John Kirby

Colorado western 185. Powder River

Keno Stewart zastřelil dva muže, kteří na něho číhali na jeho pozemcích v Black Hills a kteří překročili neviditelnou linii, jíž se říkalo hranice smrti. Za touto hranicí neměl žádný běloch co pohledávat, protože za ní leželo území, které bylo smlouvou zaručeno Dakotům a Čejenům na věčné časy. Jenže po zisku bažící dobrodruhové se neustále pokoušeli pronikat do zakázané země. A Keno, přítel indiánů, bojoval za tyto lidi, kteří toužili žít v míru. Když se však s oběma mrtvými vydal do Laramie, čekala ho trpká pouť..

Keno Stewart položil dlaň na pažbu svého Navy koltu a pohlédl na obra s hranatou hlavou a vlasy na ježka.

„Nejel jsem do Fort Laramie proto, abych se tu s tebou mlátil, seržante McCluskie,“ řekl ostře. „Jestli nesundáš ty své špinavé pracky z uzdy mého koně, udělám ti do té tvé duté irské hlavy dírku kulkou!“

Seržant se usmál a vycenil své nekompletní zuby. Rád se pral, ale bavilo ho to víc, když měl rovnocenného soupeře, kterému se podařilo vyrazit mu další zub.

S Kenem Stewartem by si to seržant Abe McCluskie rozdal rád, jenže tento vysoký, hubený muž se mu vyhýbal.

„Jestli mě zastřelíš, Keno, tak tě plukovník pověsí,“ řekl s úsměvem. Pustil však uzdu appaloosy, protože věděl, že Keno Stewart nemluvil do větru.

„Kde je plukovník?“ zeptal se Keno.

„Nevíš, kolik je hodin?“ opáčil McCluskie.

„Co to s tím má co dělat?“ Kena Stewarta se pomalu začínal zmocňovat hněv.

„Je pět hodin,“ řekl McCluskie, „a to plukovník pije čaj.“

Keno Stewart vytáhl svůj Navy kolt. Potom se usmál, když McCluskie vyděšeně ustoupil, patami narazil do schodu verandy a spadl na zadek.

„Plukovník má na vybranou,“ řekl. „Buďto nechá čaj čajem, nebo si může hledat nového seržant.“ Kývl za sebe na oba chundelaté poníky, které přivezl s sebou. Přes jejich sedla byla naložena dvě těla. „Řekni mu, že mu vezu další dva kretény, kteří se opovážili jet do Black Hills.“

Seržant Abe McCluskie se posbíral ze země a promnul si tu část těla, kterou dopadl na schody.

„To se plukovníkovi líbit nebude, Keno,“ zabručel. „Přísahal, že tě strčí do lochu, jestli mu přivezeš dalšího mrtvého, kterého zabil šíp nebo oštěp.“ Keno se usmál.

„Musím šetřit náboji, seržante,“ odpověděl. „Kdyby zastřelil každého zatraceného diggera, který se chce přes zákaz dostat do Black Hills, tak bych brzy neměl kulky.“

Seržant McCluskie zavrtěl hlavou a pravou rukou, lépe řečeno prackou, se poškrábal ve vlasech.

„Dlouho jim stát v cestě nebudeš, Keno,“ zamumlal. „Jestli se nepostavíš na jejich stranu, zahyneš i ty.“

Nečekal na odpověď, otočil se a odešel do budovy štábu. Prkna verandy se pod jeho kroky chvěla.

Keno Stewart sevřel rty. Věděl, že seržant McCluskie má pravdu. Smlouva se Siouxy a Čejeny, která jim na věčné časy zaručovala Paha Sapa, jejich posvátné hory, kterým běloši říkali Black Hills, se ve chvíli, kdy se v Black Hills našlo zlato, stala cárem papíru.

Keno slyšel, že armáda chce do Black Hills vyslat Custera s jeho sedmou kavalerií. To by nebylo nic jiného než vyhlášení války Rudému oblaku, náčelníkovi Oglalů, který byl považován za největšího nepřítele bělochů.

Keno pomyslel na svůj ranč na severních březích Niobrary, který budoval pět let. Dohodl se s Rudým oblakem a oglalský náčelník se postaral, aby Siouxové a Čejeni nechali jeho dobytek na pokoji.

Keno zaměstnával jako jezdce a kovboje přibližně deset Čejenů z kmene Šedého vlka. Nebylo snadné je vycvičit pro tuto práci. Často si vzpomněli na svůj původ, porazili krávu a uspořádali hostinu. Ale to byly výjimky, a neměl jim to za zlé. Na podzim, když velká stáda bizonů táhla na jih a on nahnal dobytek do jednoho úzkého údolí, kde zimoval, často jezdíval s Čejeny a Siouxy na lov bizonů.

Věděl, že se myšlenkami a emocemi skoro stal indiánem, ale nebylo to žádné bolestné zjištění, nýbrž pocit, který mu dodával klid a štěstí.

Tu ho z jeho myšlenek vytrhl drsný hlas plukovníka Hailstonea. Ze dveří vyšel šest stop vysoký muž. V uniformě vypadal, jako by právě přišel z přehlídky ve West Pointu. V pravé ruce držel malý šálek a měl natažený malíček.

„Stewarte!“ rozhořčeně vyhrkl. „Varoval jsem vás, že nemůžete masakrovat všechny bělochy, kteří se objeví na vašich pozemcích! – Seržante, ten muž je zatčen!“ Otočil se k McCluskiemu.

„Přestaňte mě komandovat, Hailstone!“ odvětil Keno Stewart hlasem chraplavým od rozčilení. „Já nikoho nemasakruju, to dobře víte! I tyto dva muže jsem dvakrát poslal zpátky a varoval je, že zemřou, jestli pojedou do Paha Sapa. Napotřetí se mě pokusili odpravit ze zálohy!“ Stáhl svůj jelenicový, třásněmi zdobený kabát z ramen. Objevil se zakrvácený obvaz. „Neměl jsem na vyhranou, musel jsem střílet, Hailstone, a to je vaše vina! Všichni jedou na Niobraru z Fort Laramie a jediné, co se tu dozvědí, je, že do Black Hills pojedou na vlastní riziko.“

„Nemůžu každému, kdo přijede do Fort Laramie a další den zase odjede, dělat kázání, kam smí a kam ne,“ chladně odvětil plukovník Hailstone.

„Pak se nesmíte divit, když je sem přivezu mrtvé,“ řekl Keno. „Někdy si říkám, že armáda znovu rozehrála špinavou hru. Dostal jste od Sheridana rozkaz Siouxe provokovat, abyste je mohli jednou provždy zničit?“

Hailstone se ani nerozzuřil a Keno Stewart podle jeho reakce poznal, že jeho domněnka není daleko od pravdy.

Plukovník Hailstone se ohlédl. „Dal jsem vám rozkaz, seržante!“ ostře řekl.

Seržant McCluskie strnul, zasalutoval a zvolal: „Ano, pane!“

Prošel kolem plukovníka Hailstonea, ale tu se náhle zarazil, protože pohlédl do hlavně Kenova Navy koltu.

„Ty – ty – jsi zatčen, Keno!“ koktal.

„Schovejte ten revolver, Stewarte!“ zvolal plukovník. Rozlil přitom čaj a polil si kalhoty. V té chvíli si toho však nevšímal. Kývl a všude se objevili vojáci. Náhle Kenovi mířilo na záda více než tucet pušek.

Hlaveň Navy koltu se pohnula a namířila na plukovníka.

„Odvolejte své lidi, Hailstone!“ vyhrkl Keno. „Jestli se mě někdo jen dotkne, zmáčknu to!“

V Hailstoneových očích nebyla ani stopa strachu. Keno viděl, že důstojník je přesvědčen, že nevystřelí. A měl pravdu.

Keno se proklínal za to, že sáhl po revolveru. Tím jen dal plukovníkovi další důvod, aby ho zatkl. Hřebec cítil nervozitu svého jezdce a neklidně tančil. Když McCluskie sáhl po uzdě, chňapl po něm a málem ho kousl.

„Zatracená bestie!“ vyhrkl McCluskie. „Měl bych mu vpálit kulku do hlavy!“

„Nechte toho, seržante,“ řekl plukovník s úsměvem, „a proveďte můj rozkaz!“ Potom se otočil, jako by tím pro něho byla celá věc vyřízená.

Seržant McCluskie pohlédl na Kena Stewarta a zavrtěl hlavou. Ještě jednou se pokusil chytit appaloosovu uzdu, když však kůň vycenil zuby, raději toho nechal.

„Ty zatracený pitomče,“ řekl McCluskie Kenovi. „To máš z toho. Jaks jen mohl udělat takovou hloupost a jet sem s těmi mrtvými? Pročs je někde nezahrabal nebo nehodil do Niobrary?“

„Nejsem zabiják, McCluskie,“ přidušeně odvětil Keno Stewart. Kývl na vojáky, kteří na něho mířili puškami. „Pošli ty trouby pryč. Odvedu hřebce do stáje a pak půjdeme s mrtvými ke Kayceemu.“

„Mám tě zatknout,“ řekl seržant a svraštil čelo.

„To má čas,“ odvětil Keno. „Jel jsem sem s těmi chlápky dva dny. Musejí pod zem.“

McCluskie se poškrábal na bradě. Viděl, že Keno má pravdu, jenže plukovník mu dal rozkaz. Řekl však, že to musí být hned? Ne.

Otočil se a zařval: „Neslyšeli jste, co řekl pan Stewart? Zmizte, vy troubové!“

Jeden z vojáků se zašklebil.

„Pan Stewart nám nemá co rozkazovat.“

McCluskie přivřel jedno oko a dal si dlaň za ucho.

„Cože jsem to slyšel?“ zeptal se. „Někdo z vás něco řekl? Tak pozor!“ zařval. „Nástup! Budete držet stráž u vlajky, dokud vám nedám jiný rozkaz, rozumíte?“

Vojáci se rychle zformovali.

„Ptal jsem se vás, jestli jste mi rozuměli!“ zvolal McCluskie.

Ano, seržante McCluskie!“ zvolali.

McCluskie se s úsměvem otočil ke Kenovi Stewartovi.

Člověk to s nimi musí umět,“ řekl, „potom jsou použitelní.“

Keno Stewart nehnul ani brvou. Opět zažil jednu ze situací, kvůli kterým armádu nesnášel. Už od mládí byl zvyklý rozhodovat sám. Občanské války se nezúčastnil, protože byl příliš mladý. Pak jezdil tři měsíce jako zvěd. To mu stačilo. Poznal, že není ten typ, který by mohl bez námitek plnit nesmyslné rozkazy.

Vzal appaloosovu uzdu, předal McCluskiemu oba chundelaté poníky s jejich ponurým nákladem a vydal se přes cvičiště kolem obchodu ke stájím.

McCluskie šel za ním s oběma poníky. Před stájí počkal, až Keno Stewart vyjde ven. Potom šli k obchodu, kde už hubený Kaycee stál přede dveřmi, s rukama v kapsách.

Ani nevytáhl doutník z úst a řekl: „Sakra, Stewarte, brzy mi dojdou rakve, když to bude tak pokračovat.“

„Nebude,“ odvětil McCluskie místo Kena. „Plukovník ho nechal zatknout.“

Kaycee si posunul doutník z jednoho koutku úst do druhého.

„S revolverem a se vší parádou?“ s úsměvem se zeptal.

„Tak daleko jsme ještě nedospěli, Kaycee,“ zabručel McCluskie. „Nejdřív vyřídíme tuto záležitost.“ Přišel k jednomu z poníků a začal rozvazovat deku, kterou byl mrtvý zakrytý. Když ji odhrnul a zvedl mrtvému hlavu, strnul. Zbledl a zježily se mu vlasy.

„Kruci!“ vyhrkl.

Tím vzbudil obchodníkův zájem. Hubeňour vyšel ze stínu verandy a přišel k McCluskiemu. Seržant mrtvému znovu zvedl hlavu a ukázal Kayceemu obličej.

Obchodník byl neméně překvapený. Vyplivl doutník a pohlédl na Kena, jako by spadl z Marsu.

„Víte vy vůbec, koho jste oddělal, Stewarte?“ řekl pohnutým hlasem. „To je Slim, mladší bratr Gapa Mortona.“

Keno Stewart přikývl.

„Vím,“ odvětil, „někdo rozumnější by po druhém neúspěšném pokusu jel zpátky do Fort Laramie. Asi zapomněl, že jeho starší bratr není poblíž, když se mě pokusil oddělat. Říkal si o to. Někteří lidé si nedají pokoj, dokud se nedostanou pod zem.“

Kaycee zavrtěl hlavou.

„Nevím, proč vás plukovník zatkl,“ zamumlal. „Už teď jste mrtvý, Stewarte.“

„Nechte toho, Kaycee,“ odsekl Keno. „Radši se postarejte o ty mrtvé.“

Prohlédli si i druhého zastřeleného muže, ale toho neznali. Pravděpodobně to byl někdo z lidí Gapa Mortona, kteří na Powder River, uprostřed indiánského území, lovili bizony.

Hubený obchodník pokrčil rameny a převzal oba poníky. Odvedl je za dům a pak zavolal pomocníka. Keno se otočil k McCluskiemu.

„Pojďme, seržante,“ řekl, „jinak si tě plukovník podá, jestli mě tu po čaji uvidí.“

McCluskie přikývl a vydal se s Kenem Stewartem ke skladišti, vedle něhož bylo kamenné vězení. Úkosem pohlédl na Kena a zeptal se: „Dáš mi svůj kolt dobrovolně?“

Keno se usmál a vytáhl zbraň z pouzdra. Seržant jej převzal a oddechl si. Hned mu stouplo sebevědomí. „Běž pěkně dovnitř, Stewarte! A ani muk, jinak poznáš pěst seržanta McCluskieho!“

Keno na to nic neřekl. V té chvíli by to rád vyřídil pěstmi, kdyby mu to zajistilo svobodu. Ale ani to by mu nepomohlo. Posadil se na pryčnu, jakmile se za ním zavřely těžké prkenné dveře s malým, zamřížovaným okénkem. Když v něm spatřil McCluskieho obličej, řekl: „Vyřiď plukovníkovi hezký pozdrav. Jestli mě tu bude chtít nechat, tak mu z jeho pevnosti udělám kůlničku na dříví, je ti to jasné? Zapamatuješ si to, seržante, než dojdeš na velitelství?“

„Copak jsem blbý?“ zakabonil se McCluskie a šel pryč.

Tak plukovník mé varování očividně nevzal na lehkou váhu, pomyslel si Keno Stewart, když už o hodinu později uslyšel šramot od dveří. Ty se otevřely a objevila se v nich McCluskieho hranatá hlava.

Seržant se usmíval.

„Plukovník tě chce vidět, Keno,“ řekl.

„Asi má strach o svou pevnost, co?“ odsekl Keno.

McCluskie zavrtěl hlavou a jeho úsměv se ještě rozšířil. „Kaycee mu řekl, že jeden z těch mrtvých je bratr Gapa Mortona. Měls plukovníka vidět. Málem mu vypadl šálek z ruky. Řval na mě, proč jsem mu to neřekl dřív. Jako kdyby mi dovolil ho rušit při čaji!“

Keno Stewart si upravil revolverový opasek – bez revolveru – a vyšel z cely.

McCluskie s sebou vzal šest mužů, kteří stáli v chodbě. Keno na ně kývl a zeptal se seržanta: „Proč ten cirkus, McCluskie?“

Seržant pokrčil rameny.

„Předpis,“ řekl. Toto slovo v armádě vysvětlovalo vše.

Kráčel vedle Kena. Eskorty, která měla co dělat, aby s nimi udržela krok, si nevšímali.

„Proč má plukovník z Mortona takový strach?“ zeptal se Keno.

Seržant pokrčil rameny.

„Nemám páru,“ odpověděl, „ale myslím, že nestojí o problémy v pevnosti. Jestli se Gap dozví, že ve vězení Fort Laramie sedí vrah jeho bratra, tak ho tu za pár dní máme. A kdyby tě plukovník nevydal, rozpoutá peklo. To přece sám víš.“

Keno Stewart přikývl. Věděl, že McCluskie má pravdu, a přiznal si, že o Gapu Mortonovi zatím příliš nepřemýšlel.

Lovec bizonů okolo sebe shromáždil více než dva tucty tvrdých chlápků. Už jen skutečnost, že se odvážili lovit bizony na Powder River, svědčila o tom, že se ničeho nebojí. Keno slyšel o jejich bojích s Čejeny a Vránami. Indiáni dosud nikdy neuspěli. Nepodařilo se jim vyřídit byť jen jediného lovce bizonů. Mortonovi muži byli vyzbrojeni prvotřídními zbraněmi a všichni to byli ostrostřelci.

V létě se Čejeni a Vrány drželi zpátky. Kenovi bylo však jasné, že až na podzim velká stáda potáhnou ze severu přes pláně, dojde ke krvavým bojům.

Plukovník je očekával ve své kanceláři. Zdálo se, že je ještě stále rozlícený, že nemohl v klidu dopít čaj.

Seděl za svým velkým psacím stolem a listoval v papírech.

Keno Stewart viděl na stole svůj Navy kolt.

McCluskie sklapl podpatky a zvolal: „Vězeň, pane!“

„Dobrá, seržante,“ řekl plukovník. „Můžete jít.“

„Pane!“ opatrně řekl McCluskie. „Smím vám připomenout, jak nebezpečný…“

„Řekl jsem vám, že můžete jít, seržante!“ opakoval plukovník ostře.

„Ano, pane!“ zvolal McCluskie, otočil se a ráznými kroky odešel.

Hailstone zvedl hlavu a pohlédl na Kena Stewarta. Vzal ze stolu Navy kolt a řekl: „Bez toho nejste ten divoký muž, za kterého se rád vydáváte, že?“

Keno se lehce zašklebil.

„K tomu kolt nepotřebuju,“ řekl. Bleskově se sklonil a o zlomek vteřiny později držel v pravé ruce široký nůž bowie, jehož špička byla jen několik coulů od Hailstoneova nosu.

Než mohl plukovník vykřiknout, Keno nůž opět schoval, vzal vyděšenému Hailstoneovi revolver z ruky a strčil si ho do pouzdra.

„Seržant McCluskie naznačoval, že mě chcete propustit,“ řekl Keno klidným hlasem. „Odpovídá to pravdě?“

Plukovník Hailstone se vzpamatovával jen pomalu.

„Vy zatracený squawmane!“ vyhrkl. „Svobody si moc neužijete, až se Gap Morton dozví, kdo oddělal jeho bratra.“

„A o to, že se to dozví, se už zajisté postaráte,“ sarkasticky odvětil Keno.

Plukovník se zašklebil. „Na to se spolehněte, Stewarte! Gap Morton spustí to, na co kavalerie jen čeká! Je načase, abychom rudochům jednou provždy ukázali, že to my, běloši, jsme vládci této země. Nejsou nic než přežitek z doby kamenné. Žádná kultura, žádný vývoj, příliš leniví na to, aby pracovali, krvežízniví. Něco takového si nezaslouží vlastnit půdu. Vlastnictví půdy totiž zavazuje, aby s ní člověk něco udělal!“

Keno Stewart náhle vstal. Tyto argumenty slýchával často a pokaždé mu hnuly žlučí. Většina lidí jeho rasy se na věci dívala zvláštním způsobem. Co to znamenalo „něco udělat s půdou“? Keno to znal. Běloši vše vytěžili a postupně zničili. Těžili kovy a nechávali za sebou spoušť. Káceli lesy, vyháněli zvěř, vybíjeli ji. Bojovali s přírodou, namísto aby s ní žili v souladu, tak jako indiáni.

„Jste pokrytec, Hailstone,“ odsekl. „Nikdo se nestará o to, co bude s tou půdou, až bude patřit bělochům. Ale indiáni jsou bezprávní. Je může beztrestně oloupit kdokoli.“

„Nemám chuť o tom s vámi diskutovat,“ chladně řekl Hailstone. „Vím, že jste sám poloviční indián, ale to pro vás může znamenat jen to, že i vy jste odsouzen k záhubě. Jeďte zpátky na svůj ranč na Niobraře. Gap Morton už vás odklidí z cesty.“

„Vašim úkolem, Hailstone, je bránit dobrodruhům ve vstupu na indiánské zemí!“

Plukovník se usmál a vrhl na Kena pohled, kterým jako by říkal: Ty kreténe!

Kenovi přeběhl mráz po zádech.

„Pak se tedy ty řeči o tom, že Custer se sedmou kavalerií připravuje expedici do Paha Sapa zakládají na pravdě,“ řekl.

„O tom nic nevím,“ odvětil Hailstone s úsměvem. „A kdybych věděl, tak bych vám o tom neřekl.“ Vstal a Keno věděl, že je tímto propuštěn.

Prudce se otočil a šel ke dveřím. Než je otevřel, ještě jednou se ohlédl a řekl: „S Gapem Mortonem se už vypořádám, v tomto ohledu si nedělejte naděje, Hailstone. Ale chraňte se překročit Niobraru a vtrhnout na indiánské území. To by Rudého oblaka moc nepotěšilo.“

Nečekal na Hailstoneovu odpověď, otevřel dveře, prošel kolem plukovníkova pobočníka a seržanta McCluskieho a vyšel ven.

