, když kráčel k ohništi. Potom si svlékl kabát a natáhl levou ruku. Na předloktí měl přeřezané svaly jako nožem.

„Nemáte tu něco, čím bych se mohl ovázat?“ zeptal se.

„Co se stalo?“ otázal se Cash Silver. „To vám udělal ten kůň?“

O’Herligh se křečovitě usmál.

„Hledal jsem ho celou noc,“ řekl. „Našel jsem ho.“

Posadil se na deky. Cash Silver rozepnul své sedlové brašny a vytáhl z nich několik obvazů.

„Přineste whisky,“ poznamenala Lauren Baxterová. „Musíme dezinfikovat ránu.“

„Našel jsem to stádo poblíž údolí, kde jsme na něj narazili už jednou,“ řekl O’Herligh. „Trvalo to hodiny, než jsem toho hřebce mohl chytit. Ano, mohl jsem ho chytit. To byste do mě neřekl, co? Chytil jsem ho! Pásl se v jedné kotlině, odkud nemohl pryč. Nebyl jsem tak hloupý, že bych šel dovnitř a nechal se zabít. Chytil jsem ho seshora. Ležel jsem tam nahoře hodinu, než byl tak blízko, že jsem na něj mohl hodit laso. Chytil jsem ho. Co teď budete dělat, Silvere? Chcete o toho hřebce bojovat?“

Cash viděl, že O’Herligh má nyní derringer za opaskem kalhot, takže na něj mohl snadno dosáhnout. Věděl, proč ho nemá v rukávu. Nemohl levou rukou ovládat rukávové pouzdro. Jeho nebezpečná rychlost byla eliminována.

„Nevěřím, že jste polapil Estrellita,“ řekl. „V Sierře je mnoho koní, kteří vypadají jako on. Chytil jste jednoho z nich. Jak jste přišel k tomu zranění?“

O’Herligh chraplavě vykřikl, když mu Cash nalil whisky na ránu. Vhrkly mu slzy do očí.

„Přivázal jsem laso k borovici. Musel jsem ho několikrát omotat kolem stromu a při tom mě ten kůň napadl. Kdyby mě nekopl do levé ruky, rozbil by mi hlavu. Jo, Silvere. Mám ho! Mám ho!“

Cash Silver mu ovázal zápěstí.

Hráč se opřel o stěnu a zkřivil obličej. „Kdo jsou ti dva před táborem?“

Cash Silver vstal. „Frank Latimore,“ poznamenal. „Přišel kvůli vám, O’Herlighu.“

„Jo?“ O’Herligh otočil hlavu a pohlédl na Lauren Baxterovou, která seděla vedle něj. Triumf v jeho obličeji se změnil v masku.

„Slyšelas?“ prohodil. „Mám ho. Věděl jsem, že ho dostanu. Mám ho.“

Lauren Baxterová vzhlédla a vrhla podivný pohled na Cashe Silvera.

„Ano, teď ho máš, Jamesi,“ řekla.

Cash Silver se napil whisky. „A kdyby to tak bylo?“ ptal se. „Co si s ním chcete počnout?“

O’Herligh natáhl ruku k láhvi. „Patří mně,“ prohodil.

Cash Silver náhle cítil, jak se v něm vše brání myšlence, že by Estrellito mohl být chycen. V horách ho žádný lovec koní nechytil, ani na něj nehodil smyčku. O’Herligh musel polapit jiného hřebce, který nebyl tak nebezpečný jako Estrellito.“

„Uvidíme, jestli to je on,“ řekl klidným hlasem. „Jak je odtud daleko?“

„Poblíž Granit Spring Valley,“ řekl O’Herligh. Dal láhev na zem. „Chcete se o něj prát?“

Cash Silver na něj pohlédl. „Nevěřím, že to je Estrellito.“

O’Herligh opět položil ruku na pažbu derringeru a napil se z láhve.

„Vždycky dostanu to, co chci,“ poznamenal. „Mám vám poděkovat za to, že jste zastřelil Latimorea?“

Cash Silver tam ještě pořád strnule stál. Těkal pohledem mezi O’Herlighem a Lauren Baxterovou, načež jeho pohled ulpěl na O’Herlighovi.

„Jestli mi za to poděkujete, tak vám jednu vrazím,“ řekl.

O’Herligh se na chvíli přestal usmívat, ale pak se jeho škleb objevil znovu.

„Co chcete dělat s tím hřebcem?“ otázal se Cash Silver.

„Zkrotit ho…“

„Nenechá se zkrotit. Je příliš starý a silný.“

„Já ho zkrotím.“

„A když to nedokážete?“

„Pak ho zabiju.“. Cash Silver se levým ramenem opřel o zeď. „Komu vlastně chcete něco dokazovat?“

O’Herligh na chvíli přivřel oči.

„Nejste tak neporazitelný, jak si myslíte,“ řekl Cash. „Vlastně jste jenom hlupák, který neumí prohrávat.“

Hráč pomalu sklonil ruku, ve které držel whisky.

„Chcete se se mnou hádat, Silvere?“ zeptal se. „Pak nedělejte takové okliky. Jestli vám jde o toho hřebce, tak vám to řeknu. Nenávidím okliky. Chcete si to se mnou rozdat? Vyložte karty!“ Lauren Baxterová otevřela ústa, aby něco řekla, ale O’Herligh ji vůbec nepustil ke slovu.

