John Kirby

Colorado western 203. Poklad na Phantom Hillu

Peklo nemohlo být horší než tato noc. Hodinu po soumraku se přihnala bouře a krajinu začal bičovat déšť a kroupy. Ve tmě se blýskalo, blesky jako by chtěly roztrhnout oblohu. Nepřirozeně silné hřmění bylo ohlušující. Vítr hnal mračna, lilo jak z konve. V přízračném svitu blesků byly vidět fasády domů v Bisconte, městečku na jihovýchodě Colorada.

Oba jezdci jeli krokem proti vichru, který je bičoval kroupami. Měli zvednuté límce a klobouky stažené do čela. Kopyta koní v blátě čvachtala. Skučící vítr jim povíval plášti.

Před nimi se z temnoty vynořila šibenice. Zastavili koně a pohlédli na oprátku, která se houpala před nimi – ve svitu blesků to působilo pochmurně.

Vedle dveří vězení visela lucerna. V jejím světle sesedli a přivázali uzdy k zábradlí.

Bouře strhla jednomu z nich plášť. Byl oděn jako kovboj, měl koženou vestu bez rukávů a kožené chrániče nohou, které mu sahaly od boků až po kolena. Na pravém boku měl armádní kolt s dřevěnou pažbou. Na zablácených botách se mu matně leskly ostruhy, v poutkách zbraňového opasku mosazné nábojnice.

Na hrudi měl pěticípou hvězdu – odznak okresního šerifa.

Vyměnil si pohled s druhým mužem, přistoupil ke dveřím vězení a zabušil na ně pěstí. Po chvíli se otevřelo zamřížované okénko a nad hlavněmi velkorážní brokovnice se objevila tvář muže, který držel prsty na spouštích.

„Kdo jste a co chcete?“ nedůvěřivě se zeptal.

„Jsem šerif a vezu jednoho vězně,“ zněla odpověď. „Chci ho na dvacet čtyři hodin zavřít do cely vašeho vězení, abych se mohl vyspat, než pojedu dál.“

Muž s brokovnicí pohlédl na cínovou hvězdu na jeho hrudi.

„Nemůžu vás sem jenom tak pustit,“ odvětil. „Jsem jenom zástupce marshala. Marshal Ollinger je v saloonu Cheyenne.

Zeptejte se ho, zda to dovolí. Máme tu už jednoho vězně, který čeká na popravu. Bez marshalova souhlasu nemůžu otevřít.“

„Jeho souhlas už mám. Jdu ze saloonu. Sakra, chcete, abych marshala přivedl?“

Zástupce váhal. „Ne,“ řekl a sklonil brokovnici. „Asi máte pravdu. Okamžik, otevřu dveře.“

Okénko se zavřelo, zašramotil klíč a závora se odsunula stranou. Pak se dveře otevřely dovnitř.

„Pojďte, šerife,“ řekl zástupce marshala. „Ve vězení je jenom jedna cela. Váš zajatec ji bude muset sdílet s mužem, kterého zítra čeká šibenice.“

Muž s hvězdou vešel dovnitř. Černý texaský klobouk, z jehož okraje kapala voda, mu stínil do tváře tak, že ve svitu petrolejky, která visela ze stropu, nebylo vidět víc než brada a ústa.

V zadní části místnosti se leskla mříž. Za ní kdosi v přítmí seděl na pryčně.

Když dovnitř vešel i druhý muž, zamkl zástupce dveře vězení, zasunul závoru a šel k psacímu stolu pro svazek klíčů, který tam ležel.

„Teď…“

Dál se nedostal. Muž s hvězdou přistoupil za něho, vytáhl kolt a udeřil ho pažbou. Zástupce se svalil na zem. Jeho přemožitel se k němu sklonil, ale tu se ozvalo kovové cvaknutí, jako když se stáhne páka winchestrovky. Strnul a zvedl hlavu.

Muž, který tam s ním přišel, si odhrnul plášť a zvedl karabinu. Prst měl na spoušti a mířil na šerifa.

„Jestli sáhneš po jeho koltu, střílím, Luku,“ varoval ho. „Dělej, zvedni klíče a odemkni celu! Nemáme čas!“

Šerif pustil svůj armádní kolt a nechal ho zajet do pouzdra. Mlčky vzal svazek klíčů, který zástupci vypadl z ruky, přistoupil k dveřím cely a odemkl ji.

Vězeň pustil tyče mříže, které svíral, a kopl do dveří.

„Luke,“ řekl a zašklebil se. „Luke Erin. Kruci, počítal jsem se vším, jenom ne s tebou. Tomu bych nikdy nevěřil, že mi vrátíš život.“

„S winchestrovkou za zády jsem neměl na vybranou,“ odpověděl šerif. „Dobrovolně bych pro tebe nehnul prstem, Clinte.“

„To ti věřím.“ Muž se chraplavě rozesmál. Vzal z pryčny klobouk a šel ven. „Asi by ses díval, jak mě věší, že? Kde jsou ostatní, Kiowo?“ zeptal se maže s winchestrovkou. „Čekají před vězením a hlídají?“

„Ne. Bylo by příliš nebezpečné sem přivést celou bandu. Šerif a zajatec jsou nenápadnější než tucet pistolníků.“

„Ale nebylo to nebezpečné nechávat Lukovi zbraňový opasek?“

„Neměl jsem na vybranou, Clinte. Museli jsme se nějak dostat do vězení a marshal by mohl být nedůvěřivý, kdyby Luke byl neozbrojený.Ale jeho kolt není nabitý. Revolverový opasek jsem mu vrátil až před městem. Krom toho jsem mu celou dobu mířil na záda. Okamžitě bych střílel, kdyby udělal nějaký hloupý pohyb.“

„A kde jsou naši lidé?“

„Čekají na Lukově ranči.“

„Kde?“ Clint Jarette se otočil k Luku Erinovi. „Na Lukově ranči? Vsadím se, že to byl Spanyerův nápad.“

„Přesně,“ řekl Kiowa. „Dave měl za to, že tam nás nikdo hledat nebude. A krom toho jsme tak získali cennou rukojmí – Lukovu ženu. Nevěřím, že by nám pomohl, kdyby se nebál o její život.“

„To se ti asi moc nelíbí, co?“ zeptal se Clint Jarette Luka Erina, zatímco z věšáku vzal revolverový opasek a připnul si jej.

