John Kirby

Colorado western 196. Starbuck přichází

Se smečkou bezohledných pistolníků vtrhl na indiánské území. Podle zákona se tam běloši nesměli usazovat, protože ta země patřila Čerokíům. Jenže plukovník Milton Pearce na zákony kašlal. S pomocí své obávané pistolnické gardy chtěl vybudovat mocnou dobytkářskou říši a zdálo se, že se mu to i podaří. Proti jeho zabijákům neměli Čerokíové přes svou statečnost šanci. Jenže pak přijel Starbuck, odvážný samotář rozzuřený Pearceovým postupem, a s chladným odhodláním začal bojovat…

Od domů na Main Street se odrážel dusot kopyt. Jezdci strnule seděli v sedlech. Oči měli ve stínu okraje klobouků.

Ulice byla zalita svitem měsíce. Byly dvě hodiny po půlnoci a dokonce ani v saloonu Blind Lion už se nesvítilo.

Jezdec vjel na svém prachem pokrytém pintoví do úzké uličky, která vedla ke Sweetwater Creeku. U posledního domu zastavil. Rozhlížel se po fasádě patrového domu zalité měsíčním svitem.

„Penzion u Coruma“ stálo napsáno velkými černými písmeny na bílé stěně.

Jezdec seskočil ze sedla a přivedl svého koně do dvora, kolem něhož stál vysoký prkenný plot. Z jedné strany byl ohraničen stájí. Vrata stáje tiše zavrzala, když je jezdec otevřel. Přivedl pinta dovnitř. Chvíli mu trvalo, než našel lucernu. Zapálil knot a malou stáj zalilo příjemné světlo.

Pouze jeden ze čtyř boxů byl obsazen. Stála v něm malá vraná klisna. Zvíře otočilo hlavu a pohlédlo na jezdce a pinta. Tiše zafrkalo.

Muž klidnými pohyby odsedlal svého hřebce a postaral se o něho.

Teprve když pinto stál vytřený v boxu a pochutnával si na obroku, začal si jezdec oklepávat prach z šatů.

Měl větrem ošlehanou tvář a v koutcích očí malé vrásky. U levého ucha se mu táhla světlá jizva. Měl světlá obočí a zapadlé modré oči. Jeho nos byl úzký a poněkud ohnutý.

Muž měřil šest stop a byl štíhlý. Pohyby připomínal kočkovitou šelmu, a když zhasl lucernu a šel k vratům, kráčel naprosto tiše.

U vrat se zastavil a rozhlédl se.

Ruku měl nad tmavou pažbou svého Navy koltu.

Na dvoře se nic nehýbalo. Muž se vydal po něm.

V mokasínech a v třásněmi zdobené košili vypadal jako jeden ze zvědů, kteří putovali s osadnickými karavanami na Západ.

Zadní dveře penzionu byly zavřené.

Tiše na ně zaklepal.

Pak trpělivě čekal.

Několik minut to trvalo, než se v domě někdo pohnul.

Zpoza dveří se ozval tichý hlas. „Kdo je tam?“

„Přítel Johnnieho Hyatta,“ řekl muž hrdelním hlasem.

Opět se rozhostilo ticho.

Uplynula další minuta, pak zašramotil klíč v zámku a dveře se tiše otevřely.

V domě byl vidět stín malé postavy. Vykřikla překvapením a udělala krok. Muž na dvoře viděl rovné černé vlasy a snědou tvář.

„Starbuck!“ zvolal malý chlapík ve dveřích. „Neal Starbuck! Por Dios! Už jsem ani nevěřil, že žiješ!“

+ + + + +

Čerokíský míšenec Starbucka vtáhl dovnitř a pak šli tmavou chodbou do komory bez oken. V temnotě vzplál plamínek sirky. Ten o něco později zapálil knot lampy. Skleněný cylindr tiše zacinkal.

Starbuck se usmál, když viděl, že je v úklidové komoře.

„Takto teď vypadají tvé pokoje pro hosty, Alexi?“ zeptal se.

Míšenec zavrtěl hlavou.

„Nesmysl, Starbucku. Ale tady se můžeme bavit nerušené. Jsi tu kvůli Johnniemu, je to tak?“

Starbuck přikývl.

„V Santa Fe jsem dostal jeho dopis, právě jsem chtěl znovu vyrazit do Kalifornie. Psal mi jen to, že by mě rád viděl. Co se děje, Alexi?“

Starbuck viděl, jak se míšenec zašklebil. Že to je vážné, Starbuck pochopil, už když dostal ten nic neříkající dopis. Johnnie by mu nepsal, kdyby mu nešlo o život.

„Plukovník Milton Pearce,“ přidušeně řekl Alex Corum.

Starbuck na něho hleděl.

Na jméno Pearce nezapomněl.

Tenkrát, když Starbuck opustil kraj mezi řekami Canadian a Washita, právě Pearce začal budovat svou dobytkářskou říši.

„Plukovník?“ chraplavě se zeptal.

Corum přikývl.

„Za války bojoval na straně Yankeeů. Proto teď na něho nikdo nemá.“

„Chce ranč Thomase Hyatta?“

„Ten už je jeho,“ zamumlal Corum. „Už dva roky. Tom Hyatt je mrtvý, Starbucku. Přišel o život při přestřelce s bandity. Johnnie odjel se svou matkou k Čerokíům. Pearce se zmocnil ranče Jelen, aniž by musel zaplatit jediný cent. Dokonce se usadil v ohbí Washity a rozšířil Hyattův dům.“

„Dva roky,“ zamumlal Starbuck.

Míšenec přikývl.

„Od té doby kolem sebe Johnnie shromáždil asi tucet mužů, které též vyhnal Pearce. Nejprve požádali o pomoc armádu ve Fort Cobbu, ale ta je odmítla. Johnnie a jeho muži pak Pearceovi způsobili značné škody. Plukovník si mezitím postavil pistolnickou gardu. Už zastřelili pět Johnnieho mužů. A vypadá to, že brzy zlikvidují i zbytek.“

Bylo to horší, než si Starbuck myslel. Kousal se do spodního rtu, aby přemohl hněv.

Viděl před sebou Thomase Hyatta. Byl to čistokrevný Čeroki, kterému dal jméno jeden kněz. Dlouhé roky tvrdě pracoval a plodem jeho práce byl ranč Jelen. Starbuckův otec přijel k Washitě spolu s Hyatty, země ho však zničila a stejně tak i jeho ženu. Starbuckovi byly tři roky, když přišel k Hyattům. Vyrůstal s Johnniem. Ve dvanácti letech však odjel. Jedné noci osedlal svého poníka a od té doby se na ranč vrátil už jen jednou. Po sedmi letech. To bylo těsně před vypuknutím války.

Starbuck necítil potřebu nechat se kvůli někomu zabít. Odjel daleko na Západ, žil jako kladeč pastí ve Skalistých horách a později byl zvědem karavan táhnoucích do Oregonu a Kalifornie.

„Kde je Johnnie?“ chraplavě se zeptal.

„Přijede sem za pár dnů,“ zamumlal Alex Corum. „Nejlepší bude, když tu počkáš. Nikomu neříkej, kdo jsi.“

Starbuck se pousmál.

„Očividně jsem se moc nezměnil, Alexi,“ zamumlal. „Jinak bys mě nepoznal na první pohled.“

„Na tvář, kterou jsem někdy viděl, už nezapomenu,“ odpověděl Alex. „Z dalších starých lidí, kteří ještě žijí v Mobeetie, si na tebe už nikdo nevzpomene.“

Starbuck přikývl.

„Můžu se u tebe ubytovat, Alexi?“

„Co sis myslel? Pojď.“

Vzal lampu a vyšel ven.

Starbuck šel za ním do patra domu z nepálených cihel, v němž bylo příjemně chladno.

Corum mu ukázal jeho pokoj, z jehož okna bylo vidět do uličky. Kolem celého domu vedl balkon. To se Starbuckovi nelíbilo, ale jiný volný pokoj v Corumově penzionu nebyl.

Corum ještě jednou kývl na Starbucka a pak za sebou zavřel dveře.

+ + + + +

Starbuck se lokty opíral o zeleným plyšem potažený stůl a prohlížel si karty.

Byla to dobrá figura. Full house. Tři králové a dvě trojky. S tím by za normálních okolností musel vyhrát.

Hleděl na muže, který seděl proti němu.

Tlouštík se jmenoval Vaughn a měl ranč na Dry River, několik mil za městem. Vaughn byl dítětem Štěstěny. Začervenal se, po krátkém váhání posunul doprostřed stolu několik bankovek a řekl: „Beru a přisazuju dalších padesát.“

Starbuck přikývl, hodil padesát dolarů doprostřed stolu a zamumlal: „Můžeme vyložit karty.“

Tlouštík měl čtyři janky.

Starbuck pokrčil rameny a opřel se v židli. Cítil, že Vaughn nevyhrává jen díky svému štěstí.

Starbuck byl totiž myšlenkami jinde.

Už dva dny byl v Mobeetie a Johnnie Hyatt se ještě stále neukázal. Mezitím se Starbuck dozvěděl, že Alex Corum ho čekal. Johnnie byl před třemi týdny u něho a řekl mu o svém dopise Starbuckovi.

Mobeetie dostalo po válce marshala.

Jmenoval se Dice Chatham.

Nomen omen, pomyslel si Starbuck. „Dice“ znamená kostka a Dice Chatham byl nejen marshalem, ale i majitelem saloonu Blind Lion, ve kterém se hrálo každý večer. Ve velké herně se vedle pokeru hrály všechny hry, při kterých bylo možné oškubat kovboje.

Starbuck už ve městě viděl několik mužů, kteří se mu pranic nelíbili. Pohybovali se tam beze strachu. Chatham se očividně nestaral o to, co se děje za hranicemi jeho města. V jeho kanceláři nevisel jediný zatykač.

„Jste švorc, pane?“ zeptal se tlustý rančer s úsměvem.

Starbuck přikývl.

„Skoro,“ odvětil. „Prospěla by mi pauza. Možná se potom karta obrátí.“

Vaughn se rozesmál.

„Pak to zkuste znovu, pane. Budu tu celý večer.“

Starbuck vstal, nasadil si klobouk a poklepal si na jeho okraj. Potom se vydal mezi stoly, u nichž se hrál black jack, poker, monte a další hry. U dlouhého stolu na kostky stála skupina kovbojů.

Starbuck koutkem oka sledoval hubeného muže, kterého si všiml už na Main Street. Na pravém boku měl revolver, nosil ho poměrně nízko. Jeho ořešáková pažba byla ošoupaná.

Starbuck poznal, že to je profesionál.

Pozoroval ho.

Starbuck vyšel ze saloonu a zůstal stát na chodníku. Ubalil si cigaretu a zapálil si ji.

Pistolník zůstal vevnitř.

Starbuck se pomalu vydal po chodníku.

Střechy domů se rudě leskly. Slunce už stálo nízko. Blížil se večer.

Než odbočil do uličky, v níž stál penzion, nenápadně se ohlédl.

Pistolník stál na verandě saloonu Blind Lion a díval se na něho. Jeho tvář připomínala lebku. Měl zapadlé oči a propadlé tváře.

Starbuck povečeřel v jedné malé restauraci.

Byla už tma, když ji opustil a šel do penzionu. Chtěl si ze svého pokoje vzít zbytek peněz, protože nemínil Vaughnovi nechat oněch tři sta dolarů, o které ho odpoledne obral.

Po pistolníkovi ani vidu ani slechu, Starbuck se však domníval, že někde číhá a sleduje ho.

Corum nikde.

Starbuck vyšel po schodech do patra a otevřel dveře pokoje. V místnosti byla tma jako v pytli. Corumova žena musela zatáhnout silné závěsy, aby dovnitř neproniklo horko.

V okamžiku, kdy otevřel dveře, mu jeho instinkt vyslal varovný signál. Náhle věděl, že v pokoji není sám.

Přikrčen se otočil a vytáhl z pouzdra svůj Navy kolt.

Slyšel tiché zasvištění.

Trhl levou rukou.

Ozval se přidušený, vysoký výkřik a pak chytil dlouhé vlasy. Rychle té osobě zaklonil hlavu a přitlačil jí hlaveň koltu ke krku.

„Pusť ten revolver, kotě!“ řekl.

Cosi mu spadlo k nohám.

Strčil svůj revolver do pouzdra. O několik vteřin později ve tmě vzplál plamínek sirky. Její zář zalila krásnou tvář mladé ženy.

Už podle vlasů poznal, že to musí být žena.

Prohlížel siji.

Měla velké, tmavé oči. Byly vytřeštěné a zračil se v nich nikoli strach, ale hněv.

„Pusťte mě, sakra!“ vyhrkla.

Pustil jí vlasy. Chtěla se sehnout pro revolver, který pustila na zem, ale Starbuck na něj šlápl.

Narovnala se a vrhla na něho rozhořčený pohled.

Byla opravdu krásná. Měla oválnou tvář a sametovou pleť. Výrazné oči jen zdůrazňovala klenutá obočí a dlouhé řasy. Měla malý, úzký nos a lesknoucí se rty. Vlnité vlasy, které jí sahaly pod ramena, se leskly jako havraní křídla.

Byla oblečená do kostkované košile, jejíž šosy měla na břiše svázané. Seprané kalhoty jí byly úzké a zdůrazňovaly boky a štíhlé, dlouhé nohy.

„Spletla jste si pokoj, madam,“ řekl, zatímco zapaloval knot petrolejové lampy.

Zavlnily se závěsy. Žena se tedy do jeho pokoje dostala přes balkon.

„K čertu s vaší madam!“ zvolal. „To jste vždycky k ženám tak brutální?“

Starbuck se pousmál.

„Jen k divokým kočkám, které se mi chtějí zarýt drápy do krku,“ odvětil.

„Kdo jste?“ chraplavě se zeptala.

Hleděl na ni. Vlastně by se měl ptát on. Teď poznal, že její snědá pleť není opálená, že to je její přirozená barva. Měla bělošské rysy, ale byl si jist, že má i indiánské předky.

„Jmenuju se Starbuck,“ řekl.

Syčivě vydechla.

„Neal Starbuck?“ hlesla. „Můj Bože, to jsem ráda, že jsem vás nezastřelila.“

„Neudělala jste to jen proto, že jsem vám v tom zabránil,“ řekl s úsměvem.

V jejích černých očích zajiskřilo.

„Kdybych chtěla, byl byste teď mrtvý, Starbucku!“

Starbuck zvedl revolver a podal jí ho.

„Co kdybyste mi řekla, kdo jste?“

„Jsem Louanne Rossiterová,“ odvětila. „Musite mě omluvit, Starbucku, ale myslela jsem si, že jste Pearceův člověk.“

Starbuck na to nic neřekl. Zamyšleně na ni hleděl. Očividně patřila k lidem, které kolem sebe shromáždil Johnnie Hyatt, ale to by mu měla říct sama.

„Nemluvila jste s Alexem?“ zeptal se.

Přikývla.

„Alex mi neřekl, že už jste tady,“ zamumlala.

„Jak jste věděla, že přijedu do Mobeetie?“

„Poslal mě sem Johnnie,“ protáhle řekla. „Možná do Mobeetie přijede ještě dnes v noci.“

„Máte mi něco vyřídit?“

Zrozpačitěla a on věděl, že lhala.

Johnnie by jako špeha nikdy neposlal dívku.

„O.K.,“ řekl. „Chápu. Můžete…“

Odmlčel se, protože Louanne Rossiterová se posadila na okraj postele a pak si lehla.

„Co je?“ udiveně se zeptal.

„Jsem po dlouhé jízdě unavená,“ řekla. „Alex nemá volný pokoj.“

Starbuck věděl, že se tam ubytoval půltucet mexických kovbojů.

„Sakra, a kde budu spát já?“ rozhořčeně se zeptal.

„Postel je dost široká, ne?“ odvětila., „Ale nemyslete si, Starbucku. Jestli se nedokážete krotit, tak raději spěte na podlaze.“

Nedostávalo se mu slov. Tiše zaklel a šel do kouta, kde nechal sedlové brašny. Vytáhl z nich své poslední peníze a řekl: „Musím ještě něco vyřídit v saloonu. Můžete zamknout zevnitř, ale jestli mě v noci nepustíte dovnitř, vyrazím dveře a pak budete spát ve stáji.“

Posadila se.

Než mohla něco odpovědět, vyšel ven a práskl za sebou dveřmi.

Na chodbě váhal.

Pomyslel na to, že by se jí mohl zeptat na pistolníka, kterého spatřil v saloonu. Pak se však otočil a sešel po schodech dolů do recepce.

Alexe Coruma stále nikde neviděl.

+ + + + +

Jarvis McBride pro plukovníka Miltona Pearce pracoval už celý rok.

Z několika důvodů.

Tím nejdůležitějším pro McBridea bylo to, že Pearceův ranč ležel na indiánském území, v němž nevládl zákon. Jenom ten Pearceův.

Druhým důvodem byl plat. McBride dostával dvě stě dolarů měsíčně a dalších sto dolarů extra, když splnil nějaký úkol.

A úkolů měl hodně.

Plukovník Milton Pearce měl spoustu trablů s Čerokíi, kteří si nárokovali půdu, kterou Pearce potřeboval pro svůj dobytek.

McBride byl v Mobeetie už dva dny.

Jeho špeh ve městě mu poslal zprávu, že v okolí Mobeetie se zdržuje Louanne Rossiterová. A pokud tam bylo to děvče, pak Johnnie Hyatt nemohl být daleko.

McBride si všiml vysokého, štíhlého muže, který celý den seděl v saloonu Blind Lion a hrál poker s Vaughnem. Nevěděl, jak se tento muž jmenuje, zjistil však, že se ubytoval u čerokíského míšence Alexe Coruma. Už to bylo podezřelé. Běloch by zamířil do některého ze tří hotelů v Mobeetie a nezahazoval by se v podniku, kde jinak spali jen špinaví rudokožci a Mexikáni.

Ten muž byl nebezpečný, to McBride poznal na první pohled. Nosil kolt jako profesionální střelec a jeho pohyby byly mrštné jako pohyby kočkovité šelmy.

McBride hovořil s marshalem Dicem Chathamem. Nemusel z něho mít obavy, Chatham se staral jen o to, co se děje ve městě. Zřejmě četl McBrideovy zatykače z Nového Mexika, Colorada a Kansasu, ty však skončily v kamnech v jeho kanceláři.

Chatham cizince neznal.

McBride zvedl hlavu, když se z konce uličky ozval tichý dusot. Zahodil nedopalek cigarety a zašlápl ho.

Instinktivním pohybem si povytáhl revolver z pouzdra.

Opatrně se stáhl k druhému konci úzké uličky naproti Corumova penzionu.

Od Sweetwater Creeku přijel jeden jezdec.

McBrideovi se zatajil dech, když poznal grošáka.

V kraji byl jen jeden takový kůň a ten patřil Johnniemu Hyattovi.

Pistolník se pohrdavě usmál.

Od Hyatta to bylo hloupé, takto si vyjet. Byl nápadný a musel vědět, že plukovník Pearce ho chce za každou cenu polapit.

Jezdec zastavil a pohlédl do uličky.

McBride couvl.

Viděl ho?

Kůň pořád stál.

McBride znervózněl.

Kdyby teď Hyatt grošáka otočil a jel pryč, znovu by jim unikl mezi prsty.

Obrátil se a vydal se přes dvůr. Přelezl plot a o dva domy dál se opět připlížil k Main Street. Se zatajeným dechem vyhlédl zpoza rohu.

Usmál se.

Johnnie Hyatt si ničeho nevšiml. Ještě pořád nehybně seděl v sedle, jako by spal. McBride však věděl, že pozoruje penzion.

Náhle grošák otočil hlavu a tiše zařehtal.

McBride okamžitě reagoval.