Nadechl se teprve, když opustil komandaturu a vydal se přes cvičiště k obchodu.

Hubený Kaycee stál na verandě a usmíval seo.

„Tak rychle ještě plukovník z vězení nikoho nepustil,“ řekl, když Keno procházel kolem. „I když šlo o nevinného.“

„Mám vám snad ještě poděkovat za to, že jste Hailstonea varoval před Gapem Mortonem?“ odsekl Keno.

Kaycee pokrčil rameny.

„Věděl jste, co se stane, když s mrtvým Slimem přijedete do Laramie,“ řekl. „Teď nezkoušejte hodit vinu na někoho jiného. Znáte Gapa Mortona tak dobře jako já. Raději jste měl Slima někde zahrabat, aby ho nikdo nenašel. To by bylo lepší pro vás i pro indiány.“

Keno na to nic neřekl. Věděl, že Kaycee má pravdu.

„Potřebuju náboje,“ řekl.

„Do Navy koltu?“

Keno přikývl. „A 44-40 do winchestrovky.“

Kaycee se otočil, vešel dovnitř a otevřel skříň za pultem.

„Příští týden dostanu nové zboží,“ řekl. „Můžu vám prodat spoustu nábojů, jestli chcete.“

Keno se usmál. „Vypadá to, že proti Gapu Mortonovi něco máte, Kaycee. Udělal vám něco?“

Obchodník zavrtěl hlavou. Chvíli mlčky hleděl na Kena, a pak řekl: „Kdysi jsem měl jednu čejenskou squaw a měl jsem ji moc rád. Lovci bizonů ji znásilnili a zabili. Gap Morton prý byl tenkrát se svými lidmi nedaleko.“ Odmlčel se, jako by řekl příliš mnoho. „Nechte si to pro sebe, Stewarte,“ tiše dodal. „Gap Morton by mě rozšlápl jako štěnici.“

„Jistě, Kaycee,“ řekl Keno. „Dejte mi všechny náboje ráže 36 a 44-40, co máte.“

Obchodník vytáhl jutový vak a nacpal do něho krabičky s náboji.

„Měl byste si sehnat Army Colt,“ řekl, „pak byste potřeboval jen ráži 44-40.“

Keno pokrčil rameny.

„Už jsem si na svůj kolt zvykl,“ odvětil.

Počkal, až obchodník pytel zavázal a položil na stůl. Když zaplatil, ještě jednou kývl na Kayceeho a šel ven.

Chvíli přemýšlel, zda by si neměl zajít do sousedního saloonu na whisky, ale neudělal to. Věděl, že se musí co nejrychleji vrátit na svůj ranč. Čekaly ho neklidné časy a Siouxe též.

Plukovníkovy poznámky ho vyděsily. Několik let si dělal iluze, že běloši se Paha Sapa vyhnou. Jenže od chvíle, co se rozšířila pověst o zlatu v Black Hills, byl přesvědčen o tom, že běloši si nedají pokoj, dokud Siouxe nevyženou i z tohoto území.

Appaloosa byl rád, že mohl zase opustit stáj. Keno Stewart mu popustil uzdu, když měli budovy pevnosti za zády.

Keno větřil. Něco bylo ve vzduchu. Nevrle zavrtěl hlavou. Bylo to, jako by cítil blížící se zimu, ale to ještě nemohla být pravda. Byla teprve polovina října.

Jel směrem na východ a večer potkal dva unavené jezdce, z nichž jeden byl těžce raněný.

Dravci, pomyslel si. I ti se pokusili kopat zlato na indiánském území.

Obdivoval trpělivost Siouxů, kteří tyto narušitele nezabíjeli, ale jen posílali zpátky. Rudý oblak svůj lid přesvědčil o tom, že každý mrtvý běloch by je stál jeden rok svobody.

Keno měl těžké srdce, když pomyslel na zatrpklého starého náčelníka. Rudý oblak již dávno pohřbil naději v budoucnost svého lidu. Na to znal bělochy příliš dobře. Věděl, že smlouvy uzavírají jen tehdy, když si od toho slibují výhody. A pokud tyto výhody nebyly dost velké, pak smlouvu porušili, aby potom mohli uzavřít výhodnější.

Rudý oblak už zajisté zaslechl pověsti o tom, že sedmá kavalerie chystá výpravu do Paha Sapa, a připravil svůj lid na poslední velký boj proti bílému muži.

Keno Stewart pochmurné myšlenky zaplašil. Vzpomněl si na svůj ranč a na Gapa Mortona. Má ještě týden času. pak lovec bizonů přitáhne i se svým mužstvem a bude se chtít pomstít za smrt svého mladšího bratra, který nebyl nic jiného než zákeřná krysa.

+ + + + +

Keno Stewart neztrácel čas. Se svými indiány předčasně zahnal dobytek do úzkého údolí, kde měl přezimovat. Věděl, že to znamená riziko, protože na jaře možná nebude mít dost krmiva, neměl však jinou možnost.

Pak poslal Čejeny zpátky do tábora Šedého vlka a řekl jim, aby Šedému vlkovi pověděli, o čem se mluví mezi bělochy.

Už dva dny byl na svém ranči, který sestával ze tří nízkých chat. Jednu Keno postavil pro své kovboje, druhou pro koně a třetí pro sebe a pro Stumpyho Portera.

Stumpy pracoval ve stáji, ačkoli tam žádná práce nebyla. Starý muž, kterému Keno vděčil za své dobré vztahy s Čejeny a Siouxy, se už týden pokoušel odreagovat, ale nešlo to. Prostě nedokázal pochopit, že běloši i po druhé smlouvě z Laramie stále neměli dost. Teď chtěli indiány připravit i o Paha Sapa.

Stumpy, který měl jen jednu nohu, protože před deseti lety šlápl do pasti na medvědy, by nejraději vzal svou starou sharpsku a jel do Fort Lincolnu v Dakotě rozstřílet celou sedmou kavalerii.

Toho rána, když Čejeni odjeli, mu Keno pověděl o Gapu Mortonovi. Stumpy nevěděl, že jeden z mrtvých, které Keno přivezl do Fort Laramie, byl Slim Morton. Keno ho nechtěl zneklidnit. Stejně tak o tom neřekl Čejenům, protože by neodjeli a bojovali by po jeho boku proti lovcům bizonů, které tolik nenáviděli, kdyby jim to pověděl.

Keno věděl, že Čejeny nesmí zatáhnout do boje s Gapem Mortonem, pokud nechce vyprovokovat plukovníka Hailstonea. A ten na takovou příležitost pravděpodobně jen čekal.

Keno si balil věci. Rozhodl se, že svůj ranč na Niobraře v následujících týdnech opustí. Nechtěl se vyhýbat boji s Mortonem, ale řekl si, že Čejenům a Siouxům prospěje víc, když Gapa Mortona a jeho smečku odláká z indiánských loveckých revírů.

Když mu Keno večer pověděl o svých plánech, Stumpy mlčel. Sbalil si věci a dokončil svou práci ve stáji.

Večer ještě několik hodin seděli u krbu. Stumpy řekl: „Letos bude zima brzy. Cítím to v noze. Jenom doufám, že Šedý vlk a jeho lidé měli dobrý lov, jinak v zimě budou hladovět.“

Kenovi se vybavil den, kdy odjel z Fort Laramie. Už tenkrát cítil zimu. V posledních dnech se ochladilo.

A když druhý den ráno vstal a vyšel před dveře, byl venku první sníh.

+ + + + +

Fort Laramie se připravovala na zimu. Keno hleděl na kryté vozy, které stály v kruhu u obou dlouhých stájí. Pravděpodobně další karavana, která se chtěla vydat po Bozemanské stezce ještě před zimou.

Stumpy Potter vyplivl kus tabáku a odjel od vozů dál. Keno věděl, že osadníky považuje za začátek konce indiánů. Pokrčil rameny. Ti lidé jistě měli pádný důvod, když opustili svůj domov a hledali nový.

Přijeli k obchodu. Keno se chtěl od Kayceeho dozvědět novinky. Gap Morton už jistě věděl o tom, že jeho bratr je mrtvý.

Sesedli, přivázali uzdy k zábradlí a vešli dovnitř. Kaycee stál za pultem a obsluhoval dva farmáře, kteří zjevně patřili ke karavaně.

Kaycee právě řekl: „Mýlíte se, jestli si myslíte, že Bozemanská stezka je bezpečná. Ne teď. Siouxové a Čejeni jsou na lovu bizonů. Musejí si obstarat dostatečně velké zásoby masa na zimu, jinak nepřežijí.“

„Když honí bizony, tak se nemůžou starat o nás,“ odvětil jeden z osadníků, vysoký, ramenatý muž s šedivými vlasy.

Kaycee se na něho usmál.

„Nemylte se, pane. Tucet krytých povozů je dobrou kořistí a rudokožci si ji nenechají ujít, pokud na lovu nebudou úspěšní.“

Hubený obchodník vzhlédl. Když spatřil Kena a Stumpyho Pottera, vytřeštil oči a rychle oba osadníky obsloužil.

Vysoký, šedivý muž pohlédl na Kena tvrdýma, těsně u sebe posazenýma očima, ale nic neřekl a šel ven.

Kaycee počkal, až odešli, a vyhrkl: „Sakra, Stewarte, co tu děláte?“ Keno se usmál.

„Tentokrát s sebou žádné mrtvoly nemám,“ odvětil. „Náš dobytek už je připravený na zimu, a tak jsem si řekl, že Gapu Mortonovi ušetřím cestu z Fort Laramie. Bohužel jsem ho po cestě nepotkal.“

„Je ještě na Powder River,“ přidušeně řekl obchodník. „Jeho lidé obklíčili jedno velké stádo bizonů a systematicky je střílejí. Prý je napadlo pár bojovníků Šedého vlka, ale neztratil jediného muže. Chce se vrátit do Fort Laramie, až lov skončí. Řekl, že vám neuškodí, když se chvíli budete dusit ve vlastní šťávě.“

Keno se usmál. „Jak to všechno víte?“

Kaycee vtáhl hlavu mezi ramena. Pak se rozhlédl, jako by se bál, že ho někdo poslouchá.

Tichým, chvějícím se hlasem řekl: „Je tu Strong. Přijel se dvěma chlápky. Gap ho poslal do Fort Laramie, pro střelivo. Nepočítal s Čejeny.“

Náhle Kenovi zmizel úsměv ze rtů. Opřel se o pult a pohlédl na obchodníka.

„Kde je?“ chraplavě se zeptal.

Kaycee kývl doleva. „V saloonu, hraje poker a zpíjí se. Zítra chce zase odjet.“

Keno se narovnal. Usmíval se. Kaycee mu připomněl minulost. Děsivou minulost. Keno Stronga rozhodně nenechá odjet.

Mike Strong byl Mortonův bratranec, ale to nebyl důvod, proč ho Keno nenáviděl. Strong byl chladnokrevný zabiják a od svých čejenských kovbojů Keno věděl, že Strong je odpovědný za přepadení několika čejenských táborů, v nichž byli jen starci, ženy a děti. Strong tyto bezbranné lidi skalpoval, odvezl jejich skalpy na jih a v Arizoně za ně zinkasoval peníze. Tam nikdo nerozlišoval mezi skalpy Apačů a Čejenů.

Keno za sebou uslyšel frkání. Otočil se a spatřil Stumpyho šklebící se tvář. V rukou svíral pažbu sharpsky.

Keno na něho kývl.

„Jdeme do saloonu, Stumpy,“ řekl tvrdě. „Strong si nenechá ujít příležitost se se mnou vypořádat.“

Ve Stumpyho očích se objevily plameny. Keno věděl, jak silná je jeho nenávist k lovci skalpů. Stumpy se jednou zdržoval v táboře, který Mike Strong přepadl, a jen díky svým světlým vlasům nebyl skalpován. Stumpy byl zraněn a lovci skalpů si mysleli, že je mrtvý.

Vyšli ven. Oba osadníci ještě stáli na verandě a u nich nějaká mladá žena. Vzhlédla, když Keno Stewart vyšel ze dveří.

Keno hleděl do dvou modrých očí, jejichž pohled na něho udělal dojem. Rychle si ji prohlédl. Měla světlé vlasy spletené do copu a prosté plátěné šaty, které zakrývaly její tvary a které jí sahaly až po kotníky. Na nohou měla sandály, byly od bláta.

Všimla si jeho pohledu a zrudla. Pak se otočila a stoupla si za šedivého obra, takže ji Keno nemohl vidět.

Cítil, že na se něho upírají chladné oči toho starého muže, a otočil se. Jistými kroky šel k saloonu, který byl zhruba dvacet yardů odtud.

Stumpy Potter ho doprovázel. Měl co dělat, aby Kenovým velkým krokům stačil. Pak Keno mávl rukou a Stumpy odbočil a zmizel v uličce mezi obchodem a saloonem.

Keno viděl chundelaté poníky v ohradě u saloonu a naložené mezky. Přikývl. Mike Strong už byl připraven k odjezdu. Pravděpodobně jen chtěl ještě využít příležitost, opít se a obrat při pokeru pár důvěřivců o peníze.

Keno ještě chvíli počkal na verandě saloonu. Rozhlížel se po execírplace. Na proti před komandaturou řval seržant McCluskie. Ještě ho neviděl a ani o to neměl zájem.

Když si byl jistý, že Stumpy je na svém místě, šel ke dveřím saloonu a otevřel je.

Rámus, který tam panoval, neutichl. V tabákovém kouři, který se převaloval pod stropem, byly tváře mužů vidět jen nezřetelně.

Prodíral se davem. Věděl, že karetní stoly stojí v zadní části sálu. Jeden z mužů, očividně farmář z treku, do něho drcl a omluvil se. Keno na něho kývl a odstrčil ho stranou.

Kdosi ho chytil za rameno. Keno sebou trhl. Když se ohlédl, spatřil našminkovanou tvář Emily Catesové, která v tom kouři vypadala jako maska. Pouze ve velkých, tmavých očích jako by měla život.

„Opatrně, Keno!“ vyhrkla. „Je tu Mike Strong! Ví, žes zabil Slima!“

Keno se na ni usmál. Sáhl si do kapsy pod opaskem, vytáhl dolarovou minci a vtiskl jí ji do dlaně.

„Kup si něco na pití, Emily,“ tiše řekl, „ale dávej pozor, aby tě netrefila zbloudilá kulka.“

Poznala, že již ví, která bije.

Náhle se v jejích očích objevil strach. Keno se divil. Věděl, že Emily ho má ráda, ale vždycky si myslel, že je to jen proto, že byl vždycky velkorysý.

„Má u sebe ještě dva muže, Keno!“ vyděšeně řekla. „Nezačínej si s ním!“

„Vím, co si můžu dovolit, Emily,“ řekl Keno a prošel kolem ní. Poznal, že ho několik mužů slyšelo. Náhle se v sále rozhostilo ticho.

Pod nízko visící lampou, nad kulatým, plstí potaženým stolem se vznášel kouř. Tváře pěti mužů, kteří seděli u stolu a hráli poker, byly ve stínu.

Mikea Stronga okamžitě poznal. Svalnatý, atletický muž byl k němu otočený zády. Zpod plochého kalifornského klobouku mu vyčuhovaly černé vlasy a sahaly mu skoro až po ramena.

Nalevo od něho seděl nějaký muž, na první pohled lovec bizonů. Na opěradle židle měl pověšenou čepici z bobří kožešiny. Ve vousech měl kapky whisky, kterou podle všeho pil z láhve, jež stála vedle něho na stole.

Druhého lovce bizonů Keno neviděl, protože ostatní tři muži vypadali jako farmáři. Jeden z nich byl zřejmě divoký a nebezpečný, protože měl na stole položený revolver, což však ostatním nevadilo.

Uprostřed stolu byla hromádka mincí a bankovek. Nikdo z hráčů nezvedl hlavu, když se v saloonu rozhostilo ticho. Pravděpodobně předpokládali, že se všem zatajil dech kvůli jejich hře.

Keno zůstal stát tři kroky za Mikem Strongem. Nic neřekl. Chtěl počkat, aby někoho z hráčů, kteří s touto záležitostí neměli nic společného, nevyprovokoval k akci.

Strongův kumpán a dva další hráči v tom kole odstoupili, když Mike Strong přisadil sto dolarů. Jen chlápek s remingtonem zůstal ve hře a zvýšil vklad o dalších padesát dolarů.

Keno si všiml, že napětí se nyní zmocnilo i mužů u pultu. Někteří přistoupili blíž, ale prostoru mezi Kenem a Mikem Strongem se vyhnuli.

Keno viděl, že Strong je nervózní – chvěly se mu ruce. Pak hodil doprostřed stolu padesát dolarů a řekl svým zvláštním, vysokým hlasem: „Vylož karty, Downey!“

Muž s remingtonem vyložil karty. Měl tři krále, eso a sedmu.

Mike Strong chvíli váhal, pak pokrčil rameny a řekl: „To nestačí, Downey. Já mám flush.“

Muži kolem nahlas vzdechli, když Mike Strong sáhl po penězích uprostřed stolu, zatímco lovec bizonů nalevo od něho chtěl sebrat karty.

Keno se bleskově sehnul, vzal bowie nůž a vrhl jej. Čepel zasvištěla vzduchem a zabodla se těsně vedle lovcovy ruky do stolu.

Hráči na okamžik strnuli, a když se Mike Strong ohlédl, uskočili muži, kteří stáli u Kena Stewarta, jako by vedle nich explodovala nálož dynamitu.

Mladík měl v ruce remington, nevěděl však, na koho má mířit.

Keno se na něho usmál, aniž Stronga spustil z očí.

„Spočítejte karty, které byly rozdané,“ řekl tomu muži. „Uvidíte, že pan Strong do balíčku jednu kartu přidal.“

Ozvalo se mumlání, které však hned utichlo, když se Mike Strong zvedl, odstrčil židli stranou a otočil se ke Kenovi.

Na rtech měl chladný úsměv. Chvěl se mu knírek, ale to bylo jediné znamení jeho nervozity.

„Ahoj, Stewarte,“ řekl svým vysokým hlasem. „To je od tebe hezké, žes mně a Gapovi ušetřil cestu.“ Na okamžik pohlédl stranou, jako by se chtěl přesvědčit, že jeho muž vedle něho je připraven.

Keno myslel na to, že v saloonu musí být ještě třetí lovec bizonů. Potom mladík s remingtonem zaklel a vyhrkl: „Má pravdu, Strongu! Jedna karta přebývá! Podváděl jste…“

„Držte hubu!“ Strongův vysoký hlas zněl jako prásknutí bičem. „Seber si peníze a zmiz, Downey! A buď rád, že mám na práci něco důležitějšího, než ti ukázat, zač je toho loket. Jestli mi ještě jednou vstoupíš do cesty, tak je po tobě, rozumíš?“

Neotočil se. Kovboj však cítil, že by bylo lepší ho poslechnout. Chvatně vzal peníze ze stolu, nacpal si je do klobouku, strčil remington do pouzdra a vykročil ke dveřím.

Když zmizel, přišel ke Strongovi jeho kumpán. Oba další hráči mezitím odešli.

„Proč nepřijel Gap?“ chladně se zeptal Keno. „Musí přece vědět, že nejsi člověk, který by dokázal někoho zabít v poctivém souboji.“

Strong zbledl. Olízl si rty a podezřele trhl pravou rukou, kterou držel nad dřevěnou pažbou svého armádního koltu.

„Ty zatracený parchante!“ vyhrkl. „Věděls přece, že Slim je s koltem neschopný! Pročs ho oddělal? Jsi dost rychlý, mohls ho jen zranit!“

„Na to, aby mě zastřelil ze zálohy, byl schopný dost,“ klidně řekl Keno. „Vystřílel na mě celý zásobník a dokonce mě i trefil. Neměl jsem důvod pro nějaké speciální zacházení.“

Šikmo za sebou zaregistroval pohyb, neodvážil se však otočit. Byl ve střehu. Že by to byl třetí lovec bizonů? A kde zůstal Stumpy? Už měl dávno být u zadních dveří, Keno ho tam však neviděl.

Sevřel rty. Věděl, že už nemůže couvnout. Mike Strong s ním musel bojovat, pokud se chtěl vrátit k Mortonovi.

Na Stronga a lovce bizonů měl, proti třetímu muži, který byl někde za jeho zády, však byl bezbranný.

Mike Strong odkopl židli a sevřel pažbu revolveru.

„No co je?“ zasyčel. „Vytasíš, nebo chceš jenom vyčkávat?“

Keno kývl na lovce bizonů, který měl dlaň na pažbě koltu, který nosil vysoko na boku. Díky tomu nemohl být příliš rychlý, to však nyní ani být nemusel, protože Keno Stewart se musel plně soustředit na Mikea Stronga.

„Co tenhle?“ zeptal se. „Chcete na mě jít dva?“

Mike Strong se pohrdavě usmál.