„Ty se drž zpátky!“ prohodil. „Věděl jsem, že k tomu dojde. Ano, věděl jsem, že budeme bojovat o toho koně. Jde vám o něho, nebo o Lauren, Silvere?“

„O všechno,“ řekl Cash vážným hlasem.

Pravou ruku měl nad pažbou svého revolveru. Všechny prsty měl zkřivené, byl napjatý a připravený tasit. Hleděl O’Herlighovi do očí. Nyní byl velmi klidný.

„O všechno?“ zeptal se O’Herligh a postavil vedle sebe láhev. „Jste podivín. V životě dostanete jen to, o co jste schopen bojovat a co jste pak schopen si udržet. Vy jste to nedokázal. Teď vidíte šanci se všeho najednou zmocnit. Skutečně si myslíte, že by se pro vás něco změnilo, kdybyste mě odpravil? Věříte tomu?“

„Vy nikdy nepochopíte, čemu věřím,“ poznamenal Cash. „Vy jste nikdy nerozuměl ničemu, kromě sebe samého.“

Hráč se opřel a zavřel oči. „Tak střílejte!“

„Proč bych měl?“ řekl Cash. „Vy dobře víte, za co stojíte, O’Herlighu. A toho hřebce jste chytil proto, abyste dokázal opak. Co jste tím dokázal? Nic! Já na vás nechci střílet. Budete v Kalifornii jezdit od jedné herny k druhé. Vy nemusíte nic dokazovat ani sobě ani ostatním.“

„A proč chcete chytit toho mustanga vy?“ tiše a přidušeně se zeptal O’Herligh. „Co tím chcete dokázat, Silvere? Váš kumpán řekl, že ten, kdo chytí Estrellita, zemře. Tak dobrá, já jsem ho chytil. Co teď?“

„Já nevěřím, že jste chytil Estrellita,“ řekl Cash Silver.

O’Herligh mrštil láhví o zeď. Rozbila se, střepy odletěly na zem.

„Já jsem ho chytil,“ vyhrkl. „Přísahám, že jsem ho chytil. Co teď chcete dělat? Řekněte to! Co chcete dělat? Můžeme to vyřídit koltem, jestli chcete. Pravou rukou pohybuju dobře a teď jde jen o pravačku. Lauren, pomoz mi! Dělejte, Silvere, jděme ven a je po všem.“

Cash klidně zavrtěl hlavou. „Proč máte tak naspěch?“ zeptal se. „Počkejte, až uvidíme toho hřebce.“

„Nemůžu čekat,“ vyhrkl O’Herligh. „A ani nechci čekat.“

Cash Silver cítil pohled Lauren Baxterové, ale neopětoval ho. Pomalu se otočil a šel ke svému lůžku. Byl napjatý ještě víc. Pokud by teď na něj O’Herligh vystřelil, nemohl by ho předejít. Šel ke svým přikrývkám, sroloval je a vzal sedlové brašny a sedlové pouzdro. Stále cítil, že mu O’Herligh hledí na záda.

„Povězte mi, kde je ten hřebec, a já tam pojedu a podívám se na něj,“ řekl, anižby se otočil.

„Sám?“ prohodil O’Herligh. „Myslíte, že bych vás nechal jet samotného?“

„Neudržel byste se v sedle,“ poznamenal Cash. „Zůstaňte tu se slečnou Baxterovou, O’Herlighu.“

Slyšel za svými zády kovový zvuk a otočil se.

O’Herligh se opíral o stěnu a v pravé ruce držel derringer. Kohoutek byl natáhnutý.

„Takto jste si to vymyslel?“ řekl a pokusil se o úsměv. „Ne, Silvere. Buďto pojedeme spolu, nebo tam nepojede nikdo.“

+ + + + +

Cash Silver pohlédl na Lauren Baxterovou a uviděl, že má v očích strach. Pak pohlédl na malý derringer.

Hráči se jiskřilo v očích. Ruka, kterou držel zbraň se mu chvěla. Cash věděl, že to se svou výhružkou myslí vážně. Lauren Baxterová na něho vyděšeně hleděla s mlčenlivou prosbou v očích.

Cash pomalu přikývl. „Tak dobrá! Pojedeme spolu do Granite Spring Valley, O’Herlighu. Jdu osedlat koně. A vy teď…“

„Já pojedu s vámi,“ řekl hráč. „Odepněte si revolverový opasek, ale nepřibližte se nedopatřením revolveru. Jestli po něm sáhnete, zmáčknu to. A trefím vás, o tom nepochybujte.“

Cash na něj hleděl. Věděl, že je v O’Herlighových rukou, pokud si odepne zbraňový opasek, ale O’Herligh měl prst na spoušti. Neměl na vybranou. Možná by jednal jinak, kdyby v místnosti nebyla Lauren Baxterová, ale nechtěl ji ohrozit.

Pomalu si odvázal řemínek s pouzdrem a rozepl velkou mexickou přezku. Opasek a pouzdro s žuchnutím spadly na zem.

„Kopněte je ke mně,“ řekl O’Herligh. „Ale pomalu.“

Cash k němu postrčil opasek a O’Herligh vytáhl z pouzdra kolt a strčil si jej za opasek. Pak položil Lauren Baxterové ruku kolem ramen a vstal. Ten náhlý pohyb mu způsobil bolesti, zašklebil se, ale dokázal se zvednout. Opřel se zády o zeď a kývl na Cashe derringerem.