„Ne,“ odpověděl šerif. „A jestli tví lidé Abigail něco udělají, oddělám tě.“

Osvobozený vězeň na něho pohlédl a poznal, že to není planá hrozba. Trhalo mu v koutcích úst, ale úsměv se mu nepodařil.

„Dej mi svůj zbraňový opasek!“ řekl a natáhl ruku.

Luke Erin váhal, potom však rozepnul přezku a podal opasek Clintovi, který si jej přehodil přes rameno, načež ze stojanu na pušky vzal winchestrovku.

„Vzali jste mi rychlého a vytrvalého koně? Nechci skončit na šibenici kvůli nějaké mrše.“

„Tvůj kůň čeká půl míle za městem,“ řekl Kiowa. „Připadalo mi to lepší, než jet s prázdným, osedlaným koněm k vězení, kde čeká odsouzenec na smrt. Zatím můžeš sedět za Lukem.“

„Dobrá, měli bychom odtud zmizet. Podívám se, zda je vzduch čistý. Měj winchestrovku stále namířenou na Luka, Kiowo. Nelíbí se mi, že se k němu musím obrátit zády.“

Clint šel ke dveřím, pootevřel je a vyhlédl ven. Šibenice působila pochmurně. Vichr povíval oprátkou. Ulice však zela prázdnotou.

„Dělejte – teď!“ sykl Clint. Luke Erin vyšel ven, s Kiowovou winchestrovkou v zádech.

Vyšvihl se do sedla a vytáhl levou nohu ze třmenu. Clint do něj strčil nohu, chytil se za rozsochu sedla a vytáhl se za něho. Kiowa dal winchestrovku do sedlového pouzdra, odmotal uzdu koně ze zábradlí a rovněž se vyhoupl do sedla.

Krokem – aby nebyli nápadní – jeli po ulici, zatímco je bičoval déšť a kroupy.

Luke Erin už si myslel, že se jim podaří bez problémů odjet. Když však míjeli osvětlený saloon Cheyenne, otevřely se lítací dveře a do světla luceren, které visely u vchodu, vešel jeden muž.

Luke Erin na jeho hrudi spatřil plechovou hvězdu. Marshal pohlédl na tři jezdce a poznal Clinta.

„Hej, vy tam, zůstaňte stát!“ vykřikl a trhl rukou po koltu.

Clint Jarette začal střílet z winchestrovky od boku tak rychle, jak mu to jen pákové nabíjení dovolovalo. Kulky marshala odhodily. Reflexivně zmáčkl spoušť koltu, ale kulka se jen zaryla do země. Skácel se pod chodník a zůstal ležet v bahně.

Teprve tehdy se Luku Erinovi podařilo pohodnout splašeného koně. Cvalem se rozjel po ulici. Kiowa ho následoval. Vytáhl kolt, otočil se v sedle a vystřelil na lítací dveře a okna saloonu. Křídla mávala, když je zasáhly střely.

Muži, kteří se objevili v lítacích dveřích, se kryli, když padly první výstřely. Jedna z luceren se roztříštila, kolem se rozstříkl hořící petrolej.

Pak dorazili na kraj města a v záři blesků se vydali na západ.

Po divoké jízdě, kdy urazili asi půl míle. Luke a Kiowa odbočili do závětří holého. vysokého kopce, kde stál u topolu kůň.

Clint sesedl, strčil winchestrovku do sedlového pouzdra hnědého valacha, odvázal jeho uzdu a vyšvihl se do sedla. Pak vzal pláštěnku, kterou měl za sedlem, sundal si klobouk, oblékl si pláštěnku a opět si nasadil stetson.

„Pověsit Clinta Jarettea není tak jednoduché, jak si občané Bisconte představují,“ řekl, zatímco Erinův zbraňový opasek pověsil na hrušku svého sedla.

„Kiowa tvrdil, že tě odsoudili za vraždu,“ řekl Erin.

„To si to jenom se mnou chtěl rozdat jeden chlápek.“ Clint Jarette mávl rukou. „Byl jsem s koltem rychlejší než on, to je všechno.“

„Myslím, že na lidském životě ti záleží stejně tak málo, jako před devíti lety, když jsme jezdili s Quantrillovou guerillou,“ řekl Luke Erin, který Jarettea nespouštěl z očí.

„Todd, Quantrill nebo Kelly – to je jedno. Naučil jsem se, že člověk si má vzít to, co chce,“ řekl Clint Jarette. „Zabít nebo být zabit, tak zní zákon boje, Luku. A já radši budu ten, kdo zabíjí, než ten, kdo je zabit. A teď jeďme, protože za půl hodiny budeme mít v patách smečku pronásledovatelů. A nechci, aby se na mě dívali přes mušku.“

Otočil koně, kopl ho patami do slabin a následován ostatními cválal dál.

+ + + + +

Bylo poledne, když tři jezdci dorazili k brodu na řece, na jejímž břehu stál malý ranč Luka Erina. Půda ještě byla vlhká po dešti, ale už pálilo slunce a stín poskytovaly jen topoly. Vzduch byl dusný.

Luke Erin se postavil ve třmenech a pohledem hledal Abigail, když se mezi Clintem Jarettem a Kiowou brodil přes řeku.

Ranč sestával z nízkého obytného domu, stáje, dvou kůlen a velké ohrady, v níž se tísnil tucet koní.

Když jezdci dorazili na západní břeh, z domu a stáje vyšli čtyři muži. Tři z nich, Dave a Dutch Spanyerovi a světlovlasý, vysoký Texasan ChuckHano, byli oděni jako kovbojové. Pouze kolty prozrazovaly, že to jsou pistolníci a psanci.

Čtvrtý z nich – mexický bandita Chavez – měl otrhané charro: kamaše s širokými knoflíkovými lištami, krátký kabát a obrovské sombrero, které mu stínilo do tváře, jíž dominovaly jiskřící oči a velký knír.

Přes hruď měl dva pásy s náboji do pušky. Kolty nosil po mexickém způsobu vysoko.

„Hola, Clinte!“ zvolal, když kolem něho projížděli. A Clint Jarette na něho mávl rukou.

Když Jarette seskočil ze sedla, přišli k němu bratři Spanyerové.

„Věděl jsem, že Luke tě zachrání před šibenicí,“ zvolal Dave Spanyer. „Takové laso, na kterém bys visel, ještě nikdo neupletl.“ Pak Jarettea poplácal po rameni.

Dave Spanyer byl kus chlapa: měl mohutná ramena, obrovskou hruď a široký krk. Jeho ruce byly dlouhé, svalnaté a prozrazovaly velkou sílu. Na nohou měl holínky.