S revolverem v ruce vyběhl z uličky a chraplavě zvolal: „Ani hnout, Hyatte!“

Jarvis McBride věděl, jak je Hyatt nebezpečný. Přesto ho překvapil.

Jezdec náhle zmizel ze sedla. Vrhl se na druhou stranu.

McBride si instinktivně klekl.

Málem to zmáčkl, ale ještě si včas uvědomil, že by minul.

Několik okamžiků počkal, a když se mezi nohami nervózně tančícího koně objevil stín muže, vypálil.

Takřka ve stejném okamžiku se pod břichem grošáka zablesklo.

Oba výstřely se slily v jediný.

McBride tiše zaklel.

Hyattova kulka ho škrábla pod pravým uchem.

Už to chtěl zmáčknout podruhé, ale tu grošák skočil dopředu.

McBride viděl, jak Hyatt svěsil ruku. Tiše sténal. Potom se svalil na zem.

V penzionu se rozsvítilo. Otevřelo se okno v patře a objevila se v něm drobná žena, v níž McBride poznal Louanne Rossiterovou.

Syčivě vydechl a topornými kroky se vydal k Johnniemu Hyattovi, který ležel na ulici.

Grošák rozzuřeně řehtal a cenil zuby.

McBride se rozmáchl rukou a hřebec s řehtáním ustoupil.

Johnnie Hyatt se nehýbal. Bezvládně ležel v písku a prsty pravé ruky svíral revolver. McBride mu jej vykopl z ruky.

Teprve potom se sklonil, chytil Hyatta za rameno a otočil ho na záda.

Zaklel. Zřetelně viděl tmavou skvrnu na jeho levém boku.

„Sakra, hlavně nechcípni, Hyatte,“ zabručel pistolník. „Za mrtvolu mi Pearce nezaplatí ani cent.“

Bylo to, jako by Johnnie Hyatt jeho slova slyšel. Ze rtů se mu vydralo tiché zasténání. Levou rukou se zapřel o zem a pomalu se zvedl.

Pak nad sebou spatřil Jarvise McBridea. Trhl pravou rukou, ale hned poznal, že už nemá revolver.

„Vstávej, Hyatte,“ procedil McBride mezi zuby. „Jsi zatčen.“

Raněný zatnul zuby a pomalu vstal. Pravou ruku si při tom tiskl k ráně. Vrávoral, ale dokázal se udržet na nohou.

„Nemáš právo někoho zatknout, McBride!“ vyhrkl.

Pistolník s úsměvem vytáhl z kapsy kalhot plechovou hvězdu a připnul si ji na košili.

„Jsem zástupce ve smírčím oddílu plukovníka Pearce, Hyatte.“

„Chtěls říct v oddílu zabijáků, McBride,“ vyhrkl Johnnie Hyatt. „Pearceovi muži nemají v Texasu žádné pravomoci.“

„Proto tě teď vezmu k marshalovi, Hyatte.“

Chvíli to vypadalo, že Hyatt se na něho skácí. Vrávoral, a kdyby ho McBride bleskurychle nechytil za límec košile, byl by Hyatt znovu spadl do prachu ulice.

Uličkou běžela drobná postava.

McBride věděl, že to je Louanne Rossiterová.

Usmál se.

Líbila se mu. Předsevzal si, že ji jednou zkrotí. Teď se však musel mít na pozoru.

Postavil se za Hyatta a namířil revolver na děvče, které zůstalo stát tři kroky před nimi. Mračila se na něho.

„Pusťte Johnnieho, McBride!“ vyhrkla.

Pistolník zavrtěl hlavou.

„Ani náhodou, kočičko. Je na něho vypsaný zatykač. Přivedu ho k marshalovi. Hlavně nepřemýšlej o tom, že bys mě mohla zastavit koltem. Hyatt by za to zaplatil.“

Polkla, když McBride svého zajatce postrčil a Hyatt klopýtl dopředu.

Johnnieho úzká tvář byla zalitá potem.

Louanne viděla, že se sotva drží na nohou.

Ustoupila stranou a nechala je projít. Pak se rozběhla ke grošákovi, vyšvihla se do sedla a vyrazila na něm z uličky. Na Main Street odbočila doleva, přicválala k lékařovu domu a seskočila ze sedla.

Zatímco bušila na dveře, viděla, jak McBride Johnnieho strká směrem k marshalově úřadovně.

Otevřely se dveře a oba muži v nich zmizeli.

Louanne se zmocňovala panika.

Kdyby se plukovník Milton Pearce zmocnil Johnnieho, byla by jejich věc jednou provždy ztracena. Pak by si jen mohli vpálit kulku do hlavy, nebo kraj navždy opustit.

+ + + + +

Vaughn měl ještě pořád štěstí.

Přestože však měl Starbuck plnou hlavu dívky, soustředil se lépe než odpoledne a včas si všiml, když měl Vaughn dobrou figuru.

Vaughn byl nevrlý, protože s dobrými figurami vyhrával jen malé částky.

Začal blufovat se špatnými figurami.

To byl začátek jeho konce.

Starbuck prohrané peníze zase rychle vyhrál zpátky.

Bylo jedenáct hodin.

Herna praskala ve švech.

Vaughn už prohrál více než čtyři sta dolarů, nevypadalo to však, že by chtěl skončit.

Starbuck mu sebral dalších sto dolarů a řekl: „Štěstěna se k vám obrátila zády, Vaughne. Jestli chcete, zítra se můžete revanšovat.“

Tlouštík zrudl, ale potom přikývl. „Máte pravdu, pane.“ Vstal a podal Starbuckovi ruku.

Starbuck se usmíval. Bylo dobré hrát s někým, kdo umí prohrávat.

Šel do saloonu.

Hubený pistolník, kterého Starbuck spatřil ve dveřích herny, tam už nebyl.

Starbuck si u pultu objednal whisky.

Tu kdesi ve městě třeskly dva výstřely, těsně po sobě.

Zvedl hlavu.

Viděl, že i ostatní střelbu slyšeli. Někteří krátce vzhlédli, pak se však bavili dál, jako by se nic nestalo.

Pokrčil rameny.

Asi nebylo nic neobvyklého, že se v noci ve městě střílelo, když tam marshalem byl někdo jako Dice Chatham.

Starbuck vypil ještě jednu whisky, zaplatil a šel ven.

Main Street zela prázdnotou. Starbuck viděl, jak v několika domech zhasla světla.

Zamyšlen se vydal doleva, k penzionu. Překvapilo ho, když zjistil, že jeho pokoj není zamčený.

Louanne Rossiterová už tam nebyla.

Starbuck pokrčil rameny, sundal si jelenicový kabát a lehl si na neustlanou postel.

Nevěděl, že už spal, když se z chodby ozvaly chvatné kroky a o několik vteřin později na dveře zabušily pěsti.

Hned vyskočil z postele.

„Starbucku!“ ozval se dívčin hlas. „Krucinál, otevřete!“

+ + + + +

Starbuck otevřel dveře.

Vytrhla mu kliku z ruky a vrazila do dveří tak prudce, že udeřily do stěny.

„Kde jste vězel?“ zvolala.

„To je moje věc,“ odpověděl Starbuck a zase dveře zavřel.

Oknem dovnitř pronikal svit měsíce.

Přišel ke stolu a rozsvítil petrolejovou lampu. Skleněný cylindr byl ještě teplý. Takže to nemohlo být dlouho, co Louanne pokoj opustila.

Viděl, že je velmi rozrušená.

Souviselo to snad s výstřely, které slyšel v saloonu Blind Lion?

Johnnie Hyatt?

Starbuck povytáhl obočí a zamyšleně na ni hleděl. Píchlo ho u srdce, když pomyslel na to, že možná něco má s Johnniem.

„McBride postřelil Johnnieho a odvlekl ho do vězení!“ vyhrkla.

„McBride?“ Starbuck na ni udiveně hleděl. To jméno znal ze Santa Fe. Tam byl muž tohoto jména stíhán za vraždu několika lidí. Byl to nájemný vrah.

„Ano. Pistolník, který pracuje pro plukovníka Pearce. Plukovník vydal na Johnnieho zatykač a marshal Chatham mu ho chce předat.“

Starbuck měl pocit, že se přeslechl.

„Na indiánském teritoriu nemá právo někoho zatknout nikdo jiný než armáda. Nebo federální marshalové z Fort Smith. Pearce nemá právo vystavovat zatykače.“

„To řekněte Chathamovi!“ vyhrkla Louanne. „Na co ještě čekáte? Chcete, aby McBride Johnnieho odvlekl z města.“

„Kam to koupil?“ přidušeně se zeptal Starbuck.

„Do boku,“ tiše řekla Louanne. „Doktor tvrdí, že Johnnie musí několik dnů ležet. Ale na to McBride nemíní brát ohled.“

Starbuck vzal svůj revolverový opasek, který předtím pověsil na nohu postele, a připnul si jej kolem pasu.

Zmocnilo se ho zvláštní vzrušení.

Už to bylo skoro sedm let, co Johnnieho viděl naposledy.

Od té doby se toho událo hodně. Z Johnnieho se stal bojovník. Nic jiného mu ani nezbývalo.

Louanne zhasla petrolejku, načež se vydala za Starbuckem na chodbu. Měla co dělat, aby s ním držela krok, když šli uličkou a potom přes Main Street k marshalově úřadovně, v jejíchž oknech se svítilo. Ze dveří úřadovny právě vyšel lékař, když tam dorazili.

„Jak je na tom, doktore?“ rychle se zeptala Louanne.

„Kulka je venku,“ zamumlal malý muž a pohledem si změřil Starbucka. „Pochybuju ale, že mu to něco pomůže, jestli ho McBride odvleče na indiánské teritorium.“ Otočil se a šel pryč.

Vešli do úřadovny.

Starbuck nebyl překvapený, když vedle psacího stolu spatřil hubeného muže s tváří, která připomínala lebku. To musel být McBride.

Za psacím stolem stál dobře vypadající muž v elegantním saku a hedvábné vestě, v jejíchž kapsách měl zaháknuté palce. Na klopě saka se mu leskla hvězda.

Marshal Dice Chatham přivřel oči.

„Co tu ještě chcete, slečno Rossiterová?“ protáhle se zeptal. „Kdo je ten muž?“

Starbuck Louanne odstrčil a přistoupil k psacímu stolu.

„Jmenuju se Starbuck, Chathame,“ řekl.

Neušlo mu, jak sebou McBride trhl. Očividně to byl onen Jarvis McBride, jehož jméno Starbuck viděl na jednom zatykači v Santa Fe.

Dice Chatham přivřel oči ještě víc.

Určitě už jméno Starbuck někdy slyšel.

„Co chcete, Starbucku?“ vyhrkl.

„Jsem starý přítel Johnnieho Hyatta, Chathame.“

Marshal si olízl rty. Lehce se mu chvěl pečlivě střižený knírek.

„Neřekla vám slečna Rossiterová, že pan McBride má zatykač na Johnnieho Hyatta?“

Starbuck otočil hlavu a pohlédl zabijákovi do očí.

„Jarvis McBride?“ zeptal se s ledovým úsměvem.

McBride se zašklebil. Prstem si ukázal na plechovou hvězdu na košili.

„Já tu zastupuju zákon, Starbucku,“ číhavě řekl. „Hyatt je na teritoriu Oklahoma hledán za žhářství a vraždu. Mám za úkol přivést ho k soudci.“

„Do Fort Smith?“ zeptal se Starbuck.

„Ne. Plukovník Pearce byl armádou jmenován soudcem pro území od Red River po hranici okresu Cherokee.“

„A má právo najímat zástupce,“ dodal Chatham.

„Víte, že McBride je v Novém Mexiku stíhán za vraždu, Chathame?“ zeptal se Starbuck.

Marshala to nechávalo chladným. Pokrčil rameny a odpověděl: „Mě zajímá jen to, co se děje v mém městě. A tady proti McBrideovi nic nemáme.“

„A proti Johnniemu Hyattovi ano?“

„Ne.“

„Proč ho potom nepustíte na svobodu?“

„Pan McBride požádal o úřední pomoc.“

„Nedělejte ze sebe hlupáka, Chathame. Víte, že to všechno je jen fraška. Plukovník Pearce je ničema. Žádný běloch nemá právo se usadit na indiánském teritoriu.“

Chatham se pousmál.

„To bych na vašem místě plukovníkovi neříkal do očí, Starbucku. Je velmi citlivý.

A já tu nejsem od toho, abych přijímal vaše stížnosti. Jeďte do Fort Cobbu, jestli chcete vznést protest proti plukovníkovu jednání. Já chci mít ve svém městě klid, a proto jsem s plukovníkem zadobře. Johnnie Hyatt ajeho rudokožci do našeho kraje chtějí vnést neklid. Čím dřív je vyřídíme, tím lépe.“

Louanne Rossiterová syčivě vydechla.

V očích se jí zračil hněv. Vypadalo to, jako by se chtěla na marshala každým okamžikem vrhnout.

Starbuck ji chytil za ruku a odtáhl ji.

„Takže ho nechcete pustit, Chathame?“ zeptal se.

„Ne. Do rána zůstane ve vězení. Pak si ho McBride může vyzvednout.“

Pistolník zabručel a řekl: „Spoléhám na vás, Chathame.“ Pak šel ven.

„I vy můžete jít, Starbucku,“ řekl marshal. „Slyšel jsem, že jste Vaughna připravil o pár dolarů. Proč to nezkusíte i u jiných stolů? Můžete si peníze vydělat i snáze než pokerem.“

„A snáze je ztratit,“ odvětil Starbuck s úsměvem.

Chatham pochopil, co tím myslel.

Zavrtěl hlavou.

„V saloonu Blind Lion se nepodvádí, Starbucku.“

Starbuck mu dokonce věřil. Většina Chathamových hostů byli lidé z indiánského teritoria a šlo o muže typu Jarvise McBridea. A pokus podvést je by pro Chathama mohl dopadnout fatálně.

„Chci mluvit s Johnniem Hyattem, Chathame,“ řekl Starbuck. ‚

Marshal pokrčil rameny.

„Proč ne?“ Kývl na dveře v zadní části úřadovny. „Tam jsou cely.“

+ + + + +

Johnnie Hyatt stál u mříže, která rozdělovala místnost, a svíral silné tyče mříže.

Jeho tvář byla zalita světlem lampy, jež visela na stěně.

Starbuck zůstal krok před mříží a hleděl na něho.

Z Johnnieho se stal muž.

Na Starbucka hleděly černé, jiskřivé oči. Johnnie měl úzký, snědý obličej s dlouhým, lehce ohnutým nosem a úzkými rty, v nichž bylo cosi asketického. Jeho tělo bylo možná až příliš štíhlé, Starbuck však viděl, že se v něm skrývá velká síla.

Starbuck se obrátil k Louanne, která k němu přistoupila.

„Běžte ke dveřím a dávejte pozor, aby Chatham nenaslouchal,“ zamumlal.

Okamžitě ho poslechla.

Johnnie Hyatt k němu natáhl ruce.

„Neale!“ hlesl. „Můj Bože, už jsem si myslel, že nepřijedeš.“

Starbuck ho vzal za ruce a stiskl je.

„Dostal jsem tvůj dopis v Santa Fe, před pěti dny,“ odvětil. „Proč ses nechal chytit?“

Johnnie se trpce usmál.

„Číhal na mě. Instinkt mě varoval, ale podařilo se mu vpadnout mi do zad.“

„Proč tě nezabil?“

„Pearce mě chce živého, Neale,“ přidušeně odvětil Johnnie Hyatt. „Potřebuje můj podpis. Ve Fort Cobbu je nový velitel. Obrátil jsem se na něho a stěžoval jsem si, že Pearce nám uloupil půdu. Pearce musí do tří týdnů předložit kupní smlouvu, jinak bude mít potíže s armádou.“

„Chatham řekl, že armáda Pearce jmenovala soudcem.“

„Ano, to udělal předchozí velitel Fort Cobbu. Jednou mu ale tu funkci zase vezmou a do té doby chce Pearce všechno vyřídit. Vysílá proti nám své zabijáky, které jmenoval zástupci, a nechává nás jednoho po druhém vraždit.“

Starbuck přistoupil k mříži.

„Já tě odtud dostanu, Johnnie,“ zamumlal. „Můžeš jet i s takovým zraněním?“

Johnnie rychle přikývl.

„Ale jak to chceš udělat? McBride se nenechá jen tak přelstít. Nosí hvězdu, Neale. Jestli ho odděláš, budou tě štvát jako vraha marshala.“

Starbuck se usmál.

„Něco už mě napadne, Johnnie.“

„Nepodceň Chathama,“ zamumlal Čerokí. „Možná bude lepší, když počkáš, až mě McBride zítra odveze za hranici teritoria.“

Starbuck zavrtěl hlavou.

„Nevěřím, že Pearce bude riskovat, když už tě jednou má v rukou. Jeho zabijáci budou číhat poblíž města, aby tě eskortovali. Pak bude tvé osvobození nemožné.“

Johnnie polkl.

Starbuck viděl, jak se zkroutil.

„Lehni si, Johnnie,“ zamumlal, „a zkus usnout.“ Ještě jednou na něho kývl, pak se otočil a šel ke dveřím.

Louanne jeho tichým slovům očividně nerozuměla.

„Co teď?“ přidušeně se zeptala. „Co chcete podniknout, aby ho Chatham pustil?“

Starbuck se usmál a otevřel dveře kanceláře. „Co můžu dělat?“ odvětil. „Chatham je zákon. Nemůžu mu strčit revolver pod nos a přinutit ho otevřít celu.“

„Proč ne?“ ostře se zeptala.

„Nejsem bandita, slečno Rossiterová,“ odvětil Starbuck a koutkem oka si všiml, jak se Dice Chatham zašklebil.

Marshal vstal ze židle.

„Jsem rád, že jste rozumný člověk, Starbucku,“ řekl. „Jenom se divím, že někdo jako vy se zahazuje s Johnniem Hyattem.“

Starbuck se v té chvíli ptal, zda by mu skutečně neměl namířit koltem mezi oči. Jeho instinkt ho však před tím varoval.

Neodpověděl Chathamovi, vzal Louanne Rossiterovou za ruku a odvedl ji ven.

„Jste zbabělý…,“ sykla a tiše vykřikla, když jí zmáčkl prsty.

Starbuck napravo spatřil žhavý konec cigarety.

Tam číhal McBride. Pravděpodobně počítal s tím, že se Starbuck pokusí vězně osvobodit.

„Držte na chvíli zobák!“ hlesl na Louanne.

Chvěla se hněvem, přesto však sevřela rty.

Nepustil ji, dokud nedorazili k ústí uličky, jež vedla k penzionu a Sweetwater Creeku.

Tam se mu vytrhla.

„Vy zatracený zbabělče!“ zasyčela. „Chcete připustit, aby McBride Johnnieho odvlekl k Pearceovi? Víte, co Pearce s Johnniem udělá…“

Starbuck se zastavil.

Překvapilo ji to, takže se odmlčela.

„Jste hezké děvče, Louanne,“ řekl. „Byl bych se do vás zamiloval, kdybyste tak nežvanila.“

Zalapala po dechu.

Trhla rukou a Starbuck ji včas chytil, ještě než mu mohla dát facku. Hleděla na něho a jiskřilo jí v očích.

„K čertu s vámi!“ vyhrkla.

Starbuck ji vlekl dál.

Bránila se, ale byl silnější.

„Víte, kde je Alex Corum?“ zeptal se.

Podrobila se mu.

„Ano,“ odsekla.

„Dobrá. Pomůže vám sedlat koně. Obstarejte obvazy, zásoby a střelivo. A zbraň pro Johnnieho. Kde je jeho kůň?“

Několik vteřin byla zaražená. Pak vyhrkla: „Odvedla jsem jeho hřebce do Alexovy stáje.“

Starbuck ji pustil a šel dál k penzionu. Běžela za ním.

„Co chcete dělat, Starbucku?“ zvolala.

„Dostat Johnnieho z města,“ řekl.