„Běžte před námi,“ řekl a kousl se do rtů. „Ke stáji, Silvere. Osedlejte koně. Musím jet na čerstvém zvířeti. Osedlejte mi jednoho z koní těch dvou, které jste zastřelil.“

Cash Silver se mlčky otočil a šel ven. O’Herligh se vydal za ním, podepírán Lauren Baxterovou.

Ve stáji Cash osedlal koně sobě a Lauren Baxterové, načež šel osedlat Latimoreova koně. Hráč stál u zdi a nespouštěl ho z očí. Dal si nyní derringer za opasek a držel v ruce Cashův těžký kolt. Ještě stále se opíral o Lauren Baxterovou. Cash při osedlávání Latimoreova koně sáhl na pažbu winchestrovky, jež trčela ze sedlového pouzdra. Pokud by teď koně udeřil a chytil pušku v pouzdře, kde byla zastrčená wyomingským způsobem, vytrhl by ji kůň z pouzdra. Cash však věděl, jak snadno by mohl minout, a Lauren Baxterová stála tak blízko O’Herligha, že mohl zasáhnout ji.

Přivedl koně k ohradě a pak pozoroval, jak Lauren Baxterová pomohla O’Herlighovi do sedla. Zranění levé ruky mu muselo způsobovat velké bolesti, přesto se držel v sedle zpříma a mířil na Cashe koltem. Levou ruku měl svěšenou.

Cash zvedl Lauren Baxterovou do sedla. Na okamžik ji chytil za ruku a spatřil její pohled, který říkal: „Měj se na pozoru!“

„Můžeme jet!“ zvolal, vyšvihl se do sedla a chopil se uzdy.

O’Herligh mávl hlavní koltu. „Jeďte jako první,“ řekl. „Cestu znáte.“

Cash přikývl.

„Dobrá, pak jeďte před námi. Ale ne příliš rychle, Silvere.“

Cash mlčky otočil svého koně, pobodl ho ostruhami a vyjel krokem. Voda v potoku cákala zpod kopyt koní, když se přes něj brodili.

+ + + + +

Když dorazili do Granite Spring Valley, bylo už poledne a slunce začalo ohřívat vzduch. Cash si svlékl kabát a pověsil ho na hrušku sedla.

Po cestě přemýšlel, co udělá, pokud O’Herligh skutečně chytil toho hřebce. Neměl žádnou zbraň kromě úzkého nože v botě, ale ten by mu moc nepomohl.

A pak tu byla ještě Lauren Baxterová. Nevěděl, co si myslí, věděl jen, co k ní cítí a že pouze O’Herlighova smrt ji mohla vytrhnout z jejích vzpomínek. Nevěděl, jak moc na něm visela, věděl jen, že by ho za žádnou cenu neopustila.

Koně se začali potit, když sjížděli do údolí. O’Herligh Cashovi ukázal, že má jet skrze písčitou, keři zarostlou proláklinu až k malém výklenku poblíž severního ústí údolí, kde rostla skupina borovic.

Cash Silver zastavil svého koně a otočil se v sedle, aby nechal O’Herligha a Lauren Baxterovou přijet blíž.

„Je tam vevnitř,“ řekl O’Herligh a hlavní koltu ukázal na úzké hrdlo mezi skalami. „Bude lepší, když teď sesedneme. Přivažte koně mezi borovice, Silvere.“

Slezl ze sedla a v záchvatu slabosti se opřel o koně.

Lauren Baxterová též sesedla a rozběhla se k němu. „Jamesi, Bože…“

O’Herligh ji odstrčil. „Jsem úplně v pořádku,“ řekl. Pak pohlédl na Cashe Silvera a poznamenal: „Dělejte, sesedněte!“

Cash seskočil ze sedla a udělal jeden krok k O’Herlighovi, který okamžitě na něj namířil revolver.

„Nechoďte ke mně. Nechci vás zastřelit dřív, než uvidíte toho koně.“

Cash zůstal stát. „Chcete mě pak zastřelit?“ otázal se klidným hlasem.

„Vím, co si myslíte,“ řekl O’Herligh. „Ještě pořád nevěříte, že jsem chytil Estrellita. Běžte před námi. Přivázal jsem ho k jedné borovici.“

„Jestli mě chcete zabít, tak to můžete udělat rovnou,“ odpověděl Cash. „Proč takové cavyky, O’Herlighu? Myslel jsem si, že raději hrajete s vyloženými kartami. Takže?“

O’Herligh u sebe držel Lauren Baxterovou. Jeho tvář se náhle zkřivila. Ztěžka oddechoval otevřenými ústy, pak zatnul zuby a téměř minutu čekal, než znovu vzhlédl. Měl zpocenou tvář.

„Neříkal váš společník, že každý lovec koní v Sierře by se snažil zabít toho, kdo by toho mustanga chytil? Ale já se mám na pozoru, Silvere! Já se mám na pozoru! Budu rychlejší než vy. Já jsem toho hřebce chytil a patří mně, rozumíte? Budete o něj bojovat, že? S čím chcete bojovat? S kamenem?“

„Ne,“ klidným hlasem řekl Cash. „Co chcete dělat s hřebcem, který je příliš starý na to, aby ho bylo možné zkrotit? Já na lidi nestřílím kvůli koním.“

O’Herligh přivřel oči. Stáhl koutky úst v ironickém šklebu.