Tak jako jeho bratr Dutch měl zrzavé vlasy a zelené, neustále se lesknoucí oči, prozrazující záludnost a nebezpečnost. Tyto oči svědčily o tom, že jeho naoko dobromyslný úsměv je jen klam.

Dutch Spanyer, který byl o deset let mladší než jeho bratr, nebyl tak vysoký ani silný. Měl dlouhý, koňský obličej s hranatou bradou, oči těsně při sobě a ústa vyzařující brutalitu. Na kožených chráničích nohou měl stříbrem zdobený zbraňový opasek se dvěma kolty. Za každého muže, kterého zastřelil v revolverovém souboj i, se mu na pažbě skvěl zářez. Na pravém revolveru byly tři, na levém dva.

Nepozdravil Jarettea, jenom tam stál a dlaněmi se opíral o pažby. Upřeně hleděl na Luka Erina. Luke se nemohl zbavit nepříjemného pocitu, když mu pohlédl do očí.

Dutch byl zvyklý sahat po každé ženě, která se objevila v jeho blízkosti. Luke pomyslel na Abigail. Rozhlížel se, ale nikde ji neviděl. Náhle se ho zmocnil strach a sevřelo se mu srdce. Co se tam za jeho nepřítomnosti stalo?

„Kdyby Luke a Kiowa přijeli jen o dvanáct hodin později, pověsili by mě,“

řekl Clint Jarette. „Tady!“ Hodil Dutchi Spanyerovi uzdu svého hnědáka. „Zaveď koně do stáje, odsedlej je a vytři je, než jim dáš nažrat a napít. Skoro jsme je uštvali.“

„To může udělat Mexikán nebo Luke,“ odsekl Dutch. „Nejsem žádný knecht.“

Dave Spanyer se k němu otočil a v jeho tváři se zračila zlost.

„Slyšels, co ti řekl Clint,“ zamumlal přidušeným hlasem. „Odveď koně do stáje, nebo…“

Luke Erin netušil, co se mezi bratry stalo, ale bylo mu jasné, že Davova slova jsou výhružkou.

I Dutch to poznal, a tak jako dosud vždy se zalekl zloby svého bratra. Rozhořčeně, ale mlčky vzal uzdy koní a odvedl je do stáje.

V tom okamžiku se otevřely dveře domu. Na prahu stála krásná, tmavovlasá žena v prostých šatech. Zastínila si oči dlaní, poznala Luka a rozběhla se k němu.

„Abigail!“ vykřikl. Objala ho a opřela hlavu o jeho rameno.

„Tady jsi…,“ hlesla. „Konečně jsi tady, Luku! Můj Bože, Luku. To bylo – to bylo hrozné…“

„Co se stalo?“ zeptal se a znovu se mu stáhlo hrdlo. „Pověz mi, co se stalo. Snad tě nikdo z nich…“ Nedokázal hovořit dál.

„Hoagy. Jde o Hoagyho,“ vyhrkla. „Umírá. Leží vevnitř – s kulkou v hrudi. Umírá, Luku. Pokusila jsem se mu pomoct, ale mohla jsem toho pro něho udělat jen málo. Žije jen silou vůle, chtěl se dočkat, až přijedeš.“

Luke Erin přiběhl k domu, otevřel dveře a vběhl do ložnice. Na posteli tam ležel Hoagy Ambrose. Od pasu nahoru byl nahý a ovázaný obvazem, který byl na hrudi zakrvácený.

„Hoagy,“ zamumlal Luke Erin a sklonil se k němu. Už viděl umírat mnoho lidí. Jediný pohled do smrtí poznamenané tváře starého kovboje mu napověděl, že mu už nikdo nepomůže.

Muž měl kruhy pod očima, nos mu doslova trčel ze tváře. Na propadlých lících měl strniště, které se táhlo až po spánky. Rychle a přerývaně oddechoval.

Luke Erin s hořkostí v srdci pohlédl na muže, s nímž ho spojovalo dlouholeté přátelství. Hoagy Ambrose byl jediný kovboj, kterého zaměstnával, protože ranč teprve budoval. A Luke nevydělával dost na to, aby mohl platit více než jednoho kovboje. Musel šetřit peníze na nákup chovného dobytka. Ambrose si kdysi na živobytí vydělával krocením divokých koní. Když už na tuto těžkou práci byl starý, najal ho Luke Erin a od té doby se mu Hoagy staral o ranč.

Přes svůj věk to byl ještě stále dobrý kovboj, který uměl zacházet s lasem a cejchovacím železem stejně tak jako se sekerou a pilou. Rozuměl chovu dobytka – a ještě víc chovu koní. Dřív býval známý tím, že rychle střílel z koltu. Ale přestože se souboje na kolty nebál ani nyní, už na to nedošlo, protože to první, co Jaretteovi bandité po příjezdu na ranč udělali, bylo to, že Luka a starého kovboje odzbrojili.

„Jak se to stalo?“ zeptal se Luke Erin, když dovnitř přišla Abigail. „Hoagy byl neozbrojený. Kdo na něho střílel?“

„Mladší z bratří Spanyerů,“ odpověděla. „Hoagy dnes ráno pracoval ve stáji. Šla jsem ke studni a nabrala vodu. Když jsem se chtěla vrátit, postavil se mi Dutch Spanyer do cesty. Myslím, že byl opilý. Chtěla jsem projít kolem něho, ale chytil mě. Přetahovali jsme se, ale on byl silnější a já se nedokázala vytrhnout. Hoagy to musel ze stáje vidět, protože ode mě náhle Spanyera odtrhl. Praštil ho do tváře, Spanyer zavrávoral a svalil se na zem.

Ležel tam a běsnil. Když Hoagy udělal jeden krok k němu, tasil revolver a vystřelil. Hoagy se zhroutil. Texasan Chuck Hano mi ho pomohl odnést dovnitř. Ostatní pro Hoagyho nehnuli ani prstem. Nedovolili mi, abych jela pro doktora do Trinidadu, který by mu možná vyřízl kulku a zachránil ho. Bylo jim úplně jedno, že takto zemře.“

Abigail se odmlčela. Těžce raněnému kovboji se rozechvěla víčka. Pak otevřel oči a pohlédl na Luka. V jeho tváři se objevila úleva. Pokusil se usmát.