„Ale on je zraněný! Doktor řekl, že jízda by pro něho mohla být nebezpečná!“

„Musí jet tak jako tak. Buďto se mnou, nebo s McBridem. Co je vám milejší?“

„Proč jen s vámi?“ vyhrkla. „Myslíte, že zůstanu v Mobeetie? Pojedu s vámi!“

Starbuck jí neodporoval. Věděl, že by ji nepřemluvil. Krom toho ho mohla přivést k Johnnieho lidem, kdyby Johnnie ztratil vědomí.

Vešli do penzionu. V nějakém pokoji zpíval opilý Mexičan.

Louanne Rossiterová chvátala za Starbuckem. Pak vešli do jeho pokoj e a Louanne se opřela o dveře.

Starbuck šel hned ke svým sedlovým brašnám a něco z nich vytáhl. Louanne slyšela tiché cinkání. Ve svitu měsíce, který dovnitř pronikal oknem, viděla jenom jeho siluetu.

„Jak chcete Johnnieho dostat ven, Starbucku?“ chraplavě se zeptala. „McBride bude někde číhat. Sám nemáte šanci.“

„To musíte nechat na mně, Louanne,“ odpověděl Starbuck.

V temnotě se rozsvítila sirka. V jejím svitu byla vidět Starbuckova tvář. Zvedl skleněný cylindr petrolejky a zapálil knot.

Louanne šla k oknu a odtáhla závěsy.

Viděla, že Starbuck položil na stůl dvě šestistěnné kostky a vytáhl zavírací nůž.

Nic neřekla. Mlčky přihlížela, jak začal nožem cosi vyřezávat v kostkách.

Neustále je zkusmo vrhal na stůl. Pak spokojeně přikývl a schoval nůž i kostky.

„Co to má být?“ zeptal se Louanne Rossiterová. „Chcete o Johnnieho hrát?“

Starbuck se usmál.

„Tak nějak,“ odvětil. Sklonil se a sfoukl plamen lampy.

Louanne zaklela a vrazila do židle. Pak uslyšel její tiché kroky, když šla ke dveřím.

Šel za ní.

Náhle ucítil teplo jejího těla.

Otevřela dveře.

Do pokoje proniklo světlo.

Viděl její hezký obličej těsně před svým, a než pochopila, co se děje, políbil ji.

„Možná se do tebe ještě zamiluju,“ řekl s úsměvem.

Potom se otočil a už byl na schodech, když se probrala ze strnuti.

„Díky za obvazy,“ řekl přes rameno.

Usmívala se a ve tváři měla ruměnec.

Byla tak zmatená, že nebyla schopna slova.

Očividně se jí něco takového ještě nestalo.

+ + + + +

Saloon Blind Lion ještě stále praskal ve švech, přestože už bylo dávno po půlnoci. Většina hostů byli kovbojové a teprve nyní si Starbuck vzpomněl na to, že musí být sobota.

U pultu si objednal whisky a šel do herny.

Všechny stoly byly obsazené.

Vaughn tam už nebyl.

Starbuck pohlédl na stůl s kostkami, u něhož stálo půl tuctu kovbojů. Byli plně zaujati hrou.

Starbuck se usmál.

Věděl, že u stolu s kostkami ještě nikdo nezbohatl. I tito muži přišli o víc peněz, než kolik vyhráli. A pokud nějaké vyhráli, pak s těmito penězi hráli tak dlouho, až o ně přišli.

Jeden urostlý chlapík se zrzavými vlasy to chtěl za každou cenu zkusit. Očividně už pár dolarů prohrál. Chvíli si prohlížel své poslední peníze a pak je hodil na stůl.

„Teď se mi to povede, Wheelere!“ vyhrkl. „Dej sem kostky!“

Hráč shrábl peníze a hodil zrzkovi kostky.

Ten je zamíchal v hrsti, dýchl na ně, zvedl pravou nohu a rozmáchl se, jako kdyby je chtěl hodit bůhvíkam. Potom je vrhl na stůl.

Tu se ozval pronikavý výkřik.

Zrzek vyhrál.

„Ještě jednou, Wheelere!“ zabručel.

Všechno se opakovalo.

Zrzek musel tentokrát něco udělat špatně, protože prohrál.

S červenýma ušima a zatnutými pěstmi tam stál a nedovedl pochopit, že jeho měsíční mzda šla k čertu. I ostatní kovbojové byli v šoku.

Starbuck využil jejich šoku a přistoupil ke stolu.

Vytáhl několik bankovek a řekl: „Teď vám ukážu, jak se hrají kostky, chlapci.“

Vyhrál. Třikrát za sebou. Pokaždé však výhru vsadil. Nyní měl na stole sto šedesát dolarů. Na takovou sumu by zrzek musel pracovat půl roku.

„Raději přestaňte, pane,“ řekl jeden z kovbojů.

Starbuck s úsměvem zavrtěl hlavou.

„Cítím mravenčení v prstech, chlapci,“ řekl. Pravou rukou si sáhl do kapsy kalhot a chtěl vytáhnout dalších čtyřicet dolarů. „Dvě stě, to je kulaťoučká suma. Dej sem kostky, Wheelere.“

Muž k němu hodil kostky.

Starbuck si je dal do druhé ruky.

Muži hleděli na bankovky. Nikdo si nevšiml, že bleskově vyměnil kostky a ty Wheelerovy ukryl v kapse. Nyní měl v dlani své vlastní kostky, které si předtím náležitě upravil.

Zvedl si pěst k uchu a zatřepal jí. Rachot kostek byl jasně slyšet.

„Nenechte mě ve štychu, chlapci,“ zamumlal a vrhl kostky na stůl.

Hernou se ozvalo zklamané zasténání.

Na stole ležely dvě jedničky.

Wheeler se usmál a pokrčil rameny.

„Štěstí je vrtkavé, pane,“ řekl. Pravou rukou sáhl po bankovkách.

Zrzek položil Starbuckovi pracku na rameno.

„Neber to tak tragicky, bratře,“ zamumlal. „Peníze nejsou všechno.“

Starbuck čekal a pak, když si Wheeler chtěl kostky vzít, ho chytil za zápěstí.

Wheeler na něho překvapeně pohlédl.

„Dej ty kostky sem!“ zvolal Starbuck.

U stolu se náhle rozhostilo ticho. Kovbojové hleděli na Starbucka. Okamžitě pochopili, že si myslí, že byl podveden.

Starbuck hodil kostky na stůl.

Znovu padly dvě jedničky.

Zkusil to ještě třikrát, pokaždé se stejným výsledkem.

„Takže tak to je!“ zabručel Starbuck do ticha. „Nejdřív člověka necháte vyhrát, a když už vyhrává příliš, seberete mu peníze s pomocí špinavých triků!“

Zrzek vykřikl, vyskočil a chytil Wheelera, který nevěděl, co se děje, za límec.

Další hráč chtěl Wheelerovi přispěchat na pomoc, Starbuck se mu však postavil do cesty a jednu mu vrazil.

„Vezměte si své peníze, chlapci!“ zvolal Starbuck a rychle shrábl své dolary, které Wheeler položil na stůl. Několik bankovek vyhodil do vzduchu.

Bylo to, jako by vystřelil ze startovní pistole.

Kovbojové se jako na povel vrhli vpřed.

Starbuck nadzvedl stůl a převrátil jej.

Kdosi k němu zezadu přiskočil a praštil ho do krku.

Starbuck se otočil jako puma a pravým direktem muže poslal na podlahu.

Okolo zuřila rvačka, bylo slyšet praskání lámaného dřeva.

Muži se vrhali za bankovkami, které se snášely na podlahu.

I u dalších stolů se strhla bitka. Bylo to, jako by na to všichni jen čekali. Kovbojové se všude snažili využít příležitosti a zmocnit se peněz, které prohráli. Očividně si řekli, že se tam podvádí u všech stolů.

Dveřmi, které vedly do saloonu, se tam nahrnuli muži, kteří si to nechtěli nechat ujít.

Starbuck se mezi nimi prodíral ven.

Jeden muž zařval, protože mu Starbuck šlápl na nohu. Chtěl ho praštit, ale Starbuck se přikrčil a pěst trefila jiného muže.

Starbuck rychle uskočil, nastavil mu nohu a dalšímu zasadil ránu do břicha. Teprve pak dorazil ke dveřím.

Dostal se k barovému pultu.

Ještě se včas sklonil. Přes bar letěla židle, trefila barmana, který se svalil na skleněný regál. Láhve spadly na podlahu a rozbily se.

Starbuck přiběhl k lítacím dveřím a vyklouzl na verandu. Viděl jednoho muže, který běžel přes Main Street k marshalově úřadovně, a s úsměvem zmizel v jedné uličce.

Udělal ještě jeden krok, když tu se na protější straně ulice něco pohnulo v průjezdu vedle marshalovy úřadovny. Z temnoty se vynořila hubená postava.

Starbuck poznal Jarvise McBridea. Sevřel rty. Doufal, že McBride šel do svého hotelu, pistolník však očividně nechtěl riskovat.

Muž, který ze saloonu Blind Lion běžel k marshalově úřadovně, krátce promluvil s McBridem a vtrhl do kanceláře.

Ze saloonu bylo slyšet randál.

Ve dveřích úřadovny se objevil Dice Chatham.

Uviděl McBridea, cosi na něho zavolal a běžel přes ulici. Muž, který ho informoval, běžel za ním.

McBride tam ještě chvíli stál. Potom vešel do kanceláře a zavřel za sebou dveře.

Starbuck krátce přemýšlel.

Pokud si to s McBridem nechtěl rozdat, pokud nechtěl být štván jako vrah marshala, nezbývala mu jiná možnost.

Otočil se a rozběhl se uličkou k penzionu.

Doufal, že Louanne Rossiterová už všechno zařídila.

+ + + + +

Jarvis McBride sáhl po svém revolveru, když se otevřely dveře úřadovny.

Vytřeštil oči.

Čekal všechno, jen ne Louanne Rossiterovou.

Louanne nechala dveře otevřené a šla k vězení.

„He!“

McBride vyskočil zpoza psacího stolu.

„Zůstaň stát, Rossiterová!“ zabručel.

Louanne dělala, jako by byl vzduch. Už natahovala ruku po klice, když ji McBride chytil za zápěstí.

„Co to…“ Pistolník zaklel.

Louanne ho kopla do holeně.

„Ty zatracená mrcho!“ vyhrkl.

Dal jí facku. Zapotácela se a spadla na dveře. Měla co dělat, aby zůstala na nohou.

Rozzuřený McBride přišel k ní, chytil ji za ruku a přitáhl ji k sobě. Znovu se rozmáchl.

Vtom za sebou uslyšel tichý zvuk. Chtěl se otočit, ale tu na krku ucítil chladnou hlaveň revolveru.

„Ani hnout, McBride!“ chraplavě řekl Starbuck. „Louanne, běž ke dveřím a zavři.“

Louanne byla ještě stále malátná. Provrávorala místností a zavřela vchodové dveře.

Starbuck viděl, jak McBride otevírá a zatíná pěsti.

„Odepni si opasek, McBride,“ řekl.

Zabiják si zřejmě spočítal, že nemá šanci. Odepnul si přezku revolverového opasku a zbraň spadla na podlahu.

Starbuck bleskově zvedl jeho kolt a praštil jím zabijáka do hlavy.

McBride tiše zasténal. Podlomily se mu nohy a skácel se na podlahu.

Starbuck si strčil kolt do pouzdra, přistoupil k psacímu stolu a ze šuplíku vytáhl svazek klíčů.

Louanne ještě pořád stála ve vchodových dveřích. Ztěžka oddechovala.

„Všechno v pořádku?“ zeptal se.

Přikývla. Levou líci měla červenou od McBrideovy facky. Přišla k zabijákovi, který ležel na podlaze, a plivla na něho.

„K čertu s tebou, McBride!“ vyhrkla. „Mě nikdo bít nebude!“

Starbuck zavřel dveře a šel do vězení.

Johnnie Hyatt už stál u mříže. Už se nemohl dočkat, až mu Starbuck odemkne. Byl bledý jako stěna. Musel se chytit mříží, když udělal dva kroky. Na čele se mu leskl pot.

Starbuck poznal, že Johnnie se ani zdaleka necítí tak dobře, jak se jim snažil předstírat. Dělal si starosti. Přežije Johnnie jízdu?

Museli jet rychle.

Bylo jasné, že Chatham brzy McBridea najde. Pak budou mít zabijáka v patách. A s ním i několik hyen, které dozajista čekají na hranici indiánského teritoria na Hyatta, aby ho mohli eskortovat na ranč Jelen v ohbí Washity.

Louanne přistoupila k Johnniemu, vzala ho za levou ruku a položila si ji kolem ramen. Bylo to láskyplné gesto a Starbucka zabolelo u srdce, když to viděl.

Rychle se otočil a šel ke dveřím do dvora. Třetí klíč byl správný. Tiše dveře otevřel a pohlédl do dvora. Slyšel tiché frkání svého pinta.

Starbuck vyšel na dvůr.

Ze stínu protější kůlny vyšla postava.

Byl to Alex Corum.

Počkal, až Louanne vyšla s Johnniem ven, načež zavřel a zamkl dveře. Klíče vzal s sebou. Přistoupil k Johnniemu a rovněž ho podepřel. Pak se vydali přes dvůr.

„Pospěšte si!“ sykl Alex Corum.

Míšenec měl vytřeštěné oči. Corum se bál. Myšlenka na to, že by ho mohl navštívit McBride, mu naháněla husí kůži.

Šel napřed.

Za kůlnou stáli tri koně.

Byl to Starbuckův pinto, grošák Johnnieho Hyatta a malá vraná klisna, kterou Starbuck viděl při svém příjezdu do města v Corumově stáji. Louanne tedy byla v Mobeetie už před ním. O tom však teď nechtěl přemýšlet.

Louanne tiše vykřikla.

Starbuck, který pustil Johnnieho a vzal grošákovu uzdu, se vyděšeně otočil.

Viděl, že Johnnie Hyatt se svalil na zem. Louanne klekla k němu.

Starbuck hodil Corumovi grošákovu uzdu a vyhrkl: „Nemůže jet, Louanne. Vezmu ho před sebe. Ty vezmi za uzdu grošáka.“

Louanne přikývla.

Pustila Johnnieho a Starbuck ho zvedl. Bez problémů ho vysadil do pintova sedla. Pak se vyšvihl za něho.

Johnnie se kymácel. Blouznil, mumlal něco, čemu Starbuck nerozuměl. Potom se zhroutil na hrušku sedla a Starbuck málem ztratil rovnováhu, protože ještě neměl nohy ve třmenech.

Pevně Johnnieho chytil, pravou rukou vzal uzdu, kterou mu podal Alex Corum, a ohlédl se na Louanne.

Již seděla v sedle své vrané klisny. Grošákovu uzdu omotala kolem hrušky sedla.

„Dávej pozor, ať tě nechytí, Alexi,“ zamumlal Starbuck, než otočil pinta a vydal se s ním k průchodu mezi dvěma kůlnami.

Kopyta koní tlumeně dusala. Zvuk se odrážel od stěn kůlen.

Kdesi za nimi se z Main Street ozval křik.

Starbuck kopl pinta patami do slabin.

Hřebec začal pomalu cválat.

Klisna Louanne Rossiterové ho napodobila.

Dívčina krásná tvář byla zkřivená. Pohlédla na zhrouceného Johnnieho. Pravděpodobně přemýšlela, zda zvládne jízdu.

Světla města za nimi mizela.

Louanne sebou náhle trhla.

I Starbuck uslyšel výstřel, který byl vypálen někde ve městě.

Pravděpodobně našli McBridea.

Starbuck pobídl pinta.

Věděl, že jejich šance klesnou na nulu, pokud se jim nepodaří ještě před rozedněním dorazit do Antelope Hills za Dry River.

Náhle mu naskočila husí kůže, protože na levé ruce ucítil něco vlhkého.

Johnnie začal znovu krvácet. Obvaz již byl nasátý krví.

Starbuck opět zvolnil.

Co by jim pomohlo, kdyby unikli McBrideovi, a Johnnie by jízdu nepřežil?

+ + + + +

Z východu se do krajiny plížily stíny večera. Starbuck přivřel oči, když spatřil v oblaku prachu čtyři jezdce.

Pohlédl doleva.

Zhruba tři míle na severovýchod odtud se ve vzduchu vznášel další oblak prachu. Tam jela Louanne Rossiterová se třemi koňmi.

Muži, kteří nyní projeli kolem návrší se skalisky, si museli toho oblaku prachu všimnout.

Starbuck viděl, že v jejich čele jede Jarvis McBride.

Ostatní museli být občané Mobeetie. Starbuck se domníval, že pracují v Chathamově saloonu. Dokázal si představit, jak teď Chatham zuří. Kovbojové mu ze saloonu a herny jistě udělali kůlničku na dříví.

Starbuck jezdce ještě chvíli pozoroval. Pak pohlédl na Johnnieho Hyatta, který se zády opíral o jedno skalisko. Obvaz na boku měl nasáklý krví.

Starbuck mu ho opatrně sundal.

V sedlové brašně, kterou mu nechala Louanne, byly čisté obvazy a mast proti krvácení. Starbuck mu jí pomazal vstřel, který byl kvůli operaci nyní ještě větší než předtím.

„McBride?“ zeptal se Johnnie přidušeným hlasem.

Starbuck přikývl.

„Jedou za Louanne. Myslíš, že se jí podaří uniknout?“

Johnnie se usmál.

„Ty ji neznáš, Neale. Ta jezdí lépe než většina mužů v kraji. A navíc má tři koné. Ti ji nedoženou. Nemusíš si o ni dělat starosti.“

Johnnie se zvláštně usmíval.

Starbuck přemýšlel, zda si Johnnie všiml jeho zájmu o dívku. Nic však neřekl.

Starbuck Johnnieho ovázal novým obvazem.

Už byli přibližně patnáct mil od města. Starbuck by svého pinta rád nechal tam. Věděl však, že McJ3rideovi by to neuniklo, kdyby před sebou náhle měl jen stopy dvou koní.

Louanne Rossiterová mu popsala cestu k ranči Trevora Campbella na Canadian River. Už to nebylo víc než pět mil. Tam mohl sehnat čerstvé koně.

Chtěli se setkat v noci severně od Canadian River v jednom kaňonu v Antelope Hills. Louanne se chtěla pokusit najít některé ze svých lidí. Orin Forbes, čerokíský míšenec, za války pracoval v lazaretu a vyznal se v ošetřování ran. Louanne doufala, že ho najde.

„McBride něco říkal o žhářství a vraždě,“ zamumlal Starbuck.

Johnnie Hyatt se pousmál.

„Před týdnem jsme zapálili buš severně od ranče Jelen, když jsme měli Pearceovy zabijáky v patách,“ řekl. „Vítr oheň hnal tak rychle, že dva muži už se nestačili zachránit. Jeden z nich v plamenech zahynul, další ještě leží na ranči a už na nás asi nikdy střílet nebude.“

Zvážněl.

„Neale,“ zamumlal, „Pearce ví, že čas pracuje proti němu. Štve nás jako kojoty. Zve si stále víc desperátů z divočiny. Pearce jim za každého z nás platí sto dolarů. V příštích třech týdnech nás všechny zabije. Pak tu nebude nikdo, kdo by od něho žádal zpátky půdu.“

„Proč chce tvůj podpis?“

Johnnie se usmál.

„Ve FortCobbu leží má závěť, Neale. Až budu mrtvý, bude ranč Jelen patřit tobě.“

Starbuck na něho překvapeně hleděl.

„Jak to, že Pearce o tom ví?“

„Já jsem mu to řekl. Nezná muže, kterého jsem jmenoval svým dědicem, ale ví, že to je někdo, u koho narazí.“

Starbuck zavrtěl hlavou.

To se mu nelíbilo.