„Takže vy jste našel něco, o co se vyplatí bojovat?“ otázal se. „Co? Myslíte tím Lauren? Jste idiot, Silvere. To jste ještě pořád nepochopil? Mám vám říct, kde jsem ji našel?“

Lauren Baxterová trhla hlavou tak prudce, že jí vlasy vletěly do tváře.

„Mlč!“ vykřikla.

O’Herligh ji přitiskl k sobě, zatímco kolem jejího obličeje namířil na Cashe.

„Proč ne?“ zeptal se. „Chce to vědět, tak ať to ví. Poslouchejte, Silvere.“

Lauren Baxterová se pokoušela mu vytrhnout, ale O’Herligh ji pevně držel.

„Poznal jsem ji na jednom mississippském parníku,“ řekl. „Měla tam stůl na faro. Ale to nebylo všechno. Chcete slyšet ještě víc?“

Přitiskl Lauren Baxterovou k sobě, ale upřeně hleděl na Cashe. A ten si nevzpomínal, že by někdy viděl takové oči, jaké měl nyní hráč.

„Každý ji mohl mít,“ řekl O’Herligh. „Bez přehánění. Byla tam spousta bohatých chlápků z Východu, z jižanských států majitelů plantáží, rančerů z Texasu a bankéřů z velkých měst. Víte, proč jsem Lauren přesto vzal s sebou? Protože pocházíme ze stejného světa. Nic jsme nedostali zadarmo. Hrabali jsme se oba ve špíně, abychom přežili. To nás spojuje víc než jakýkoli kněz, Silvere. Jsme si souzeni a nic nás nerozdělí. To už zkoušeli mnozí před vámi. Víte, co se s nimi stalo? Vyprovokoval jsem je u karetního stolu a zastřelil. Tak to bylo s jedním plantážníkem z Karolíny. S jedním rančerem z Austinu v Texasu. Snažili se sbalit Lauren. Ale svět, ve kterém žije a ve kterém žiju i já, nikoho nepustí.“

Rukou, ve které držel kolt, zaklonil Lauren Baxterové hlavu tak, že mu musela pohlédnout do tváře.

„Řekni mu, že to je pravda,“ prohodil. „Dělej, řekni mu to.“

Neodpověděla.

„Ví to i tak, že nelžu,“ řekl O’Herligh. „Vy to víte, Silvere, že ano?“

Pustil Lauren Baxterovou a opřel se o svého koně. „Pociťoval jsem vůči vám cosi jako úctu, Silvere,“ poznamenal. „A to se mi zřídka stává. Ještě nikdy jsem nikoho nemiloval. Ale nepřipustím, abyste Lauren přitáhl k sobě. Když uvidím, že se o to pokoušíte, zastřelím vás, kdekoli a kdykoli.

Co chcete s ženou, která má takovou minulost, Silvere? My nejsme počestní občané, to jste si ještě nevšiml?“

Cash upřeně hleděl na Lauren Baxterovou. Opětovala jeho pohled. Nebyla v něm hořkost. Byl to pohled člověka, který kráčí špínou, aniž by se ušpinil, který stojí příliš vysoko nad věcmi, které jsou vlastně lhostejné, které vždy byly a budou lhostejné, protože nejsou tím rozhodujícím mezi dvěma lidmi.

„To je dobře,“ chraplavě řekl Cash. „Proč nejdeme tam, kde jste ulovil toho koně?“

O’Herligh mávl rukou. „Běžte přede mnou,“ řekl.

Cash se otočil a překročil jeden napůl ztrouchnivělý borový kmen.

Slyšel, jak O’Herligh jde za ním, a pak stanul před malou kotlinou mezi skalami. Uprostřed kotliny stály borovice a Cash hned hřebce uviděl. Stál ve stínu borovic a hleděl na ně. Jeho srst byla černá s lehkým, kovovým leskem. Hřebec měl zvednutou hlavu a malá hvězda na jeho čele byla takřka celá zakrytá hřívou.

Když spatřil tři lidi, s frknutím ustoupil, až se napjalo laso, jímž byl přivázán ke stromu.

Od huby mu tekla pěna. Smyčka lasa byla pevně stáhnutá kolem krku a zdálo se, že se mu zařezává do srsti. Zvíře mělo chraplavý dech a když Cash přišel blíž, uviděl, že je zpocený. Hřebec se musel snažit osvobodit a při tom se smyčka utáhla.

Náhle se kůň otočil a zaútočil na Cashe. Cash uskočil, když do něj chtěl kopnout. Zvíře se vzepjalo a zabubnovalo předníma, ale v následujícím okamžiku se laso napjalo tak prudce, že mustang byl stržen dozadu. S chvějícími se slabinami a rozšířenými nozdrami tam stál a hleděl na ty lidi. Pod tmavou srstí se mu chvěly svaly.

Cash se otočil a pohlédl na O’Herligha, který stál za ním a vítězoslavně se usmíval.

„Je to on, Silvere,“ poznamenal. „Poznal jsem to podle vašeho obličeje. Je to on.“

Cash si olízl rty. Ukázal přes rameno na hřebce.