„Tak se ti to podařilo, Luku,“ zašeptal. „Jsi znovu tady. To je dobře. Už jsem se bál, že tu Abigail nechám s těmi bandity samotnou.“

„Ano, starouši,“ chraplavě řekl Luke, Jsem zase tady. A nikdy nezapomenu na to, co jsi pro Abigail udělal.“

„Dávej si na ty bandity pozor,“ zašeptal umírající. „Kromě Texasana jsou to všechno vlci v lidské podobě. Nevypočitatelní, krvelační a smrtelně nebezpeční. A nejhorší jsou Spanyerové. Ti nemají zábrany střílet na neozbrojeného člověka. Nikdy se k nim neotáčej zády!“

Hoagy Ambrose se rozkašlal a z úst se mu vyhnula krev. Jeho tvář byla strhaná bolestí. Chytil Luka za ruku a pevně mu ji sevřel.

„Nelíbí se mi, že tě musím nechat ve štychu,“ zašeptal, když bolest přešla a znovu mohl mluvit. „Až zemřu, budeš sám.“

„Já vím, Hoagy,“ řekl Luke. Chtěl ještě něco dodat, ale starý kovboj zavrtěl hlavou.

„Máš co do činění s chlápky, kteří neznají slitování. Jestli chceš zůstat naživu, musíš je zabít. Nemáš jinou možnost. Rád bych stál po tvém boku, Luku. Ale už to nejde.“

„Já…“ Luke se odmlčel. „Byls dobrý přítel, Hoagy,“ řekl, když ovládl svůj hlas. „Přítel je pro člověka to, co kotva pro loď. Vydrželi jsme i v těch největších bouřích.“

„Díky, Luku,“ zamumlal Hoagy Ambrose. „Máš ještě Abigail. Žena může být lepší kotvou než přítel. Každý muž by měl mít ženu. Pak není tak sám. Já jsem byl celý život sám a…“

Už to nedořekl. Vůle, která ho dosud držela při životě, se vyčerpala. Jeho ruka ochabla a svěsila se. Oči mu vyhasly, hlava klesla. Přestal dýchat.

Luke Erin ho přikryl dekou, vstal a chvíli tam mlčky stál, než se otočil a šel ke dveřím. Abigail ho chytila za ruku, když chtěl projít kolem ní.

„Ježíši, nechoď ven, Luku,“ řekla. „Teď tam nemůžeš. Hoagymu život nevrátíš, když budeš hazardovat.“

„Pusť mě!“ vyhrkl. „Musím mluvit s Clintem.“

Abigail ho však držela pevně. Cítila, co se v něm děje, a nechtěla ho pustit ven. Potom se jí však vytrhl a vyšel ven, ještě než se mu mohla znovu postavit do cesty.

Clint Jarette, Kiowa, Dave Spanyer a Chavez stáli u studny. Odmlčeli se a otočili se k Luku Erinovi, který rychle kráčel k nim.

„Dutch zastřelil mého kovboje, Clinte,“

řekl Luke, když se zastavil před vůdcem bandy. „Opovážil se obtěžovat mou ženu. A když se proti tomu Hoagy postavil, zastřelil ho. Hoagy byl neozbrojený. Zemřel před jednou minutou.“

„Dave mi pověděl, co jeho bratr udělal,“ řekl Clint Jarette. „Ten zatracený, popudlivý mladík je s koltem příliš rychlý. Navíc byl opilý. Kdybych byl tady, nestalo by se to. Ale už s tím nic nenaděláme. Tak proč o tom mluvit?“

„To je všechno, co k tomu chceš říct?“ zeptal se Luke Erin a sevřel rty.

„Ano, to je všechno. Chápu, že Dutche za to, co udělal, chceš odpravit. Já bych se na tvém místě cítil stejně. Ale patří k mé bandě a mé lidi nikdo zabíjet nebude.“

Přitom položil ruku na slonovinovou pažbu koltu. „Jsem ti zavázaný, Luku,“ dodal. „Ale to neznamená, že budu přihlížet, jak odděláš Dutche. A Dave by tě rozsápal na kusy, kdybys jeho bratrovi…“

„Nebojím se tě, Luku,“ ozval se hlas za Clintem Jarettem. Ve vratech stáje stál Dutch Spanyer. „Nebudu se za nikoho schovávat. Jestli si to se mnou chceš rozdat, pak pojď sem. Pošlu tě za tvým kovbojem – k čertu. A pak bude tvá žena moje a nikdo mi ji nebude moct upřít.“ Kráčel kLukovi s rukama svěšenýma nad pažbami koltů. V očích se mu zračil hněv a touha vraždit. Jeho bratr ho pokořil před ostatními a teď se za to chtěl pomstít na jiném neozbrojeném muži.

Luke Erin se mu vydal naproti. Dave Spanyer se mu chtěl postavit do cesty, Clint Jarette ho však zadržel.

Dutch nechal Luka přijít až na pět kroků a pak sáhl po koltu. Svého soka však podcenil a tasil příliš pomalu. Luke k němu přiskočil a vykopl mu kolt z ruky.

Dutch se ovšem bleskově přikrčil a vyrazil proti němu se skloněnou hlavou. Luke nestačil uhnout a bandita ho ramenem udeřil do pravého boku. Muži se skáceli do prachu. Dutch Spanyer se otočil a levou rukou sáhl po druhém koltu. Luke ho rychle chytil za ruku a pokusil se mu ji vyvrátit tak, aby na něho nemířila hlaveň.

S hekáním spolu zápolili. Pak Luke banditovi zvedl ruku nahoru a vší silou jí praštil o zem –jednou, dvakrát, třikrát – dokud kolt nepustil.

Spanyer mu kolenem vrazil do břicha, odvalil se od něho a sáhl po revolveru. Luke ho však odkopl. A když chtěl Dutch vyskočit, chytil ho Luke za nohy a strhl ho na zem. Nato ho dvakrát praštil do tváře. Pak se Spanyerovi povedlo převalit se a oba vstali.

Zarputile do sebe bušili. Dutche Luka zasáhl hákem do brady a rančer zády narazil do stěny stáje. Bandita ho chtěl kopnout do obličeje, ale Luke uhnul hlavou. Blýskající se kolečko ostruhy se mu mihnulo kolem očí. Potom Spanyera chytil za nohu a vyvrátil mu ji. Dutch se s žuchnutím skácel na zem. Bleskově vyskočil a sáhl po sekeře, která se opírala o stěnu stáje.

„Luku – Kriste na nebi!“ vykřikla Abigail, která právě vyšla z domu. Rozběhla se k nim, ale Jarette dal znamení Chavezovi a Mexičan se jí postavil do cesty a chytil ji. Snažila se mu vytrhnout, ale Chavez se jen smál a pevněji držel.