„Proč ne?“ zachechtal se. „Vždycky přece u sebe máš toho kulhavého dědka. Kde vlastně je?“

Keno by dal všechno za to, kdyby to věděl. Co se se Stumpym stalo? Polil ho horký pot, když hleděl do Strongova obličeje, a když v jeho chladných, černých očích uviděl jiskry, věděl, že musí jednat rychle.

Byl rychlejší než Strong – mnohem rychlejší. Jeho Navy kolt ráže 36 jako by mu sám skočil do dlaně, a když vypálil poprvé, Mike Strong teprve zvedal hlaveň.

Keno se vrhl stranou a v pádu viděl, jak Mike Strong zavrávoral a koupil i jeho druhou kulku, která mířila na lovce bizonů. Armádní kolt Strongovi vyletěl z ruky a dopadl na podlahu pod nohy přihlížejících.

Proč ten chlápek za mnou nevystřelil?, pomyslel si Keno a v tom okamžiku třeskl výstřel. Byla to vysoká rána, která v žádném případě nemohla vyjít z pětačtyřicítky.

Keno se chtěl otočit, když viděl, jak se za Strongem objevil lovec bizonů. Držel svůj revolver v obou rukou, ale než mohl namířit na klečícího Kena, zadunělo to, jako by někdo vystřelil z děla.

Lovce bizonů odhodila kulka na Kena, který jen tak tak stačil uhnout stranou. Páchnoucí muž se vedle něho svalil na podlahu a Keno spatřil díru velkou jako pěst, kterou mu v rameni udělala kulka ze Stumpyho sharpsky.

Keno pohlédl k pultu.

Starý muž tam vrávoral a vypadalo to, jako by se předtím popral. Tvář měl od krve, na čele tržnou ránu. Usmíval se a vypadal přímo ďábelsky.

Keno rychle vstal a ohlédl se. Vytřeštil oči, když na podlaze uviděl muže v těžkém bizoním kožichu. Držel se za bok a očima, v nichž se zračila bolest, hleděl na Emily Catesovou, která v pravé ruce držela derringer, z jehož levé hlavně stoupal dým.

„No, co je, ty všiváku?!“ chraplavě vyhrkla. „Zkus ještě jednou střelit Keno Stewarta do zad! Mám ve svém derringeru ještě jednu kulku!“

Chlápek už to nezkusil. Rána v levém boku musela bolet jak čert.

Keno se na Emily usmál, a ta jeho úsměv opětovala. Pak zapomněla na rozpaky a zařvala na kolem stojící muže: „Odneste ty smradlavé zabijáky bizonů k doktorovi, než zhebnou!“

Keno přistoupil ke Strongovi. Zabiják seděl na podlaze a očividně nevěděl, kterou ze svých dvou ran by si měl ošetřit dřív. První z Kenových kulek ho trefila do levého boku, druhá do pravého nadloktí. Keno si byl jistý, že na to nezemře.

Široce se nad ním rozkročil.

„Vidíš, Strongu, že pro jednou troubu, který to s koltem neumí, nezabiju,“ chladně řekl. „I Slim mohl žít, kdyby to nezkusil ze zálohy. Jeď za Gapem a vyřiď mu, ať mě nechá na pokoji, jestli chce žít. Pověz mu, že nebudu přihlížet, jak pobíjí Čejeny. Na Powder River nemá co pohledávat. A pokud proti němu nezakročí plukovník Hailstone, tak si ho podám já.“

Mike Strong mu plivl pod nohy. V jeho bledé tváři se objevil úsměv, který se však do jeho očí nedostal.

„Dovoluješ si, protože Gap je pryč,“ vyhrkl chvějícím se hlasem. „Nemůžeš nám zabránit zlikvidovat Čejeny. Před pěti dny jsme zmasakrovali bandu jedenácti bojovníků. Ti zatracení chlápci si mysleli, že na nás mají. Ha! Měls je vidět! Nikdo z nich neunikl. Pawnee Jackson je skalpoval a tvrdil, že jeden skalp patřil Malému vlkovi, synu Šedého vlka. Doufám, že to pro tebe je dobrá zpráva.“

Keno zbledl. Malý vlk pracoval loni v létě jako kovboj na jeho ranči. Spřátelili se. Věděl, že jeho smrt Šedého vlka zasáhne a že se bude chtít pomstít.

Keno zvedl Navy kolt, který ještě pořád držel v ruce, a namířil Strongovi na hlavu.

„Měl bych to teď zmáčknout!“ procedil mezi zuby.

„Pusťte revolver!“ ozvalo se od vstupních dveří.

Keno se ani nemusel otáčet, aby věděl, kdo to je. Slyšel energické kroky. Ustoupil a pohlédl na plukovníka Hailstona, který byl vyparáděný jako vždycky. Za ním se objevila rudá tvář seržanta McCluskieho. Se zájmem se díval po raněných. Když viděl, že Keno Stewart je v pořádku, objevilo se v jeho tváři zklamání. Teprve zakrvácený obličej Stumpyho Pottera ho poněkud uspokojil.

„Co se to tu děje?“ zeptal se Hailstone.

„Ta otázka je špatná, Hailstone,“ řekl Keno. „Spíš byste se měl zeptat: Co se to tu dělo?“

„Seržante!“ zabručel Hailstone. „Pan Stewart je zatčen! Opět postřelil tři lidi…“

„Nesmysl!“ ozval se vysoký hlas a k plukovníkovi přišla Emily Catesová. „Strong začal. Chtěli se na něho vrhnout ve třech. Pan Stewart Stronga jenom poranil, i když měl všechny důvody provrtat mu kulkou hlavu. Jednoho z těch chlapů jsem postřelila já, protože se pokusil střelit pana Stewarta do zad. To samé platí i pro pana Pottera.“

Plukovník Hailstone mávl levou rukou, v níž držel rukavici, a krátce se ohlédl na seržanta McCluskieho. Ten okamžitě pochopil a postavil se mezi plukovníka a Emily.

„Vypadni, ty ňoumo!“ zaječela, když ji chytil za nadloktí a chtěl ji odtáhnout pryč. „Jestli mě nepustíš, taks mě očumoval naposledy, rozumíš?“

McCluskie strnul a zrudl. Všiml si plukovníkova zachmuřeného pohledu a nejraději by se propadl do země. Pustil Emily, jako by se o ni popálil. Naštěstí se nevydala znovu k plukovníkovi, ale ke Stumpymu Potterovi. Chtěla ho ošetřit.

Plukovník Hailstone se zeptal několika mužů, a když ti potvrdili výpověď Emily, zabručel: „V tom případě máte štěstí, Stewarte. Ale s okamžitou platností vám zakazuji vstup do Fort Laramie. Pokaždé, když se tu objevíte, jsou problémy. Zůstaňte na svém ranči na Niobraře nebo někde jinde! Do Fort Laramie už nevkročíte! Jestli se tu ještě někdy ukážete, zavřu vás a budete sedět, až zčernáte!“

Nečekal na odpověď, toporně se otočil a vyšel ze saloonu. McCluskie se vydal za ním. Muži v saloonu slyšeli, jak plukovník venku na verandě udílí pokyny.

Mike Strong se připlazil k pultu a vytáhl se po něm na nohy. Nebyl těžce raněn, silně však krvácel. Nejhůř na tom byl muž, kterého Stumpy trefil do ramene. Byl v bezvědomí a doktor, který se po chvíli objevil, ošetřoval nejdřív jeho, přestože kolem toho Strong dělal cirkus.

Emily omyla Stumpymu tvář. Starý muž klel a chvějícím se hlasem Kenovi vyprávěl, jak ho lovec bizonů, kterého Emily zneškodnila derringerem, na dvoře praštil hlavní revolveru do čela. Po tom ten chlápek oběhl budovu a vešel dovnitř předními dveřmi. Naštěstí se Stumpy včas probral a ještě mohl zasáhnout do boje.

Mike Strong a jeden z jeho kumpánů odkulhali ze saloonu. Třetího z nich museli odnést čtyři muži. Lékař je chtěl ošetřit naproti v nemocnici. Mike Strong vrhl na Kena výmluvný pohled.

Keno věděl, že teď bude muset mít krytá záda. Lovci bizonů byli lidé, kteří své oběti rádi zabíjeli z dálky, aby při tom sami neriskovali.

Stumpy Potter k němu přisunul sklenici whisky a Keno zaplašil myšlenky na Stronga a Gapa Mortona. Hodil whisky do sebe a pak zavrtěl hlavou, když mu barman chtěl dolít.

Znovu se rozletěly dveře a dovnitř vběhl McCluskie.

Zastavil se tři kroky za Kenem Stewartem, zapřel se rukama o boky, zaklonil svou hranatou hlavu a výhružně řekl: „Neslyšels, co řekl plukovník, Stewarte?“

„Ne,“ odvětil Keno s úsměvem. „Co řekl?“

Seržant zrudl, a když se Emily začala chichotat, zařval: „Drž hubu, ty couro!“

Keno cítil, jak se ho zmocňuje hněv, a řekl si, že McCluskie si vlastně už dlouho koleduje o výprask.

„Přece tu nechceš urážet dámu?“ zabručel.

„Haha!“ zvolal McCluskie a odplivl si. „Jestli je tohle dáma, tak já jsem arcibiskup z Dublinu!“

„Arciholomek možná jsi,“ řekl Stumpy a rychle do sebe hodil whisky. „Ale když nad tím tak přemýšlím, tak nejsi ani to. Jsi nula, hodíš se jen k tomu, abys plukovníkovi čistil boty. Jako seržant jsi směšný!

„Přesně!“ přisvědčila Emily. „Je směšný, to není chlap!“

To už bylo na seržanta McCluskieho příliš. Zařval, přiskočil ke Stumpymu a chtěl ho drapnout za límec. Náhle ho však kdosi chytil za zápěstí. A držel ho pevně, jako svěrák.

McCluskie se ohlédl a pohlédl do Kenových modrých očí. Chvíli byl překvapen Kenovou silou. Potom se jeho úsměv rozšířil a vesele řekl: „Přece se se mnou nechceš prát, Keno?“

Keno ho pustil a zavrtěl hlavou.

„Vlastně ne,“ odvětil. „Ještě nejsem ve formě. Ale když pomyslím, že bych z Fort Laramie odjel, aniž bych ti dal co proto, tak nemůžu odolat.“

„Ne v mém saloonu!“ zvolal barman. „Jděte ven!“

„Seržant McCluskie uhradí všechny škody,“ řekl Keno Stewart s úsměvem. „Že, Abe?“

„Jasně,“ odvětil seržant. „Jenom za doktora budeš muset zaplatit sám.“

Ještě to ani nedořekl a už se rozmáchl k mohutnému háku, kterým by Kena poslal k zemi, kdyby mu neuhnul. Jenže Kenovi stačil úkrok a McCluskie ho nezasáhl.

Seržant zavrávoral, protože do úderu vložil všechnu svou sílu, zakopl o Kenovu nohu a narazil hlavou do mosazného pažení baru. Ozval se dutý zvuk a Keno si nebyl jistý, zda ho vydala mosazná roura, nebo McCluskieho hlava.

McCluskie se složil na zem. Když barman uviděl ohnuté pažení, zaúpěl a oči se mu podezřela zaleskly. Sklonil se a začal hladit vyleštěný kov.

Keno už si myslel, že seržant vydrží méně, než předpokládal, ale McCluskiemu to trvalo jen několik vteřin a probral se. Vyskočil, ale zapomněl, že sedí pod pažením, a opět hlavou narazil do mosazné trubky, která se teď prohnula směrem nahoru. Takže šel znovu k zemi.

Barman řval jak tur. Povolily mu nervy. Sáhl pod pult a vytáhl parkerovku s uřezanými hlavněmi.

„Já vás oddělám!“ řval. „Ven z mého saloonu! Perte se venku, nebo si pro mě za mě ničte plukovníkovu kancelář, ale ne můj bar!“

McCluskie se opatrně odplazil několik yardů od pultu a teprve pak vstal. Musel se dvakrát otočit, než uviděl Kena, který tam klidně stál.

Keno se usmíval od ucha k uchu.

„Ani do tebe nemusím bušit, Abe,“ řekl. „Sám ses vyřídil.“

McCluskie zařval jako postřelený lev. Zvedl pěsti a vrhl se na Kena. Opět však minul. Ať se snažil, jak se snažil, Keno vždycky uhnul. Byl jako tančící derviš. Reagoval rychleji než McCluskie, který tomu stále nemohl uvěřit.

Chvíli stál těsně před vstupními dveřmi a oddechoval. Krví podlitýma očima hleděl na Kena.

„Sakra, zůstaň už konečně stát, ty zbabělče!“ zařval. „Bojuj jako muž a neutíkej mi pořád!“

„Já přece neutíkám,“ odvětil Keno s úsměvem. „Jsem tady. Ale nejsem tak blbý, abych se nechal mlátit. Vidím, že nemůžeš popadnout dech, Abe. Vzdáváš se?“

Abe McCluskie nevěděl, jestli se má smát nebo plakat. Ten chlápek ho ani jedenkrát netrefil a ptá se ho, jestli se nechce vzdát!

„Já ti utrhnu uši, ty bastarde!“ zvolal a opět se rozmáchl. Tentokrát se ho pokusil trefit oběma pěstmi, protože si řekl, že jednou z nich zasáhnout musí. Jenže

Keno se přikrčil, a když McCluskie opět minul, bleskově vstal a udeřil.

Bolest mu projela až do ramene, když seržanta praštil do brady. McCluskie proletěl dveřmi a verandou.

Snažil se zastavit a mával při tom rukama, ale klopýtl a svalil se ze schodů. Zastavil se deset yardů od verandy.

Keno otevřel dveře a vyšel ven. McCluskie k němu vzhlédl a v jeho očích se zračil hněv.

Rychle se posbíral ze země, a když uslyšel kroky, otočil hlavu. Odevšad se sbíhali vojáci, kteří si to nechtěli nechat ujít.

Seržant sevřel rty. Mlčel. Věděl, že teď jde o jeho reputaci. Kdyby v boji proti Kenovi Stewartovi nezvítězil, možná by se ho přestali bát i ostatní.

Opět pohlédl na Kena a vydal se k němu. Pak se mu ve tváři objevilo překvapení, protože viděl, že Stewart se nezastavil a jde přímo k němu.

Srazili se jako dva kolosy. Keno byl stále rychlý a Irčan ho trefil jen několikrát. Keno se s ním nemazlil. Byl si vědom, že kavaleristé z Fořt Laramie od něho něco očekávají, a když pomyslel na plukovníka Hailstonea, začal jím lomcovat vztek. Uvědomoval si, že ten výprask je ve skutečnosti určen plukovníku Hailstoneovi, ne McCluskiemu.

Keno rychle zjistil, že McCluskieho Achillovou patou je trup. Hlavu měl jako z oceli. Takže ho párkrát praštil do břicha a seržant byl vyřízený.

McCluskie viděl svého protivníka jako v rudé mlze. Už ho nedokázal trefit. Na nohou ho držel jen smích okolostojících vojáků.

Keno o dva kroky ustoupil. Viděl, jak McCluskie naslepo bije kolem sebe. Teprve po chvíli si seržant všiml, že jeho sok už tam není. Sklonil pěsti a v té chvíli dostal ránu do boku, která mu vyrazi la dech. Zaúpěl, šel do kolen, chvíli se potácel a pak klesl do písku.

Vypukl nepopsatelný jásot. Ve Fort Laramie asi nebyl voják, který by McCluskiemu takovou nakládačku nepřál.

Keno se prodral davem ke svému appaloosovi, který stál před obchodem. Opodál stál šedivý osadník a hleděl na něho, jako kdyby zmasakroval dívčí sbor. Mladá žena vedle něho se otočila, když ucítila jeho pohled, a Keno jen pokrčil rameny.

Trochu litoval, že se nechal vyprovokovat. McCluskieho mu bylo líto, ale řekl si, že mu takový výprask neuškodí. Aspoň poznal, jak se cítili lidé, které zbil sám.

Stumpy Potter už seděl v sedle svého pinta a podával appaloosovi uzdu.

„Spokojený?“ zeptal se starý muž.

Keno pokrčil rameny a mlčel. Vyšvihl se na appaloosův hřbet, otočil ho a projel kolem osadníka a mladé ženy, aniž na ně pohlédl.

Když se po chvíli ohlédl na Stumpyho, viděl, že mladá žena se za ním dívá. Rychle se otočila, jako by ji přistihl při něčem nekalém. Usmál se. Určitě se jí to, co právě provedl, nelíbilo, ale přesto ji jeho mužná síla zjevně zaujala.

Stumpy si opět odplivl, když míjeli povozy, na něž osadníci nakládali zboží. Keno měl zvláštní pocit, když pomyslel na Šedého vlka. Nepochyboval, že si nedá pokoj, dokud nepomstí smrt svého syna.

+ + + + +

„Strongovi to bude pár dnů trvat, než zas bude moct do sedla,“ řekl Stumpy a uřízl kousek svíčkové, kterou opékal nad ohněm.

Keno zavrtěl hlavou. Nevěřil, že Mika Stronga těch pár šrámů zastaví. Věděl, že Gap Morton bude chtít vědět, co se ve Fort Laramie dělo.

Jenže Strong nebyl problém, který ho trápil. Neustále musel myslet na mladou ženu s blond vlasy a modrýma očima. Dosud nepřemýšlel o tom, jestli osadnickým trekům hrozí nebezpečí ze strany indiánů. Běloši chtěli rudochům vzít jejich zemi, a ti měli právo se bránit.

Ale představa, že by při tom mohla zahynout tato žena, ho vyděsila.

„Co myslíš, Stumpy,“ řekl v zamyšlení, „co udělá Šedý vlk, až skončí smuteční obřady za Malého vlka?“

Stumpy vyplivl kus tabáku do ohně.

„Co asi?“ zabručel. „Jestli ti zatracení osadníci budou poblíž, tak je zmasakruje. A bude na to mít právo. Proč ti lidi nezůstanou tam, odkud přišli?“

Keno přikývl.

„Přesně toho se bojím,“ řekl. „Rozumím žalu Šedého vlka nad smrtí jeho syna. Ale jestli zaútočí na trek, nebude to znamenat jen zkázu jeho kmene, ale celého čejenského a siouxského národa. Armáda vytáhne a do zimy je zdecimuje tak, jako ještě nikdy.“

Stumpy pokrčil rameny.

„Ti už zažili dost masakrů, než aby je ještě něco mohlo zastrašit,“ odvětil.

Keno si vložil do úst kousek masa a začal ho žvýkat. Když ho spolkl, tiše řekl: „Měli bychom se postarat o to, aby Čejeni a Šedý vlk mohli zažít ještě pár klidných zim.“

Stumpy vzhlédl.

„Chceš pobít kavaleristy?“ zeptal se. „Nebo všechny bělochy?“

„Nesmysl!“ řekl Keno. „Chci jen Šedému vlkovi položit k nohám vraha jeho syna. Pak nebude mít důvod přepadnout trek a strhnout svůj lid do záhuby.“

Stumpy na něho pohlédl. Nějakou dobu mlčel, potom se mu v očích opět objevily jiskry.

„Gap Morton má víc než dva tucty mužů,“ řekl. „Jak je chceš všechny vyřídit?“

„Někdo by měl Šedému vlkovi povědět, jak bojují Apači,“ klidně řekl Keno. „Zatím to jeho bojovníci zkoušeli vždycky jen s frontálním útokem. Není divu, že proti dalekonosným puškám bělochů neměli šanci. Musejí je likvidovat po jednom, vždycky někoho zneškodnit a zase zmizet.

„To řekni Psímu vojákovi, Kojotovi nebo Červenému štítu,“ odtušil Stumpy. „Vysmějí se ti a řeknou, že jsi zbabělec.“

Keno přikývl. Znal hrdost čejenských bojovníků. Občas však hrdost byla luxusem, který přinášel neštěstí. Čejeni byli přesvědčení, že pro statečného bojovníka se ve věčných lovištích místo vždycky najde.

„Nemám chuť čekat celou zimu na to, až se objeví Morton,“ náhle řekl Keno.

„Takže ty ho chceš najít?“ zeptal se Stumpy a usmál se. „Myslíš, že když Gapu Mortonovi půjdeš po krku, tak Čejenům pomůžeš? Nebo mi chceš namluvit, že máš z Gapa strach?“

Keno věděl, že mu nemůže nic předstírat.

„Tak dobrá,“ řekl. „Myslím, že jsem Šedému vlkovi zavázaný. Kromě toho byl Malý vlk mým přítelem. To je dost důvodů na to, abych ty zabijáky potrestal, i když si při tom znepřátelíme armádu.“

„Myslíš, že Gap Morton s armádou spolupracuje?“

„Každopádně si jdou na ruku,“ přidušeně odvětil Keno. „Plukovník Hailstone by jinak musel Gapa Mortona a jeho za bijáky vyhnat už po prvních masakrech na Powder River. Neudělal to. Stejně tak nevaroval diggery, že nemají jezdit do Black Hills. Jestli příští rok skutečně přitáhne Custer, bude to začátek konce Paha Sapa. Potom už bílé zlatokopy nic nezastaví.“

„Všichni podceňují Rudého oblaka,“ zamumlal starý muž. „Toto nedovolí. Myslí si, že už nemá zuby, ale je to moudrý starý muž, který ví, co chce. I Déšť ve tváři, Šílený kůň, Gall a Sedící býk vědí, že boj je nevyhnutelný, pokud jim běloši chtějí vzít Paha Sapa.“

Keno pokrčil rameny.