„Zabijete ho,“ prohodil. „To laso ho uškrtí. Jestli bude ještě čtvrt hodiny zuřit a smyčka se dál utáhne, tak se udusí.“

O’Herligh hleděl vedle něj na hřebce. „Ještě nesmí zemřít.“

„Pak mi pomozte sem přinést ten kmen,“ řekl Cash.

Pomalu šel k hráči, ale ten jako by uhádl jeho myšlenky.

„Ten kmen sem přinesete vy,“ řekl. „Já půjdu s vámi, ale ponesete ho sám. Já ho s tou rukou nést nemůžu.“

Vyšli z kotliny a Cash vzal z hrušky sedla laso. Hodil si ho přes rameno a sklonil se, aby zvedl těžký, téměř dva yardy dlouhý, trouchnivý kmen, který předtím viděl. Musel vynaložit všechny síly, aby ho uzvedl a přinesl do údolí. Když ho hodil na zem, kus se ulomil. Odkopl jej a začal rozmotávat laso. Tam, kde probíhalo kroužkem, udělal uzel, aby zabránil utáhnutí smyčky, potom se sklonil a přivázal konec lasa ke kmeni.

O’Herligh a Lauren Baxterová přihlíželi, jak jde k hřebci. Zvíře ustoupilo tak daleko, jak to dovolilo laso, potom zůstalo stát a neklidně hrabalo kopyty. Hledělo na Cashe s nakloněnou hlavou. A potom zaútočilo.

Vrhlo se na něj s rychlostí pumy a Cash věděl, že ho hřebec chce zabít. Nechal ho přiběhnout až na deset yardů, načež vrhl smyčku a rozběhl se. Dvacet kroků ho mustang pronásledoval, pak Cash uslyšel, jak se obě lasa napjala a zastavila ho. Když se ohlédl, válel se hřebec v prachu.

Cash běžel zpět a za běhu vytáhl z boty nůž. Přeřezal laso, kterým byl kůň přivázán k borovici, a běžel k ústí kotliny. Kůň se za ním postavil a ucítil, že odpor lasa povolil. S řehtáním se rozběhl a táhl za sebou kmen k ústí údolí, kde stáli ti tři lidé.

O’Herligh ustupoval a táhl Lauren Baxterovou za sebou. Cash Silver strčil nůž do holínky a obešel koně, načež se znovu rozběhl a skočil na kmen, který mustang vlekl za sebou. Cítil, jak kůň trhá kmenem i s ním, špičkami bot čáral po zemi, ale kmen držel.

Hřebec se otočil, když ucítil váhu na lasu, a pohlédl na Cashe. Několik vteřin si hleděli do očí a nikdo z nich se nepohnul, pak kůň pomalu běžel blíž. Ještě nezaútočil, ale Cash věděl, že to udělá. Vyskočil a rozběhl se k borovici. Slyšel za sebou dusot kopyt, ale včas se vrhl za strom. Hřebec bušil kopyty do borovice tak, že odletovala kůra.

Černý hřebec běsnil. Řehtal a mlátil kopyty do stromu, za kterým stál Cash.

Ten ještě několik vteřin čekal, načež vyrazil z úkrytu a rozběhl se. Věděl, že mustang je rychlejší než on. Musel si proto vytvořit náskok, aby využil toho, že mustang byl přivázán k lasu. Přiběhl k ústí údolí a vrhl se do křoví, jehož větve mu šlehaly do obličeje.

Za sebou slyšel náraz mustanga do skály, načež zadýchán přišel ke koním, kde na něj čekali O’Herligh a Lauren Baxterová. Přišel ke svému koni, vzal z hrušky sedla láhev a napil se. Ve vodě byl cítit kov láhve. Utřel si hřbetem ruky rty a zase láhev pověsil na hrušku.

Z kotliny se ozývalo zuřivé řehtání.

„Co je?“ zeptal se O’Herligh.

Cash se opřel o svého koně.

„Co by mělo být?“ prohodil. „Zuří. S tím kmenem na krku se nedostane daleko.“

„Ale může se pohybovat,“ poznamenal O’Herligh. „Pokusí se utéct.“

„Ale neuškrtí se,“ odvětil Cash. „Dejte mi zpátky můj revolver.“

„Proč?“

„Protože dnes v noci musíme zůstat tady.“

„Proč?“ opakoval O’Herligh.

„Nemůžeme odtud mustanga odvést. Zabil by každého, kdo by to zkusil.“

Přistoupil k hráči a natáhl k němu ruku. O’Herligh pohlédl na těžký kolt, který držel.

„Proč bych vám dával svůj kolt?“ zeptal se. „Ten hřebec patří mně a…“

„Nebudu o něj bojovat,“ prohodil Cash.

O’Herligh na něj rychle pohlédl. „A ona mi patří taky,“ poznamenal.

Cash věděl, co tím myslel.

„Proč neřeknete, že ani o ni nechcete bojovat?“ zeptal se hráč.

Pozvedl kolt a namířil Cashovi do obličeje.

„Mám se na pozoru,“ podotkl. „Odsedlejte koně, Silvere. Zůstaneme dnes v noci tady.“

„Vy mi ten revolver nedáte?“ otázal se Cash.

„Ne.“

„Noci jsou v horách nebezpečné,“ řekl Cash Silver.