Luke Erin a Dutch Spanyer vyčkávali. Bandita držel v rukou sekeru a číhal na to, až protivník udělá chybu. Nebylo pochyb o tom, že chce Luka zabít. Bylo mu to vidět na očích. První úder vedl vodorovně. Luke uskočil a narazil do stěny stáje.

Chvíli měl omezené možnosti pohybu – a právě na to Spanyer čekal.

Rozmáchl se sekerou a udeřil. Luke Erin se přikrčil a těsně nad jeho ramenem se do stěny stáje zarazila lesknoucí se ocel. Spanyer do rány vložil takovou sílu, že sekeru už nedokázal vytáhnout. Zůstala vězet ve stěně a toho Luke využil. Tvrdými nemilosrdnými údery banditu zahnal od stěny.

Doslova ho zasypal ranami a nedal mu šanci. Dutch klopýtl, padl na kolena a znovu vstal. Luke ho však opět poslal k zemi. Ještě jednou se z posledních sil posbíral ze země a pokusil se rančera udeřit. Luke však jeho úder vykryl levou rukou a pravou pěstí ho praštil do břicha. Když se pistolník zkroutil, zasadil mu Luke tvrdý hák. Dutch se snažil vstát, ale už to nešlo.

„To stačí, Luku!“ ostře řekl Clint Jarette, když Erin přistoupil ke Spanyerovi, který se svíjel na zemi. I Luke však vrávoral. Jarettea ignoroval, sklonil se k Dutchovi a chytil ho za límec. Chtěl ho zvednout.

Tu Jarette přistoupil za něj, tasil kolt a udeřil Luka pažbou do hlavy.

„To neslyšíš, nebo co?“ řekl k omráčenému muži.

Dave Spanyer vzal dřevěné vědro, jež stálo u studny, a vylil jej bratrovi do tváře. Dutch zasténal a ztěžka se převalil. Když pohlédl na Luka, který ležel na zemi vedle něho, pomalu vstal a šel k místu, kde ležel jeden z jeho koltů. Pak se vrátil k Lukovi, který se už opět probral.

Zastavil se před ním a vrhl na něho nenávistný pohled, načež zvedl kolt a namířil na něj.

„To bych nedělal, Dutchi,“ řekl Clint Jarette, než mohl Spanyer zmáčknout spoušť. Vůdce bandy držel v ruce revolver a mířil jím na Dutche. „Jsme s Lukem staří přátelé. Že, Luku?“ zeptal se ironicky, aniž by mladšího Spanyera spouštěl z očí.

„Pošlu ho k čertu!“ vyhrkl Dutch.

„Pak hned půjdeš za ním,“ řekl Clint Jarette.

Všichni věděli, že to není prázdná výhružka.

Dutch Spanyer váhal. Ohlédl se na svého bratra a ostatní. Když poznal, že mu nikdo nepomůže, sklonil kolt. S rozzuřeným výrazem ve tváři a pevně sevřenými rty se otočil, zvedl druhý kolt a dal ho do pouzdra. Potom sáhl po klobouku, oprášil ho a zmizel ve stáji.

Clint si obtočil kolt okolo ukazováčku a dal jej do pouzdra.

„V noci jsi mě zachránil před šibenicí, Luku,“řekl. „Teď jsem já zachránil život tobě. Účet je vyrovnaný. Už si nic nedlužíme.“

Luke Erin neodpověděl. Ztěžka vstal a zvedl svůj černý texaský klobouk ze země. Chavez pustil Abigail. Přiběhla k Erinovi, chytila ho za ruku a pevně se ho držela, když kráčeli k domu.

„Co bude teď, Luku?“ zeptala se vyděšená Abigail, když za sebou zavřeli.

„Předpokládám, že odtud brzy zmizí – teď, když už je Clint Jarette na svobodě,“ odpověděl Luke. Sáhl si na tvář, na níž byly stopy boje s Dutchem Spanyerem.

„Počkej přinesu vodu a ručník,“ řekla Abigail. Když se vrátila, stál Luke u okna a hleděl ven.

„Luku.“ začala, když postavila mísu s vodou na stůl. „Včera, když bandité přijeli, šlo všechno tak rychle, že jsem neměla čas se tě zeptat, co s nimi máš společného. Když jsi byl pryč, slyšela jsem jejich rozhovory a pochopila jsem, že se s nimi dobře znáš z dřívějška. Ty – ty jsi jezdil s nimi?“

Luke Erin si utřel obličej. Trvalo to celou minutu, než odpověděl. A ani potom se mu nehovořil snadno.

„Ano. Jezdil jsem s Clintem a ostatními po občanské válce, v bandě Lamara Kellyho,“ odvětil. „Ale… proč?“

„Proč? No, Clint Jarette a já pocházíme z Jihu. Za občanské války jsme se přidali ke Quantrillovi a jeho guerille. Patřili jsme k oddílu George Todda, což byl jeden z Quantrillových zástupců. Přísahali jsme, že budeme bojovat za Konfederaci a toho jsme se drželi až do trpkého konce. Byli jsme s Quantrillem, když byl na útěku z Missouri do Kentucky s padesáti posledními muži obklíčen v jedné stodole poblíž Smiley a pak v divoké přestřelce, když jsme se pokusili utéct, smrtelně raněn. Clint a já jsme patřili k několika málo Quantrillovým mužům, kteří tehdy vyvázli.

Po skončení války a porážce Jihu jsme byli ještě stále pohromadě. Byli jsme zatrpklí a plní nenávisti, muži, kteří poznali, že bojovali za ztracenou věc. Za války jsme se naučili jen jediné – zacházet s koltem. V Kansasu jsme se přidali k bandě Lamara Kellyho, ke které patřili i oba Spanyerové, Hano, Chavez a Kiowa. Tou dobou se Západem potulovalo mnoho takových band. Byly to zbytky armád z občanské války. Už při prvním přepadení, kdy jsme ukořistili dvě sta padesát tisíc dolarů ve zlatých mincích, nás však rozprášili.

Těžce raněný Kelly a já jsme prchali na západ, do Colorada. Uštvali jsme při tom koně. Musel jsem Kellyho nechat v jedné opuštěné zlatokopecké osadě. Tam ho našli pronásledovatelé, zatímco já jsem pátral po čerstvých koních. Když jsem se vrátil, houpal se na šibenici. Odřízl jsem ho a pohřbil. To už je osm let. Mezitím jsem začal nový život. Netušil jsem, že Clint a dalších pět mužů to tehdy přežili. Věř mi, Abigail, nevěděl jsem o nich. Až mě včera dostihla minulost.“

Odmlčel se.