Tím Johnnie Pearce vydráždil ještě víc.

Pearce nyní pochopí, kdo je jeho dědicem, to mu bylo jasné. A pak nebude potřebovat brát ohled na Johnnieho život kvůli jeho podpisu. Až zabije Johnnieho i jeho, Starbucka, bude u cíle.

„Co chceš dělat, Johnnie?“ chraplavě se zeptal.

„Hodně jsem toho o tobě slyšel, Neale,“ zamumlal mladík. „Když nás povedeš, můžeme Pearceovy pistolníky porazit. Z nás na ně nikdo nemá. Až uvidí, že mezi sebou máme někoho, na kom si můžou vylámat zuby, zmizí a na odměny, které Pearce vypsal za naše hlavy, se vykašlou.“

Starbuck pomalu zavrtěl hlavou.

„Armáda nebude nečinně přihlížet, jestli s ním začneme bojovat, „ řekl.

„Sakra, to už jsme přece začali, Neale!“ zvolal Johnnie. „Pearce zatím ztratil jediného muže a my půl tuctu! Vyhnali nás z našeho úkrytu v Antelope Hills! Musíme se každou noc skrývat někde jinde. A teď už je jen otázkou času, kdy nás obklíčí! Jestli neudeříme, jsme ztraceni!“

„Řekls, že armáda dala Pearceovi lhůtu tři týdny. Proč nechceš počkat?“

„Protože pak už nikdo z nás nebude naživu, sakra!“

„Můžeme odjet do Fort Cobbu a uchýlit se pod ochranu armády.“

„Ty možná. Ty nejsi Čerokí. Většina důstojníků ve Fort Cobbu stojí na Pearceově straně.“

Starbuck mlčel.

Věděl, že Johnnie má pravdu.

Lidé jako Milton Pearce byli pro mnohé důstojníky vítanou záminkou k výpadům na indiánské teritorium. Starbuck byl přesvědčen o tom, že běloši si jednoho dne budou nárokovat i Oklahomu. A že jim ji vezmou, jako dosud veškerá ostatní území.

Proč by teď někdo dělal cavyky kolem toho, že s tím už kdosi začal?

Přesto zavrtěl hlavou.

„Krvavé šarvátky by vám jen uškodily,“ tiše řekl. „Víš sám, že armáda se potom bude muset postavit na Pearceovu stranu. Existují zákony. Žádný běloch nemá právo nárokovat si vaši zemi. Musíte najít advokáta, který bude ve Fort Smith hájit vaše práva.“

Johnnie se hořce usmál.

„Poslední advokát, kterého jsme měli, nás podvedl o tři tisíce dolarů, které jsme pro něho vybrali,“ řekl.

Starbuck rozuměl jeho zoufalství.

Věděl, že Johnnie Hyatt nemyslí jen na sebe, věděl, že mu jde o osud dalších mužů, kteří kvůli Pearceovi přišli o svou půdu.

„Nejlepší by bylo, kdybych teď jel do Washita Bendu a vpálil Pearceovi kulku do hlavy,“ vyhrkl Johnnie.

„Jak ho znám, tak by ses nedostal blíž než na míli k ranči,“ řekl Starbuck a vstal.

Bylo na čase vydat se na cestu.

Louanne mohla McBridea a jeho muže vodit za nos možná ještě do odpoledne, pak se však přinejmenším muži z Mobeetie museli vrátit.

Starbuck si byl jist, že do té doby sežene koně na Campbellově ranči a pak spolu s Johnniem Hyattem zmizí.

Podal Johnniemu láhev s vodou.

„Zkus spát, Johnnie,“ zamumlal. „Za dvě, za tři hodiny budu zpátky.“

„Dávej na sebe pozor, Neale,“ zamumlal mladík. „Campbell je grázl. Jestli zjistí, že držíš s Čerokíi, vpálí ti kulku mezi oči.“

Starbuck se usmál.

„Tak jednoduché to ale mít nebude, chlapče.“

+ + + + +

Na zdolání pěti mil, které ho dělily od Canadian River, Starbuck potřeboval skoro dvě hodiny. Slunce už stálo poměrně vysoko, když pod sebou spatřil hladinu řeky.

Za jedním kopcem k nebi stoupal kouř.

Starbuck se vydal tím směrem.

Ze západu tam jel houf jezdců. Neviděli ho a o něco později zmizeli za kopcem.

O půl hodiny později stál na temeni kopce. Pod ním ležel Campbellův ranč.

Trevor Campbell v posledních letech ranč zvelebil. Starbuck viděl půl tuctu budov. Dům stál na kamenných základech a vypadalo to, že odolá i těm nejsilnějším vichřicím.

Okolo stály budovy z nepálených cihel. Stáje, remízy a podlouhlá noclehárna mužstva. Před stájí jezdci sesedli a pak pečovali o své koně.

Starbucka si všimli, teprve když prošel branou a topornými kroky se vydal k domu.

Nikdo ho nezastavil.

Jenom na něho hleděli.

Starbuck viděl, jak se otevřely dveře domu a ven vyšel obtloustlý muž.

Měl šedé kalhoty a lesknoucí se holínky. Od pasu nahoru byl nahý až na koženou vestu. Ve výstřihu byly vidět černé chlupy.

Měl mohutný krk a hranatý obličej. Husté černé vlasy mu padaly do čela. Obočí měl srostlá.

Starbuck zastavil dva kroky před schody, které vedly na verandu, a pohlédl na něho. Očividně to byl Trevor Campbell.

„Dobrý den,“ řekl. „Jmenuju se Starbuck. Několik mil odtud jsem přišel o koně. Můj přítel je zraněný. Rád bych od vás koupil dva koně.“

Campbell přivřel oči a zamyšleně si ho prohlížel. Něco se mu na tom nelíbilo.

Pak pohlédl ke stáji, kde stáli kovbojové.

Starbuck lehce otočil hlavu a též tam pohlédl.

Jeden z těch mužů se vydal k domu.

Starbuck hned poznal, že to není obyčejný kovboj. Revolver měl v pouzdře na pravém boku, pažba mu trčela stranou.

Čtyři kroky před verandou se zastavil.

„Znáš toho muže, Ewelle?“ zeptal se Trevor Campbell.

Pistolník pomalu zavrtěl hlavou. „Nikdy jsem ho neviděl, pane Campbelle.“

„Tvrdí, že se jmenuje Starbuck. Slyšel jsem o jednom Starbuckovi, který v Arizoně pracoval jako zvěd pro generála Crooka.“ To byla otázka pro Starbucka.

Ten se pousmál a přikývl.

„Je možné, že to jsem já, rančere,“ odpověděl.

„Co tu hledáš, Starbucku?“ zeptal Ewell.

Starbuck ho ignoroval.

Pohlédl na rančera a zeptal se: „Co ti koně? Dám vám za ně spoustu peněz.“

Pistolník za Starbuckem syčivě vydechl. Očividně takové jednání nesnášel.

„Na něco jsem se tě ptal, Starbucku!“ zasyčel.

Starbuck pomalu otočil hlavu.

„Myslel jsem si, že v Texasu není obvyklé být příliš zvědavý,“ chladně odvětil.

Ewell strnul a posunul pravou dlaň k pažbě revolveru.

„Odpověz, dokud můžeš, Starbucku!“ zasyčel.

„Zaplatím třicet dolarů za koně,“ řekl Starbuck k Trevoru Campbellovi, v jehož černých očích jiskřilo. Rančer očividně jen čekal na to, až půjde do tuhého.

Starbuck pochopil, že Ewell není najeho výplatní listině. Každopádně to nebyl muž, kterému by Campbell mohl dávat rozkazy.

Pomalu se otočil k Ewellovi a řekl: „Neotevírej si na mě hubu, Ewelle. Nebyl bys první, kdo by za to zaplatil životem.“

Mělo to být varování, jenže Ewell Starbucka podceňoval. Nebo si o sobě myslel, že je neporazitelný.

Než mohl Starbuck něco říct, pleskl pistolník dlaní o pažbu armádního koltu.

Starbuck reagoval, teprve když už Ewell vytáhl kolt z pouzdra.

Přesto jako první vystřelil Starbuck. Kulka zasáhla Ewella do pravého ramene. Náraz byl tak prudký, že pistolníka otočil. Při tom zmáčkl spoušť. Kulka se zaryla do stěny stáje. Dva kovbojové se se zaklením vrhli na zem.

Ewell ztratil rovnováhu a skácel se.

Při tom zvířil prach, který ho zahalil. Jeho revolver náhle ležel v písku. Ewell se převalil a chtěl po něm sáhnout levou rukou.

Starbuck přišel k němu a šlápl na kolt.

„Varoval jsem tě, Ewelle,“ zabručel. „Buď rád, že nejsem nijak zvlášť dobrý střelec. Mířil jsem ti totiž na hlavu.“

Starbuck lhal, doufal však, že jeho slova Ewella zklidní.

Ewell ztěžka oddechoval.

„Za to mi zaplatíš, Starbucku!“ vyhrkl.

Starbuck odkopl revolver a otočil se ke Campbellovi.

Tělnatý rančer si olízl rty. Starbuck v jeho malých očích viděl zvědavost.

„Co bude s koňmi, rančere?“ zeptal se.

Campbell přikývl. „Vyber si dvě zvířata, Starbucku,“ protáhle řekl. „A za dalších třicet dolarů můžeš mít i sedlo.“ Krátce se odmlčel a kývl na Navy kolt na Starbuckově pravém stehnu., Jsi s tím zatraceně rychlý, Starbucku. Chlapy jako ty bych potřeboval.“

Starbuck se pousmál.

„Máš nějaké problémy?“

Campbell neodpověděl.

„Nemáš zájem, Starbucku?“ zeptal se místo toho.

Starbuck zavrtěl hlavou.

„Je mi líto, rančere, ale musím se postarat o svého přítele. Máš Ewella. Možná bude po nějaké době s koltem rychlý jako dřív.“

„Ewell je muž plukovníka Pearce,“ řekl Campbell. „Na tvém místě bych odtud co nejrychleji zmizel, než ti plukovník poděkuje.“

Starbucka to nepřekvapilo.

Od Johnnieho věděl, že Campbell nenávidí všechny rudochy. Nebylo tedy divu, že si rozuměl s Miltonem Pearcem.

Rád by věděl, co tam Ewell dělal, raději se však na to Campbella nezeptal. Nebylo dobré dráždit tygra bosou nohou. Navíc v jeho doupěti.

Vytáhl šedesát dolarů a podal je Campbellovi.

Korpulentní rančer kývl ke stáji.

Starbuck si poklepal na okraj klobouku a šel ke stáji. Jeden kovboj mu pomohl chytit v ohradě dva koně. Další přinesl ze stáje dvě sedla, která sice už nebyla nová, ale přesto byla zachovalá.

Ewell se mezitím posbíral ze země a zvedl kolt. Košili měl na pravém rameni zakrvácenou.

Jeho tvář byla zkřivená hněvem. Musel trpět velkými bolestmi. Strnule tam stál, dokud se Starbuck nevyšvihl do sedla jednoho koně a nevzal za uzdu druhého.

Starbuck ještě jednou kývl na rančera. Potom pobídl koně a projel branou směrem ke kopci, za nímž po několika minutách zmizel. Jel pomalu. Nepřekvapilo ho, když o něco později za sebou spatřil obláček prachu.

Trevor Campbell musel být opatrný a nedůvěřivý člověk. Zdálo se, že ví, kdo je Starbuckův přítel a proč dva dospělí muži přišli v jedné chvíli o koně.

+ + + + +

Starbuck své pronásledovatele nalákal na jih a pak je setřásl.

Po pěti hodinách se vrátil k Johnniemu Hyattovi.

Mladík měl v očích horečnatý lesk.

Starbuck uvažoval o tom, že nebude dobré ho trýznit další jízdou. Neměl však na vybranou.

Bylo možné, že ho ještě stále pronásledují Campbellovi kovbojové a že se brzy vrátí McBride a muži z Mobeetie, pokud jim Louanne unikla.

Pevně přivázal sténajícího mladíka k sedlu jednoho z koní a pečlivě zametl stopy, aby Campbellovi lidé nepoznali, že tam tábořil raněný.

Pak vyjeli na sever.

Pomyslel na Louanne.

Doufal, že Johnnie měl pravdu a že děvče je dost prohnané na to, aby McBrideovi uniklo.

O míli dál mladík omdlel.

Starbuck přijel ke druhému koni a chytil ho za uzdu. Se sevřenými rty hleděl před sebe, k Antelope Hills, které se rýsovaly v mlze.

O tři hodiny později přivedl oba koně do jedné doliny.

Na východě spatřil obláček prachu. Domníval se, že to jsou muži vracející se do Mobeetie.

Jeli směrem k městu.

Vlastně museli vidět prach, který zvířil. Jeli však dál, což svědčilo o tom, že s nimi není McBride.

Pistolník zřejmě dál pronásledoval Louanne.

Po nějaké době Starbuck pokračoval v cestě.

Johnnie Hyatt zůstal v bezvědomí. Doslova visel v sedle. Hlavu měl skloněnou.

Pak dorazili k výběžkům vrchoviny.

Slunce již stálo nízko na obzoru a rozpálená krajina byla zalita jeho rudým svitem. Hřebeny měly zlatavý nádech.

Už dávno museli překročit hranice indiánského teritoria.

Starbuck se neustále ohlížel, pronásledovatele však neviděl. Campbellovi kovbojové se očividně vrátili na ranč.

Když slunce zašlo, zastavil.

Odvázal Johnnieho a opatrně ho sundal ze sedla.

Mladík se se sténáním probral.

Pohlédl na Starbucka a hned ho poznal. Horečnatý lesk mu zmizel z očí.

„Kde to jsme, Neale?“ chraplavě se zeptal.

„V Antelope Hills,“ odvětil Starbuck s úsměvem. „Jak se ti daří?“

Johnnie se posadil. Ještě měl slabé nohy.

Mlčky se rozhlédl.

„Už nejsme daleko od kaňonu, Neale,“ zamumlal. „Jeďme dál, než se setmí.“

Starbuck mu dal napít a přikývl. Věděl, že Johnnie má strach o Louanne. Pokud čekala v kaňonu, mohl ji Jarvis McBride obklíčit.

Přesto mladíkovi a koním dopřál čtvrthodinovou pauzu, než Johnnieho znovu přivázal k sedlu. Johnnie neprotestoval, přestože byl při vědomí a nevypadalo to, že by hrozilo, že spadne z koně.

Rychle se stmívalo.

Starbuck náhle zastavil hnědáka a naslouchal.

I Johnnie zvedl hlavu.

Výstřely byly slyšet až příliš zřetelně. Zkreslovala je mnohonásobná ozvěna, Starbuck však byl přesvědčen, že k místu, kde padly, to nejsou ani dvě míle.

„Odvaž mě, Neale,“ řekl Johnnie.

„Myslíš, že se střílí v kaňonu?“

„Ano. Musíme Louanne pomoct!“

Starbuck pobídl svého hnědáka. Na Johnnieho protesty nedbal. Můžu ho rozvázat před kaňonem, pokud to bude nutné, pomyslel si.

Výstřely byly stále zřetelnější.

Starbuck rozeznával třesk revolverů a pušek.

Zatnul zuby.

McBride podle všeho nebyl sám. Očividně se k němu na hranici indiánského teritoria přidalo několik kumpánů.

Johnnie vykřikl.

„Stůj, Neale! Musíme tu nechat koně!“

Starbuck zastavil hnědáka a seskočil ze sedla. Rychle odvázal Johnnieho a pomohl mu z koně.

„Ty zůstaneš tady,“ chraplavě řekl. „Nehraj si na hrdinu, Johnnie. Nic nám nepomůže, když McBrideovi padneš do rukou. Ukryj se ve skalách a střílej, jen když tě McBrideovi muži objeví.“

Johnnie přikývl. Měl co dělat, aby se udržel na nohou, a pochopil, že by Starbuckovi byl jen přítěží, kdyby se s ním vydal do kaňonu.

Starbuck ho přivedl za balvan. Koně odvedl do jedné doliny a uzdy zaklesl do škvíry ve skále. Potom se přikrčen rozběhl ke kaňonu.

Panovala tam tma. Měsíc ještě nevyšel.

Náhle se v temnotě pod ním zablesklo.

Byl slyšet chraplavý hlas. Hlas Jarvise McBridea.

„Buďto vyjdeš ven, Rossiterová, nebo tě vytáhneme!“ zařval.

„Na co ještě čekáš, McBride?“ vykřikla Louanne. „Jestli chceš za každou cenu koupit kulku do hlavy, tak ji stačí jen zvednout.“

O několik vteřin později třeskl výstřel.

Starbuck slyšel, jak se kulka s hvízdnutím odrazila od skály.

McBride zaklel.

Starbuck nyní věděl, kde se pistolník skrývá.

Ale co ostatní?

Nebo se mýlil a McBride byl sám? Věděl už pistolník, že děvče je samo?

Starbuck o tom dál neuvažoval.

Musel McBridea vyřadit, počítal s tím, že ostatní se pak vypaří.

Tiše kráčel ještě teplým pískem. Neustále se zastavoval, aby zklidnil dech.

Náhle se nad okraj kaňonu, který musel být před miliony let řekou, vyhoupl měsíc.

Na protější straně, tam, kde byla Louanne, se zablesklo.

O vteřinu později kdosi vykřikl.

„Ta zatracená mrcha musí mít oči jako sova!“ zařval a začal střílet. McBride mu musel přikázat, ať toho nechá.

Starbuck na toho muže hleděl.

Klečel jen asi třicet yardů od něho, za skalním výčnělkem a držel se za levé rameno.

McBridea neviděl.

Počkal ještě několik minut, pak měsíc vystoupal tak, že jeho svit zalil celý kaňon v celé šíři.

Raněného muže měl nyní na mušce.

Mohl ho kulkou vyřadit z boje, nejdřív však musel vědět, kde je McBride a ostatní.

U raněného náhle vyskočil další muž. Zvedl pušku a vypálil na protější skalní stěnu.

„Chce utéct, McBride!“ zařval.

Starbuck trhl hlavou.

Viděl malou postavu, která se mihla na dně kaňonu. Náhle upadla a převalila se.

„Dostal jsem ji!“ zvolal muž s puškou.

Starbuck na chvíli strnul. Sevřela se mu hruď a lapal po dechu.

Pak si henryovku opřel o rameno.

Třikrát za sebou vypálil na oba muže, kteří bez sebemenších zábran stříleli na děvče.

Slyšel jejich výkřiky. Trefil.

Vyskočil a rozběhl se k nim.

Kdesi zařval Jarvis McBride.

Starbuck slyšel třesk pušky.

Cosi mu trhlo kabátem. Vrhl se za balvan, vyrazil prvnímu muži revolver z ruky a pěstí ho poslal k zemi. Pak se otočil k jeho kumpánovi. Ten však ležel na břiše a nehýbal se.

Starbuck namířil revolver na prvního muže a vyhrkl: „Kolik vás je?“

Muž polkl. Ve vytřeštěných očích se mu odrážel svit měsíce.

„Sakra, co se to děje, Spikeu?“ zařval McBride.

Podle všeho ještě nevěděl, že se objevil nový protivník.

Louanne se posbírala ze země a odplížila se za skálu.

McBride vystřelil, ale kulka se jen odrazila od skály.

Starbuck muže omráčil pažbou. Potom se sklonil, vzal jejich zbraně a hodil je do pukliny ve skále.

„Spikeu! K čertu, odpověz!“ zařval McBride.

Starbuck se plížil dál.

Zabiják nemohl být víc než padesát yardů od něho.

Starbuck se kradl od úkrytu k úkrytu.

McBride se už nehýbal. Zřejmě pochopil, že do toho nerovného boje zasáhl někdo další. A nemusel dlouho přemýšlet, aby věděl kdo.

Starbuck naslouchal.

Po chvíli uslyšel rachocení uvolněného kamínku. Zatajil se mu dech.