„Co tím dokážou, když nad armádou jednou zvítězí?“ tiše se zeptal. „Jenom tím armádu rozzuří. Běloši to budou považovat za popud k válečnému tažení. Jsi snílek, jestli si myslíš, že indiánům se podaří proti bělochům prosadit. Tu možnost propásli, když do Ameriky přijeli první osadníci. Tenkrát je měli zahnat do moře. Dnes už jim odpor přinese možná tak jen krátkou chvíli hrdosti a zadostiučinění, ale tím jenom urychlí svůj zánik.“

Stumpy na to nic neřekl a tvářil se trucovitě. Keno na něm viděl, že si nechce přiznat, jaká je realita.

Dlouho mlčky seděli u ohně, který pomalu dohasínal. Pak si šli lehnout.

Keno držel v rukou pušku. Nebál se zvířat nebo indiánů. Byli však jen třicet mil od Fort Laramie a v okolí bylo dost dvounohých dravců, kteří by se nerozpakovali zabít spícího člověka.

Spal neklidně. Ve snu viděl tváře Malého vlka a Gapa Mortona, Mika Stronga a McCluskieho. A mezi nimi se neustále objevovaly jasné modré oči světlovlasé ženy, která stála vedle vysokého šedivého osadníka.

+ + + + +

Postupovali krajem kolem Powder River. Vítr jim vanul do tváří a Keno měl pocit, jako by ho bodaly tisíce malých jehliček.

Stumpy Potter mlčel. Cítil, proč se Keno nechce vzdálit od Bozemanské stezky, a nelíbilo se mu to.

Osadnický trek byl jen několik mil za nimi. Minul Fort Fetterman a nyní táhl podél Salt Creeku k Powder River.

Dosud nepotkali ani Čejeny, ani Gapa Mortona a jeho lovce bizonů. Keno však byl přesvědčen, že už to nebude trvat dlouho.

Den byl ještě mladý. Nad zemí se vznášela mlha, na trávě zůstala rosa.

Keno zvedl hlavu, když viděl, že Stumpy naslouchá. Měl uši jak lasička.

„Co je?“ zeptal se Keno.

Stumpy se zachmuřil. Chvíli mlčel, ale potom řekl: „Výstřely.“

„Bizonobijky?“

Stumpy zavrtěl hlavou.

„Za námi,“ řekl. „Zní to jako přestřelka.“

Keno prudce trhl hlavou a nastražil uši. Chvíli to trvalo, potom i on uslyšel střelbu. Znělo to, jako by někdo házel malé kaménky na plechovou střechu.

„Karavana!“ vyhrkl a otočil appaloosu.

„Hej!“ Stumpy se zděsil. „Kam chceš jet?“

„Ke karavaně, kam asi?!“ zvolal Keno. „Co sis myslel?“ Kopl appaloosu patami a zvíře vyrazilo.

Odpovědi se nedočkal, a když Keno ujel sto yardů, pobídl svého pinta a rozjel se cvalem za ním.

Výstřely byly stále zřetelnější. Keno zatnul zuby. Lomcoval jím hněv, když pomyslel, že tam umírají lidé jen proto, že Gap Morton kvůli zisku ignoruje práva druhých.

Hlavou se mu honily myšlenky. Věděl, že jeho život se změní, pokud do tohoto boje zasáhne. Pro Čejeny to samozřejmě bude nepochopitelné, říkal si, když se postavím proti nim a přijdu tak o svůj ranč na Niobraře. Věděl, že Stumpy měl pravdu a že by bylo lepší se do přestřelky nemíchat, ale nemohl jinak. Osadníci Mortonovy zločiny nespáchali.

Vyjel na jeden kopec a odtud uviděl kryté povozy, které stály v kruhu. Slyšel ječení bojovníků, kteří neustále útočili. Nebyli to jen Čejeni, nýbrž i Siouxové. Jen občas vystřelil někdo z osadníků. Buďto už neměli střelivo, nebo byl jejich vůdce prozíravý.

Keno vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku a několikrát za sebou vystřelil. Rány ještě ani nedozněly, když vedle něho zaduněla Stumpyho sharpska.

Dole před povozy šel k zemi indiánský poník. Jezdec sletěl, ale hned ho k sobě vzal jeden z jeho druhů.

Mezi útočníky chvíli nastal chaos. Naštěstí osadníci nestříleli.

Keno viděl, jak se bojovníci radí, co mají dělat. A potom vyrazili – přímo ke Kenovi a Stumpymu.

Starý muž si odplivl.

„To máš z toho,“ zamumlal. „Šílenému losovi se nebude líbit, cos udělal.“

Keno přikývl. Věděl, že horší už to být nemůže. Šílený los byl horká hlava, kterého nedokázal zkrotit ani Rudý oblak. Mladému bojovníkovi stoupala krev do hlavy, když viděl bělochy. Nenechal se v tom nijak omezovat. Keno ho však pokárat nemohl, ač by to udělal velmi rád.

Šílený los byl horkokrevný, a proto Keno počítal s nejhorším.

Přesto zůstal klidně sedět v sedle appaloosy a zvedl pravou ruku, když bojovníci před ním a před Stumpym zastavili poníky. Zuřili. Rozčileně volali jeden přes druhého. Šílený los zastavil svého světlého, pestře pomalovaného poníka až na poslední chvíli a oštěp, který držel v pravé ruce, se mihl jen několik coulů od Kenova obličeje.

Keno se nepohnul. Hledal Dva havrany, mladého bojovníka z kmene Šedého vlka, který byl přítelem Malého vlka.

„Šílený los je horkokrevný jako vždycky,“ řekl jasným hlasem a výkřiky bojovníků utichly. „Bojí se slov, proto bodá a střílí ještě předtím, než jeho protivník může promluvit.“

„Bílý pse!“ zvolal Šílený los a zvedl oštěp. Než jím však mohl zaútočit, vyrazil mu ho Stumpy sharpskou z ruky.

Ke Kenovi přijel Dva havrani. Jeho tvář byla celá rudá, v očích měl rozhořčení.

„Víš, že Malý vlk je mrtvý, bratře?“ zvolal. „Zavraždili ho proradní běloši!“

Keno přikývl.

„Vím, že byl zavražděn,“ odvětil klidným hlasem. „Jenom jsem nevěděl, že toto jsou vrahové.“ Kývl ke karavaně.

„Všichni běloši jsou vrahové!“ zvolal Šílený los, který opět zvedl svůj oštěp, aniž při tom seskočil ze svého poníka.

„Zima je přede dveřmi, Dva havrani,“ dodal Keno, aniž by se staral o Šíleného losa. „Raději byste měli jet na lov, jestli nechcete mít v zimě hlad. Bizoni už táhnou na jih a bílí lovci je pobíjejí. Měli byste myslet na své squaw, děti a starce a nepřepadat nevinné bělochy, kteří jen táhnou po Bozemanské stezce jinam.“

Bojovníci náhle utichli a Dva havrani sklonil hlavu. Chvíli to trvalo, než něco odvětil.

„Často jsme se pokoušeli lovce bizonů zahnat,“ tiše řekl, „ale jejich zbraně zabili mnoho našich bojovníků. Nedo kázali jsme zastřelit ani jediného z nich. Chrání je zlý duch.“

Keno zavrtěl hlavou.

„Nikdo je nechrání,“ odvětil. „Jenom mají lepší zbraně než vy. Takže s nimi musíte bojovat jinak než s ostatními nepřáteli. Vůdce těch mužů je i můj nepřítel. Přísahal, že mě zabije, protože jsem zastřelil jeho bratra. Nechci čekat, až mě střelí do zad. Hledám ho a jeho lidi, a až ho najdu, tak ho zabiju.“

Hleděl na bojovníky před sebou a viděl, že pochopili, co po nich chce.

„Tam, kde jsou tito muži, jsou i bizoni,“ dodal naléhavým tónem. „Najděte mi ty muže. Sledujte je, ale neútočte na ně. Pak mi dejte vědět a já vám ukážu, jak je můžete porazit.“

Dva havrani přikývl.

„Jsou to vrahové Malého vlka a mnoha mých bratrů,“ tiše řekl. „Udělám, co navrhuješ, Keno. Promluvím s Šedým vlkem. Myslím, že bude spokojený, až vrahy Malého vlka potrestáme.“

Zvedl ruku a dal tím znamení k odjezdu. Šílený los byl celý rudý. Nelíbilo se mu, že přerušili útok na osadníky. Sliboval si od něj snadnou kořist. Když se však ostatní vydali za Dvěma havrany, nezbývalo mu nic jiného než jet za nimi.

V jisté vzdálenosti se ještě jednou otočil a zahrozil Kenovi a Stumpymu oštěpem.

Starý muž se zašklebil. „Jednoho dne si tě bude chtít podat,“ řekl.

Keno pokrčil rameny a pobídl svého appaloosu. Pomalu jeli dolů k povozům. Stumpy tiše klel. Nikdy by si nebyl pomyslel, že jednou bude zachraňovat farmáře před Čejeny a Siouxy.

+ + + + +

Statný farmář s tvrdýma očima si Kena Stewarta měřil pohledem. Očividně to byl vůdce těch lidí. Stáli za ním a nedůvěřivě hleděli na oba muže, kteří ještě před chvílí vyjednávali s indiány.

Keno Stewart se tam rychle rozhlédl, ale mladou ženu s blond vlasy mezi nimi neviděl. Zato spatřil mladíka s remingtonem, který mu vděčil za svůj život a také za své peníze.

Mladík měl jako jediný z nich přátelský výraz v očích.

„Nejste tu vítán,“ řekl vůdce osadníků tvrdým hlasem. „Nemáme rádi pistolníky, rváče a přátele indiánů.“

Keno se nenechal vyvést z klidu. Usmál se a odvětil: „Nepožaduju po vás, abyste mě měli rádi, pane. Ale trocha rozumu by vám neuškodila, jestli chcete do Heleny dorazit živí.“

Obr mu odpověděl mávnutím rukou. Půl tuctu mužů s puškami v rukou přišlo k němu.

„Vidíte, co si o vás myslíme, pane,“ řekl obr. „Zmizte, nepotřebujeme vás!“

„Mohl bys jim aspoň poděkovat za to, že indiány přesvědčili, aby nás nechali na pokoji,“ ozval se vysoký hlas za Kenem.

Keno se ohlédl. Cítil, jak mu přeběhl mráz po zádech, když spatřil blond ženu. Stála na stupátku jednoho z vozů a hleděla na něho.

„Nemíchej se to toho, Saro!“ zvolal obr. „Toto je věc mužů!“

„Proč by měly ženy mlčet, když muži mluví nesmysly?“ odvětila.

Několik farmářů, kteří stáli za obrem, začalo nespokojeně mumlat.

„Měl bys své dceři přitáhnout uzdu, Olivere,“ řekl jeden z nich.

Vůdce osadníků na to nereagoval. Lehce sklonil hlavu a řekl: „Zajímalo by mě, o čem jste s rudokožci mluvil.“

Keno se na ženu usmál. Její zásah přiměl jejího otce k tomu, že začal přemýšlet.

„To je na delší vyprávění, pane,“ odvětil. „Možná byste měl dát pokyn k odjezdu, abyste neztráceli čas, protože zima je tu co nevidět. Po cestě vám povím, co se děje na Powder River.“

Osadníci nějakou dobu váhali, než vyjeli. Většina z nich příteli indiánů nevěřila a jeden dokonce vyslovil podezření, že Stewart s rudochy spolupracuje a že je chce nalákat do pasti.

Stumpy měl sto chutí mu jednu vrazit, ale Keno mu v tom včas zabránil.

Oliver Burke, vůdce farmářů, kteří měli namířeno do Idaha, si klidně vyslechl Kenův příběh. Byl skeptický, ale jeho nedůvěra už nebyla tak velká jako předtím.

Keno se rozhodl, že karavanu doprovodí až k Fort McKinney. Nevěřil, že jim na sever od pevnosti bude hrozit nebezpečí.

Večer se se Stumpym utábořil stranou osadníků. Jejich nepřátelství bylo ještě příliš velké a Keno neměl chuť poslouchat jejich nenávistné poznámky.

Stumpy před setměním odjel na svém pintovi na výzvědy. Dělal to vždycky. Nechtěl, aby ho někdo zaskočil ve spánku.

Keno rozdělal oheň a uvařil kávu. Právě ji nabral do hrnku, když tu za sebou uslyšel šramot. Bleskově trhl rukou k Navy koltu a namířil ho na stín, který se vynořil ze tmy.

Zrudl, když viděl, že to je ta mladá žena, Sara. Byl rád, že ho v té tmě nemohla vidět. Rychle zase kolt schoval.

Chvíli tam vyděšeně stála, pak přišla k němu. V záři ohně byla ještě hezčí než přes den. Měla opět prosté plátěné šaty, v nichž ji viděl už ve Fort Laramie. Zřejmě žádné jiné neměla.

„Nebudete mít těžkosti se svými lidmi, když se budete bavit s přítelem indiánů?“ zeptal se pohnutým hlasem a už ve chvíli, kdy to vyslovil, toho litoval.

Očividně však nebyla uražená. Posadila se k ohni a usmála se na něho.

„Rozumím vaší rozmrzelosti, pane Stewarte,“ řekla, „ale i vy nás musíte chápat. Jsme mírumilovní farmáři a člověk jako vy, který revolverem střílí na lidi a bije je pěstmi, nás děsí.“

Keno se taky usmál.

„Vaši muži se nikdy neperou?“ zeptal se.

„Ale ano,“ odvětila. „Jenže u nich to vypadá neškodně. A vy jste toho ubohého seržanta málem zabil.“

Keno se rozesmál.

„Hlavně to McCluskiemu neříkejte, slečno Burkeová,“ řekl. „Seržant by se hanbou propadl do země. Víte, že McCluskie už zmrzačil nejméně tucet vojáků? Myslím, že v pevnosti nebyl nikdo, kdo by mu ten výprask od srdce nepřál.“

Povzdechla.

Chvíli mlčeli, pak se tiše zeptala: „Je to pravda, co jste mému otci vyprávěl o Čejenech a Siouxech?“

Povytáhl obočí.

„Proč bych měl lhát?“

„Och, tak jsem to nemyslela,“ vyhrkla. „Jen – slyšela jsem toho o indiánech tolik, než jsme vytáhli z Kentucky. A vyznělo to jinak než z vašich úst.“

„To jsem si mohl myslet,“ řekl s úsměvem. „Pro většinu bělochů nejsou rudokožci nic než primitivní divoši, kteří se navzájem pobíjejí, pokud zrovna nemasakrují bělochy.“

Přikývl. „Ano, tak nějak. Ale vy je znáte lépe. Chci od vás slyšet, jací jsou doopravdy.“

Pohlédl na ni. Měl pocit, že ji nezajímají ani tak indiáni, jako on.

Usmál se a řekl: „Jste velmi hezká, Saro.“ V rozpacích sklonila hlavu. Položil jí ruku na rameno a cítil, jak se zachvěla. Potom se prudce zvedla, zaklonila hlavu a s jiskrami v očích na něho pohlédla.

„Nemáte důvod o mně smýšlet špatně, pane Stewarte!“

Rovněž vstal.

„Nesmýšlím o vás špatně, Saro,“ tiše řekl. „Jen si myslím, že občas dojde k setkáním, která vyvolají nepoznané pocity.“ Opět k ní přistoupil a chytil ji za ruku. Nebránila se. „Když jsem vás ve Fort Laramie uviděl poprvé, Saro, viděl jsem vás tak jako zatím žádnou ženu. Víte, že Čejeni a Siouxové jsou moji bratři. Nemyslím, že bych se o váš trek zajímal, kdyby nebylo vás.“

Hleděla na něho svýma velkýma očima. Zvedla ruku k jeho obličeji a lehce se dotkla jeho tváří a rtů.

„Keno,“ zašeptala.

Cítil její teplé tělo, její plná, pevná ňadra pod plátěnými šaty. Náhle ji strhl k sobě a vášnivě ji políbil. Byl to gejzír pocitů, jaký dosud nezažil.

Pustili se teprve po minutě, zůstali však při sobě, drželi se a naslouchali tichým zvukům, které zněly od tábora.

Keno nevěděl, co má říct. Tušil, že to je chvíle, kdy se má muž ženy zeptat, zda s ním chce žít a sdílet s ním dobré i zlé.

Věděl však i to, že tuto otázku jí položit nesmí. Kdo je? Co má? Malý ranč na Niobraře? Ne, věděl, že jeho budoucnost je ohrožena zlatou horečkou. A ženu do tohoto nebezpečí zatáhnout nesmí.

„Proč nic neříkáš, Keno?“ zeptala se a on v jejím hlase slyšel strach.

Odkašlal si. Nejraději by utekl. Jak jí má vysvětlit, že ji nesmí ohrozit? Nerozuměla by mu, myslela by si, že mu jde jen o krátké dobrodružství.

„Keno,“ zašeptala, „možná se zítra uvidíme naposledy. Myslím, že tě miluju. Nemůžeme…“ Selhal jí hlas. Cítil, jak se jí rozechvěla ramena, a přitáhl ji k sobě.

S něžností, jakou by do sebe nikdy neřekl, ji pohladil po vlasech.

„Saro, miláčku,“ chraplavě řekl. „Nevím, jestli by bylo správné ti teď něco slibovat. Mám před sebou těžkou cestu, na jejímž konci mě možná čeká smrt. A nechci, abys musela oplakávat muže, kteréhos ani pořádně nepoznala. Vím, že chcete zimu strávit v Heleně. Slibuju ti, že objevím, než na jaře vyjedete. Kdybych nepřijel, tak to znamená, že už nejsem naživu…“

Rozplakala se a přitiskla obličej k jeho široké hrudi. Cítila se nešťastná jako ještě nikdy.

+ + + + +

Půda se chvěla, jako by tam vybuchla sopka. Ozývaly tlumené rány velkorážních pušek.

„Střílejte!“ řval Gap Morton a mával rukama. Měl na sobě vestu z bizoní kůže.

Údolím cválalo tisícihlavé stádo bizonů. Na úbočích svahů stáli Mortonovi lovci, kteří stádo ostřelovali. Pušky měli postavené na podpěrách, aby mohli lépe mířit. Někteří z nich měli ještě předovky, stříleli však stejně rychle jako ostatní.

K obloze stoupal kouř z výstřelů. Výkřiky mužů, třesk výstřelů a řev zasažených zvířat se mísily v děsivou kakofonii.

Splašená zvířata běžela údolím. Jejich kopyta rozrývala půdu, všude létaly drny.

Gap Morton stále střílel. V jeho zarostlé tváři byl ďábelský výraz. V té chvíli ho nezajímala vyhlídka na zisk, ale jen střílení a zabíjení. Rozesmál se pokaždé, když trefil bizona.

Masa bizonů se valila údolím, které pro stádo znamenalo zkázu. Zůstávaly po ní jen mršiny. Na stovky yardů nebylo vidět nic jiného.

Na konci údolí se ještě střílelo, když se Gap Morton narovnal a levou dlaní si přejel knír. Zamával svou velkorážní puškou značky Martini nad hlavou a zvolal: „To byl lov, lidi!“

V údolí se vznášel kouř, který se pomalu rozplýval ve větru.

Na scéně hrůzy se rozhostilo ticho. V dáli odezníval dusot bizonů.

Lovci po obou stranách údolí sebrali pušky a vydali se k postříleným bizonům.

Do ticha se náhle ozvalo skřípění kol vozů. Zpoza jednoho návrší vyjely tři těžké povozy. Každý táhlo šest mezků. Ozývalo se práskání bičů.

Mortonovi supi, stahovači, dorazili na místo, aby dokončili dílo zkázy. Jeden z vozů zastavil u prvních mršin, ostatní jely dál.

Gap Morton ostře hvízdl a o něco později se v údolí ozval dusot koní. Přijel Billy Morton se svým stádem. Jeho mladá tvář zrudla rozrušením.

„Gape!“ zvolal, když přijel blíž. „To je ten nejlepší lov, jaký jsme kdy měli! To je určitě na tři sta bizonů!“

Gap spokojeně přikývl. Viděl, jak stahovači velkými noži rozřezávají kůži bizonů, jak z ní zkušenými grify strhávají maso. Až po ramena byli od krve.

Střelci přicházeli ke Gapovi. Ti neměli na práci nic jiného než střílet. Nikdy se nešpinili se stahováním.

Gap Morton počkal, až přišli všichni.