„Odsedlejte koně.“

+ + + + +

Byla tma. Oheň tiše praskal a po kmenech borovic se míhaly rudé stíny, za kterými jako bylo nebylo nic. Z dáli se ozývalo vytí smečky vlků, kteří se v noci vydali na lov. Měsíc ještě nevyšel. Oheň osvětloval temnotu jen do dvaceti kroků.

Cash pohlédl na sedlo. V rukou držel hrnek s kávou. Na druhé straně ohně seděli O’Herligh a Lauren Baxterová. Hráč měl na zemi vedle sebe položený revolver.

„Co uděláte s tím mustangem?“ zeptal se Cash po chvíli. „Nemůžete ho vyvést z hor. Co si s ním počnete?“

O’Herligh hleděl do plamenů. „Udělám s ním to, co chci.“

Cash usrkl kávy a při tom přes okraj hrnku pozoroval Lauren Baxterovou.

„Co vám udělali, že si myslíte, že můžete s kýmkoli dělat, co se vám zachce?“ zeptal se, když postavil hrnek na zem.

„Nic,“ řekl O’Herligh. „Jenom znám lidi. Nikdo nestojí za to, aby se kvůli němu člověk namáhal. Ještě jste to nepoznal, nebo to nechcete poznat, Silvere?“

„Nevíte, kým člověk může být,“ řekl Cash.

Lauren Baxterová vzhlédla. „Nikdy to nevěděl,“ řekla. „Nikoho nepotřebuje. Nikdy nikoho nepotřeboval.“

O’Herligh si hrál s revolverem.

„Co říkáš?“ zeptal se.

„Pověz mi, kde jsou naděje, které jsme měli?“

„Ty sis je dělala, ne já. Takže neříkej: my! Jaké naděje sis dělala?“

„Naděje na šťastný život, kdy bych se nemusela každý večer bát, že tě zastřelí.“

„Ach, naděje na malé štěstí,“ řekl O’Herligh. „Ty a on, vy dva byste k sobě seděli. Jenže je to hlupák, Lauren. A ty víš, jaký je život.“

„Jaký je můj život…“

„Náš život.“

„Ne náš. Tvůj nebo můj. Nikdy se to nezmění, že?“

„Co tím myslíš?“ otázal se.

Unaveně mávla rukou a pohlédla do ohně. „Myslím, že ani v Kalifornii bych neměla čekat, že se náš život změní.“

O’Herligh ukázal levou rukou na Cashe Silvera. „Podle tebe bys na tom s ním byla lépe? Mám ti říct, co si o tobě myslí? Teď ví všechno. Že ano, Silvere? Ví všechno, Lauren. Co myslíš, co pro něj jsi? Mám ti říct, co si myslí? Myslí si, že jsi coura, že v každém městě je sto žen jako ty.“

„Ne,“ prohodil Cash.

„Ne? A co tedy?“

„Chci vědět, co míníte dělat s tím divokým hřebcem,“ řekl Cash Silver. „Na to myslím.“

„Možná ho zastřelím, možná ho nechám být,“ odpověděl hráč.

Cash pomalu postavil hrnek na zem. Učinil to pomalu, opatrným pohybem, který vyjadřoval napětí, jež tam panovalo.

„Vy ho nezastřelíte,“ řekl.

„Chcete mi v tom zabránit?“

„Pokud to bude nutné, tak ano. Pozoroval jsem vás dost dlouho, O’Herlighu. Měl jsem s vámi soucit, ale to už je pryč. Když něčeho nemůžete dosáhnout, tak to raději zničíte, abyste to nemusel přenechat nikomu jinému. Ale když něco máte, tak děláte vše, abyste to zničil. Nemůžu vám zabránit, abyste to někde udělal, ale mohu zabránit tomu, abyste zabil toho mustanga. Ničíte všechno, co se vám nemůže bránit. Jednoho dne, O’Herlighu, jednoho dne budete úplně sám a nikdo se o vás nepostará. Nikdo tam nebude.“

O’Herligh nehnul ani brvou.

„Chcete zemřít?“ otázal se.

Měl ruku na pažbě revolveru a palec na kohoutku.

Cash cítil, že to nebyla rétorická otázka. O’Herligh to myslel doopravdy.

„Střílejte!“ řekl. „Vystřelte na mě před ní.“ Kývl na Lauren Baxterovou.

O’Herligh na ni krátce pohlédl. „Proč ne?“ prohodil. „Ještě slovo a…“

Cash pomalu vstal a pohlédl na O’Herligha, jenž na něj mířil.

„Jestli chcete zabít toho hřebce, pak musíte předtím oddělat mě.“

„Myslíte, že bych to nezmáčkl?“ zeptal se O’Herligh. „Já toho snesu hodně, ale ne všechno, Silvere. Jen si nemyslete, že bych měl nějaké výčitky svědomí. Takže raději buďte zticha.“

Cash přikývl. „Vím,“ řekl klidným hlasem. „Zastřelil byste mě. Ale kdybyste to udělal, nikdy byste se do Kalifornie nedostal. Nenašel byste ani cestu zpátky do tábora.“

„Ani bych tam nejel,“ pomalu odpověděl O’Herligh. „Cesta do Nixonu je volná. Frank Latimore je pod drnem. Cestu do města už najdu.“

„Jo,“ prohodil Cash. „Vy, vy a ještě jednou vy! Ale na Lauren nemyslíte. Možná vás opustí, jestli se vrátíte do Nixonu. Možná pak pozná, že všechno byla jedna velká lež a…“

„Ty zatracený…“

O’Herligh vyskočil. Jeho tvář byla bledá jak stěna. V očích se mu jiskřilo. Přikrčen tam stál a pomalu zvedl ruku s koltem, až mohl Cash pohlédnout do ústí její hlavně.