McBride slézal po stěně kaňonu. Nyní byl pod ním.

Bylo jich tam víc?

Starbuck věděl, že už na to nemůže brát ohled. Prohlédl McBrideovy úmysly. Zabiják se vydal k Louanne a Starbuck neměl šanci ho zastavit.

„Opatrně, Louanne!“ zvolal do kaňonu. Na jeho dně byla tma.

McBride se zlomyslně rozesmál.

Starbuck běžel zpátky. Narazil kolenem do skály a bolest mu vehnala slzy do očí. Přesto běžel dál.

Dole v kaňonu se střílelo.

Starbuck proběhl kolem obou zneškodněných banditů. Nehýbali se.

Kdesi pod ním opět zarachotily kameny.

Starbuck to slyšel j en nezřetelně, protože mu hučelo v uších. Zmocnila se ho panika. Při myšlence na to, že by mohla Louanne McBrideovi padnout do rukou, ho polil studený pot.

„Zůstaň stát, Rossiterová!“ zařval McBride dole v kaňonu.

Třeskly výstřely a Starbuck se zachvěl, když uslyšel dívčin výkřik.

O několik vteřin později se ozvala střelba z koltu.

Starbuck slyšel McBrideův výkřik a pak hekání dvou zápasících lidí.

Dorazil k písčité pěšině, po níž se dostal ke strmě se svažující stěně kaňonu. Vítr ji v průběhu let zanesl pískem.

Náhle se zastavil. Zvedl henryovku, ale neodvážil se to zmáčknout.

McBride Louanne přemohl. Držel ji kolem krku a ke spánku jí tiskl hlaveň revolveru.

„Ukaž se, Starbucku!“ zařval. „Nebo ji pošlu k čertu!“

Starbuck se narovnal a pomalu šel dál, až na deset kroků od Louanne a McBridea. Henryovku držel v levé ruce. Pravou dlaň měl nad pažbou svého Navy koltu.

Jeho oči si jen pomalu zvykaly na temnotu, která tam vládla.

Ve tmě doslova svítila McBrideova bělma a zuby. Starbuck měl pocit, že zabij ák se vítězoslavně usmívá.

„Pusť pušku, Starbucku!“ sykl McBride.

„Nedělej to, Starbucku!“ vyhrkla dívka. „Zastřel ho! Já…“

McBride jí zmáčkl krk. Její slova zanikla v sípáni.

Starbuck věděl, že nemá jinou možnost, pokud nechce ohrozit život Louanne. Pustil henryovku.

„Teď opasek, Starbucku!“ řekl pistolník.

„Ne!“ vykřikla Louanne. „Zabije tě, Starbucku!“

McBride s cvaknutím natáhl kohoutek revolveru.

„Nemysli si, že budu váhat to zmáčknout, Starbucku,“ zasyčel zabiják. „Pearce zaplatí sto dolarů i za její hlavu.“

Starbuck mu věřil.

Rozepnul si přezku revolverového opasku a pustil jej na zem. Opasek mu sklouzl po bocích a spadl na zem.

McBride se rozesmál. Strčil do Louanne tak, že zavrávorala a upadla.

Starbuck bleskově reagoval.

Vrhl se na zem.

Koutkem oka ještě viděl, jak zabiják trhl koltem, a ještě než se dotkl pažby Navy koltu, věděl, že tentokrát nemůže být dostatečně rychlý.

Zatnul svaly v očekávání nárazu kulky.

Slyšel ránu a udiven si pomyslel, že McBrideův revolver má zvláštní vysoký zvuk.

Potom dopadl na zem a zvedl Navy kolt.

McBride mě musel minout, pomyslel si. Namířil na zabijáka a už chtěl zmáčknout spoušť, když tu uviděl, že McBride svěsil ruku s koltem. Pistolník zasténal, zavrávoral a skácel se na zem.

Louanne vyskočila na nohy.

Hleděla za McBridea a pak i Starbuck spatřil vrávorající postavu, která tam pomalu kráčela.

„Johnnie…,“ hlesl.

Louanne tiše vykřikla a rozběhla se k Johnniemu Hyattovi, který se náhle zastavil, načež se svalil na zem.

Starbuck viděl, jak si klekla vedle něho a otočila ho na záda. Sevřel rty, vzal svůj revolverový opasek, připnul si jej a potom zvedl ze země karabinu.

Před McBridem, který ležel na břiše, zůstal stát. Rána na zádech byla malá, na hrudi však byla mnohem větší. Košile se leskla krví. McBride byl mrtvý.

+ + + + +

Dusot tří koní odezníval.

Starbuck hleděl za jezdcem, který za sebou vedl dva koně. Na jednom byl naložený mrtvý Jarvis McBride, na druhém jeho těžce zraněný kumpán.

Starbuck pomohl otřesenému muži snést jeho kumpána ze skalní stěny. Louanne mezitím přivedla jejich koně. Navrhovala, aby Starbuck oba přeživší pistolníky zastřelil a hodil do strže.

„Za pár dnů nás možná střelí do zad,“ odpověděla, když Starbuck řekl, že není vrah. Pak se však mlčky podrobila.

Johnnie začal znovu krvácet.

V narudlé záři ohně mu Starbuck vyměnil obvaz. Díky masti se rána nezanítila. Starbuck spokojeně přikývl, když viděl, že okraje rány nejsou zarudlé.

Mladík však potřeboval klid. Nebylo by dobré, kdyby se příliš hýbal, rána by znovu začala krvácet.

Když Louanne obvaz zavázala, Starbuck sebou náhle trhl.

Slyšel tichý šramot a hned věděl, že se k nim někdo snaží připlížit.

Vstal, vzal henryovku a zmizel ve stínu skalní stěny, aniž by Louanne nebo Johnniemu řekl jediné slovo.

Viděl ještě, jak Louanne sáhla po své pušce, pak se přitiskl k balvanu a zvedl karabinu.

Těsně před ním ze skalní stěny skočil muž. Pružně dopadl a z druhé strany se ozvalo tiché hvízdnutí.

Starbuck už ho chtěl praštit pažbou, když tu muž odpověděl na hvízdnutí a tiše zvolal: „To je Louanne, tati!“

V tom okamžiku si muž musel všimnout, že za ním někdo stojí. Otočil se. V ruce držel kolt.

Starbuck ho pažbou udeřil do předloktí.

Muž zmáčkl spoušť a vrhl se na Starbucka.

Ten šikovně uhnul.

Pak ho chytil za rameno a otočil ho k sobě.

„Nech toho, chlapče,“ zabručel Starbuck. „Patřím k Louanne Rossiterové a Johnniemu Hyattovi.“

Mladík strnul.

Starbuck ho pomalu pustil a postrčil ho k ohni.

Z druhé strany přišel vysoký, mohutný muž, jemuž byly pod kloboukem vidět šedivé vlasy. Pod levou paží držel pušku a hleděl na Starbucka.

Mladík se rozběhl k ohni. O Louanne se nestaral, zato si klekl k Johnniemu.

Starbuck pomalu přišel k ohni.

Pohlédl do vrásčité tváře šedivého muže, jehož oči měly chladný výraz.

„Kdo je ten muž, Louanne?“ zeptal se po chvíli mlčení.

„Jmenuje se Starbuck, tati,“ řekla dívka. „To je muž, kterého zavolal Johnnie.“

Šedivý chlapík přišel blíž.

Zamyšleně si Starbucka prohlížel.

„Slyšel jsem o tobě,“ zamumlal. „A byly to samé dobré věci.“

Starbuck se usmál.

„To jsem rád, pane Rossitere.“

Muž přivřel oči.

„Znáte mě?“ zabručel.

„Louanne vám říká táta. Jste její otec, ne?“

Rossiter přikývl.

„Jsem Tex Rossiter. A než něco řeknete, povím vám, že v Kansasu na mě vypsali pár zatykačů – ovšem před více než deseti lety. Změnil jsem svůj život, Starbucku. Už jsem nevěřil, že ještě někdy budu muset sáhnout po revolveru – dokud mi ten zatracený ksindl Pearce neuloupil půdu!“

Takže i on patřil k lidem, kteří s Johnniem žili v Antelope Hills a které pronásledovali Pearceovi zabijáci.

„Vaše minulost mě nezajímá, pane Rossitere,“ řekl Starbuck. „Pro mě je důležité jen to, jak se chováte ke mně.“

Rossiter se vůbec poprvé usmál.

„Johnnie o vás básnil, Starbucku,“ zamumlal. „Řekl, že Pearce a jeho zabijáky vyženete z kraje.“

Johnnie vstal.

„Myslí si, že bychom to měli zkusit s pomocí armády a zákona, Texi,“ chraplavě řekl. „Pověz mu, k čemu nám to bylo.“

Rossiter pomalu přikývl.

„I já jsem pro to, abychom bojovali se zbraní v ruce, Starbucku, „ protáhle řekl. „Jenže nemáme čas. Už se nemůžeme skrývat. Plukovníkovi zabijáci jsou všude. A je jich stále víc. Jestli jim neukážeme, že se umíme bránit, obklíčí nás a postřílejí jako prašivé kojoty.“

Starbuck sevřel rty.

Věděl, že to bude ještě těžší, až Pearceův muž přiveze na plukovníkův ranč mrtvého McBridea a poví mu o přestřelce u Campbella.

Ani plukovník Pearce neměl čas. Už mu nezbývaly ani tři týdny. Kdyby do té doby nedokázal předložit kupní smlouvu na ranč Jelen, musel by kraj na Washitě opustit. A to nemohl. Starbuck od Johnnieho a Louanne věděl, že plukovník do ranče investoval spoustu peněz. Vyhloubil dvě hluboké studny, kde byla voda i v období sucha, postavil nové budovy.

Ne, dobrovolně by se ranče nikdy nevzdal.

Starbuck už toho o něm slyšel dost na to, aby věděl, že by bojoval i proti armádě, kdyby neměl jinou možnost.

„Pearce jistě čeká jen na to, že odpovíte olovem,“ zamyšleně řekl. „Mluvil už někdo z vás s majorem Williamem Marcym ve Fort Cobbu?“

Rossiter zavrtěl hlavou.

„Tam se nedostaneme,“ zabručel. „Chtěli jsme tam poslat jednoho muže se zprávou, ale Pearceovi zabijáci ho zavraždili, přivázali ho na koně a s dopisem připnutým k hrudi ho poslali do Antelope Hills.“

Starbuck polkl.

Podle toho, co tu slyšel, neexistovala jiná možnost než použít násilí.

„Existuje nějaká skrýš, kde vás plukovníkovi muži nenajdou? Aspoň ne v následujících třech dnech?“ zeptal se.

Rossiter přikývl.

„Co chcete dělat, Starbucku? Jestli si myslíte, že dokážete proklouznout do Fort Cobbu, tak na to rovnou zapomeňte. Všechny cesty hlídají. Nepronikne tudy ani myš. Pearce dobře ví, co by to pro něho znamenalo, kdyby někdo z nás mluvil s majorem Marcym a řekl mu, co se tu v posledních týdnech stalo.“

Starbuck se usmál.

„Mě nikdo nezastaví,“ odvětil.

Tex Rossiter udělal jeden krok k ohni.

„Je to tvůj přítel, Johnnie,“ chraplavě řekl. „Možná na tebe dá. Řekni mu, že nám nepomůže, když se nechá zastřelit.“

Johnnie zavrtěl hlavou.

„Vždycky byl paličatý jako mezek, Texi,“ zamumlal. „Jestli se dostane k majoru Marcymu, máme šanci.“

„A když ne, tak můžeme rovnou zmizet,“ zabručel Rossiter.

Starbuck viděl, že Louanne si ho prohlíží. Uhnul jejímu pohledu.

„Musíme Johnnieho dostat k Orinu Forbesovi, tati,“ chraplavě řekla. „Potřebuje klid. Ztratil příliš mnoho krve.“

Tex Rossiter přikývl.

„Vyrazíme. Cliffe, přiveď naše koně. Jennifer si může oči vyplakat, Johnnie, myslí si, že tě odkrouhli Pearceovi zabijáci.“

Jennifer?

Starbuck pohlédl na Louanne a neuniklo mu, jak sevřela rty a jak jí zajiskřilo v očích.

„Snadno mě nedostanou,“ zamumlal Johnnie. „Měli bychom si pospíšit, Texi. Musíme vyrazit z tábora a stáhnout se do hor. Až Pearce uvidí mrtvého McBridea a Ewella s kulkou v rameni, bude dštít oheň a síru.“

Rossiter vytřeštil oči.

„McBride je mrtvý?“ zabručel.

Pověděli mu, co se stalo v kaňonu, a Starbuck stručně povyprávěl o svém souboji s Ewellem na Campbellově ranči.

Rossiterův obličej se podobal masce. „Teď bude Pearce kolem sebe kousat jako vzteklý vlk,“ zamumlal.

+ + + + +

Starbuck ucítil kouř, ještě než ho uviděl.

Sevřel rty.

Tábor ležel v úzkém údolí, kterým protékal Commission Creek. Ze všech stran byl otevřený. Starbuck byl přesvědčen, že plukovníkovi pistolníci ho snadno najdou.

Před Starbuckem jeli Rossiter a jeho syn Cliff. Náhle zastavili. Starbuckův pinto tiše zafrkal, když vrazil do obou koní, které Cliff Rossiter vedl za sebou.

Vedle Starbucka se objevila Louanne. Podala mu uzdu Johnnieho grošáka. Pak kopla vranou klisnu do slabin a přijela ke svému otci.

Tex Rossiter se postavil v sedle a tiše zahvízdal. Znělo to jako skřek veverky.

Z temnoty se náhle vynořily postavy.

Před Rossiterovými najednou stálo půl tuctu mužů. Hlavně jejich pušek se ve svitu hvězd leskly.

„Všechno v pořádku, Dixone,“ chraplavě řekl Tex Rossiter. „Přivedli jsme Johnnieho Hyatta a Louanne. Johnnie koupil kulku do boku.“

Tex Rossiter vyjel.

Jeden z mužů zvedl pušku a namířil ji na Starbucka.

„Schovej tu pušku, Joshi,“ zabručel Johnnie Hyatt. „To je Starbuck.“

Muž ho poslechl.

Starbuck pobídl svého pinta. Johnnieho grošák kráčel za ním. Ostatní jezdci už byli o několik yardů napřed a právě zmizeli v ohbí. Když tam dorazil Starbuck, spatřil před sebou ohně.

Kolem se míhaly stíny. V lasové ohradě na úpatí svahu vlevo se pohybovalo několik koní.

Rozhlížel se po Louanne. Už nebyla se svým otcem, který před jedním z ohňů seskočil ze sedla a podal uzdu Cliffovi.

Starbuck zastavil přibližně pět kroků od ohně. Ze všech stran tam přicházeli muži a ženy.

Hleděl do tmavých, strnulých tváří. Měřili si ho pohledem. Byli nedůvěřiví. Někteří měli ruce na pažbách revolverů. Slezl z koně.

Obešel ho a chtěl Johnniemu pomoct ze sedla.

Tu se ozval výkřik. Vedle Starbucka se vynořila postava. Hned viděl, že to je žena. Vlasy se jí leskly ve svitu hvězd. Natáhla ruce k Johnniemu a tiše zvolala: „Co to s tebou udělali, Johnnie?“

Starbuck viděl v mladíkově tváři úsměv. Očividně mu bylo trapné, že o něm všichni tak mluví.

„Není to tak hrozné, Jennifer,“ zamumlal. „Kulka už je venku. Jsem jenom trochu slabý, protože jsem ztratil hodně krve. Zato jsem ale přivedl Neala Starbucka…“ Žena pohlédla na Starbucka. V mihotavé záři plamenů viděl, že to je teprve dívka. Měla světlejší pleť než ostatní. A pokud zář plamenů neklamala, měla modré oči. Její pleť měla barvu broskve. Hleděl na ni a měřil si ji pohledem. Pod blůzou se jí rýsovala ňadra. Ne, to už nebyla dívka. Mlčela.

Teprve po chvíli mu podala ruku a zamumlala: „Vítej, Neale. Čekali jsme na tebe jako na spasitele.“

Starbuck se zachmuřil.

Johnnie musel žvanit. Co od něho ti lidé očekávali? To, že půjde a vyžene Pearce a jeho bandu s koltem v ruce?

Jeden ramenatý muž dívku odstrčil stranou, přistoupil ke grošákovi a sundal Johnnieho ze sedla.

„Promluvit si můžeme zítra, Jenny,“ zamumlal. „Vezmu Johnnieho k Forbesovi, ten se mu podívá na ránu.“

Johnnie se usmál na Starbucka a kulhavým krokem se vydal k ohni, nad nímž na trojnožce visel kotel.

Tex dal několika mužům znamení, aby odvedli koně a postarali se o ně. Potom vzal Starbucka kolem ramen a přivedl ho k ohni.

„Posaďte se,“ zamumlal.

Posadili se.

Rossiter mu představil ostatní muže..

Až na Joshuu Dixona to všechno byli čistokrevní Čerokíové nebo míšenci. Dixon sám byl ženatý s jednou Čerokíjkou. Dceru Jennifer měl z prvního manželství. Její matka zemřela při porodu. S indiánkou Dixon vychoval dva syny. Oba padli v boji s Pearceovými muži.

„Johnnie tvrdil, že byste nám mohl pomoct, Starbucku,“ zamumlal Dixon. „Možná vám zamlčel, v jaké jsme situaci. Jediný člověk sám nic nesvede, i když je rychlý s koltem.“

„Vyřídil McBridea a Ewella,“ řekl Tex Rossiter.

U ohně se rozhostilo ticho. Starbuck zavrtěl hlavou a usmál se, když viděl, jak na něho všichni hledí.

„To není pravda,“ řekl. „Ewell to koupil jen do ramene a McBridea zabila Johnnieho kulka. Řekl jsem Texi Rossiterovi, že násilí není řešením. Jestli chcete svou půdu, musíte se držet zákona.“

Joshua Dixon se chraplavě rozesmál.

„Pro indiány žádný zákon neplatí, Starbucku. Neznám žádného bělocha, který by dodržoval smlouvy uzavřené s indiány.“

Starbuck přikývl.

„To je možné, Dixone,“ odpověděl. „Ale jestli to nezkusíte, nebudete mít úspěch. Pokud proti Pearceovi použijete sílu, postavíte proti sobě armádu. Lidé jako major Marcy vám pomohou jen tehdy, pokud budete postupovat podle zákona.“

Mlčeli.

Starbuck cítil, že mu nedůvěřují. Zažili příliš mnoho křivd ze strany bílých. Všichni si to pamatovali. Jejich rodiče museli trpět v pochodu slz, když byli vyhnáni ze svého domova. Všichni je ujišťovali, že mají svá práva, ale ta pak běloši pošlapali.

Do ticha se ozval chraplavý hlas Texe Rossitera.

„Starbuck chce jet do Fort Cobbu, chce tam mluvit s majorem Marcym.“

Dixon se chraplavě rozesmál.

„Neřekls mu, že to je sebevražda?“

„Řekl, pane Dixone,“ odvětil Starbuck. „A já jsem mu odpověděl, že mě nikdo nezastaví.“

Dixon chtěl něco odvětit, ale v tom okamžiku Starbuck uslyšel řehtání svého pinta.

Bleskově vyskočil.

„Pryč od ohňů!“ zvolal.

Pak běžel pryč.

Muži na něho hleděli. Očividně si mysleli, že přišel o rozum. Teprve když třeskl první výstřel a jeden z nich s výkřikem rozhodil ruce, začali jednat.

V následujícím momentu zazněla salva z pušek. Střílely na ně z východního hřebene.

+ + + + +

Starbuck vystřílel zásobník své herny ovky. Kulky srazily tři muže ze sedel. Mířili k ohňům v táboře. Zpod kopyt zvířat stříkala voda Commission Creeku.

Táborem zněly výkřiky žen.