„Dobrá práce, chlapci,“ řekl. „To nám vynese spoustu peněz. Ale teď zase všichni na svá místa. Zajistěte údolí ze všech stran. Nevěřím sice, že rudokožci jsou poblíž, ale jistota je jistota.“

Muži přikývli, šli ke svým koním a nasedli. Věděli, že Gap Morton měl pravdu. Zažili už několik čejenských útoků a pokaždé je odrazili, protože byli ostražití. Když rudochy včas odhalili, byli se svými bizonobijkami neporazitelní.

Gap Morton mávl na svého bratra.

„Trochu se tu porozhlédneme,“ řekl. „Možná se bizoni brzy zastaví a my budeme moct za nimi, až tu budeme hotoví. Kromě toho musí být Mike na cestě sem. Vlastně jsem ho čekal už včera.“

„Doufám, že se ve Fort Laramie nic nestalo,“ řekl Billy.

Gap Morton se na svého bratra zašklebil.

„Myslíš, že Stewart dostal i jeho?“

Billy pokrčil rameny.

„Mike si nedává pozor na jazyk,“ řekl. „A jednou ho za to někdo oddělá.“

Gap Morton se usmál. „Ty to každopádně nebudeš, prcku.“

„Neříkej mi pořád prcku!“ vyhrkl Billy.

Gap Morton si Billyho nevšímal, vyšvihl se do sedla svého plaváka a vyjel po stopě bizonů na konec údolí.

Ve vzduchu se ještě vznášel prach, bizony však už vidět nebylo. Gap Morton za sebou slyšel dusot, ale neotočil se. Pomyslel na Slima, svého druhého bratra, který už měl lovu bizonů plné zuby a vydal se s Garym Houstonem hledat zlato. Varoval ho, ale Slim si vždycky dělal, co chtěl.

V Mortonových očích se objevil chladný lesk, když pomyslel na muže, který zabil Slima. Znal Kena Stewarta z Cheyenne. Tehdy si šli z cesty, ale Gap

Morton na něho měl od začátku pifku. Lidé, které se přátelili s indiány, mu byli solí v očích.

Jeli skoro tři hodiny, když objevili dlouhou karavanu, jež pomalu táhla k brodu Powder River severně od Salt Creeku.

Gap Morton zastavil plaváka a pohlédl k povozům. Potom se rozhlédl po okolí. Byl přesvědčen, že rudokožci takový trek nenechají bez povšimnutí, neviděl však ani jediného indiána.

Uklidněn klesl do sedla a vydal se na jih. Nechtěl, aby ho osadníci viděli. Nikdo nemusel vědět, že tak blízko Bozemanské stezky loví bizony a ohrožuje tím bezpečnost dopravy.

Billy oba jezdce spatřil první. Upozornil na ně Gapa a přivřel oči. Ten je uviděl, až už byli tři sta yardů od nich. Potom řekl: „To je Mike. Ale sedí v sedle nějak divně.“

Gap něco takového už viděl. Pobodl plaváka ostruhami a vyrazil k oběma jezdcům, kteří zastavili svá zvířata a čekali, až Gap Morton a jeho bratr Billy budou u nich.

Gap Morton se zachmuřil, když poznal, že oba muži jsou postřelení.

„Sakra, Miku!“ vyhrkl. „Co to má znamenat?“

Mike Strong se sténáním seskočil. Jízda mu dala zabrat. Rány na boku a na pravém nadloktí bolely jak čert a po cestě si mnohokrát pomyslel, že by možná bylo lepší poslechnout doktora a ještě pár dnů zůstat v posteli.

„Keno Stewart,“ rezignovaně řekl. „Objevil se ve Fort Laramie. Mysleli jsme si, že je sám, jenže byl tam i Stumpy a navíc mu pomohla jedna coura ze saloonu. Cal koupil její kulku do boku.“

Gap zaklel a zařval na Billyho: „Neškleb se, sakra, nebo ti jednu vrazím!“

I on seskočil ze sedla. Rozzuřeně pohlédl na Mika Stronga a řekl: „A Keno Stewart samozřejmě vyvázl bez úhony?“

Mike Strong pokrčil rameny.

„Je s koltem rychlý,“ řekl. „Podcenil jsem ho. Dal mi co proto.“

„Jo?“

Mike Strong se usmál. „Chce tě navštívit a oddělat, jestli nezmizíš z Powder River. Když jsem mu pověděl, jak jsme odpravili Malého vlka a jeho lidi, byl bledý jak stěna. Jestli se nepletu, tak už je někde tady a hledá tě. To ti ušetří spoustu času, Gape.“

„Jsi kretén!“ vyhrkl Gap Morton. „Jestli tu něco nepotřebujeme, tak je to Keno Stewart a ten zatracený mrzák, ze kterého se brzy stane Čejen! Jestli se spřáhnou s rudochy, tak to s námi bude vypadat špatně.“

Billy se zachechtal a Gap se už chtěl otočit a jednu mu vrazit, když tu uslyšel zasvištění.

Vykřikl a vrhl se k zemi. Ještě během pádu viděl, jak se Billymu do hrudi zabodl dlouhý šíp.

V té chvíli Gap Morton poznal, že revolver, který vytáhl z pouzdra, mu příliš nepomůže. Vyskočil a přiběhl k plavákovi, aby ze sedlového pouzdra vytáhl bizonobijku.

Billy Morton se svalil ze sedla. Další šíp zasáhl jeho koně do nohy. Zařehtal a rozběhl se. Billy zůstal viset za nohu ve třmeni. Kůň ho vlekl za sebou, Billy však už o tom nevěděl. Šíp ho okamžitě zabil.

Cal sáhl po pušce a vytáhl ji ze sedlového pouzdra. Rozhlédl se a spatřil tři klečící indiány. To už ale bylo pozdě, protože ho jeden z šípů trefil do břicha. Skácel se ze sedla a vrazil si šíp ještě hlouběji.

Gap Morton už měl v rukou bizonobijku. Ležel na zemi a viděl, že i Mike Strong se kryje. Ten však neriskoval a neběžel si pro pušku.

Gap chtěl namířit na rudokožce, ale ti tam náhle nebyli. Tři lučištníci na svahu nalevo od nich jako by se do země propadli.

„Přines si pušku!“ zvolal na Mika Stronga, který rychle vyskočil, přiběhl ke svému koni a z pouzdra vytáhl sharpsku. Okamžitě se vrhl k zemi, protože tak jako Gap Morton počítal s tím, že se každou chvíli na hřebeni objeví horda ječících Čejenů.

Čekali skoro pět minut. Panovalo napjaté ticho.

Gap Morton viděl, jak Miku Strongovi stékal z čela pot, ačkoli rozhodně nebylo teplo. Náhle vstal a široce se rozkročil.

„Teď už chápeš, že jsi hnusný bídák“ přidušeně se zeptal a kopl Mika Stronga do boku.

Zabiják vykřikl a zkroutil se.

„Co to má být, Gape?!“ zařval. „Buď rád, sakra, že na nás nezaútočili! Ve dvou bychom neměli šanci!“

Gap Morton zuřil.

„To ještě nikdy neudělali!“ vyštěkl. „To musí být Stewartova práce, rozumíš? Dají jenom na něho! Řekl jim, že mají pár z nás oddělat a potom zase zmizet! Ještě několik takových přepadení a jsme vyřízení, ty idiote!“

„Copak za to můžu?“ bránil se Mike Strong, který byl rád, že to koupili Cal a Billy a ne on.

„Nelitoval bych, kdyby ti Stewart vpálil kulku do hlavy!“ zabručel Gap. „Ale tys ho ještě poštval proti nám! Věděls, že Malý vlk byl jeho přítel!“

Mike Strong sevřel rty. Gap Morton zuřil. Ztratil druhého bratra, i když to ho zřejmě tak nerozběsnilo. Pravděpodobně však viděl duchy, když si myslel, že za tím přepadením stojí Keno Stewart. Na takový způsob útoku, kdy neriskovali, museli Čejeni jednoho dne přijít sami.

Gap se vyšvihl do sedla a řekl: „Postarej se o Calova koně. Cala tu nech ležet. Už pro něho nemůžeme nic udělat. Já vezmu Billyho.“

Dojel k Billyho koni, který stál asi pět set yardů odtud. Sedlo se mu svezlo na břicho a snažil se ho zbavit kopytem.

Gap Morton ho uklidnil, zvedl mu sedlo na hřbet a položil přes něj mrtvého Billyho. Ruce a nohy mu svázal pod břichem koně, opět nasedl a vydal se na sever, aniž se dál staral o Mika Stronga, který měl s Calovým jankovitým zvířetem plné ruce práce.

+ + + + +

Dva havrani pociťoval triumf, když viděl, jak se oba lovci bizonů skáceli ze sedel. Musel potlačit nutkání vyskočit a běžet ke dvěma zbylým bělochům. Odvedl své dva bratry za hřeben a energickými slovy jim přikázal, že mají nasednout na koně a jet s ním.

Viděl v jejich očích údiv a křikl na ně, že dokázali víc než všichni ostatní před nimi.

„Teď už jsou jen dva!“ vyhrkl Mnoho medvědů.

„Pak běž za nimi a nechej se oddělat jejich velkými kulkami!“ zvolal Dva havrani. „Nemůžeme bojovat proti jejich puškám, které trefí i na míli! Musíme je překvapit, několik z nich zabít a zase odjet, než nás stihnou zastřelit.“

Vysoký jelen přikývl.

„Dva havrani má pravdu,“ řekl. „Musíme být chytří, pokud chceme uniknout jejich kulkám.“

Mnoho medvědů s tím ještě stále nesouhlasil, ale když se Vysoký jelen a Dva havrani vyšvihli na své poníky, nezbylo mu než jet za nimi. Bojovat sám proti dvěma bělochům si netroufal.

Hnali svá zvířata, protože chtěli být rychle zpátky v úzkém údolí, kde lovci pobili stovky bizonů a teď z nich stahovali kůže.

Dva havrani doufal, že jeho bratři budou mít trpělivost. Věděl, že je pohled na vybíjení bizonů dohání k zuřivosti.

Jeho poník se málem zhroutil, když dorazil do jejich tábora poblíž údolí. I tam byl cítit mrtvolný puch.

V očích Čejenů se zračila hrdost, když slyšeli, že Dva havrani a jeho druzi zabili dva bělochy. To jim dokazovalo, že lovci bizonů nejsou nezranitelní.

Krátce se poradili a rozhodli se, že udeří stejným způsobem, než oba přeživší stihnout varovat ostatní.

Dva havrani to chtěl vyřídit sám. Vybral si pro to místo jižně od údolí. Jako první vyšel z dolíku, kde se ukrývali před zraky lovců bizonů.

Dva havrani kromě svého luku, toulce se dvanácti šípy, válečné sekery a nože žádnou další zbraň neměl. Pušku ani revolver si nevzal, protože střelba by je prozradila.

Dva havrani chvíli uvažoval nad Kenem Stewartem, který jim dal tuto správnou a rozhodující radu. Dva havrani mu nedal věděl, že našli lovce bizonů, protože chtěl potrestat vrahy Malého vlka.

Přikrčen běžel za jedním hřebenem. Věděl, že už mu nezbývá moc času. Oba běloši se svými koňmi jistě nejsou o mnoho pomalejší než jejich poníci.

Náhle uslyšel dusot kopyt za kopcem. Okamžitě se vrhl do trávy a přiložil ucho k zemi. Zmocnilo se ho vzrušení. Cítil, že nepřítel není daleko. Rychle vytáhl z toulce šíp a přiložil ho k tětivě.

Vyděsil se, když se nad hřebenem objevila hlava koně. Jezdec nebyl ani padesát kroků od něho, a kdyby ho spatřil, byl by se střelnou zbraní ve výhodě.

Dva havrani zachoval klid a namířil na jezdce, zatímco pomalu napínal tětivu. Pak vystřelil. Trefil bělocha do levého boku a muž se svalil ze sedla. Kůň odskočil, ale po několika yardech se zastavil.

Dva havrani vyskočil na nohy a vydal se k bělochovi. Viděl, jak se pokouší z pouzdra vytáhnout revolver, ale rána v boku ho musela pekelně bolet.

Dva havrani k němu dorazil, ještě než muž mohl natáhnout kohoutek. Vzduchem zasvištěl nůž a muž se zhroutil do trávy.

Dva havrani málem vykřikl radostí. Právě se chtěl narovnat, když tu mu něco prudce narazilo do levé nohy. Skácel se do trávy. Napůl omámen popadl tomahavk, který mu vypadl z ruky. Jako by skrze vatu slyšel vzdálený třesk pušky.

Chtěl vyskočit a běžet pryč, avšak podlomila se mu levá noha. Podíval se a uviděl krvavou ránu, kterou způsobila velkorážní kulka.

Zmocnila se ho panika. Kdo na něho střílel? Že by se ti dva další běloši vrátili?

Věděl, že výstřel musel ostatní lovce bizonů alarmovat. Modlil se, aby jeho bratři včas zasáhli a zabili několik bělochů. Riskovali, útočili bez koní. Pokud by běloši byli varováni, znamenalo by to smrt všech čejenských bojovníků.

Dvě vrány zvedl hlavu a vytřeštil oči, když na hřebeni, asi čtyři sta yardů daleko, spatřil oba lovce bizonů a čtyři koně. Až tam by jeho šípy nedostřelily, pro pušky však tato vzdálenost neznamenala problém.

Viděl, jak se vedle jezdců objevil obláček dýmu. Těsně vedle něho vytryskl gejzír hlíny, která se mu dostala do očí.

Převalil se, uslyšel další výstřel a viděl, že oba běloši pobídli své koně a vydali se k němu.

Dva havrani neutíkal. Věděl, že má jen jedinou šanci.

Musí na ty dva lovce bizonů počkat. Na kratší vzdálenost proti nim bojovat mohl.

Byli od něho ještě tři sta yardů, když se ozvala série výstřelů, přerušená zaduněním sharpsky.

Dva havrani vytřeštěnýma očima viděl, jak jeden z koní bělochů šel k zemi. Oba jezdci otočili svá zvířata, vystřelili ještě jednou a přitisknuti ke hřbetům koní vyrazili pryč.

Dva havrani okamžitě poznal Kena Stewarta a Stumpyho Pottera. Posbíral se ze země a počkal, až oba muži zastavili své koně vedle něho.

Keno Stewart si olízl rty, když spatřil silně krvácející ránu na indiánově levém stehně. Nic neřekl, podal Čejenovi ruku, vytáhl ho na hřbet appaloosy a opět pobídl hřebce do cvalu.

V údolí před nimi se střílelo.

Keno jel pod svahem tak, že je z údolí nemohli vidět. Uviděli koně bez jezdce, který na ně hleděl svýma velkýma očima. Jen několik yardů od něho ležel jeden lovec bizonů. Šíp ho zasáhl do krku a na místě ho zabil.

Keno zastavil appaloosu, seskočil ze sedla a vzal remingtonku, která ležela vedle toho muže. Byla nová a měla postranní zásobník pro mosazné náboje.

Keno okamžitě cítil, jak skvěle je vyvážená. Zamával na Dva havrany, aby tam nechodil.

I Stumpy mezitím seskočil ze sedla a přikrčen běžel s sharpskou do svahu k temeni hřebene.

Nahoře se vrhli k zemi.

Při pohledu na nesčetné mršiny bizonů, z nichž již více než polovina byla stažená, Keno zatnul zuby. Z těchto zvířat zabitých jen kvůli kůži mohl indiánský kmen žít celou zimu! Bizoni jim dávali vše, co potřebovali k přežití. A tyto mršiny musí shnít!

Stumpy do něho dloubl loktem.

„Tam!“ vyhrkl a kývl hlavní sharpsky na tři čejenské bojovníky, kteří prchali před dvěma lovci. Ti už je doháněli.

Keno a Stumpy vystřelili téměř současně. Viděli, jak oba lovci bizonů sletěli ze sedel, jako by je zasáhla neviditelná pěst. Překvapení čejenští bojovníci se otočili. Nechápali, co se stalo.

Keno a Stumpy otočili pušky. Třeskly výstřely, ale kulky je nezasáhly. Dobře se kryli a sami trefili mnoho lovců bizonů, kteří se snažili stáhnout k vozům.

Pak už se střelba ozývala jen ojediněle a Keno se stáhl z hřebene dolů. Usmál se na Stumpyho a Dva havrany a řekl: „Gap Morton si bude muset hledat nové mužstvo, pokud vůbec přežil,“ řekl.

Pomohl Dvěma havranům z koně, položil ho do trávy a ošetřil mu ránu. Ze všeho nejdřív zastavil krvácení.

„Kolik bojovníků máš?“ zeptal se Čejena.

„Dvě dlaně,“ odpověděl Dva havrani, když mu Keno ovázal nohu.

„Musíte přivést posily. Zůstaneme tu a nedovolíme lovcům bizonů odjet. V noci na ně pak můžete zaútočit.“

Dva havrani přikývl.

„Díky, Keno,“ tiše řekl. „Už jednou jsem tvou radu poslechl.“

+ + + + +

Lovci bizonů se ještě jednou pokusili prorazit na sever, ale Kenovy a Stumpyho kulky je pokaždé zahnaly zpátky.

Potom přišla noc, ale po po posilách, které měl přivést Mnoho medvědů, nebylo ani vidu, ani slechu.

Dva havrani poslal své bojovníky na protější stranu táhlého údolí. Přikázal jim, aby zůstali pohromadě a aby se střelbou pokusili zabránit případnému útěku lovců bizonů.

Vozy byly vidět už jen jako stíny, stejně tak mršiny bizonů. Údolím se táhl pach krve. Keno si už mnohokrát říkal, že to nevydrží.

Náhle uslyšel skřípění kol. Překvapeně zvedl hlavu. Viděl, že tři vozy stojí těsně vedle sebe. Připravují se lovci bizonů na obranu?

Keno tomu nechtěl věřit, protože Gap Morton musel vědět, že potmě jim jejich dalekonosné pušky moc nepomohou.

Dva povozy nyní splynuly do jediného stínu, třetí stál kousek od nich, tak, že koně byli mezi předními vozy.

Keno slyšel přidušené výkřiky. Koně lovců bizonů zmizeli mezi vozy.

Skřípění kol neutichlo. Bizarní sestava se pohybovala severním směrem.

„Chtějí uniknout!“ zabručel Stumpy. „Myslí si, že mezi vozy jsou v bezpečí. Jenom zapomněli, že bez mezků se dál nedostanou.“

Přiložil si sharpsku k rameni a o několik vteřin později třeskl výstřel. Stumpy se vrhl stranou a dobře udělal, protože o okamžik později se kulka zaryla přesně do místa, kde stál před chvílí.

Viděli, jak se jeden z mezků zhroutil. Další zvířata se plašila. Jeden z vozů poodjel o několik yardů dál a Keno zastřelil jednoho mezka ve spřežení.

Nocí se ozývaly divoké kletby. Skřípění kol utichlo. Jeden z mezků pronikavě řehtal, postroje cinkaly.

Potom se nocí rozlehl hlas Gapa Mortona.

„Stewarte, ty zatracený bastarde!“ řval. „Pojď dolů a bojuj se mnou jako muž!“

Keno se usmál. Udělal si z dlaní trychtýř a zvolal: „Pojď nahoru, Mortone, a postav se Čejenům, ať tě můžou potrestat za smrt Malého vlka a jeho bratrů! Když tě budou mít v rukou, zaručí ostatním volný odchod!“

Dva havrani chtěl něco namítnout, ale Keno mu položil ruku na rameno. Věděl, že Gap Morton tento návrh nikdy nepřijme. To by spíš své lidi postřílel. Každopádně však tím mezi lovce bizonů zasel neklid.

Chvíli panovalo ticho. Jen Stumpy se chechtal. Jako by slyšel, o čem tam dole diskutují.

Dva havrani se nečekaně pohnul a i Stumpy natočil hlavu a naslouchal. Mladý Čejen přiložil ucho k zemi a sykl: „Bratři jedou!“

Keno poslal Stumpyho za hřeben, kde už měli připraveno na oheň. Netrvalo dlouho a ze tmy se vynořila skupina jezdců.

Keno přiběhl k ohni, zatímco Stumpy se vrátil na hřeben, odkud pozoroval povozy. Keno si byl jistý, že Gap Morton dusot kopyt také slyšel a že ví, co to znamená. Lovci bizonů se nyní museli pokusit o útěk, pokud chtěli mít jakous takous šanci přežít.

První jezdec zastavil těsně vedle Kena. Ten poznal Šedého vlka, starého náčelníka, který chtěl osobně pomstít svého syna.

Dva havrani přikulhal dolů ze svahu a postavil se vedle Kena. Ve svitu ohně se mu oči, v nichž se zračila hrdost, leskly. Neřekl ani slovo a i Keno čekal, až náčelník seskočí z koně a promluví. „Zdravím bílého bratra mého syna,“ řekl.

Malý vlk bude hrdý, až uvidí, že jeho vrah je v pasti.“ Keno se usmál.