+ + + + +

„Jamesi!“ zvolala Lauren Baxterová.

Cash viděl koutkem oka, jak vstala. Jeho pozornost byla upřena na O’Herligha.

„Za to vás odpravím, Silvere,“ řekl hráč. „To jste neměl říkat. To ne!“

Lauren Baxterová položila ruce na O’Herlighovu pravou paži, aby mu stáhla revolver.

„Ne, Jamesi, ne! Proboha, ne! Proč nepustíš toho hřebce?“

Odstrčil ji a namířil na Cashe.

„Pak ho pustím já,“ řekla Lauren Baxterová.

„To neuděláš!“

Stála vedle něj.

Tiše řekla: „Proč musíš všechno zničit, Jamesi? Proč? Chceš s tím koněm udělat to samé, co se mnou. Proč? Myslíš si, že s ním můžeš udělat všechno, protože ho máš v rukou. Tak jako mě! Je to tak, že? Všechno byla jen lež. Držel sis mě tím při sobě. Věděls, že bych tě nikdy neopustila, a protože jsi to věděl, myslel sis, že si se mnou můžeš dělat, co chceš. Ponižovals mě, až jsem si začala myslet, že to už nevydržím. To samé chceš teď udělat s tím koněm. Nikoho vedle sebe nesneseš, když ho nepokoříš. Všechno to bylo jen kvůli tomu koni. Chceš z něho udělat svůj stín jako ze mě. Ale já tomu zabráním, i kdybych…“

„I kdybys co?“ otázal se O’Herligh, aniž při tom pohnul rty a aniž by spouštěl Cashe z očí.

„I kdybych se musela osvobodit sama.“

O’Herligh na ni pohlédl. „To neuděláš,“ řekl. „Jenže já…“

V té chvíli se na něho Cash vrhl.

O’Herligh už větu nedopověděl. Cash Silver na něho skočil přes oheň a strhl mu hlaveň revolveru. Třeskl výstřel a z plamenů vyletěly jiskry. Potom Cash hráče srazil na zem.

O’Herligh se pokoušel na něj namířit, ale Cash byl rychlejší. Prudce udeřil O’Herligha do ruky a bušil jí o zem tak dlouho, dokud hráč nepustil kolt. Potom ho praštil do obličeje.

S hekáním se převalovali po ohništi a Cash cítil žár, pak se dostali za oheň a hráč se mu pokusil vytrhnout.

Cash viděl jeho ztrhaný obličej těsně před sebou. Potom náhle ucítil, jak hráč natáhl nohu. A pak ho kopl. Trefil ho do břicha. Bolest ho na chvíli ochromila. Pustil O’Herligha a převalil se.

Hráč vrávoravě stál a rozhlížel se. Cash se posbíral ze země, ale bolestí se znovu svalil. Viděl, jak O’Herligh běží za Lauren Baxterovou k ústí kotliny. Dívka byla ve slabém svitu plamenů vidět pouze jako pohybující se stín. V následujícím okamžiku zmizela mezi borovicemi.

Cash Silver se ještě jednou pokusil vstát a s vypětím všech sil se mu to povedlo. Udělal dva nejisté kroky k místu, kde ležel jeho kolt, vzal jej a klesl na kolena. Zmocnila se jej taková bolest, že zařval. Horami se nesla ozvěna. Jeho tělo se proměnilo v tekuté železo, nohy už ho neposlouchaly.

Tu uslyšel řehtání podobné fanfárám. Vzhlédl. Všechno, co viděl, se v několika vteřinách rozmazalo. Náhle měl pocit, že je mimo čas a že se kolem něj vše točí.

Viděl, jak se mezi borovicemi objevil hřebec a jak k němu s rozpaženýma rukama běží O’Herligh, který ho chtěl zahnat zpátky. Mustang se vzepjal a zabubnoval předníma.

O’Herligh zavrávoral a chvíli to vypadalo, že ho kůň trefil. Mustang proběhl kolem něj k ohni, potom se otočil a běžel do temnoty. Cash viděl, že má ještě pořád smyčku na krku. Mustang za sebou táhl dlouhé laso a O’Herligh ho uviděl ve stejné chvíli jako Cash.

Zpozoroval, jak se hráč vrhl na laso a chytil se ho oběma rukama. Zapřel se nohama o zem, aby mustanga zastavil.

Pak se hřebec opět rozběhl. O’Herligh ztratil rovnováhu a sletěl na zem, ale nepustil se. Oběma rukama se držel lasa a Cash věděl, že se nepustí, že se za žádnou cenu nepustí.

O’Herligh řval, když byl vlečen po zemi, ale nepustil se. Cash ještě nikoho neslyšel takto řvát, ale O’Herligh pořád svíral laso a nechal se smýkat po zemi.