Lidé se vrhali k zemi.

Všude se blýskalo, a přestože ne každá kulka zasáhla svůj cíl, dokázali zoufale bojující Čerokíové útok zastavit.

Starbuck viděl světlé vlasy Jennifer Dixonové.

Dívka běžela směrem k ohni, k němuž přinesla Johnnieho Hyatta.

Tu se však náhle zastavila a rozhodila rukama. Její výkřik zanikl v třesku výstřelů.

Starbuck vyskočil na nohy, když viděl, jak se skácela na zem. Přiběhl k ní a vrhl se vedle ní na zem.

Převalila se.

Rychleji chytil za ruku a přitáhl ji k sobě tak, že ji tělem chránil před kulkami.

Chtěla se mu vytrhnout, přitlačil ji však k zemi.

„Johnnie!“ vykřikla.

Náhle tam přiběhl Joshua Dixon. Křičel něco, čemu nebylo rozumět.

Starbuck mu přenechal děvče, vyskočil apřikrčen chvátal k potoku, kde se dva koně zhroutili do vody. Za běhu vytáhl z pouzdra svůj Navy kolt a okamžitě vypálil na stín, který se objevil před ním.

Muž se svalil do vody.

Jeden z koní se s řehtáním zvedl.

Starbuck se chytil hrušky jeho sedla. Mokasíny se ještě dotýkal země, potom se však vytáhl do sedla koně, který zběsile cválal k hřebeni, na jehož svahu se ještě stále blýskalo.

Starbuck nedokázal chytit jeho uzdu, a tak měl co dělat, aby se udržel v sedle. Pak konečně nohou našel třmen. Skloněn k hřívě zvířete se jej pokoušel řídit stehny. Splašený kůň však nereagoval.

Dorazil nahoru.

Teprve nyní pochopil, že zákeřní střelci ho považují za svého člověka.

Prohnal se kolem nich a za temenem se zase pustil dolů ze svahu.

Po chvíli vytáhl nohy ze třmenů a vrhl se ze sedla. Henryovku už dávno neměl. Zůstala někde v trávě u ohně.

Převalil se. Vznesl se prach, který ho dráždil v nose. S Navy koltem v ruce se vydal do svahu.

Když vyšel z oblaku prachu, spatřil stíny tří mužů, kteří leželi na břiše a ostřelovali tábor Čerokíů.

Jeden z nich otočil hlavu. Pohlédl na Starbucka a otevřel ústa k výkřiku.

Starbuck vypálil.

Kulka muže umlčela. Puška mu vypadla z rukou a svezla se ze svahu.

Oba další muži se otočili.

Starbuck vyřadil i je. Věděl, že musí přežít. Ne kvůli sobě. Bez jeho pomoci by Johnnie Hyatt a jeho přátelé následující týdny nepřežili, to tento noční útok ukázal až příliš zřetelně.

Připlazil se k temeni svahu.

Ti tři už se neodvážili na něho namířit. Museli ho považovat za ďábla v lidské podobě.

Starbuck je odzbrojil, hodil jejich revolvery dolů ze svahu a vzal si jejich pušky.

„Zmizte!“ zabručel na ně.

Dva z nich se s tvářemi zkřivenými bolestí odplazili. Třetí zůstal ležet. Sténal. Koupil to do stehna.

Jeho kumpáni si toho všimli, vrátili se a odvlekli ho.

Starbuck se o ně nestaral.

Zvedl jednu z pušek a začal střílet na jezdce, kteří z hrdla údolí cválali k ohňům.

Půl tuctu kulek stačilo na to, aby jezdci otočili koně. O několik vteřin později zmizeli za ohbím.

Padly ještě dva nebo tři výstřely, pak se náhle rozhostilo ticho.

Z východu se ozýval vzdalující se dusot kopyt.

Z tábora na něho zavolali. Odpověděl jim.

Čekali ho na břehu potoka.

Jejich tváře byly strhané a začouzené.

Přistoupil k němu Joshua Dixon a položil mu svou mozolnatou ruku na rameno.

„Díky, Starbucku,“ zamumlal. „Nebýt tebe, tak by teď Pearce byl u cíle.

Starbuck na to nic neřekl.

Prošel kolem Dixona a zamířil k ohni, kde ležel zraněný Johnnie Hyatt.

Vrávoravě vstal, když poznal Starbucka.

Starbuck se před ním zastavil.

Nemuseli si nic říkat, věděli, co k sobě navzájem cítí.

K Johnniemu přistoupila Louanne Rossiterová. Měla vytřeštěné oči. Starbuck v nich viděl strach. Ne však strach o sebe.

Milovala Johnnieho.

To bylo Starbuckovi jasné.

A Jennifer Dixonová?

Viděl ji za lasovou ohradou.

Táborem se ozval chraplavý hlas Texe Rossitera.

„Sbalte si věci, lidi! Musíme odtud zmizet! Můžou se vrátit!“

Lidé se začali balit. Někteří sbírali zbraně, jež tam nechali plukovníkovi zabijáci. O tři mrtvé pistolníky se nikdo nestaral. Kdosi zastřelil koně v potoku, který si zlomil levou nohu. Všichni se zachvěli, když padl výstřel.

Starbuck podepíral Johnnieho.

Louanne Rossiterová zůstala s nimi. Její hezká, snědá tvář byla strhaná. Očividně byla na vážkách, zda otevřeně projevit své city k Johnniemu nebo ne.

Když dorazili ke koním, uviděl Starbuck, že Jennifer Dixonová je pozoruje. Proč k nim nepřišla? Vycítila snad, co je mezi Johnniem a Louanne?

Starbuck pomohl Johnniemu do grošákova sedla.

Přišel tam Cliff Rossiter a podal mu henryovku, kterou našel v trávě.

Starbuck na něho vděčně kývl. Pak chytil Johnnieho za nohu a chraplavě řekl: „Teď pojedu na jih, Johnnie. Plukovníkovým mužům bude nějakou dobu trvat, než se z této porážky vzpamatují. Využiju toho a pokusím se dostat do Fort Cobbu.“

Johnnie přikývl.

Starbuck viděl Texe Rossitera a Joshuu Dixona. Kráčeli k němu.

Nechtěl už s nimi mluvit. Museli vědět sami, kam se v následujících týdnech musejí ukrýt.

Jedno totiž bylo jisté: to, že Milton Pearce bude po porážce zuřit a že udělá všechno proto, aby Čerokíe konečně vyhnal z kraje.

Starbuck přišel ke koním. Jeho pinto přistoupil k němu a tiše zafrkal.

Starbuck vzal uzdu a poplácal koně po krku. Přes sedlo pohlédl na Jennifer Dixonovou. Jejich pohledy se na několik vteřiny setkaly. Potom sklonila hlavu a otočila se.

Starbuck se vyšvihl do sedla, vzal uzdu a otočil pinta.

„Starbucku…,“ ozval se Rossiterův hlas.

Starbuck kopl hřebce patami do slabin. Pinto se rozběhl cvalem. Starbuck s ním zamířil k potoku. Voda vysoko stříkala, když se brodil. Potom se vydal do svahu a o několik minut později ho už lidé v táboře neviděli.

+ + + + +

Fort Cobb ležel více než sto mil jihovýchodně od Antelope Hills na Pond Creeku, malém přítoku Washity.

Starbuck věděl, že nemůže jet přímou trasou.

Johnnie ho varoval.

Plukovník Milton Pearce rozestavil své muže okolo pevnosti.

Za ranního šera Starbuck přebrodil Canadian River.

Sjel ze stop pistolníků. O několik mil dál na sever se shromáždili a očividně se radili, co podniknou.

Starbuck se jim vyhnul a nad ránem spatřil jednoho muže, který zběsilým tempem uháněl na západ. Jeho cílem byl bezpochyby ranč Jelen v ohbí Washity.

V záři vycházejícího slunce narazil na karavanu. Plachtou kryté vozy byly rozestavené do kruhu. Uprostřed hořel oheň.

Starbuck projel kolem v zákrytu za jedním hřebenem. Nechtěl, aby ti lidé Pearceovým zabijákům pověděli, že spatřili osamělého jezdce, který jel na jih.

Zmizel mezi kopci.

O několik hodin později pod sebou spatřil Washitu.

Neustále narážel na malé houfy dobytka. Nikde neviděl kovboje, kteří by je hlídali. Pearce očividně poslal všechny muže k Fort Cobbu.

Dobytek měl nejrůznější cejchy.

Starbuck viděl i kusy, které měly cejch ranče Jelen Thomase Hyatta. Pearce se ani nenamáhal je přecejchovat.

Několik mil jel podél Washity, potom odbočil na jih. Teprve časné večer spatřil obláček prachu.

I jeho pinto zviřoval prach. Starbuckovi bylo jasné, že to bystrému pozorovateli neunikne.

Po nějaké době poznal, že k němu míří několik jezdců.

Pousmál se.

Tak snadné to se mnou mít nebudou, pomyslel si. Do setmění zbývalo ještě několik hodin a on věděl, že je do té doby setřese.

Jel dál na jih.

Pronásledovatelé změnili směr. Oblak prachu se zvětšil.

Zrychlili.

Starbuck byl klidný. Spoléhal na síly svého pinta, jemuž se, pokud šlo o vytrvalost, mohl rovnat jen málokterý kůň.

Slunce zapadlo.

V jeho posledních, rudých paprscích, jimiž byly zality stráně na západě, Starbuck spatřil půl tuctu jezdců před oblakem prachu, který se v té záři zlatě leskl.

Mohli být tak dvě míle daleko.

Jen lehce kopl pinta patami a zvíře přidalo do kroku. Jeho náskok se opět zvýšil.

+ + + + +

Starbuck sevřel rty.

Věděl, proč ještě nepotkal jediného Pearceova muže. Namísto toho, aby ho honili, utvořili kruh okolo Fort Cobbu, kterým by neproklouzla ani myš.

Starbuck v noci objel pevnost z jihu a vydal sekni přes výběžky WichitaMountains.

Nepomohlo to. I na jihu hlídali Pearceovi muži.

Přemýšlel, jak je možné, že si toho vojáci v pevnosti nevšimli.

Rychle se setmělo. Byla to již třetí noc od chvíle, kdy opustil Čerokíe.

Stáhl se a tiše se vrátil do doliny zarostlé mesquitou, kde nechal pinta.

V myšlenkách byl u Johnnieho Hyatta a Čerokíů.

Našli bezpečný úkryt?

Viděl před sebou oči Jennifer Dixonové. Její tvář viděl v noci častěji než tvář Louanne.

Zavrtěl hlavou. Nechtěl na ně myslet. Měl jiné starosti než přemýšlení o tom, která z těch dvou se mu líbí víc.

Nasedl a vyjel z doliny.

Hřeben ho kryl před zraky mužů číhajících okolo Fort Cobbu. Odhadoval, že kpevnosti to je ještě pět mil. V noci by tam možná výstřely slyšeli. Pearceovi muži proto měli zájem na tom, aby nedošlo k přestřelce.

Jel pod temenem hřebenu. Pak před sebou spatřil brod přes Washitu.

Zavrtěl hlavou.

Brod dozajista hlídali.

Musel řeku přebrodit někde jinde.

Už na horním toku viděl, že má vysoký stav. Brodění proto bylo nebezpečné. Neměl však jinou možnost.

Řeka meandrovala. Po několika mílích dorazil na břeh, který byl porostlý hustými křovinami. Zvuky noci přehlušovalo zurčení vody.

Starbuck seskočil ze sedla a naslouchal. Pak odvedl pinta do houšti.

Sevřel rty, když pohlédl na vír na hladině, jež se ve svitu měsíce leskla.

Zamyšleně pohlédl na protější břeh, kde se táhla písečná lavice. Potom odhodlaně vjel do vody.

Pinto tiše frkal.

Starbuck se brodil vedle něho a pevně se držel hrušky sedla. Navy kolt vytáhl z pouzdra a držel ho nad vodou.

Po několika yardech už nedosáhl nohama na dno. I hřebec na krátký okamžik zmizel pod hladinou. Potom kůň začal plavat. Měl nataženou hlavu a vytřeštěné oči.

Starbuckbyl celýpromočený. Pozoroval protější břeh.

Náhle hřebec opět dosáhl kopyty na dno. Po chvíli dorazil na písčinu.

Starbuck se stále pevně držel hrušky sedla. Z oblečení mu kapala voda. Skrze zurčení řeky uslyšel tiché řehtání koně a trhl sebou. Hřebec tančil. Kopyty lehce zapadal do písku.

Starbuck zvedl Navy kolt. V tom okamžiku spatřil dva stíny před keři, jež rostly u písečné lavice.

„Ani hnout!“ ozval se chraplavý hlas.

Starbuckovi se zatajil dech.

Byl přesvědčený, že to jsou Pearceovy lidé. Přesto nechtěl střílet. Příčilo se mu střílet na lidi, kteří možná byli nevinní.

„Mně toho moc nevezmete, chlapci!“ odpověděl.

Oba muži vyšli na písečnou lavici. Jeho slova je měla přesvědčit o tom, že není mužem, kterého hledají.

Měl srpek měsíce za zády. Věděl, že jeho tvář je ve stínu a že ji ti dva nevidí. Pintova kůže byla tmavá, protože byla mokrá. Ve svitu měsíce kůň nebyl vidět.

Oba muži se zastavili zhruba patnáct kroků od něho.

„Teď pojedeš zase zpátky, chlape,“ řekl jeden z nich. „Na nic se nás neptej. Můžeš si vybrat. Buďto nás poslechneš, nebo koupíš kulku do hlavy.“

Vyložili karty na stůl.

Jenže Starbuck jet zpátky nechtěl.

Někde tam před ním byl Fort Cobb. Musel tam, musel mluvit s majorem William Marcym.

„Hej,“ řekl náhle jeden z nich, „to by mohl být on, Ricku.“

Zvedl svou karabinu.

Starbuck slyšel cvaknutí kohoutku. Bleskově vypálil z Navy koltu.

Z jeho hlavně vyšlehl plamen.

Kulka muži vyrazila pušku z rukou. Tiše vykřikl, a než se vzpamatoval, vypálil Starbuck na druhého pistolníka, který vytáhl z pouzdra revolver.

Muž zasténal a skácel se na zem.

Starbuck přiběhl k prvnímu chlápkovi.

Ten vykřikl a trhl rukou k pažbě koltu. To však už byl Starbuck u něho. Praštil ho pažbou do pravé ruky a pak mu zasadil ránu pěstí do brady.

Muž klesl na zem a zůstal ležet vedle svého kumpána.

Starbuck tiše zahvízdl. Pinto okamžitě přiběhl k němu. Mrštně se vyšvihl do sedla a vyrazil ke křovinám.

Odkudsi se ozval výkřik.

Starbuck se o to nestaral. Pinto se prodral houštím a začal cválat.

Starbuck se sklonil k jeho krku. Vedl zvíře na sever.

Do Fort Cobbu to bylo ještě pět mil.

Utvořil Pearce ještě druhý, užší kruh okolo pevnosti? Doufal, že ne.

Můj Bože, pomyslel si, kolik mužů jen Pearce musí mít?

Brzy zurčení řeky utichlo. Slyšel jen dusot kopyt.

Neustále se otáčel. Jednou spatřil záblesk výstřelu, ránu však neslyšel.

Byl zadýchaný, když v temnotě před sebou spatřil světla.

Na světlém písku byly vidět tmavé obrysy budov Fort Cobbu.

Zhluboka se nadechl.

Představoval si, že to bude náročnější.

+ + + + +

Marcy byl zrudlý hněvem.

Chodil po své kanceláři jako tygr vkleci.

Nedokázal to, co mu Starbuck vyprávěl, pochopit.

Starbuck se napil brandy, kterou mu nalil Marcy. V útrobách se mu rozlilo teplo. Ještě mu neuschla košile.

Pousmál se, když pomyslel na to, že na něho před půl hodinou namířili pušky s bajonety a že musel zvednout ruce.

Potom se dozvěděl, že vojáci v pevnosti jsou poměrně nervózní, protože v uplynulých týdnech několik Chickasawů přepadlo patrolu a pobilo sedm jezdců.

Zavřeli ho do arestu a stálo ho to hodně úsilí, než jeden poručík informoval Marcyho.

Major ho navštívil v arestu a mlčky si ho vyslechl. Nejprve mu nevěřil ani slovo.

Rančer, který se protizákonně usídlil na indiánském území, se opovážil obklíčit pevnost, aby tam nikdo nemohl přijet?

Pak ho vzal s sebou na velitelství a tam mu Starbuck pověděl o událostech v Antelope Hills.

Marcy zrudl.

Varoval Miltona Pearce, aby Čerokíe nechal na pokoji. To, že Pearce na jeho varování nedbal, ho, jak se zdálo, rozčilovalo vůbec nejvíc.

„Pearce možná Čerokíe vyžene z jejich půdy na Washitě, pane,“ řekl Starbuck, „ale pak musíte v následujících měsících počítat s krveprolitím. Čerokíové si budou myslet, že to je začátek nového vyhánění, které armáda podporuje. Příliš často byli podvedeni. Budou se bránit a pak vypukne válka.“

Bylo to, jako by Marcy neposlouchal.

„Já jsem ho varoval,“ rozzuřeně mumlal. „Sakra, ví přece, že na indiánském území nemá co děla! Tentokrát zašel příliš daleko. Zítra ráno vyrazíme, Starbucku.“

Starbuck přikývl.

Toto bylo něco, v co doufal. Jen tak bylo možné Pearce zastavit.

Někdo zaklepal na dveře.

„Ano?“ řekl major.

Dveře se otevřely.

Starbuck viděl hranatou tvář důstojníka s hodnostními insigniemi kapitána.

„Co se děje, kapitáne?“ zeptal se Marcy.

„Pane – slyšel jsem, že do pevnosti přijel jistý Starbuck…“ Pohlédl na Starbucka.

Starbuck hleděl do světlých, studených očí. Kapitánova tvář jako by byla vytesaná z kamene. Měl pevně sevřené rty.

„No a?“ odsekl major Marcy.

„Pane – ten muž je vrah!“

Starbuck pomalu vstal. Viděl, jak kapitán u dveří strnul a jak se jeho pravá dlaň blížila k revolverovému pouzdru.

„Dejte ruku ze zbraně, kapitáne!“ ostře řekl major Marcy.

Důstojník se zachmuřil.

„Včera jsem mluvil s mužem, který přijel z Antelope Hills,“ přidušeně dodal kapitán. „V Mobeetie jeden Čerokí utekl z vězení. Při tom byl přepaden zástupce marshala. Mužem, který se jmenuje Starbuck. O něco později došlo k přestřelce na ranči Trevora Campbella. Byl při ní zraněn jeden muž. A střelcem byl znovu Starbuck. O den později přivezli tělo zástupce marshala, který Starbucka pronásledoval, na ranč Jelen. Dva zranění muži vypověděli, že Starbuck McBridea zastřelil ze zálohy a že je bezdůvodně napadl. Další noci horda Čerokiů přepadla plukovníkovy kovboje. Dva lidé při tom zahynuli. Asi vám nemusím říkat, kdo je za to zodpovědný, pane!“

Starbuck se pousmál.

„Řekněte majorovi, kde se odehrál boj mezi těmi takzvanými kovboji a Čerokíi, kapitáne,“ řekl.

Kapitán mlčel.

„Nu, kapitáne?“ zeptal se Marcy.

„To přece nehraje roli…“

„Hraje, kapitáne Swanne!“ vyhrkl Marcy. „Pan Starbuck mi už o tom, co jste mi právě řekl, pověděl. Jenom to z jeho úst znělo trochu jinak. Je pravda, že McBride dostal hvězdu zástupce od Miltona Pearce? A je pravda, že proti Johnniemu Hyattovi v Mobeetie nic nemají v ruce a marshal ho zatkl jenom proto, aby ho mohl vydat Pearceovi?“

Kapitán zrudl.