„Ty zabijáky vystopoval Dva havrani,“ řekl. „To je jeho zásluha. Jeho bojovníci už zabili sedm lovců bizonů. Většina mužů, kteří se opevnili tam dole s Gapem Mortonem, nejsou lovci, ale stahovači. To nejsou bojovníci a dobří střelci. Pokud budeme opatrní, porazíme je, aniž bychom museli oplakávat mrtvé.“

Jen co to dořekl, zaduněla Stumpyho sharpska.

„Vyrazili!“ zvolal Stumpy.

Šedý vlk se okamžitě vyšvihl na hřbet pinta. Zavelel a houf nejméně třiceti bojovníků vyjel.

Keno sevřel rty. Gap Morton měl štěstí. Keno teď už neměl čas promluvit s Šedým vlkem o taktice. Věděl, že Čejeni budou bojovat tak jako vždycky: bez ohledu na své životy.

Zahvízdl a appaloosa přiběhl ze tmy. Doprovázel ho Stumpyho pinto.

„Dělej, Stumpy!“ zvolal. „Musíme dostat Gapa Mortona!“

Stumpy kulhal ze svahu dolů, a zatímco Keno zvedl Dva havrany na hřbet svého poníka, vylezl starý muž do sedla a strčil sharpsku do sedlového pouzdra.

Ve třech pak jeli do údolí k povozům.

Všude se blýskalo. Řehtání mezků přehlušilo třesk výstřelů. K obloze se vznesl zápalný šíp, který se zabodl do třetího vozu, který lovcům bizonů sloužil jako pojízdná kuchyně. Plachta okamžitě vzplála a v záři plamenů se objevily lovci bizonů.

Čejenští bojovníci začali střílet. Na povoz se snesl déšť šípů a na několik vteřin palba obránců utichla.

Keno přijel ke Stumpymu a zvolal na něho: „Myslím, že prchají. Co máš s očima, dědku?“

„Pár z nich odjelo na koních, sakra! Viděl jsem je!“ zařval rozhořčený Stumpy.

Ještě jednou se ozvala střelba lovců bizonů, potom je však čejenská přesila přemohla.

Keno sevřel rty, když slyšel výkřiky, potom si však řekl, že lovci si o to koledovali. Měli na svědomí více než dva tucty Čejenů. Navíc věděli, co riskují, když se vydali do čejenských loveckých revírů pobíjet bizony. Kromě praskání plamenů hořící pojízdné kuchyně byl slyšet už jen ječení bojovníků.

Čejeni oba další vozy, které byly zčásti naloženy bizoními kůžemi, odvezli od ohně.

Když Keno, Stumpy a Dva havrani dorazili k třetímu vozu, už bylo po všem. Keno seskočil ze sedla a šel prohlédnout mrtvé. Zachmuřeně přikývl. Stumpy měl pravdu. Několik mužů včas odjelo a mezi nimi byl i Gap Morton a Mike Strong.

Keno promluvil s Šedým vlkem a starý náčelník uznal, že nemá smysl uprchlíky pronásledovat. Potřeboval všechny muže na to, aby naporcovali pobité bizony a odvezli maso do tábora, než se zkazí. Aspoň něco dobrého tento masakr přinesl: kmen Šedého vlka tuto zimu nemusel hladovět.

Keno hovořil s Šedým vlkem o útoku na karavanu osadníků.

„Drž mladé bojovníky na uzdě, Šedý vlku,“ varoval ho. „Modrokabátníci jen čekají na to, aby proti vám mohli vytáhnout.“

„Nikoho nezabili,“ trpce řekl Šedý vlk. „Modrokabátníci nás nemohou po trestat kvůli svévoli několika mladých bojovníků.“

„Potrestali indiány už za mnohem méně, když to pro ně bylo výhodné,“ tiše řekl Keno.

Starý náčelník přikývl.

„Před dvěma měsíci jsem mluvil s Šíleným koněm a Rudým oblakem,“ odvětil. „Tvrdí, že brzy dojde k velké válce mezi naším lidem a bílým mužem. Šílený kůň je horkokrevný a nejraději by hned zaútočil. Ale Rudý oblak řekl, že válka by pro nás byla počátkem konce. Jsem starý. Vím, že budu žít už jen několik zim. Ale když pomyslím na svůj lid, je mi těžko u srdce.“

Keno Stewart mlčel. Nevěděl, co má Šedému vlkovi říct. Indiáni svou situaci zřejmě hodnotili realisticky. Jen pár horkých hlav si ještě nevšimlo, že boj proti bílému muži je stejně nesmyslný jako boj proti vlnám velké řeky.

„Pojedu s karavanou na sever, Šedý vlku,“ řekl Keno po chvíli. „V pevnostech modrokabátníků a ve městech bílého muže budu hledat Gapa Mortona. A přísahám ti, že ho najdu a potrestám.“

Šedý vlk mu položil ruku na rameno a Keno věděl, že to gesto znamená víc než všechna slova díků.

Spolu se Stumpym se rozloučili se Dvěma havrany, pak otočili koně a pod rouškou noci odjeli na východ. Předpokládali, že někde mezi Powder River a Crazy Woman Creekem narazí na trek.

Keno myslel na Saru Burkeovou. Litoval, že Gap Morton není mezi mrtvými. Pak by totiž Sáře mohl položit otázku, která ho trápila už dlouho…

+ + + + +

Utábořili se nedaleko karavany, protože osadníky v noci nechtěli budit a děsit.

Za rozbřesku se vydali k povozům, které byly ještě stále postaveny do kruhu. Zřetelně byl slyšet výrazný hlas Olivera Burkea. Dával ostatním pokyny. Připravovali se na odjezd. Koně byli zapřažení, doutnající oheň uhašen pískem, poslední plechové misky sklizeny.

První povozy už vyjely, když Keno a Stumpy dorazili k táboru. Vozka na prvním chtěl prásknout bičem a strnul. Hleděl na ně s otevřenými ústy a vytřeštěnýma očima. Pak omotal uzdy okolo brzdové páky, seskočil z kozlíku a zmizel za vozem.

Keno udiveně pohlédl na Stumpyho. Viděli, že muž běží doprostřed tábora, kde stál Oliver Burke a několik dalších osadníků.

Když vjel do tábora, měl Keno nedobrý pocit, a ten ještě zesílil, když uviděl, jak několik mužů běželo ke svým vozům a popadlo zbraně.

Stumpy vyplivl kousek žvýkacího tabáku.

„Tady to smrdí,“ zabručel. „Ti lidi zešíleli. Vždycky jsem to říkal. Vůbec jsme si s nimi neměli začínat.“

Keno pohlédl na Burkeův povoz. Měl pocit, že za plachtou viděl pohyb, ale Sara se neobjevila.

Oliver Burke a ostatní osadníci stáli v široké řadě a mlčky a zachmuřeně na ně hleděli.

Keno si jejich šklebících se tváří a pušek nevšímal. Klidně jel k nim a zastavil několik kroků od nich. Cítil, že Stumpy zůstal kousek za ním. Jistě pro to měl důvod.

Chtěl seskočit ze sedla, ale tvrdý hlas Olivera Burkea ho zarazil.

„Nikdo vás nevyzval, abyste slezl z koně, pane Stewarte,“ řekl. „Nechceme s vámi nic mít. Otočte se a zmizte odtud!“

Keno se předklonil.

„Co to má znamenat, Burkeu?“ zeptal se. Cítil, že se ho zmocňuje hněv. „Myslím, že nám leccos vděčíte, takže by se dalo předpokládat, že s námi budete jednat trochu přátelštěji.“

„Rozstřílejte ty squawmany!“ zvolal jeden osadník v zadních řadách. „Jinak na nás ještě poštvou rudochy!“

Keno se po těch lidech rozhlédl. V jejich tvářích byla směs nenávisti a strachu, kterou si nedokázal vysvětlit. Za muži stály ženy. Některé z nich měly rovněž zbraně v rukou.

Saru Keno nikde neviděl. A neobjevila se ani u jejich povozu.

Muži se k nim blížili ze všech stran, dokud je nezastavil Stumpyho chraplavý hlas: „Stůjte, lidi! Jestli někdo z vás na Kena Stewarta namíří, tak schytá kulku ze sharpsky. A můžu vám zaručit, že to není nic moc!“

Keno se k němu otočil.

„Dej tu flintu dolů, Stumpy,“ řekl. Otočil se k Burkeovi a dodal: „Včera jste k nám nebyl zrovna přátelský, pane Burkeu, ale aspoň jste nám nehrozil zbraněmi a nechtěl jste nás vyhnat. Co se stalo?“

„To vám hned řeknu, pane Stewarte,“ odpověděl Oliver Burke. Otočil hlavu a kývl na malého muže v kožichu. „Řekněte mu to, pane Shelley.“

Keno pohlédl na zvěda karavany. Znal ho. Neal Shelley nevedl do Heleny první karavanu. Keno věděl, že měl v Nebrasce malou farmu, kterou vypálili Čejeni. Ztratil při tom ženu i oba syny. Nebylo divu, že vůči Čejenům choval nenávist.

Zvěd předstoupil před ostatní a zůstal stát vedle Kenova appaloosy, který jako by cítil nepřátelské pocity těch lidí. Byl poměrně neklidný.

„Včera večer jsem vyjel několik mil napřed, pane Stewarte,“ začal Shelley. „Při tom jsem si všiml něčeho zvláštního. Jeden rudokožec napadl jednoho bělocha a zabil ho. Když dva další běloši chtěli svému kamarádovi přispěchat na pomoc a rudoch už byl v pasti, objevil jste se vy a pan Potter a zahnali jste je na útěk. Potom jste ošetřoval rudocha, kterého zranil ten bílý muž.“

Keno přikývl.

No a?“ zeptal se.

Na okamžik v táboře panovalo ticho, pak vypuklo peklo. Někdo vystřelil. Šlachovité ruce uchopily uzdu appaloosy, hřebec se však ohnal a muži s výkřiky uskočili.

Keno viděl, že s osadníky není rozumná řeč. Vytáhl Navy kolt a namířil ho na Olivera Burkea.

„Držte své lidi zpátky, Burkeu!“ vykřikl.

Oliver Burke toho už nebyl schopen. Osadníci popustili uzdu své nenávisti, která byla silnější než jejich strach z Kenových a Stumpyho zbraní.

Za Kenem zaduněla Stumpyho sharpska, ale naštěstí mířil do vzduchu a nikoho netrefil.

Keno věděl, že ani on na ty lidi nesmí střílet. Otočil appaloosu. Hřebec se Vzepjal na zadních a osadníci uskočili, aby je nezasáhla kopyta.

Keno viděl, že několik farmářů se snažilo Stumpyho strhnout ze sedla jeho pinta. Vydal se k němu, hlavní koltu si prorážel cestu.

Stumpy kolem sebe mával hlavní sharpsky. Trefil Neala Shelleyho do hlavy a starý zvěd šel k zemi. To ostatní rozzuřilo ještě víc.

„Dělej, pryč odtud, Stumpy!“ zařval. „Zešíleli!“

Jeho appaloosa srazil dva osadníky k zemi. Třeskl výstřel a Keno zaklel, protože kulka mu proletěla kolem uší. Osadníci skutečně přišli o rozum.

Došlo mu, že jeho a Stumpyho život jsou ohroženy. Osadníci předpokládali, že spolupracovali s Čejeny a že chtěli trek nalákat do pasti.

„Přestaňte!“ zařval. „Od Čejenů už vám žádné nebezpečí nehrozí! Napadli jen lovce bizonů, kteří vraždí jejich lidi a kteří pobíjejí bizony po tisících!“

Jeho slova zanikla v řevu osadníků. Keno měl co dělat, aby srážel ruce, které ho chytaly. Potom uviděl, jak Stumpy sletěl z pintova hřbetu a zmizel pod osadníky. Okamžitě ho obklopil dav, který ho začal bít.

Oni ho umlátí!, pomyslel si Keno a s výkřikem kopl appaloosu do slabin. Nervózní hřebec, který na takové zacházení nebyl zvyklý, vyskočil do vzduchu. Osadníci, kteří se chtěl zavěsit na Kena, odletěli.

Keno jel přímo k houfu nad Stumpym. Muži se s výkřiky rozutekli.

Stumpy se se sténáním posbíral ze země. Znovu mu krvácela rána na čele, krev mu stékala po tváři.

Keno se vyklonil ze sedla a podal Stumpymu levou ruku. V tom samém okamžiku si všiml, jak mu někdo vytáhl pravou nohu ze třmenu. A než tomu mohl zabránit, strčili do něho a svalil se ze sedla. Ještě včas vytáhl levou nohu ze třmenu, pak se hřebec Vzepjal a s vyděšeným řehtáním běžel pryč.

Keno celou dobu držel v ruce Navy kolt. Jeho hlavní dloubl jednoho osadníka do boku. Muž vyděšeně pustil zbraň, kterou držel v rukou, a pohlédl na Kena. Každým okamžikem očekával smrtící kulku.

Keno ho levou pěstí praštil do brady a muž šel k zemi. Při tom strhl Stumpyho s sebou.

Starý muž toho měl dost. Neustále si utíral krev z očí. Pustil sharpsku, ale držel nyní v ruce kolt, který mířil na lidi.

„Zpátky!“ vyhrkl Keno. „První, kdo se pohne, koupí kulku! Zábava skončila. Nenecháme se mlátit nějakými šílenci!“

Náhle se ozval ženský výkřik. Pohlédl na Burkeův vůz a na několik vteřin spatřil blond vlasy. Potom si koutkem oka všiml mihnutí a chtěl se vrhnout stranou, už to však nestihl.

Cosi tvrdého ho praštilo do levého spánku, sklouzlo mu to po uchu a tváři a narazilo do ramene. Dělaly se mu mžitky před očima. Výkřiky lidí slyšel jen jako by skrze stěnu z vaty. Chtěl se otočit, ale zjistil, že nemůže pohnout levou rukou. Zmocnila se ho panika.

Pak hluk opět uslyšel v plné intenzitě. Vyděšeně si uvědomil, že klesl na kolena. Lidem, kteří stáli kolem něho, to dodalo odvahu. Slyšel Stumpyho řev, ale potom se hlas odmlčel.

Keno měl sto chutí zmáčknout spoušť Navy koltu, který ještě pořád držel v pravé ruce. Rány, které inkasoval, už skoro nevnímal. Chtěl vystřelit, ale náhle mu rukou projela ostrá bolest. Někdo ho do ní kopl. Navy kolt odletěl do prachu. Keno se k němu chtěl vrhnout, ale tu se mu do cesty postavila holínka. Schytalil další rány do zad a do hlavy a šel k zemi. Viděl, jak se k jeho tváři blíží bota, otočil hlavu a osadník ho kopl do spánku.

Slyšel, jak Sara volá: „Přestaňte! Přestaňte! Vždyť ho umlátíte!“

Náhle ucítil ostrou bolest v hlavě a cosi ho zvedlo. Cítil se lehký a potom omdlel.

Po nějaké době se zase probral. Hluk postupně sílil. Keno měl pocit, jako by mu někdo bubnoval v hlavě. Ruce měl jako z olova. Cítil, jak ho postavili na nohy, a otevřel oči.

Nejprve viděl tváře před sebou jen nezřetelně, potom však poznal Neala Shelleyho a několik dalších osadníků. Vlekli ho po prostranství mezi povozy.

Keno vytřeštil oči, když viděl, že několik mužů zvedá oj jednoho z vozů. Železným kroužkem na jejím konci provlekli laso, na jehož konci byla uvázaná smyčka.

Chtěli ho lynčovat!

Začal se bránit. Tři nebo čtyři muži šli k zemi, než přiběhly posily. Chytili ho a svázali mu ruce za zády.

Neal Shelly se postavil před něho a zamával mu před nosem revolverem. Jeden z psadníků ho odstrčil.

„Zmiz, Shelley!“ řekl, „chceme ho vidět viset!“

Keno se ohlédl. O něco dál viděl Stumpyho. Ležel omráčený vedle své sharpsky. Svázali ho, takže byl ještě naživu.

Olivera Burkea a Saru nikde neviděl. Slyšel však Sařin hlas, těsně předtím, než ztratil vědomí!

Už se nebránil, když ho vlekli dál. Přemohlo ho zoufalství, tušil, že rozlícený dav nezastaví. Byl pro ně zrádce jejich rasy, člověk, který je chtěl nalákat do pasti.

Jeden z osadníků přivedl statného koně, který se tím povykem nenechal vyvést z klidu. Muži vzali Kena a zvedli ho na hřbet zvířete. Potom koně dovedli pod smyčku a kdosi mu ji navlekl přes hlavu, a utáhl. Cítil uzel nad levým uchem a chtěl křičet zděšením. Z úst se mu však nevydrala jediná hláska.

„Vytáhněte ho!“ zvolal jeden z osadníků a ostatní začali řvát. Kolem prošel muž s bičem a Keno věděl, že udeřila jeho poslední hodinka. Za chvíli muž švihne koně, ten se rozběhne a on zůstane viset.

Náhle se ozval vysoký, odhodlaný hlas Sary Burkeové.

„Jestli zvedneš bič, jsi mrtvý, Emmette Dixone!“

Výkřiky utichly. Zraky přítomných byly upřeny kamsi za Kena. Pomalu se ohlédl. Úplně to nešlo, protože by nemohl dýchat.

Koutkem oka uviděl Saru. Stála na kozlíku vozu, v rukou držela brokovnici a mířila na muže, který s bičem v ruce stál vedle koně.

„Dej tu flintu dolů, Saro!“ zabručel osadník. „Zmiz ve voze a zapomeneme na to.“

„Zastřelím tě, jestli ten bič nepustíš, Dixone!“ odpověděla.

V jejím hlase nebyla ani stopa strachu. Keno viděl, že je rozhodnutá zmáčknout spoušť, kdyby ji k tomu Dixon přinutil. A ten zřejmě rovněž cítil, že stojí na prahu smrti. Přesto se nechtěl vzdát a ukázat slabost.

„Tak střílej!“ zařval a zvedl ruku s bičem.

Sara si opřela pušku o rameno a zmáčkla spoušť. Táborem třeskl výstřel. Dixon vykřikl a zavrávoral. Bič mu vypadl z ruky. Vytřeštěnýma očima hleděl na ruku, kterou si předtím přitiskl k rameni. Byla od krve.

„Sundejte mu smyčku z krku!“ zvolala Sara do ticha, které se tam rozhostilo po výstřelu.

Nikdo se nepohnul.

„Pane Shelley!“ Sara namířila na malého zvěda. „Vás netrefím jen do ruky!“ zlostně vyhrkla. „Vy jste vinen tímto pokusem o vraždu! Takže panu Stewartovi sundejte smyčku z krku! Ale rychle, nebo ztratím trpělivost!“ Shelley si olízl rty. Jen váhavě přistoupil ke koni a ani na okamžik při tom nespustil Saru z očí.

Keno si mezitím uvolnil řemen, kterým měl svázané ruce. Byl utažený jen lehce a tak se ho dokázal zbavit. Sáhl nad sebe, roztáhl smyčku a stáhl si ji z hlavy. Pak seskočil ze hřbetu koně a nejbližšímu osadníkovi vytáhl revolver z pouzdra. Dával pozor, aby se mu nikdo nedostal za záda, když kráčel ke Stumpymu. Rozvázal ho a několika fackami se ho pokusil probrat.

Zahvízdl na appaloosu, ten přiběhl a přivedl s sebou Stumpyho pinta.

Sara ještě stále držela v šachu osadníky. Dixon se stáhl ke své ženě, která mu začala ošetřovat rameno.

Stumpy otevřel oči a zaklel. Vrávoral, když ho Keno postavil na nohy. Nějakou dobu mu trvalo, než se probral. S frkáním se opřel o svého pinta a snažil se strčit levou nohu do třmenu. Povedlo se mu to teprve na několikátý pokus.

Keno vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku. Na zemi uviděl svůj Navy kolt, zvedl ho a strčil si ho do pouzdra. Osadníkův revolver zahodil.

Když k Saře došel její otec, Keno zvedl winchestrovku. Namířila na něho pušku a zvolala: „Nenuť mě, abych na tebe vystřelila, otče!“

Ramenatý šedivý osadník zavrtěl hlavou.

„Na svého otce střílet nebudeš, dcero!“ nahlas řekl. „Dej sem pušku!“

„Ale já střílet budu, pane Burkeu!“ zvolal Keno. Vyšvihl se do sedla a jen stehny navedl appaloosu k povozu. „Kde je tvůj kůň, Saro?“ zeptal se.

Zavrtěla hlavou.

„Já s tebou nepojedu, Keno,“ řekla a v jejím hlase slyšel nesmírný smutek. „Nemohla jsem dovolit, aby tě pověsili, ale nemůžu…“

„Jen jeď s tím vrahem a přítelem indiánů!“ vyhrkl její otec. „Už tě tu nechceme. Zmiz, dítě! Jeď pryč, protože nevím, co bych ve svém hněvu udělal, až by na mě přestala mířit zbraň nepřítele!“

Saře Burkeové vhrkly do očí slzy. Poznala, že nemá na vybranou. Toporně a pomalu slezla z kozlíku povozu, šla k malé hnědé klisně, která byla vzadu přivázaná k vozu, a vyšvihla se do sedla.