Cash zvedl kolt a namířil na mustanga. Třeskl výstřel, ale kulka minula. V té chvíli se laso vytrhlo hráči z rukou. Převalil se a zůstal ležet na břiše, zatímco kůň cválal pryč.

Cash sklonil ruku s koltem. Na dlouhé vteřiny se opíral rukama o zem a hleděl na O’Herligha. Pak, když mezi stromy spatřil Lauren Baxterovou, pomalu vstal a vrávoravě šel k ní, přestože trpěl značnými bolestmi. Ruku s revolverem měl svěšenou.

Před ní se zastavil a pustil kolt, načež jí položil ruku kolem ramen a řekl: „Nechoďte za ním, Lauren. Nemá to smysl. Už mu nepomůžete.“

Snažil se ji udržet, ale ona se mu vytrhla. „Musím k němu. Já jsem to udělala! Můj Bože, já jsem to udělala.“

Vydali se k O’Herlighovi. Cash se k němu sklonil a otočil ho na záda.

Lauren Baxterová si zakryla ústa dlaněmi.

O’Herligh měl roztrhaný kabát, vestu a košili. Jeho hruď byla krvavá. Tvář měl ztrhanou a dýchal přerývaně. Na obou rukou, kterými držel laso, měl sedřenou kůži. Mezi prsty mu tekla krev. Ještě žil, ale Cash na první pohled viděl, že mu již nepomůže.

O’Herligh přerývaně oddechoval. „Je – pryč,“ vyhrkl. „Lauren – proč jsi to – udělala? Proč? Já jsem – tě miloval – a tys – mě zradila. Všechno – by – bylo jiné – kdybych měl – toho hřebce a…“ Odmlčel se a zaklonil hlavu. Z úst se mu vydralo zasípání.

„Já jsem – tě vždycky – miloval a – tys mnou – vždycky – pohrdala – a nenáviděla mě,“ hlesl O’Herligh. „Pohrdala! Ano. Nikdy jsem – tě – neměl – vidět. Zničili – jsme – se – navzájem – a on tě…“

Otočil hlavu stranou a pohlédl na Cashe. Jeho oči se neleskly.

Náhle pohnul pravou rukou a Cash cítil, že mu něco vrazilo do břicha. Sklonil hlavu a uviděl, že O’Herligh má v ruce kolt. V jeho propadlé tváři se objevil vítězoslavný úsměv, byť se mu dolní ret chvěl bolestí.

„Vy – ji – nikdy nedostanete – nikdy! Víte, Silvere – co nemůžu – mít – to nebude – mít ani – nikdo jiný. Vy jste – mě neporazil, Silvere. To ona. Mě – může – porazit – jen člověk – kterého miluji a…“

Přitiskl hlavně derringeru Cashovi na hruď, náhle ale strnul a ruka s malou zbraní mu klesla a zůstala ležet na zemi. Zvrátila se mu hlava.

Bylo po všem.

Cash zvedl hlavu a pohlédl na Lauren Baxterovou. Ta si toho nevšimla.

„Jamesi!“ tiše řekla. „Můj Bože, Jamesi!“

Cash se zvedl ze země a pomohl jí vstát. Odvedl ji odtud.

„Pojďte,“ řekl. „Pojďte k ohni, Lauren. Pojďte odtud!“

„Jamesi!“ křičela a pokoušela se mu vytrhnout. „Jamesi! Jamesi! Jamesi!“ Cash ji vedl pryč. Pak jí dal dvě facky.

„Život ještě neskončil,“ řekl. „Teprve teď začal.“

Snažila se mu vytrhnout, potom se zarazila a pohlédla na něj. Měla vytřeštěné oči. Otevřela ústa k neslyšnému výkřiku a pak se zhroutila. Přitiskla tvář k jeho rameni a rozvzlykala se. Bylo to, jako by jí něco třáslo.

Cash ji objal a pevně ji držel. Tak stál bez hnutí a hleděl do dohořívajícího ohně, z něhož stoupal kouř. Kdesi vyl vlk.

Lauren Baxterová se ho pomalu pustila a odvrátila tvář.

„Já jsem ho zabila,“ řekla. „Já jsem to udělala. Já jsem ho zabila.“

„Vy jste to neudělala, Lauren,“ poznamenal. „Může si za to sám. Jen on sám. Měl pravdu. Byla jste vůči němu bezmocná, ale nikdy jste ho nemilovala. Život nekončí. Teprve začíná.“

Přivedl ji k ohni a dívka si klekla a skryla si tvář do dlaní.

„Pojedeme zpátky,“ řekl Cash. „Zůstaňte u ohně, než se vrátím.“

Chytila ho za ruku a pevně ho držela.

„Ne, teď nemůžu být sama,“ zamumlala. „Prosím, nechoďte pryč. Je mi, jako bych byla úplně sama. Prosím!“

„Dobře,“ řekl. „Zůstanu.“

+ + + + +

Černý mustang ráno přiběhl ke svému stádu a zůstal stát na skále nad pastvinou. Od průsmyku Fremont vanul vítr, který přinášel vůni sněhu. Hřebec to cítil.

Dole pod ním byly klisny a hříbata. Mustang trhl hlavou a zavětřil. Cítil sníh. Stádo pod ním bylo klidné. Brzy se s ním měl vydat přes průsmyk.

Zařehtal a rozběhl se na pastvinu.