„Pan Pearce má na sever od Washity soudní pravomoci, pane,“ přidušeně řekl.

„Já vím, kapitáne Swanne,“ jízlivě odsekl major. „Dostal je od vás. Co myslíte, proč mě poslali do Fort Cobbu, abych vás vystřídal? Nemají zájem na tom, aby na indiánském teritoriu vypuklo povstání. V Saint Louis vás kritizovali právě proto, že se ho snažíte vyvolat. Pan Pearce nemá právo pobývat na indiánském území. Ta půda patří vládě a existují nájemní smlouvy s Čerokíi, které Pearce vyhnal. Tyto smlouvy jsou dědičné, ale ne prodejné. Pan Pearce o tom zřejmě neví!“

Starbuck byl překvapený.

To slyšel poprvé.

Že by o tom Johnnie Hyatt nevěděl?

Jak to bylo s rančem jeho otce? Usadil se Randolph Starbuck na indiánském území protizákonně? Muselo to tak být, protože smlouvy s Čerokíi musely být podepsány už před delší dobou.

Kapitán zrudl ještě víc.

„Zítra vyrazíme se setninou A na sever,“ řekl major Marcy. „Budete mě doprovázet, kapitáne. Pan Pearce chce zneužít času, který jsem mu poskytl, aby zmizel, k tomu, aby mě postavil před hotovou věc. Ale já mu ukážu, že se mnou si zahrávat nemůže. Už mám té sebranky dost. Vyženeme bandity tam, odkud přišli!“

Swann zatnul pěsti. Doslova provrtával Starbucka pohledem. Neodvažoval se však říct jediné slovo.

„Připravte odjezd, kapitáne,“ řekl major. „To by bylo vše.“

Kapitán zasalutoval, toporně se otočil a odešel.

Marcy se obrátil ke Starbuckovi.

„Swann a Pearce se znají z války, pane Starbucku,“ přidušeně řekl. „Bohužel v St. Louis neměli odvahu kapitána Swanna převelet, přestože jsem je o to prosil. Chci vás varovat. Giles Swann je nebezpečný člověk. Pokusím se vás před ním chránit. Ale měl byste se mít na pozoru, dokud bude ve vaší blízkosti.“

Starbuck se usmál.

„Znám nebezpečnější muže, než je Swann, pane,“ řekl.

Major Marcy pokrčil rameny.

„Poručík Meredith vám ukáže, kde můžete spát, pane Starbucku. Musíte si přivstat, jestli chcete jet s námi,.“

Starbuck přikývl a pak si podali ruce.

Nato opustil velitelství, když kaprálovi řekl, že za poručíkem Meredithem půjde sám. Nechtěl noc strávit v pevnosti, přestože byl k smrti unavený a potřeboval se vyspat. Táhlo ho to zpátky do Antelope Hills.

Zmocnil se ho neklid.

Věděl, že plukovník Milton Pearce v posledních dvou dnech jednal. Swannovo vyprávění svědčilo o tom, jak rychle funguje plukovníkova zpravodajská síť.

Bylo mu jasné, že až se Pearce dozví, že se někomu z Čerokiů podařilo probít do pevnosti, bude vědět, že udeřila jeho hodina. A pak mu bude zbývat jen jediné: odstranit každého, kdo by mohl vypovídat proti němu.

Starbuck přišel do stáje a osedlal svého pinta, kterému hodina odpočinku očividně prospěla.

+ + + + +

Starbuck přivřel oči, když před sebou v ranním šeru spatřil jezdce. V první chvíli chtěl z pouzdra vytáhnou Navy kolt, potom však poznal, že na sobě mají modré kavaleristické kabáty.

Hleděli na něho.

Seděli na koních uvolněně.

Starbuck zvolnil do kroku.

Major Marcy mu o této malé patrole neřekl.

Terén před ním byl nepřehledný. Na obou stranách se zvedaly kopce, jejichž svahy byly poseté balvany a keři mesquity.

Vojáci zastavili své zaprášené a uštvané koně u jednoho velkého balvanu.

Starbucka polil studený pot, když dvacet yardů od nich lehkým tlakem stehen zastavil pinta. Levou ruku měl položenou na pažbě henryovky, která trčela ze sedlového pouzdra.

Jeden z vojáků, robustní chlápek s ležérně rozepnutou uniformou, se na něho šklebil.

Teprve nyní Starbuck uviděl, jak mají uštvané koně. Jejich kůže byla pokrytá prachem a potem, stoupala z nich pára.

„Haló, Starbucku,“ řekl muž s odznaky kaprála na rukávech.

Starbuck položil pravou ruku na pažbu svého Navy koltu. To, že kaprál znal jeho jméno, mu dokazovalo, že vojáci opustili Fort Cobb teprve uplynulé noci.

Poslal je kapitán Giles Swann, aby ho zastavili?

Kaprál zavrtěl hlavou.

„Hm,“ zabručel. „Snad nechceš střílet na modrou uniformu, Starbucku?“

„Proč ne?“ zabručel Starbuck. „Když v ní jsou bandité, kteří se spřáhli s vrahem a lupičem…“

Uslyšel šramot, který se ozval zpoza balvanu, a trhl sebou. Znělo to, jako kdyby někdo natáhl kohoutek revolveru. Stáhlo se mu hrdlo.

Kaprál se šklebil.

„Teď pěkně pomalu vytáhneš revolver z pouzdra a pustíš ho na zem, Starbucku,“ řekl.

Starbuck zavrtěl hlavou.

„Teď pěkně pojedu dál, kaprále,“ odvětil. „Pověz svému příteli za balvanem, ať na mě nestřílí. I kdyby mě trefil, tak bych ještě pořád tobě a tvým dvěma kumpánům vpálil kulku do hlavy.“

Kaprál se šklebil. Vtáhl hlavu mezi ramena a olízl si rty.

Starbuck najednou držel v ruce Navy kolt.

Kaprál polkl.

Neviděl, jak ho vytáhl z pouzdra.

Na balvanu se něco pohnulo.

Starbuck viděl klobouk a pak se objevil muž v uniformě.

Nepřekvapilo ho, když spatřil kapitána Gilese Swanna.

Swann neměl v ruce zbraň. Palce měl zaháknuté za opaskem a chladně hleděl na Starbucka.

Zahvízdal.

Na svazích nalevo a napravo od Starbucka bylo najednou živo. Všude se míhaly postavy. V rukou držely pušky.

Lapili ho do léčky jako greenhorna.

Mohl však počítat s tím, že kapitán bude ignorovat rozkazy svého nadřízeného a tím ohrozí svou kariéru a budoucnost v armádě? Co si Swann sliboval od spojenectví s Pearcem?

Starbuck mávl Navy koltem a namířil na kapitána Swanna.

Důstojník se usmál.

„Můžeš kolt zase schovat, Starbucku,“ chladně řekl. „Na nikoho tím dojem neděláš. Nic bys z toho neměl, kdybys mě oddělal. V následujícím okamžiku by bylo po tobě.“

Starbuck mu neodpověděl. Hlavou se mu honily myšlenky.

Swann ho podle všeho nechtěl hned odpravit. K tomu měli jeho muži příležitost, když jel k oněm třem jezdcům. Otázkou jen bylo, co má Swann za lubem.

Strčil si Navy kolt do pouzdra a oběma rukama se opřel o hrušku sedla.

„Co chceš, Swanne?“ chraplavě se zeptal.

Kapitán se chladně zasmál.

„Plukovník se o tebe zajímá, Starbucku. McBridea a Ewella si považoval. Rád by se seznámil s mužem, který tak hravě oddělal jeho dva pistolníky.“

Starbuck na něho upřeně hleděl.

„Měl jsi rozkaz dnes ráno vyrazit s majorem kranči Jelen, Swanne. Co si slibuješ od toho, že budeš stát na Pearceově straně? Proti armádě bojovat nemůžete. Postaví tě před válečný soud a pak tě čeká kulka.“

„Proč si kvůli mně děláš starosti, Starbucku? Máš dost vlastních. Snaž se dohodnout s plukovníkem, pak možná přežiješ.“

Zvedl ruku.

Muži sjeli ze svahů.

Byli to od pohledu grázlové.

Starbuck už viděl hodně desperátů, ale ještě nikdy ne tolik najednou. Pearce nebyl žádný troškař.

Jen jeden z nich byl oblečený aspoň relativně slušně. Jeho vous byl na rozdíl od ostatních jen několik dnů starý.

Přišel ke Starbuckovu pintoví a zvedl pravou ruku.

„Dej mi svůj revolver a pušku, Starbucku,“ řekl.

Starbuck věděl, že nemá jinou možnost. Jemu ani Čerokíům by nepomohlo, kdyby teď bojoval, byť by možná kapitána Swanna vzal s sebou.

Doufal, že na ranči Jelen ještě bude mít příležitost plukovníkovým zabijákům uniknout nebo se dokonce dostat Pearceovi k tělu.

Podal pistolníkovi své zbraně.

Giles Swann se tiše rozesmál.

„Řekl jsem ti přece, že Starbuck je rozumný, Side,“ řekl. „Není jiný než my. Košile bližší než kabát.“

Bandité přivedli koně.

Swann a pistolník nasedli. Starbucka vzali mezi sebe.

Potom vyjeli.

Zvolili přímo zběsilé tempo.

Plukovník Milton Pearce podle všeho všechno připravoval na velký úder. Očividně celou dobu počítal s tím, že někomu z Čerokíů se podaří prorazit do Fort Cobbu.

Kolem poledne spatřil několik obláčků prachu. Všechny se blížily k jednomu místu. Obklíčení Fort Cobbu bylo odvoláno.

Několik skupin se shromáždilo u malé indiánské agentury.

Starbuck byl stále zachmuřenější.

Přemýšlel, jak mohou Čerokíové obstát proti tomuto mužstvu zabijáků.

A major William Marcy?

Ten jel s jednou setninou na ranč Jelen.

Milton Pearce nemohl kavaleristy postřílet. Tím by vyvolal bouři, která by ho smetla. A to určitě neměl v úmyslu.

Starbuck sevřel rty.

Měl napjaté nervy.

Přes to všechno však byl zvědavý na muže, jenž zuby nehty bojoval o říši, kterou vybudoval za pomoci zločinů a který se nezalekl ani boje s armádou.

+ + + + +

Starbuck nevěřil svým očím, když přejeli hřeben a pod sebou spatřil ranč Jelen.

Když tam byl naposledy, stály pod korunami habrů na návrší za Washitou jen tři nízké budovy.

Nyní se z ranče stalo malé město.

Milton Pearce do něj musel investovat jmění a učinil z něj rezidenci, které v Oklahomě nebylo rovno.

Velká budova na vysokém břehu řeky se podobala panským sídlům na Mississippi. Balkon podepíralo tucet sloupů, které stály podél celé čelní stěny. Na verandě stál bílý nábytek.

Velký dvůr před domem byl lemován dalšími budovami. Přibyly nové stáje a remízy. V nedalekých ohradách se pásly tucty koní. Mezi novým domem a starými budovami pod habry stály nízké domky z nepálených cihel, v nichž pravděpodobně bydleli kovbojové a pistolníci.

Jezdci – mezi tím už jich byly skoro tři tucty – se hnali z kopce dolů k řece.

Thomas Hyatt postavil malý ranč na brodu přes Washitu. Její tok byl poset širokými písečnými lavicemi. Zpod kopyt koní stříkala voda, když se brodili.

Potom zastavili na velkém dvoře.

Pistolník, který se jmenoval Sid Macon, udílel chraplavým hlasem pokyny. Jezdci sesedli a odvedli svá zvířata k ohradám.

Na dvoře se objevili muži. V rukou drželi pušky a revolvery.

Z nízkých cihlových domků vyšli další muži. Měli však na sobě kovbojské oděvy a odlišovali se od špinavých, zpustlých chlápků, kteří stáli okolo Starbucka.

Giles Swann i ostatní seskočili ze sedel. Swann hodil uzdu kaprálovi.

Přišel ke Starbuckovi. Šklebil se.

„Jak se cítíš, Starbucku?“ zamumlal. „Podívej se na ně. Nezdá se, že by o tobě měli zrovna dobré mínění. McBride měl mezi nimi spoustu přátel.“

Starbuck pokrčil rameny.

Chtěl něco odpovědět, ale v tom se otevřely široké vchodové dveře velkého domu.

Starbuck přivřel oči.

Na verandu vyšel malý, nenápadný muž.

Starbuck věděl už dřív, že Pearce není obr, ale jeho představy byly přece jen jiné.

Pearce vyšel ze stínu.

Starbuck se málem rozesmál.

Milton Pearce byl vskutku trpaslík.

Měl malou, úzkou hlavu a řídké vlasy načesané tak, aby zakryly pleš. Úzký nos mu trčel z obličeje jako zobák. Pod ním se skvěl nadměrně velký knír. Pokud jeho tvář byla nevýrazná, pak o očích se to říct nedalo. Byly černé a leskly se jako mokré uhlíky. Měřil si Starbucka, který stál asi pět kroků od verandy, pohledem.

Starbuck si ho též prohlížel. Rančer měl úzká, svěšená ramena. Na krátkých, křivých nohách měl vyleštěné, vysoké boty. V pravé ruce držel smotaný bič.

Starbuck cítil, že s ním nejsou žerty. Vyzařovalo z něho zlo.

„Pojď dovnitř, Gilesi,“ náhle řekl nepříjemným, vysokým hlasem, „a přiveď s sebou toho bastarda.“

Otočil se, aniž by počkal na kapitánovu odpověď, a šel dovnitř.

„Slyšels, Starbucku,“ řekl šklebící se Swann.

Starbuck pokrčil rameny.

„Myslel jsem si, že tím bastardem myslel Macona,“ zamumlal.

Pistolník na něho vrhl rozhořčený pohled, nic však neřekl. Na ranči zřejmě nikdo nemohl nic říct nebo udělat bez Pearceova výslovného rozkazu.

„Na co ještě čekáš, Starbucku?“ zabručel Swann.

Starbuck se pohnul a vystoupal po schodech na verandu.

Swann a Sid Macon ho následovali.

Macon na verandě prošel okolo něho a jako první vstoupil do velké haly domu.

Na Starbucka udělala dojem.

V Santa Fe viděl pár velkých domů s elegantním zařízením. Pearceovo sídlo si s nimi v ničem nezadalo.

Pearce přišel ke kamennému krbu. Nalil si sklenici whisky a naráz ji vypil.

Několik yardů od něj stál vysoký, štíhlý muž v elegantním černém saku a bílé košili s volánky. Měl světlé vlasy a modré oči. Usmál se a Starbuck si v tom okamžiku vzpomněl. Viděl ho v Santa Fe.

Jmenoval se Lewt Trimble.

Byl to nájemný zabiják.

Tenkrát v Santa Fe vyprovokoval k přestřelce jednoho mexického granda. Když Mexičan tasil, zastřelil ho Trimble v údajné sebeobraně.

Když pak Mexičanův ranč převzal jeden Yankee z Chicaga, protože grandovým jediným dědicem byla jeho dcera, pochopil každý, kdo dal Trimblovi úkol odstranit granda.

„Zdravím, Starbucku,“ řekl Trimble. „Raději jsi měl zůstat v Santa Fe.“

Starbuck na to nic neřekl.

Hleděl na Miltona Pearce.

Pearce musel mít spoustu peněz, když mohl najmout a zaplatit muže, jako byl Trimble.

Plukovník se otočil.

„Nemluví s tebou, Lewte,“ řekl. „Asi si myslí, že nejsi lepší než ostatní desperáti na mém ranči, které jsem musel najmout, abych ty špinavé rudokožce poslal k čertu.“

Trimble se přestal usmívat a vrhl na rančera chladný pohled.

Starbuck viděl, že Trimble Pearcem pohrdá. Přesto pro něho pracoval. Pearce mu musel nabídnout zatraceně dobrou mzdu.

„Co ode mě chcete, Pearci?“ chraplavě se zeptal Starbuck.

Malý muž hleděl na Starbucka jiskřícíma očima.

„Oddělals pár mých lidí, včetně McBridea, Starbucku. Nemluvě o Ewellovi. Řekli mi, že jsi nebezpečný člověk. Zřejmě nikdo jiný by nedokázal proniknout do Fort Cobbu. Rád se svými protivníky nejprve hovořím, než zkřížíme kordy. Dobré muže můžu potřebovat vždycky. Ale ty asi nepatříš k těm, kdo umějí změnit stranu. Nebo se mýlím, Starbucku?“

Starbuck se usmál a zavrtěl hlavou.

„Nemýlíš se, Pearci,“ odvětil. „Nejednou už jsem hleděl smrti do očí. Nevyděsí mě. Ale nepomůže ti, když mě zabiješ. Jede sem major Marcy se setninou kavalerie. Můžete je všechny postřílet, a přesto prohrajete. Je zatraceně nebezpečné postavit si proti sobě armádu, Pearci.“

Malý muž se zachechtal.

„Nejsem hlupák, Starbucku,“ odsekl. „Dobře vím, co dělám. Vždy všechno pečlivě promyslím, než jednám. Nebudu s majorem Marcym a jeho jezdci bojovat, Starbucku. To za mě udělá někdo jiný.“ Ve tváři měl ďábelský úsměv. Jeho obrovitý knír se chvěl. „Ještě zažiješ můj triumf, Starbucku. Pak tě Lewt Trimble pošle do věčných lovišť.“ Krátce pokynul rukou.

Starbuck za sebou ucítil pohyb.

Chtěl se otočit, ale vtom dostal ránu do hlavy.

Slyšel ještě Pearceův smích, pak se mu podlomily nohy a začal se řítit do nekonečné propasti.

+ + + + +

Měl pocit, jako by stál na kymácející se podlaze. V uších měl vzdálené zvuky, které však přehlušil tlumený hukot.

Cítil písek v ústech a odplivl si.

Teprve pak pochopil, že leží na břiše.

Se sténáním se pozvedl. Viděl nad sebou malý, světlý čtverec. Pak se kolem něho začalo všechno točit a znovu klesl na zem.

Zkusil to znovu a potom se mu podařilo aspoň se posadit.

Bolel ho levý spánek.

Sáhl si tam. Měl slepené vlasy. Cítil, jak mu po límci košile stéká krev.

Onen malý, světlý čtverec nad ním bylo otevřené, zamřížované okno.

Zvenčí zněly hlasy, řehtání koní, cinkot postrojů.

Připlazil se ke stěně. Byla ze silných dřevěných desek. Vytáhl se po ní a postavil se. Prsty sevřel tyče mříží. Ztěžka oddechoval. Pokoušely se o něho mdloby a na okamžik musel zavřít oči, aby se vzpamatoval.

Strop místnosti, ve které se nacházel, byl nízký. Nemohl se narovnat. Stál tam se skloněnou hlavou a hleděl z okna.

Vedlo do dvora.

Panoval tam čilý ruch.

Na dvoře bylo skoro padesát jezdců.

Slyšel Pearceův vysoký hlas a náhle si vzpomněl, co se stalo.

Pistolník Sid Macon ho musel praštit pažbou revolveru. Odvlekli ho do této místnosti, která byla zařízena jako vězení. Při pohledu na velký dům si uvědomil, že musí být v remíze.

Slunce už zašlo.

Na dvoře bylo šero. Na verandě domu svítily lucerny.

Starbuckna jejím okraji viděl Pearce. Jeden indián mu přivedl vraníka.

Indián?

Starbuckovi se stáhlo hrdlo.

Teprve teď si uvědomil, že skoro všichni jezdci na dvoře jsou indiáni.

Polkl. Tepání v ráně nad levým uchem bylo takřka nesnesitelné.

Náhle Pearceův plán prohlédl.

Major Marcy a jeho vojáci měli být zabiti.

Ale ne bandity, kteří jezdili pro Pearce, nýbrž rebelskými indiány.

Starbuck tiše zasténal.