Aniž by pohlédla na osadníky nebo na otce, vyjela směrem na sever.

Keno Stewart a Stumpy pozpátku vyjeli z tábora. Stále při tom mířili na osadníky, kteří se neodvážili sáhnout po koltu nebo po pušce. Ani Neal Shelley to nezkusil. Byl příliš vyděšený. V dívčiných očích viděl, že by ho zastřelila, kdyby neuposlechl jejího příkazu.

Teprve daleko od tábora Keno a Stumpy své koně otočili a vydali se za Sarou, která jela sto yardů před nimi. Neohlížela se.

Keno k ní přivedl svého appaloosu, zatímco Stumpy kontroloval osadníky.“

„Saro,“ tiše řekl.

Sklonila hlavu. Viděl, že se jí roztřásla ramena, a když ji chytil za ruku a ona na něho pohlédla, měla v očích slzy.

„Já – já jsem nemohla jinak, Keno,“ vzlykla. „Bůh mě za to, co jsem řekla otci, otrestá.“

Chytil ji a posadil ji před sebe do sedla appaloosy. Pevně ji držel, dokud nepřestala plakat.

„Teď jsem s tebou já,“ zašeptal jí do ucha, „a rozdělí nás jen smrt…“

+ + + + +

Ulice Heleny byly pro těžké vozy téměř nesjízdné. Kola až po náboje zapadala do bahna. Přesto se Keno, Stumpy a Sara neustále vyhýbali vozům a jezdcům. Před nimi se nějaký vozka hádal s Číňanem, jehož mezek měl co dělat, aby z bahna vytáhl nohy.

„Vypadni odtud, ty žlutá kryso!“ řval vousatý muž. Rozmáchl se bičem a švihl mezka i Číňana.

Mezek vykřikl, ale Číňan mlčky snášel pokoření. Věděl, že by ho jinak Čekala kulka, protože v této zemi se běloch nemusel obávat trestu, pokud zastřelil černocha, indiána nebo Číňana.

Znovu práskl bič. Udeřil mezka i jeho majitele a Číňanovi roztrhl rukáv kabátu. Okamžitě se objevila krev.

Vozka se znovu rozmáchl. Při tom bič švihl těsně kolem Kenova appaloosy, který se Vzepjal. Pak dopadl předním do bahna, které vozku zastříkalo od hlavy až po paty.

Rozzuřený muž se otočil.

Keno pohlédl do zablácené, zarostlé tváře s malýma, tmavýma očima, Hněvivě na něho hleděly.

„Držte svého koně, jestli nechcete poznat můj bič!“ zařval.

„Raději s tím buďte opatrný,“ klidně řekl Keno. „Zablokoval jste tu dopravu.“

„Jste nějak moc drzý!“ vyhrkl vozka. „Takových tu máme dost!“

„To spíš ty jsi drzý, ne?“ řekl Keno, kterému docházela trpělivost. Jen kvůli Saře se zatím držel zpátky. Položil ruku na pažbu Navy koltu a muž se zarazil.

Pak se prudce otočil, opět se rozmáchl bičem a chtěl jím udeřit Číňana, kterému se ještě nepodařilo vytáhnout mezka z bahna.

Keno pobídl appaloosu a vykopl muži bič z ruky.

Vozka zavyl. Strčil ruku pod bizoní kožich, ale ještě ji ani z půlky nevytáhl, když na něho Keno namířil svým Navy koltem.

„Teď ten revolver hezky pomalu vytáhneš,“ řekl Keno. „Žádné prudké pohyby, příteli, jinak to koupíš, rozumíš?“

Vozka byl bledý jak stěna. Chvíli přemýšlel, zda by to neměl zkusit, ale pak zřejmě dospěl k závěru, že by ho to stálo život.

S nenávistným pohledem v očích poslechl. Když kolt vytáhl z kabátu, Keno řekl: „Pusť ho na zem.“

Vozka rozevřel prsty a kolt spadl do bahna. Okamžitě v něm zmizel. Keno doufal, že muž ho už nenajde.

„A teď ustup stranou, frajírku,“ řekl Keno, zasunul kolt do pouzdra a dojel k Číňanovi, který scénu sledoval se strachem v očích.

Keno se k němu sklonil a vytáhl mu z ruky uzdu mezka. Omotal ji okolo hrušky svého sedla a pobídl appaloosu. Hřebec pak bez potíží vytáhl mezka z bahna.

Keno podal Číňanovi s úsměvem uzdu. Drobný muž se několikrát uklonil. Při tom se mu houpal cop, který mu sahal až po pás.

„Mnohokrát děkuji, pane,“ řekl vysokým hlasem šišlavě. Rychle se otočil a šel i s mezkem dál.

Keno se usmál. Věděl, v jakém strachu tito lidé žijí. Pro bělochy to nebyli lidé a mohli přežít jen tehdy, pokud jim šli z cesty a byli tak nenápadní, jak to jen bylo možné.

Stumpy zavrtěl hlavou a Keno věděl, že starý muž jeho jednání neschvaluje. Stumpy už zažil příliš mnoho příkoří na to, aby se ještě staral o druhé. Byl toho názoru, že člověk nezestárne, pokud se stará o věci, do kterých mu nic není.

Keno krátce pohlédl na Saru. Zdálo se, že si toho incidentu nevšimla. Od odjez du z tábora hovořila jen málo a Keno věděl, že jí musí dát čas na to, aby se se vším vyrovnala. Poznal, že je hluboce věřící, a skutečnost, že ji její otec odvrhl, ji tak zranila, že zapomněla, co je to úsměv.

Keno zastavil na jedné vedlejší ulici, kde nebylo tolik bahna jako na Main Street. Znal tam jeden penzion, ve kterém nocoval před rokem. Naštěstí se majitel nezměnil, a tak tam bylo tak čisto jako loni. Zamluvil jeden pokoj pro Saru a jeden pro Stumpyho.

„Máte štěstí, pane Stewarte,“ řekla korpulentní majitelka. „Tvrdí se, že na cestě jsou dvě karavany, které tu chtějí zimovat. Pokojů bude málo.“

Keno na ni přátelsky kývl. Nechtěl jí lhát, že si penzion zamluví na celou zimu, pokud se mu povede sehnat práci u Abea McCormicka.

McCormick měl na kraji města pilu a měl dost práce i v zimě. Keno tam už jednou pracoval jako dozorce.

Ze všeho nejdřív objednal koupel pro Saru, a až se umyl i on, se šli najíst.

Stumpy hned po příjezdu zmizel. Chtěl se poptat po městě, jestli tam náhodou někdo neviděl Gapa Mortona a Mika Stronga.

„Jestli je potkám, tak je oddělám,“ mumlal Stumpy, „a stihneme se ještě do zimy i vrátit na ranč a přezimovat tam.“

Keno se jen usmál, ale u srdce ho bolelo. V posledních dnech se od svého ranče velmi vzdálil. Ne v mílích, ale duševně. Tušil, že už se na Niobraru nikdy nevrátí. Možná nemohl uvěřit tomu, že by Sara chtěla a mohla žít v pustině, kde kromě indiánských kovbojů a dobytka není živá duše.

Věděl však, že mezi ním a rančem nestojí jen Sara. Hluboko v nitru cítil, že čas pracuje proti indiánům. Brzy měla vypuknout válka a vše, co bylo mezi bělochy a rudochy, v ní mělo být rozdrceno.

A Keno by pak musel začít znovu. Když pohlédl na Saru, pookřál. Často přemýšlel nad tím, jaké by to bylo žít s ženou, ale nikdy netušil, jak hluboký cit je láska.

+ + + + +

„Gap tu byl,“ řekl Stumpy, který přišel za Kenem do stáje za penzionem. „Prý jel dál do Missouly. Má tam nějaké přátele, u kterých chce přezimovat.“

Keno zavrtěl hlavou.

„Že by zapomněl na svou pomstu?“ zeptal se. „Ztratil oba bratry, a co je pro něho možná ještě důležitější, velký zisk z posledního lovu.“

Stumpy pokrčil rameny.

„Určitě na tebe nezapomněl,“ odvětil. „Ale zřejmě předpokládá, že se vrátíme na náš ranč. Počká do jara a pak po nás půjde.“

„A co Mike Strong?“

Stumpy se usmál a vyplivl kousek žvýkacího tabáku.

„Ten zůstal tady. Nemůže moc do sedla. Ležel u doktora, ale už se zase cítí tak dobře, že si pronajal stůl v Miner’s Rest.“

„Ví, že jsme v Heleně?“

Stumpy pokrčil rameny a ukousl ždibec žvýkacího tabáku.

„Nemám páru,“ řekl. „Brzy se to dozvíme, protože jak tě znám, tak půjdeš do Miner’s Rest a promluvíš si s ním.“

Keno s úsměvem přikývl.

„Nic proti Strongovi nemám, jestli mě nechá na pokoji. Ale to asi nebude pravda, na to mám u něho příliš mnoho vroubků.“

Vrátili se do penzionu.

Když Keno vešel do Sařina pokoje, seděla na židli u okna a hleděla na ulici, na které se nic nedělo. Usmála se, když ho spatřila, on však věděl, že ho jenom nechce zneklidnit. Potřebovala nějakou činnost a on věděl, že brzy bude muset pronajmout dům, kde by se mohla zabavit.

Následujícího dne navštívil Abea McCormicka. Ten byl rád, že ho vidí.

„Před zimou chce každý střechu nad hlavou,“ řekl bručivým hlasem, který se nehodil k jeho štíhlé postavě. „Nestíháme to. Víš, jaké chlápky musím zaměstnávat, a můj předák by někoho, kdo by je zkrotil, potřeboval.“

Rychle se dohodli a Abe McCormick měl navíc pro Kena i vhodný dům. Stál poněkud stranou na Main Street poblíž metodistického kostela, který zřízeného v bývalé nájemní stáji.

Přestěhovali se ještě týž den a Sara ožila, když viděla, co tam všechno musí udělat.

Keno McCormicka požádalil, aby s prací dva dny počkal. Pověděl mu o Strongovi a Mortonovi, ale McCormick jen pokrčil rameny a řekl, že to je Kenova soukromá věc.

„Dávej si pozor na Clema Millera,“ řekl. „Náš marshal umí být zatraceně nepříjemný, když mu někdo dělá problémy. Kasíruje podíly od hráčů v Miner’s Rest. Když někoho z nich odděláš, půjde po tobě.“

Keno mu za to varování poděkoval a večer, když stál před saloonem, si na ně zase vzpomněl. Všechno, co dělám, je špatně, pomyslel si. Potom však odhodlaně vešel do Miner’s Rest. Chtěl mít jasno. Kdyby Mike Strong zapomněl na svou porážku ve Fort Laramie, bylo by to pro něho jen dobře.

To však byla jen iluze. Stačil mu jeden pohled do očí lovce bizonů, který hrál u svého stolu black Jack.

„Ahoj, Strongu,“ řekl Keno. „Vidím, že se ti daří dobře. Mohl sis to ušetřit, ale chtěls za každou cenu tahat za Gapa horké kaštany z ohně.“

Keno stál široce rozkročen u stolu, s rukou poblíž Navy koltu. Dva kovbojové, kteří s ním hráli, jako by tušili problémy. Vzali své peníze a klidili se. Keno koutkem oka viděl, jak jeden z barmanů odešel do dveří za barem. Každý v saloonu pochopil, že cizinec není Strongův přítel.

Keno se posadil naproti Stronga. Na rtech se mu objevil úsměv. Vytáhl několik dolarů a řekl: „Co bys tak řekl na partičku stud pokeru?“

Lovec bizonů ani teď nic neřekl. Mlčky vzal balíček karet a promíchal ho. Jeho štíhlé prsty jako by byly stvořené pro karty a Keno z Fort Laramie věděl, že Strong toho notně využíval, když mu nepřálo štěstí.

Strong rozdával. První kartu zakryl, další otočil. Strong pohlédl na svou zakrytou kartu. Keno se té své ani nedotkl.

Ke konci měl Mike Strong dvě pětky, jedno eso a dámu. Před Kenem ležely různé karty: jeden král, kluk, čtverka a dvojka.

Vůbec poprvé pistolník projevil emoce. Chvěl se mu knírek.

„Sázím padesát dolarů, Stewarte,“ řekl vysokým, nepříjemným hlasem a postrčil peníze doprostřed, kde ležel vklad ve výši pěti dolarů.

Keno mlčky položil několik bankovek na stůl.

„Padesát a ještě dvacet,“ řekl chladným hlasem.

Mike Strong přivřel oči. Na chvíli hleděl za Kena, který také slyšel tiché kroky od vchodu.

Pak zaduněly na prkenné podlaze a utichly těsně za Kenem.

„Ustupte stranou, ať vás mám na očích, Millere,“ klidně řekl Keno.

Chvíli bylo ticho, potom se opět ozvaly kroky.

Keno spatřil vysokého, světlovlasého muže. Clem Miller byl Texasan jako z obrázkového časopisu. Stále se oblékal jako kovboj, ačkoli tady v Montaně vypadal jako pozér. Jeho tvrdé oči však varovaly každého, kdo by si z něho chtěl utahovat. Na bocích nosil dva peacemakery. Jejich dřevěné pažby byly ošoupaná a ve svitu kerosinové lampy se leskly. Keno znal jen málo mužů, kteří nosili dva revolvery a uměli s nimi zacházet. Zdálo se však, že Clem Miller k nim patří.

„Problémy, Miku?“ zeptal se. Jeho hlas zněl, jako když se brousí nůž.

Pistolník zavrtěl hlavou.

„Všechno v pořádku, marshale. Jenom malá partie stud pokeru se starým známým.“

„A vy, pane?“ zeptal se Miller. „Máte oči vzadu, že jste mě poznal, aniž byste se otočil?“

Keno se na něho usmál.

„Vaše kroky, marshale,“ řekl. „Takto chodí jen Texasané. Pověděli mi o vás.“

Marshal v první chvíli nevěděl, jestli to má chápat jako urážku, nebo jako lichotku. Potom se rozhodl pro to druhé.

„Dobrá,“ řekl, „aspoň víte, co si o mně máte myslet. Hrajte dál. Vaše karty ovšem nejsou tak optimistické jako vaše sázka.“

„Ani se nepodíval na svou poslední kartu,“ přidušeně řekl Mike Strong.

„Spoléhám na štěstí,“ odvětil Keno s úsměvem. Viděl, jak si Strong nervózně pohrává se zakrytými kartami. Klidným hlasem dodal: „Byl bych radši, kdyby ses těch karet nedotýkal, Strongu.“

Pistolník zbledl. Vrhl krátký pohled na Clema Millera, ale ten nehnul ani brvou.

Mike Strong ucukl rukou.

„Chci to vidět!“ vyhrkl a postrčil doprostřed stolu dvacet dolarů.

Keno vzal levou rukou neodkrytou kartu a otočil ji. Hleděl jen do Strongovy tváře a když v jeho očích spatřil jiskry, poznal, že Strong to bez ohledu na marshalovu přítomnost zkusí.

Uskočil, když pistolník prudce zvedl stůl. Karty a peníze letěly k zemi. Keno ještě viděl, že jeho pátá karta byl král, potom mu do stehen narazila hrana stolu. To mu však nezabránilo tasit.

Počkal ještě zlomek vteřiny, a když se nad hranou stolu objevil Strongův Army kolt, zmáčkl spoušť.

Pak okamžitě otočil hlaveň Navy koltu a namířil na Clema Millera, který si už oba peacemakery povytáhl z pouzder.

Mike Strong zavrávoral, ustoupil dozadu a opřel se o stěnu. Byl bledý a v ruce ještě držel kolt, ale už neměl sílu ho zvednout. Ještě ohnul prst, ale kulka se jen zaryla do podlahy.

Obrátil oči v sloup a svezl se na podlahu.

Keno pohlédl na marshala a pomalu zavrtěl hlavou.

„Pokus o vraždu v přítomnosti muže zákona,“ klidně řekl. „Copak někdy někdo viděl něco takového?“

Hlavní Navy koltu jako náhodou stále mířil na Millera. Texasan pustil peacemakery. V jeho očích se zračila ostražitost. Podle všeho pochopil, že tu stojí před někým, kdo je nad jeho síly.

Keno doufal, že ho to nedožene k tomu, aby to zkusil jinak než poctivě. Doufal, že je dostatečně rozumný.

„To se mi nelíbí, Stewarte,“ vyhrkl marshal a Keno se na něho usmál, protože Texasan se prozradil. Dobře věděl, koho má před sebou. Očividně ho už Strong varoval. Možná se pistolník odvážil zaútočit jen proto. Jistě věřil, že se jim společně musí povést poslat Kena k čertu.

Mike Strong musel za svůj omyl zaplatit životem. Keno doufal, že Clem Miller si z toho vyvodí ponaučení.

„Ani mně se to nelíbí, marshale,“ tvrdě řekl. „Uznávám vaši snahu bránit přestřelkám, ale sám jste viděl, že jsem neměl na vybranou.“

Hleděli na sebe a Texasan možnost zachovat si tvář, kterou mu Keno poskytl, přijal. Přikývl, zavolal barmana a přikázal mu, aby mrtvého odnesl k hrobníkovi. Pak odešel ze saloonu tak rázně, jako by chtěl podpatky rozbít podlahu.

+ + + + +

Další týden proběhl klidně. Sara se vrhla do práce a postupně se uklidňovala. Keno promluvil s metodistickým pastorem, a když konečně do Heleny dorazila osadnická karavana, neztrácel čas a navštívil Olivera Burkea.

Osadník za poslední dny zestárl. Pravděpodobně jím útěk jeho dcery otřásl víc než Sarou.

Než mohl starý Burke něco říct, strčil mu Keno pod nos Navy kolt a řekl mu, že se se Sarou budou příští týden brát.

„Víte, jak moc Saře záleží na tom, aby měla požehnání svého otce,“ dodal, „a jestli zůstanete paličatý, tak to zmáčknu!“

Oliver Burke nehnul ani brvou. Nechal Kena mluvit a teprve po několika minutách otevřel ústa.

„Musím se vám omluvit, pane Stewarte,“ řekl a Keno viděl, jak těžko se mu to říká. „Ve Fort McKinney jsem mluvil s poručíkem Terrym. Vysvětlil mi situaci na siouxském území. Má o vás dobré mínění, a když jsem mu pověděl o čejenském přepadení, ujistil mě, že za to, že jsme ještě naživu, pravděpodobně vděčíme jen vám.“

Keno se usmál.

„To je všechno minulost, pane Burkeu,“ radostně řekl. „Jde mi jen o to, aby byla Sara šťastná.“

Oliver Burke vstal a narovnal se.

„To nezáleží na mně, chlapče,“ dojatě řekl. „Zaveď mě k ní. Musím ji poprosit o odpuštění.“ Pousmál se. „Když si pomyslím, že jsem málem zlynčoval svého budoucího zetě, tak se mi ještě teď dělá špatně.“

Oba se rozesmáli a vydali se bahnitými ulicemi ke Kenovu domu.

+ + + + +

Svatba se konala v nejužším kruhu. Kromě Stumpyho a Sařina otce se jí zúčastnili už jen Abe McCormick a jeho žena Helen.

Sara jen zářila. Usmíření s otcem jí vrátilo duševní rovnováhu. Byla přípravami na svatbu natolik zaneprázdněná,že si nevšimla, že Keno je stále zamlklejší.

Keno Stewart v posledních dnech stále častěji myslel na Gapa Mortona. V uplynulých týdnech se ještě jednou oteplilo. Podzimní slunce jako by ještě jednou chtěl zahnat zimu.

Z Missouly to do Heleny nebylo víc než šedesát mil. Při dobrém počasí to byla cesta na dva dny.

Keno byl přesvědčen, že Gap Morton o něm ví. Zneklidněl natolik, že by nejraději naskočil do sedla svého appaloo sy a jel do Missouly, aby tam tu záležitost sprovodil ze světa. Neodvažoval se však o tom promluvit se Sarou.

Stumpy neustále procházel městem, o Gapu Mortonovi však neslyšel.

Potom přišel den svatby. Stáli před provizorním oltářem a právě se chystali říct si ano, když tu se prudce otevřela vrata kostela.

Přítomní se ohlédli.

Na prahu stál Clem Miller, místní marshal. V rukou držel své dva peacemakery a neschoval je, ani když viděl, že Keno Stewart není ozbrojený.

„Keno Stewarte!“ chladně řekl do ticha. „Zatýkám vás za několikanásobnou vraždu. Zúčastnil jste se přepadení tábora lovců bizonů, při kterém bylo zabito několik mužů.“

Kenovi trvalo několik vteřin, než se vzpamatoval z šoku. Hned věděl, co to divadlo znamená.

Gap Morton je ve městě!

Bez něho by se Clem Miller nikdy neodvážil proti němu zasáhnout.

Ale kde je?

Číhá někde venku, před kostelem, připraven vystřelit, jakmile Keno vyjde ze dveří?