„Myslíš, že dodrží své slovo a teď, když je Clint na svobodě, odjedou a nechají nás být?“

Luke pokrčil rameny. „To nevím,“ přiznal. „Hoagy měl pravdu, ti chlápci jsou jako smečka vlků, jsou nevypočitatelní a nebezpeční. Ale říká se, že před minulostí se ukrýt nedá. Jednou stejně člověka dostihne.“

„Vždycky jsem si myslela, že o tobě vím všechno,“ nejistě řekla.

Pohlédl na ni, aniž by se usmál. „Nikdo o druhém neví všechno. Každý má svou temnou stránku, kterou se snaží skrýt.“

Dlouho mlčela, načež se zeptala: „Co chceš dělat?“

„To závisí na Clintovi.“

„Zachránil ti život.“

„Ano, ale, jak řekl, dluh je teď vyrovnaný. Jsme si kvit.“

„Velmi správně,“ řekl někdo od dveří. Luke a Abigail se otočili. Na prahu stál Clint Jarette.

+ + + + +

Pistolník si odsunul klobouk z čela a ramenem se opřel o rám dveří. Pohlédl na Abigail, načež jeho pohled ulpěl na Lukovi.

„Ani my jsme dlouhé roky nevěděli, co se stalo s tebou a Lamarem,“ dodal. „Prchali jsme před smečkou pronásledovatelů do Texasu. Mysleli jsme, že tam jsme v bezpečí. Jenže v jednom městečku na Rio Grande jsme se střetli s oddílem texaských rangerů. Dva z nich jsme zastřelili a museli jsme uprchnout přes hranici do Mexika.

Tři roky jsme strávili v té zatracené zemi a živili se tortillami a chilli paprikami. Při pomyšlení na americkou whisky jsme naříkali, protože pulque chutná jako petrolej. Když jsme se konečně vrátili do Států, už jsme tvou stopu nenašli. Teprve před nedávnem jsme se dozvěděli, že ses v okrese Las Animas v Coloradu stal Šerifem. Tak jsme si řekli, že by bylo hezké zase navštívit starého přítele.

Jenže po cestě sem jsem se v Bisconte zapletl do přestřelky. Musel jsem odpravit jednoho chlápka. V sebeobraně. Bohužel měl ve městě spoustu přátel. Když jsem vyšel ze saloonu, stáli přede mnou marshal a jeho zástupce a mířili na mě winchestrovkou a brokovnicí. Neměl jsem šanci, takže jsem zvedl ruce a vzdal se. O pár minut později jsem seděl ve vězení. Věděls, že v Bisconte mají soudce, Luku? Je zarostlý, zanedbaný a páchne po kořalce. Během dvaceti minut mě odsoudil k smrti, víc nepotřeboval. Zbytek znáš.“

„Takže vy jste jeli sem?“ zeptal se Luke. „Co ode mě chcete?“

„Nu,“ protáhle odpověděl Clint Jarette, „když naši bandu tenkrát rozprášili a ty ses s Lamarem Kellym oddělil od ostatních, měl Kelly ve svých sedlových brašnách něco, na co jsme měli nárok všichni, kdo jsme byli při přepadení, totiž dvě sta padesát tisíc dolarů ve zlatě.“

„Kelly zůstal těžce raněný a se sedlovými brašnami ve staré, opuštěné prospektorské osadě,“ odpověděl Luke. „Tam ho našli pronásledovatelé. Pověsili ho. Asi mu vzali i sedlové brašny. Já jsem je tam aspoň nechal. Chtěl jsem se pěšky dostat do nejbližší osady a vrátit se s koňmi, abychom mohli pokračovat v útěku. Naše zvířata jsme uštvali a museli jsme je zastřelit. Měl jsem před sebou více než padesát mil. Snad si nemyslíš, že bych se tahal s těžkými sedlovými brašnami se zlatem?“

„Možná máš pravdu,“ připustil bandita. „Ale trochu jsem se poptal. Oddíl, který pověsil Kellyho Lamara, se z Colorada vrátil s prázdnýma rukama. Kelly skrýš se zlatem neprozradil. Možná byl tak těžce raněný, že ani nemohl mluvit. Dodnes nikdo neví, kde to zlato je. Nikdo kromě tebe.“

„Já ho nemám,“ řekl Luke.

„Věřím ti, Luku,“ řekl Clint Jarette. Chladný úsměv, který se mu objevil na rtech, však svědčil o tom, že si myslí něco jiného. „Ale kde potom je, když ho nemáš ty?“

„Nevím, co s ním Kelly udělal. Sedlové brašny jsem nechal u něho v městě duchů. Na tvou otázku by ti mohl odpovědět jen on.“

„Jo, kdyby ho před osmi lety nepověsili. Nepokoušej se mě zastavit, Luku,“ rozhořčeně řekl pistolník a jeho hlas měl podrážděný podtón.

„Uzavřeli jsme svého druhu obchod,“

řekl Luke. „Já jsem tě zachránil před šibenicí. Teď jsi na řadě ty – abys dodržel svůj slib, nebo slib, který mi dali tvoji lidé: osedlej koně a zmiz!“

„Ó, ne, Luku,“ odvětil Clint Jarette. „Víš přece, že jsme si kvit. Už ti nic nedlužím. Chci vědět, kde zůstaly sedlové brašny se zlatem. A dávám ti přesně hodinu na to, aby sis rozmyslel odpověď.“

Otočil se a šel ven. Luke ho následoval. Zavolal na něho a bandita se zastavil kousek od domu. Otočil se.

„Kdysi jsme byli přáteli, Clinte,“ řekl Luke.

„Ano, přátelé a druhové ve zbrani,“ skočil mu Jarette do řeči. „Ale to už je dlouho. Příliš dlouho na to, aby ses na to mohl odvolávat. Dnes jsme nepřátelé. Ty nosíš cínovou hvězdu a já jsem psanec, na jehož hlavu je ve třech státech vypsaná vysoká odměna a na jehož zatykači stojí: živého či mrtvého.“

„Kvůli našemu někdejšímu přátelství ti radím, abys odtud odjel,“ dodal Erin. „Tento ranč leží jen dvacet mil od Trinidadu. Už jsem tam několik dnů nebyl. Moji zástupci se určitě ptají, kde jsem. Když se neobjevím, budeš se svými lidmi v pasti.“

Jarette si zahákl palce za revolverovým opaskem.