Pomyslel na to, jaký rozruch by z toho byl, až by vyšlo najevo, že rudokožci pobili celou setninu kavaleristů.

Poblíž verandy viděl modré uniformy kapitána Swanna a jeho kaprála. Bylo mu jasné, že Swann a jeho tři muži se budou vydávat za jediné příslušníky setniny, kteří přežili, a budou přísahat, že masakr způsobili Čerokíové, Chiskasawové, Kríkové a Seminolové.

Starbuck sevřel tyče mříží tak, že mu zbělaly klouby prstů.

Viděl, jak se Milton Pearce vyšvihl do vraníkova sedla. Pod širokým okrajem klobouku byl vidět pouze jeho mohutný knír. Zvedl ruku a dal jezdcům na dvoře znamení k odjezdu.

Bandité přestrojení za indiány otočili své koně. Pak v dvojstupu vyjeli ze dvora, jako by si to předtím nacvičili. V jejich čele jel muž, který mu připomínal Sida Macona. Zdobila ho rudá čelenka.

Pearce jel s kapitánem Swannem a jeho třemi vojáky na konci kavalkády.

Jezdce zahalil zvířený prach.

Na dvoře ranče se rozhostilo ticho.

Jistě tam zůstalo jen pár mužů.

Starbuck se rozhlédl.

Skrze oblak prachu viděl pohyb na verandě domu.

Stál tam Lewt Trimble.

Pistolník kouřil tenký doutník. Do tváře mu stínil černý stetson s nízkou korunou. Starbuck cítil, že pistolník hledí na něho.

Potom Trimble sešel z verandy.

Pružně jako dravec kráčel po dvoře. Zřetelně byl vidět žhavý konec doutníku.

Starbuck tiše vydechl.

Zmocnil se ho hněv a zklamání.

Musel nečinně přihlížet, jak Pearce se svými pistolníky připravoval masakr nic netušících kavaleristů, který pak chtěl svést na indiány.

Trimble zůstal stát tři kroky před zamřížovaným oknem a vytáhl tenký doutník z úst. Jeho tvář byla v houstnoucím šeru vidět jen nezřetelně. Starbuck však cítil, že se pistolník usmívá.

„Už jsi zase na nohou, Starbucku?“ posměšně se zeptal. „Musíš mít zatraceně tvrdou palici. Už jsem si myslel, že tě Macon zabil.,, Starbuck mlčel. Horečně přemýšlel, jak by mohl uniknout z vězení a zkřížit plukovníkův vražedný plán. Rychle však pochopil, že je zcela bezmocný.

Z kůlny nemohl uniknout. Jinak by mu dozajista spoutali ruce a nohy.

„Pearce je krysa, Trimble,“ chraplavě řekl. „Vždycky jsem si myslel, že si zákazníky vybíráš.“

Trimble pokrčil rameny a ukazováčkem levé ruky si odsunul klobouk z čela tak, že mu Starbuck mohl vidět do očí.

„Dobře platí, Starbucku,“ odvětil.

„To nemůže být jenom tím, Trimble.“

Pistolník se zašklebil.

„Vždycky jsi byl chytrý, Starbucku. Tvou jedinou chybou je to, že jsi poctivý a že příliš málo myslíš na sebe. Jinak bys to určitě dotáhl dál a neměl bys zapotřebí tahat za rudochy horké kaštany z ohně.“

Byl v jeho hlasu číhavý podtón? Chtěl mu Trimble naznačit, jak by mohl přežít?

„Pearce je nedůvěřivý člověk, Trimble,“ přidušeně řekl Starbuck. „Jestli si myslíš, že ho obelstíš, tak se mýlíš.“

Pistolník přistoupil k oknu.

Tichým hlasem řekl: „Vím, že mé šance budou malé, když budu sám. Ale kořist je tak velká. Když budeme spolupracovat, můžeme se do konce života válet v penězích.“

„Zavřený ti moc nepomůžu, Trimble.“

Pistolník se tiše zasmál.

„Včas tě odtud vytáhnu, Starbucku. Ale nemysli si, že mě oblafneš. Nic bys z toho neměl. Můžeš se zachránit jedině, když budeš stát na mé straně. Pearce tě musí zabít, protože jsi pro něho příliš nebezpečný.“

„Dobrá, Trimble,“ chraplavě odvětil Starbuck. „Mám celou noc na to, abych přemýšlel o tvém návrhu. Možná se dohodneme.“

Pistolník na něho nedůvěřivě hleděl.

„Co tím myslíš?“

„Myslím tím to, že bychom měli sebrat kořist a zmizet odtud. Tady běloši nemají budoucnost. Je to vládní půda a jednoho dne by si na nás došlápli.“

Trimble sevřel rty.

„O tom si ještě můžeme promluvit, až přijde čas, Starbucku,“ zamumlal. Otočil se a šouravým krokem se vydal zpátky k domu. Na verandě jeden černoch rozsvěcoval lucerny.

Starbuck slyšel, jak se vchodové dveře zavřely.

Potom se na dvoře rozhostilo ticho.

Z remízy se ozval tichý šramot.

Takže tam stojí někdo, kdo mě hlídá, pomyslel si.

Starbuck tápal kolem stěny, až narazil na dveře. Kliku však nenalezl. Pravděpodobně byly dveře zvenčí zajištěné závorou.

U stěny se posadil na podlahu. Zjistil, že rána nad levým uchem přestala krvácet.

Hlavou se mu honily myšlenky.

Trimble mu vrátil naději.

Pistolník poznal, že na ranči může získat tučnou kořist, a kvůli své chamtivosti zapomněl na opatrnost.

Starbuck neměl jinou možnost než jeho nabídku přijmout. Od Miltona Pearce se nedalo očekávat nic jiného než kulka.

+ + + + +

Ten šramot zaregistroval jen podvědomě. Když zvedl hlavu a naslouchal, už nic neslyšel. Tiše vstal.

Mdloby už odezněly. Nad levým uchem se mu vytvořila boule, která byla velká jako dětská pěst. Ve vlasech měl zaschlou krev.

Tiše přišel k oknu.

Na hvězdami poseté obloze svítil srpek měsíce. Dvůr ranče byl zalit jeho svitem.

Panovalo tam ticho.

V ohradě frkali koně.

Starbuck sebou trhl.

Opět uslyšel tiché šramocení u dveří.

Přikrčen přišel ke dveřím a přitiskl se ke stěně. Oknem dovnitř pronikal měsíční svit.

Přišel ho Lewt Trimble osvobodit?

Starbuck měl pocit, že slyší něčí dech. Tlumené šourání mu prozradilo, že někdo venku vytahuj e závoru.

Dveře se pomalu otevřely.

Starbuck z nich vystrčil hlavu.

Do remízy pronikal jen slabý svit.

Starbuck viděl nezřetelnou postavu.

„Neale?“ ozval se chraplavý hlas.

Starbuck přemýšlel.

To nemůže být pravda! Jak se sem mohl Johnnie Hyatt dostat? Ještě přece musí být zesláblý po ztrátě krve? Musí se přece někde skrývat s Čerokíi.

„Zatraceně, Neale, jsi vevnitř?“ sykl Johnnie.

Starbuck vyšel ven.

„Tady jsem, Johnnie,“ zašeptal. „Jak…“ Tu v pootevřených vratech uviděl pohyb.

„Hej,“ ozval se čísi hlas, „něco není v pořádku, Eddy?“

Muž šel blíž. Jeho podrážky dusaly v písku. Náhle se zastavil. Zřetelně bylo vidět, jak sebou trhl.

„Ani hnout!“ vyhrkl.

Starbuck odstrčil Johnnieho stranou. Chtěl se na muže vrhnout, ten však už držel v ruce kolt. Vystřelil.

Kulka Starbucka těsně minula. Starbuck v záblesku viděl strhanou tvář. O zlomek vteřiny později vypálil Johnnie Hyatt a hlídač se skácel na zem.

Po záblescích byla v remíze tma jako v pytli.

Starbuck měl pocit, jako by tam zněla ozvěna výstřelů.

Přišel k ležícímu muži, nahmatal revolver a vzal si ho. Pak přiběhl k vratům.

Johnnie šel za ním.

Naproti se otevřely dveře domu.

Štíhlý Lewt Trimble vyběhl ven, seskočil z verandy a rozběhl se k remíze.

Starbuck otevřel vrata a vyšel ven.

Trimble se zastavil, jako by do něčeho narazil. Ve svěšené pravé ruce držel revolver a hleděl na Starbucka jako tele na nová vrata.

Zasípal a trhl rukou.

Starbuck reagoval stejně rychle.

Oba plameny, které vyšlehly z hlavní, se zkřížily. Starbuck dostal ránu do břicha, která mu vyrazila dech. Klesl na kolena.

Ozvaly se výkřiky. Třeskly další výstřely.

Všechno to však slyšel jen podvědomě, jako by skrze tlustou stěnu.

Bylo mu nevolno. Zvracel a pomyslel si, že si zásah do břicha vždycky představoval horší.

Potom se mžitky, které měl před očima, rozplynuly. Viděl před sebou Lewta Trimbla. Ležel v prachu.

Někdo mu položil ruku na rameno.

„Neale, co je s tebou?“ vyhrkl Johnnie.

Starbuck si sáhl na břicho. Tam, kde cítil tupou bolest, měl přezku revolverového opasku, který mu nechali. Nahmatal zdeformovaný kus železa a cosi, co z něj trčelo. Náhle mu to došlo. Kulka trefila přezku a zastavila se v ní.

Ztěžka vstal.

Zpoza remízy se ozval šramot.

„Ruce nahoru!“ zařval kdosi. „Jestli padne ještě jediný výstřel, odpravíme vás!“

Byl to hlas Texe Rossitera.

Starbuck pohlédl na Johnnieho.

„Jak jste se sem dostali?“ zeptal se.

„Sledovali jsme plukovníkovy zabijáky. Když se včera stáhli z Antelope Hills, vytušili jsme, že se Pearce chystá k velkému úderu. Včera večer jsme viděli, jak tě vezli na ranč. Přítomnost vojáků nám prozradila zbytek. Pearce se dohodl s armádou, že? Proč jel se svými muži na jih?“

Očividně si nevšimli, že bandité se přestrojili za indiány.

Starbuck přistoupil k Trimblovi a nohou ho převalil na záda.

Na bílé košili s volánky měl na úrovni srdce velkou tmavou skvrnu. Měl vytřeštěné oči, v nichž už nebyl život.

Starbuck zvedl Trimblův revolver. Seděl mu v dlani, jako by se s ním narodil. Strčil si ho do pouzdra a šel kolem remízy k domkům z nepálených cihel, ve kterých bydleli kovbojové.

Tex Rossiter a ostatní čerokíští rančeři je vyhnali ven. Kovbojové stáli před domky a měli zvednuté ruce.

„Co s nimi?“ zeptal se Tex Rossiter.

„Ať si osedlají koně a jedou na západ, dokud nepřekročí hranici indiánského území,“ odvětil Starbuck. „Milton Pearce půjde k čertu, chlapi,“ dodal otočen ke kovbojům. „To, že napadl kavalerii, ho bude stát krk. Máte šanci zmizet. Využijte ji, jinak budete viset vedle svého bosse.“

První z nich se okamžitě rozběhli k ohradě a začali chytat koně.

O čtvrt hodiny později se i poslední z nich vyšvihl do sedla a rozjel se směrem na západ.

Starbuck ostatním stručně pověděl o Pearceově plánu.

Čerokíové byli bledí.

Někdo vyvedl Starbuckova pinta z ohrady a dokonce našel i jeho sedlo. Další muž mu přinesl winchestrovku.

Starbuck ji strčil do sedlového pouzdra a vyšvihl se do sedla.

„Musíme jet jako s větrem o závod, chlapi,“ chraplavě řekl. „Pokud dokážeme zabránit masakru, bude s Pearcem jednou provždy konec.“

Kavalkáda dvanácti mužů se vydala přes dvůr ranče k brodu přes Washitu. Po několika minutách zmizela za kopci.

+ + + + +

Nebylo těžké jet po stopách.

Ve svitu měsíce je dobře viděli.

Johnnie, který tam znal každý kámen, již brzy začal tušit, jaký plán to Milton Pearce vymyslel.

Dvacet mil na jihovýchod odtud vedla cesta kaňonem Buffalo Rock.

Kaňon byl ideálním místem pro přepadení. Pokud by se plukovníkovi muži rozmístili na skály nad ním a na jeho konec, z kaňonu by se stala smrtící past, z níž by neunikla ani myš. Bandité by mohli kavaleristy snadno postřílet.

Po několika mílích se Johnnie a Starbuck od ostatních oddělili.

Tex Rossiter měl s čerokískými rančery jet po plukovníkových stopách, zatímco Johnnie a Starbuck se chtěli pokusit kaňon objet a varovat majora Marcyho.

Starbuck a Johnnie Hyatt nemilosrdně hnali koně. Věděli, že každá minuta může rozhodnout o životě a smrti téměř dvou tuctů vojáků.

Zvířata měla pěnu u huby a Johnnieho grošák už začal klopýtat, když se před nimi konečně znovu objevila cesta.

Zadýchaný Johnnie kývl doleva.

„To je ústí kaňonu, Neale!“ vyhrkl.

Starbuck pohlédl doprava. Málem vykřikl, když v bledém svitu měsíce spatřil obláček prachu nad cestou.

Major William Marcy neztrácel čas a očividně svým mužům dal rozkaz jet přes noc.

Opět pobídli své zadýchané koně.

Krátce předtím, než dorazili na cestu, došly Johnnieho grošákovi síly. Zvíře se zastavilo a nebylo schopné udělat jediný krok.

Starbuck jel dál sám.

Viděl, jak jezdec v čele oddílu dal ostatním znamení.

Dusot kopyt utichl.

Zato se ozvala cvaknutí kohoutků pušek.

„Stát!“ vykřikl major Marcy. „Kdo to je?“

„Starbuck,“ zněla chraplavá odpověď muže, který pomalu jel k jezdcům.

Major Marcy na něho nevrle hleděl přivřenýma očima.

„Jste zatčen, Starbucku!“ vyhrkl. „Dal jsem vám rozkaz! Kde je kapitán Swann?“

„Tam v kaňonu, pane!“ odpověděl Starbuck. „Ve společnosti Miltona Pearce a padesáti banditů přestrojených za indiány. Jestli chcete vědět, co mají v úmyslu, stačí, když pojedete dál do kaňonu.“

+ + + + +

Starbuck byl ochotný spolu s několika dobrovolníky jet dál jako návnada.

Stálo ho to ovšem velké úsilí, než majora přesvědčil o pravdivosti svých tvrzení. Marcy zkrátka nechtěl věřit tomu, že by důstojník mohl klesnout tak hluboko. Nedokázal pochopit, že by běloch mohl být tak bezzásadový, že by kvůli svému prospěchu obětoval životy dvou tuctů vojáků.

Zelo před nimi ústí kaňonu.

Starbuck, který jel na kavaleristickém koni, vtáhl hlavu mezi ramena.

Zneklidňovala ho možnost, že se Johnnie mýlil. Ale za pár minut už budu vědět, zda je Pearceova zabijácká smečka skutečně v kaňonu, pomyslel si.

Byl přesvědčen o tom, že jeho starý trik klapne..

Věřil, že bandité počkají, dokud do kaňonu nevjedou všichni vojáci.

K tomu však již nemělo dojít.

Krátkým pohledem se dorozuměl se čtyřmi vojáky, kteří ho doprovázeli.

Pak zastavil, vytáhl winchestrovku z pouzdra a zařval: „Past, chlapi!“

Několikrát vystřelil do kaňonu, otočil koně a skloněn k jeho krku vyrazil zpět.

Ostatní ho následovali.

Uplynulo několik nekonečných vteřin.

Potom se za nimi ozval rozzuřený hlas. Třeskly výstřely a jedna z kulek hvízdla těsně kolem něho.

Přicválali k Marcyho oddílu, který mezitím sesedl a kryl se.

Starbuck a čtyři dobrovolníci se vrhli ze sedel, když dorazili do bezpečí. Za nimi se ještě stále střílelo. Pak z temného hrdla kaňonu vyjel houf jezdců.

Za jízdy pálili a v záblescích výstřelů byly vidět postavy mužů tisknoucích se ke koním.

Major Marcy a jeho vojáci sevřeli rty, když poznali, o koho jde. Věděli, že by je čekalo krveprolití, kdyby je Starbuck nevaroval.

Vystřelili, teprve když bandité byli padesát yardů od nich.

Bylo to, jako by jezdci narazili do neviditelné zdi.

Více než polovina sedel byla náhle prázdná. Řehtající koně se rozutekli do všech stran. Muži vrávorali v prachu a pokoušeli se utéct. Některé zasáhly kulky. Další chytili uzdy volných zvířat, vyšvihli se do sedel a prchali.

Major zvolal: „Trubači!“

Nocí se ozval signál trubky.

Vojáci vyskočili do sedel.

Před kaňonem stála skupina jezdců. Očividně nevěděli, zda jsou dost silní na to, aby mohli bojovat s kavaleristy.

První z nich již otáčeli koně.

Starbuck slyšel přeskakuj ící, vysoký hlas Miltona Pearce.

Jeho lidé ho však už neposlouchali.

Ovládl je strach a chtěli se za každou cenu zachránit.

„Útok!“zvolal major Marcy.

Starbuck odjel od cválajících vojáků a vydal se k Johnniemu, který stál vedle svého grošáka.

Oba hleděli ke kaňonu, odkud se nyní ozývala střelba.

Boj netrval déle než půl hodiny.

Když se první vojáci vrátili z kaňonu, spatřil Starbuck Texe Rossitera a dva další čerokíské rančery.

Rossiter pobídl svého koně a zamířil k nim. Celý zářil.

„Nikdo nám neunikl!“ vyhrkl. „Major zajal Swanna a Pearce! Starbucku, Marcy řekl, že naši půdu dostaneme zpátky!“

Starbuck slabě přikývl.

Zmocnila se ho nekonečná únava.

Viděl, jak vojáci přivádějí zajatce. Před kaňonem vzplál velký oheň. Před plameny se míhaly postavy.

Rossiter otočil svého koně a vrátil se k vojákům.

„Rossiter je skvělý muž,“ zamumlal Johnnie.

„A má skvělou dceru,“ odvětil Starbuck.

Johnnie na něho pohlédl.

Po chvíli pomalu přikývl.

„To je můj problém, Neale,“ tiše řekl.

„Jennifer Dixonová a Louanne Rossiterová. Není to na takového zelenáče, jako jsi ty, trochu moc?“ zeptal se Starbuck a tiše se rozesmál. „Co bys řekl, kdybych ti Jennifer vzal?“

Johnnie vytřeštil oči.

„Ty to víš – sakra, jak to, že víš, že miluju Louanne? Přitom jsem s Jennifer…“

„Ten jediný, kdo to ještě neví, jsi ty, Johnnie,“ řekl Starbuck. „Ale tak už to u zelenáčů chodí, chlapče.“

„Hej, tak mladý zase nejsem. Myslíš, že jsem si nevšiml, jak Jennifer svlékáš očima? Tak se v Santa Fe přebírají ženy mladším?“

„Chtěl jsem tě jen zbavit problému,“ řekl Starbuck s úsměvem.

„Doufám, že Jennifer se na to nedívá tak jako ty,“ řekl Johnnie, „jinak ti vyškrábe oči.“

„Hm, možná bych od ní měl dát ruce pryč…“

„Jen se opovaž!! Jen málokdy jsem tě žádal o laskavost, Neale!“

„Za poslední dny je to už podruhé,“ řekl Starbuck. „Myslím, že je načase odtud zase zmizet. Nechci nikomu dělat chůvu.“

Oba se smáli, když kráčeli k ohni, kde Pearce nadával kavaleristům.

Starbuck doufal, že armáda s ním a s jeho kumpány nebude mít slitování a pošle je na šibenici.