Keno zavrtěl hlavou. To by tam neposílal Millera. „A co bude se mnou, marshale?“ zeptal se Stumpy. „I já byl při tom. Jestli to nevíte, tak se ten boj odehrál na indiánském území, kde Gap Morton a jeho zabijáci neměli co pohledávat.“

„To se objasní u soudu,“ chladně odvětil Texasan. „Vás nikdo neobvinil, Pottere. Takže raději zmizte!“

Stumpy se mečivě rozesmál.

„Slyšels to, Keno?“ řekl. „Ten trouba tě chce zatknout! Skáče, jak Gap Morton píská. Mám mu jednu vrazit?“

Odkud náhle vytáhl starý walker, to bylo Kenovi záhadou. Každopádně jím

Millerovi namířil na břicho, což však na Texasana žádný dojem neudělalo. Peacemaker, který držel v ruce, se nepohnul ani o coul.

Oliver Burke udělal rychlý krok. Chtěl se postavit před Kena, ale Miller si myslel, že na něho chce zaútočit. Reflexivně zmáčkl spoušť.

Jeho levý peacemaker vystřelil.

Oliver Burke sebou trhl a vytřeštěnýma očima pohlédl na Texasana. Potom zavrávoral, a když se skácel na podlahu, kostelem se rozlehl Sařin výkřik.

Stumpy zmáčkl spoušť walkeru. Zaklel, když se kulka zaryla do rámu dveří vedle marshalovy hlavy. Jedna z třísek se Texasanovi zabodla do tváře. Krvácel.

Keno strhl paní McCormickovou k zemi. Ostatní se klidili, ale Clem Miller už nestřílel. Zdálo se, že ví, že ten zbrklý výstřel ukončil jeho kariéru v Heleně. Proti výpovědi faráře a Abea McCormicka by nic nesvedl. Naopak, musel by počítat s tím, že za vraždu neozbrojeného člověka skončí na šibenici.

Uskočil, když viděl, jak na něho míří Stumpy. Kulka z walkeru ho minula.

Keno Stewart doběhl k vratům a přitiskl se k jejich rámu. Vyhlédl ven a spatřil prchajícího marshala. Jinak byl klid. Po Gapu Mortonovi ani památky.

Šel k Saře, která se vrhla ke svému otci a nyní držela jeho hlavu v náručí. Oliver Burke byl mrtev. Kulka ho trefila do levé poloviny hrudi a pravděpodobně zasáhla srdce.

Keno položil Saře ruku na rameno, ta však nereagovala. Prázdnýma očima, hleděla kamsi za něho.

Bezmocně se otočil k paní McCormickové a k faráři.

Helen McCormicková se již vzpamatovala a odstrčila Kena stranou.

„Udělejte, co udělat musíte, Keno,“ řekla. „O Saru se postaráme.“

Chvíli váhal, ale pak kývl na Stumpyho a šel s ním ven.

Na ulici pohlédli ke Kenovu domu, ale kromě několika lidí, kteří kráčeli po chodnících, neviděli nic podezřelého.

Stumpy vrčel jak hladový vlk.

„Gap určitě sedí v Miner’s Rest a čeká, jak Miller dopadne,“ zabručel. „Asi měl velký strach, když poslal Millera. Myslíš, že z Missouly přijel sám?“

Keno na jeho otázku neodpověděl. Rozběhl se. Nejdřív se musel dostat ke svým zbraním, pak by měl dost času na přemýšlení o Mortonovi.

Cítil vůči lovci bizonů nenávist, ale dokázal ji zkrotit. Vytěsnil myšlenky na Saru, která teď podruhé a definitivně ztratila otce.

Dorazili do pronajatého domu a Keno si připnul opasek s Navy koltem. Když ucítil jeho váhu na pravém stehně, pocítil chladnokrevnost, jakou ještě nezažil.

Winchestrovku tam nechal. Stačí, když se Stumpy vleče se svou sharpskou.

Vyšli z domu a ještě stále rozbahněnou postranní uličkou se vydali k Main Street.

Ještě na ní ani úplně nebyli, když tu se z jednoho vchodu vynořil stín.

Keno položil ruku na pažbu Navy koltu, potom však onoho malého muže poznal. Byl to Číňan, kterého při svém příjezdu zachránil před rozzuřeným vozkou.

Malý muž se uklonil a začal chvatně šišlat.

„Pane Stewarte, kdybyste mě, prosím, následoval!“ Levou rukou ukázal na vchod domu, z něhož právě vyšel. „Pomůžu vám…“

Keno mu skočil do řeči.

„Je mi líto, pane,“ řekl, „ale musím něco vyřídit.“

„Pan Morton má u sebe čtyři muže,“ řekl Číňan. „A s marshalem je jich dohromady šest.“

Keno na něho nevěřícně hleděl.

„Jak…“ začal, ale Číňan ho nenechal domluvit. Chytil ho za ruku a vedl ho k domu.

Keno už se nebránil. Vešel dovnitř, a když Číňan za Stumpym, který byl ještě udivenější než Keno, zavřel dveře, ocitli se náhle před několika Číňany, kteří se před nimi zdvořile klaněli.

„Moji bratranci,“ řekl malý muž s úsměvem. „Nedávno jste mi pomohl, pane Stewarte, teď vám to oplatíme. Jistě jste chtěl jít do Miner’s Rest, ale tam na vás Gap Morton nastražil past, která by sklapla, jakmile byste s vašim přítelem vešel do saloonu. Moji přátelé a já jsme se rozhodli muže pana Mortona zneškodnit. Pan Ču…“ ukázal na muže, který se hned několikrát uklonil, „… nosí do Miner’s Rest prádlo. Zná způsob, jak bychom se mohli nenápadně dostat do domu a pak zajmout přátele pana Mortona. Váš ctihodný přítel pan Potter nás může doprovodit. Potřebujeme čtvrt hodiny, pak můžete vstoupit do saloonu.“

Keno přikývl. Byl poněkud zmatený. V této zemi, kde se každý staral jen sám o sebe, bylo překvapivé, když člověku pomohl právě Číňan. Riskovali svou existenci, přesto byli odhodlaní mu pomoct.

Stumpy se tvářil poněkud nešťastně, když ho Číňané zadním vchodem vystrkali ven. Jen muž, kterému Keno pomohl, tam zůstal.

Moc nehovořili. Keno viděl, že Číňanovi se pod šaty rýsují obrysy koltu, a usmál se. Podcenili ty lidi, tak jako všichni ostatní.

Potom šli na věc. Keno vyšel z domu, o kterém ani nevěděl, že patří Číňanům, na Main Street. Kolem projel povoz, ale vousatý vozka si ho nevšiml.

Keno přivřel oči. Přemýšlel, zda se na Číňany může spolehnout. Že s nimi je Stumpy, ho poněkud uklidnilo, ale nedokázal si představit, jak by ti malí, drobní lidé mohli vyřídit Mortonovy zabijáky.

Když vyšel na chodník a o rohož si z bot seškrábal bahno, už na to nemyslel. Přemýšlel o tom, že měl Mortona navštívit mnohem dřív.

Povytáhl si Navy kolt z pouzdra a odhodlaně otevřel dveře.

V saloonu bylo jen pár lidí. Keno se bleskově rozhlédl po sále.

Gap Morton seděl u stolu, za nímž zemřel Mike Strong. Jako tenkrát i teď vedle něho stál Clem Miller. Když se otevřely dveře, zvedli hlavy.

U pultu lelkovali čtyři muži, ale nebyli to Mortonovi zabijáci. Dva z nich Keno znal. Jeden byl Neal Shelley, zvěd, který tak strašně nenáviděl indiány, druhý byl mladík, který ve Fort Laramie hrál poker s Mikem Strongem.

Keno si je letmo prohlédl. Nebyl si jistý, jak zareagují, až půjde do tuhého.

Texasan měl ještě stále na hrudi marshalskou hvězdu. Měl utrápený výraz v obličeji, ale Keno věděl, že počítal s tím, že se všechno urovná, pokud Keno Stewart zemře.

Krátce vzhlédl na galerii a poznal, že právě tam na něho číhají. Cítil mravenčení v zátylku a polil ho studený pot, když pomyslel na to, jak lehkomyslně se spolehl na Číňany.

Z Gapa Mortona vycházel mrtvolný zápach. Byl zarostlý a ve vestě z bizoní kožešiny vypadal zpustle. Měl snědé, svalnaté paže a velké, chlupaté pracky, jimiž se pohrával s balíčkem karet.

Usmál se na Kena a vycenil při tom své bezchybné bílé zuby, které Kenovi připomínaly chrup grizzlyho.

„Už jsme se dlouho neviděli, Stewarte,“ řekl. „Doufám, že sis užil čas, který jsem ti ještě nechal.“ V očích měl jízlivý výraz.

Jsem zvědavý, jak se budeš tvářit, až si všimneš, že tvoji zabijáci jsou vyřazení, pomyslel si Keno. Pak nahlas řekl: „Zbyl z tvé rodiny ještě někdo kromě tebe, Slima, Billyho a Mika Stronga? Spousta lidí už se nemůže dočkat, až s vámi někdo zatočí.“

Gap Morton se přestal usmívat. Krátce pohlédl na Clema Millera, který měl ruce na pažbách peacemakerů, a řekl: „Pročs toho zabijáka nezatkl, Cleme?“

Texasan se zřejmě necítil ve své kůži. Keno to zřetelně cítil. Miller však neměl na vybranou. Věděl, že se tu hraje o jeho život.

„Proč bychom se měli zdržovat se soudem, Gape?“ odpověděl a pokusil se o úsměv, což mu ovšem příliš nevyšlo. „Když ho odděláme, ušetříme katovi práci.“

Keno se usmál.

„Vážně?“ řekl. „Tak to zkuste, vy hrdinové!“

Gap Morton pomalu zvedl levou ruku a vzal ze stolu kartu.

Keno okamžitě pochopil, že je to smluvené znamení pro střelce na galerii. Zježily se mu chlupy a cítil nutkání vrhnout se stranou a vytáhnout Navy kolt.

Gap Morton nevěřícně vytřeštil oči. Keno viděl, že rychle pohlédl na galerii. Znovu přitom vzal ze stolu kartu.

„No, Gape?“ oslovil hol Keno. „Nezajímá tě, kde je Stumpy? Je to možná starý chlap, ale tvé pistolníky ještě zvládne.“

Mortonův obličej byl skoro celý zarostlý, takže bylo vidět jen na nose, jak zbledl. Zalapal po dechu, a když se probral z šoku, zařval: „Dělej, Cleme!“ Přitom vytáhl revolver, který měl za opaskem.

Keno reagoval bleskurychle. Z Navy koltu vyšlehl plamen, ještě než se Gap Morton stačil schovat za stůl. Kulka ho škrábla na pravém nadloktí a Morton pustil revolver, jako by se o něj popálil.

Na Clema Millera však byl Keno příliš pomalý, protože Texasan tasil už před Mortonovým zvoláním. První kulka hvízdla těsně kolem Kenova levého ucha, potom ale kdesi za Kenem zaduněla velkorážní puška a Clem Miller pohlédl na svou silně krvácející pravou ruku. Na revolver v levé ruce očividně zapomněl.

Keno přiskočil a vyrazil mu zbraň z ruky. Pak marshala odstrčil, aby měl volný výhled na Gapa Mortona. Jen těsně unikl kulce, která mu na rameni roztrhla kožený kabát.

Otočil se.

To střílel Neal Shelley. Teď ležel zkroucený na podlaze u pultu.

Mladík vedle něho ho totiž praštil.

„Keno, dávej pozor!“ zvolal z galerie Stumpy.

Keno koutkem oka zahlédl, jak Gap Morton zmizel v zadních dveřích. Vypálil tam, ale kulka se zaryla do dveří, které za sebou Morton zavřel.

Keno sevřel rty a rozběhl se. Nechtěl, aby Gap Morton unikl, věděl totiž, že by všechno začalo znovu. Otevřel dveře, ale v tmavé chodbě před ním nebylo nic vidět. Rozběhl se a dorazil k přivřeným dveřím do dvora. Otevřel je. Slyšel dusot kopyt, který se odrážel od stěn domů. Vpředu na Main Street třeskl výstřel, lidé křičeli jeden přes druhého.

Keno proběhl úzkou uličkou mezi saloonem a sousedním domem. Když dorazil na Main Street, uviděl dav, který se srotil před Miner’s Rest.

Několik lidí tam gestikulovalo a volalo: „Jel tam!“

Na verandě saloonu se objevil Stumpy. Za límec držel Clema Millera. Na

Texasana se vrhlo několik mužů a jeden mu z vesty strhl marshalskou hvězdu.

Clem Miller si zřejmě udělal spoustu nepřátel. Obyvatelé Heleny se podle všeho báli jen jeho koltů. Teď, když je neměl, viděli šanci se s ním vypořádat.

Keno si jich nevšímal. Rychle přeběhl Main Street a zabočil do ulice, v níž stál jeho dům. Nevěděl, zda tam je Sara, a nedíval se tam. Vběhl do stáje a chvatně osedlal svého appaloosu. Vždy míval věci připravené, pro všechny případy, a tak mu to netrvalo ani pět minut a mohl vyjet. Vyvedl hřebce na ulici, nasedl a pobídl ho.

Slyšel, jak Stumpy křičí, ale nevšímal si toho. Věděl, kterým směrem Gap Morton jel. To mu stačilo. Byl si jistý, že lovec bizonů mu neunikne..

+ + + + +

Keno Stewart se přikrčil. Gap Morton byl se svou puškou značky Martini zatraceně přesný. Měl štěstí, že ho zatím netrefil.

Dostali se dvacet mil od Heleny, do Big Belt Mountains, a Gap Morton už neměl koně. Ležel na úpatí svahu, se zlomenou nohou a kulkou v hlavě. Morton ho zastřelil.

Lovec bizonů se ukryl do houští na svahu, a jakmile se Ken objevil, začal střílet. Jedna z jeho prvních kulek škrábla appaloosu na zadku a Keno měl co dělat, aby zvíře včas odvedl do úkrytu.

Nyní na sebe číhali pět set yardů od sebe a Keno přemýšlel, jak by mohl překonat mírný svah, který ho dělil od Mortona.

V rukou držel předělanou remingtonku jednoho z lovců bizonů, které zabili Čejeni, ještě z ní však nestřílel. Chtěl, aby Gap Morton věřil, že je se svou martinkou ve výhodě.

Keno viděl, že by to byla sebevražda, kdyby se pokusil svah zdolat. Lovec bizonů by ho mohl v klidu odpravit.

Stáhl se zpátky k appaloosovi, vylezl do sedla a objel svah tak, aby ho lovec bizonů neviděl. Spokojeně přikývl, když viděl nepřehledný terén. Nechal koně v chráněné dolince, vzal remingtonku a vyrazil.

Pamatoval si místo, kde ležel lovec bizonů, ale nebyl si jistý, zda tam ještě pořád je. Bylo možné, že uhodl, co Ken zamýšlí.

Keno už si myslel, že by ho mohl překvapit, ale vtom ho spatřil. Okamžitě se vrhl k zemi; to mu zachránilo život. Kulka ho minula jen těsně, odrazila se od skály a stejně tak těsně ho minula i podruhé.

Byli nanejvýš sto yardů od sebe. Keno běžel od skály ke skále, a když už byl téměř na temeni kopce, zalehl tam a několik minut se nepohnul. Věděl, že z tohoto smrtícího souboje vyjde vítězně ten, kdo bude mít silnější nervy.

Rachot kamenů mu prozradil, kde se skrývá Morton.

Keno okamžitě vyrazil. Zvuky se ozývaly zpoza svahu.

Gap Morton ho přelstil. Seběhl ze svahu dolů, zatímco on, Keno, tam číhal a ztrácel čas.

Keno dorazil k vrcholu skalami posetého kopce. Okamžitě Mortona uviděl. Lovec bizonů stál zhruba čtyři sta yardů odtud na skále a měl zalícenou pušku.

Když se nad ním objevil obláček dýmu, Keno už ležel na zemi. Kulka hvízdla nad ním a proletěla houštím.

Gap Morton se vůbec nekryl. Očividně se domníval, že Keno má jen winchestrovku. Jenže to se mýlil. Keno dlouho a pečlivě mířil. Když však zmáčkl spoušť, věděl, že zasáhl.

Přes obláček kouře viděl, že Gap Morton šel k zemi. Martinka mu vypadla z rukou a sklouzla ze skály. Lovec bizonů se chvíli nehýbal a Keno už si myslel, že ho zasáhl smrtelně. Potom se však Morton svezl ze skály a zmizel mezi keři.

Keno už nečekal. Vrátil se ke svému appaloosovi, skočil do sedla a vyjel. Jel stejnou cestou, jakou se tam dostal. Poblíž skály, na které předtím stál Morton, seskočil. Tentokrát si vzal winchestrovku. Byl přesvědčen, že Gap Morton se se svým zraněním nemohl dostat daleko.

Pohyboval se opatrně a tiše. Pak uslyšel sténání. Nebylo to daleko od skály. Gap Morton zřejmě ležel na místě, kam sklouzl.

Keno si pospíšil, protože se šeřilo.

A potom stanul před mužem, který pobíjel Čejeny, jako by to nebyli lidé.

Winchestrovkou mu namířil na břicho.

Lovec bizonů na něho hleděl malýma, bolestí naplněnýma očima. Keno viděl velkou ránu na jeho levé noze. Nohavice byla celá od krve.

Morton měl martinku položenou v klíně. Pokusil se ji zvednout a namířit na Kena.

Ten mu však pušku vykopl z rukou.

„Tak dost, Gape,“ řekl.

„Střílej, ty hajzle!“ vyhrkl lovec bizonů.

Keno zavrtěl hlavou.

„Nezemřeš mou kulkou, Gape,“ odvětil. „Jsou jiní, kteří mají větší právo tě potrestat za tvé činy.“

Gap Morton vytřeštil oči.

„Ne!“ zařval. S vypětím všech sil se vrhl na Kena, ale ten ho srazil pažbou winchestrovky.

+ + + + +

Už si myslel, že do Heleny dorazí do zimy, ale deset mil před městem ho zaskočilo sněžení. Bylo husté a sníh appaloosovi ztěžoval chůzi.

Naštěstí Keno putoval po vyježděné stezce, ze které nemohl sjet. Byl rád, že měl dlouhou cestu z Powder River za sebou.

Usmál se, když pomyslel na vděčné oči Šedého vlka, kterému předal vraha jeho syna. Keno jel hned zpátky. Věděl, že Gap Morton bude za všechno, co Čejenům provedl, muset zaplatit, ale nechtěl to vidět. Nebylo pro něho lehké vydat zabijáka Čejenům, věděl však, že podle jejich přesvědčení dojde Malý vlk pokoje jen tehdy, když jeho vrah bude náležitě potrestán.

Byl z Heleny pryč týden a stýskalo se mu po Saře. Věděl, že má o něho strach, protože nikdo nemohl vědět, co se stalo. Možná si dokonce lidé mysleli, že ho Gap Morton zabil.

Sněžení přestalo tak rychle, jak začalo. Černé mraky odtáhly na jih. Obloha se projasnila a v záři slunce se třpytil sníh, který pokryl krajinu.

Daleko před sebou viděl Keno stoupat k obloze kouř. Pobídl appaloosu!

Když přijel na Main Street, stoupala koni od nozder pára. Lidé, kteří odklízeli sníh, se zarazili a pohlédli na jezdce.

Ozvaly se výkřiky a pak se městem rychlostí blesku rozšířila novina, že Keno Stewart se vrátil.

Slyšel ten křik, ale nevnímal ho. Jeho smysly se soustředily na malý dům v boční uličce, do které právě odbočil. Viděl, jak kdosi bušil na dveře domu, slyšel jeho hlas. Dveře se otevřely.

Keno spatřil Saru, Stumpyho a Abea McCormicka. Pak se mezi nimi prodrala Helen McCormicková a postavila se vedle Sary.

V uličce byl klid. Jen za Kenem se ozývaly vzrušené výkřiky. Nevšiml si, že ho doprovází stále více lidí.

Před domem seskočil ze sedla a vyšel na chodník. Sařin obličej se mu v paprscích slunce zdál být hezčí než kdy předtím. Když pohlédla na Helen McCormickovou a zeptala se: „Co je to za manžela, který hned po svatbě zmizí a vrátí se až za týden?“ měla v očích vlídný úsměv.

Keno se usmál.

„A já jsem manžel?“ zeptal se. „Jsi si jistá, že jsem řekl ano, než nám do toho vpadl Miller?“

Stumpy zvedl sharpsku, zachechtal se a řekl: „Dobře jsem to slyšel, chlapče. Tak dělej, přiznej to!“

„Ano,“ řekl Keno a pak se mu Sara vrhla do náruče. Cítil její teplé rty a pustili se teprve, když si uvědomili, jak lidé kolem jásají.

Šli dovnitř a Stumpy vystřelil do vzduchu. „Zmizte, lidi!“ zvolal. „Toto je soukromá oslava!“