„Hodinu snad ještě zůstat můžeme,“ řekl. „Pak tvá lhůta uplyne. Postavil sis hezký ranč, Luku. Není velký, ale je to dobrý začátek. A vzal sis krásnou ženu. Musí být pěkné mít ženu. Moji lidé nic takového mít nebudou – pokud nenajdeme Kellyho sedlové brašny. Radím ti, abys nás nenapínal. Moji lidé by jinak mohli přijít na myšlenku, že to, o co díky tobě přišli, si nezasloužíš. Byla by to škoda, kdyby tvůj ranč lehl popelem. A kdyby se tvé ženě… No, Dutch Spanyer by tě kvůli ní klidně zastřelil. To ti přece musí být jasné.“

Luke udělal krok k němu. Bandita okamžitě trhl rukou ke koltu. Jenom jej však povytáhl, usmál se a zase ho pustil.

„Ne, ty na mě nezaútočíš,“ řekl přesvědčeným tónem. „I kdybys mě přemohl, tak by to nic neznamenalo. Jsem jediný, kdo stojí mezi tebou a smrtí. Oba Spanyerové by tě okamžitě oddělali, kdybych tu nebyl.“ Luke na něho pohlédl. Byl bledý jako stěna, chvěly se mu mimické svaly. V očích se mu zračil hněv. Málem ho přemohl, ale pak se ovládl.

Clint Jarette měl pravdu. A Luke nesměl dávat svůj život všanc už kvůli Abigail. Otočil se a šel pryč.

„Opravdu někde leží sedlové brašny plné zlata, o kterých mluvil Jarette?“ zeptala se Abigail, když se vrátil.

„Neptej se mě. Nejlepší bude, když o tom nebudeš nic vědět. Není dobré vědět příliš.“

Jeho hlas byl chladnější, než chtěl. Měl však o ni strach. Uvědomil si, v jakém se ocitla nebezpečí. Objal ji, přitáhl ji k sobě a pevně ji držel.

„Ti muži neodjedou tak rychle, jak jsme doufali. Je to tak, Luku?“

„Vypadá to tak,“ zamumlal Luke. Potom ji pustil, vzal klobouk a obrátil se ke dveřím.

„Kam jdeš?“

„Jdu vykopat hrob Hoagymu, protože jeho vrah mu ho nevykope,“ odvětil. „Zůstaň vevnitř, než se vrátím. Tady jsi v bezpečí.“

V kůlně vzal rýč a kousek od ranče začal kopat. Na studni seděl Kiowa. Winchestrovku měl opřenou o zídku studny. Ostatní bandity vidět nebylo.

Luke po chvíli uslyšel kroky a cinkání ostruh. Přestal kopat a otočil se. Byl to Texasan Chuck Hano.

Mlčenlivý, vysoký muž s dlouhýma nohama, pohublou tváří, vážnýma, šedýma očima a plavými vlasy.

Jeho plátěná košile byla sepraná, na botách měl popraskané švy. Tak jako všichni jezdci i on měl kožené chrániče nohou. Do tváře mu stínil pomačkaný černý klobouk se stříbrnou stužkou. Působil zanedbaně – což u člověka na útěku není nic zvláštního. Jen dřevěné pažby koltů byly čisté. Kohoutky abubínky se leskly. Pouzdra měl řemínky přivázaná ke stehnům.

Hano byl ten nejrychlejší a nejjistější pistolník, jakého kdy Luke potkal. Dokonce i Clint Jarette ho respektoval. Od ostatních se držel stranou a žil podle svých vlastních, zvláštních pravidel, která mnohdy působila rytířsky.

„Jestli chceš, pomůžu ti, Luku,“ řekl. „Už jsem pohřbil nejednoho přítele a vím, že není těžší práce.“

„Máš pravdu,“ odpověděl Luke a zarazil rýč do hlíny. „Clint mi řekl, že jste přijeli proto, abyste si vyzvedli podíl na kořisti, kterou jsme uloupili před osmi lety.“

„Proč mu jeho podíl nedáš?“

Luke přestal kopat. „To zní, jako by ti nešlo o zlato,“ řekl a vrhl na světlovlasého pistolníka zkoumavý pohled.

„Možná máš pravdu,“ odvětil Hano. „Je možné, že to zlato ani neexistuje. Přesto si jsem jistý, že jsi nás nepodvedl. Ty nejsi jako Spanyerové, Chavez nebo Kiowa. Ty přítele nezradíš.“

„Co myslíš, že jsem se zlatem udělal?“

„Nevím. Ale řekl bych, že sis ho nenechal pro sebe, jinak bys měl větší ranč a zaměstnával víc než jednoho kovboje.“

„To je pravda,“ přisvědčil Luke, „to zlato nemám.“ Přemýšlel, co Texasan může chtít.

„Pro Clinta a ostatní to asi nebude hrát roli, i kdybys je o tom přesvědčil. Možná už nebudeš žít dlouho.“

„Myslíš, že mě oddělají, i když jim vysvětlím, že to zlato nemám?“

„Nechápeš, jak uvažují desperáti, protože jsi ve skutečnosti nikdy psancem nebyl, i když jsi krátkou dobu jezdil s Kellyho bandou,“ odpověděl Hano. „Mezi tebou a Jaretteovými lidmi je velký rozdíl. Ty máš všechno: poctivé jméno, domov, ženu. Oni nemají nic než sedla a revolvery a to je zatraceně málo. Závidí ti a ta závist je jiskrou, která zažehla jejich nenávist. Proto je tvůj život v nebezpečí, ne kvůli několika sedlovým brašnám se zlatem.“

„Ale jestli ti správně rozumím,“ řekl Luke, „tak kulka, která mě má zabít, nebude vystřelena z tvého koltu?“

„Ne. Já ti poctivé jméno, ranč nebo dobrou ženu nezávidím. Ale před ostatními se měj na pozoru, Luku!“

„Nemám zbraň. A jednou se k Dutchi Spanyerovi budu muset otočit zády.“

„Budu ti je krýt,“ řekl Texasan. „Do zad ti nikdo nestřeli, dokud tu budu já.“

Chvíli na sebe mlčky hleděli, načež rančer řekl: „Chtěl jsem ti poděkovat za to, že jsi mé ženě pomohl odnést Hoagyho do domu.“

„Je mi líto, že jsem té vraždě nemohl zabránit,“ odvětil Chuck Hano. „Když třeskl výstřel, byl jsem v kůlně a hledal šídlo a řemen, abych si mohl opravit přetržený třmen.“

Luke začal znovu kopat. „Jak ses vlastně stal psancem?“ zeptal se. „Ty mezi ně nepatříš. Proč nepověsíš kolty na hřebík a nezačneš nový život?“

„Se zatykačem ve třech státech by to těžko bylo možné. Po občanské válce byl Texas poražená, zchudlá země. Neměl jsem možnost si vydělávat na živobytí jinak než s kolty. Příliš pozdě jsem poznal, že pro desperáta není návratu. Ten, jehož jméno se jednou ocitne na zatykači, na sobě už jednou provždy nese Kainovo znamení. Jednou ho najde kulka, když má štěstí. Když nemá štěstí, zemře na šibenici. Doufám, že u mě to bude kulka. Oprátka je to jediné, z čeho mám strach. Pronásleduje mě ve snu.“

+ + + + +

Když hrob zahrabali, zarazil Luke rýč do země a smekl klobouk.

„Pomodli se za Hoagyho,“ řekl k Abigail, která stála vedle něho.

Tiše pronesla verše 32. žalmu: „Toho, kdo doufá v Hospodina, obklopuje milosrdenství…“

Když domluvila, položil jí Luke ruku kolem ramen a odvedl ji zpátky do domu.

„Lhůta, kterou mi dal Clint, brzy uplyne,“ zamumlal. „Nevím, co mám dělat.“

Kdyby byl sám, pak by bojoval, přestože by neměl šanci takový boj přežít. Ale byla tam žena, kterou miloval: Abigail. Za žádnou cenu ji nesměl ohrozit.

„Věřím ti,“ řekla. „Vím, že budeš jednat správně.“

On ale věděl, že jediné, co může dělat, je pokusit se získat čas. Co mu takový pokus mohl přinést, však bylo nejisté. A to jí říct nemohl.

Ozvaly se kroky, načež se otevřely dveře. Luke se otočil. Dovnitř vešel Clint Jarette. Pohlédl na něho.

„Rozmyslel sis to?“ zeptal se. „Lhůta uplynula. Kde jsou sedlové brašny s penězi?“

Luke váhal, ale pak se rozhodl. „Nejsou na ranči,“ odvětil.

„Kde potom jsou?“

„Než jsem tenkrát Lamara Kellyho opustil v městě duchů, tak jsem sedlové brašny zakopal.“

„Jak se to město jmenuje?“

„Phantom Hill. Leží sto, možná sto dvacet mil severně odtud u řeky Očistec.“

„Dobrá. Ukážeš nám místo, kde je zakopané zlato, Luku. Doufám i za tebe, že sedlové brašny najdeme. Pokud ne, pak…“ Clint Jarette to nedořekl, bylo však jasné, co tím myslí.

„Jsem ochotný vás do Phantom Hill přivést – pod jednou podmínkou,“ řekl Luke.

„A to?“

„Abigail zůstane tady.“

Clint se usmál. „Abychom o dvě, o tři hodiny později měli v patách početně silnější oddíl z Trinidadu? To nemůžeš myslet vážně, Luku,“ odvětil a ukázal na Abigail. „Ví, kam máme namířeno. Jestli ji necháme tady, nikdo jí nezabrání v tom, aby za námi poslala tvého zástupce a smečku dalších mužů. Ne. Pojede s námi, ať se ti to líbí nebo ne.“

„A když vám odmítnu ukázat místo, kde jsou sedlové brašny?“

„Luku,“ řekl Jarette, „na tvém místě bych si s takovou myšlenkou nepohrával. Víš přece, co by se pak stalo s tvou ženou a rančem.“

Luke sevřel rty. „Tak dobrá, přivedu vás do Phantom Hill,“ podvolil se. „Ale je to jízda možná i na dva dny.“

„To nevadí,“ odvětil Clint. „Pro dvě sedlové brašny se zlatem bych jel třeba i tisíc mil. Nechám osedlat koně.“ Vrhl na Luka tvrdý pohled, „Ale nepokoušej se mě obelstít. To by byla největší chyba tvého života.“

Opustil dům, zavřel za sebou dveře a Luke s Abigail tam zůstali sami.

„Dal bych, nevím co, za to, kdyby tě do toho nezatáhli,“ řekl Luke. „Když ses stala mou ženou, nevědělas, co to znamená.“

„Ne, to jsem nevěděla,“ přiznala. „Ale to nemůže vědět nikdo. Jenom jedno mě bolí: že jsi mi důvěřoval tak málo, že jsi mi nikdy nepověděl o své minulosti. Proč jsem se to musela dozvědět takto? Byla bych radši, kdybys mi to řekl sám.“

„Nikdo není hrdý na to, že kdysi byl desperátem. Měl jsem strach, že tě ztratím, jestli se dozvíš, že jsem byl bandita.“

Abigail přistoupila k Lukovi, objala ho a opřela tvář o jeho rameno.

„Jak sis to jen mohl myslet?“ zeptala se. „Nehledě na to, co se kdysi stalo, teď máš poctivé jméno. Stála bych při tobě, ať už by se stalo cokoli. Jsem tvou ženou, stala jsem se jí dobrovolně, protože tě miluju. A ty jsi můj muž. Slíbili jsme si věrnost v dobrém i zlém. A rozdělit nás může jen smrt.“

Smrt. To slovo nad nim viselo jako pochmurný, hrozivý stín. Luke bezděky pomyslel na to, co je čeká. Možná to skutečně byla smrt. Takovými myšlenkami se však nemohl zabývat. Zahnal je. Zatím byl naživu a měl šanci.

Kdyby jen měl zbraň. Zbraň…

+ + + + +

Bylo pozdě odpoledne. Slunce se sklánělo k západnímu obzoru. Vzduch se tetelil.

Clint trval na tom, že pojedou východně od Očistce. Chtěl se vyhnout možným pocestným. Krajina, kterou projížděli, byla pustá.

V čele houfu jeli Erin s Jarettem. Vůdce bandy měl nyní kožené chrániče, které našel v kůlně na ranči, a rukavice. Uzdu držel v levé ruce. Pravou měl neustále poblíž koltu a Luka téměř nespouštěl z očí. Šerifův revolverový opasek měl pověšený na hrušce sedla.

„Opravdu jsi nikdy nepomyslel na to, že by zlato z Phantom Hill mohlo být tvoje?“ řekl.

„Ne,“ stroze odvětil Luke.

Clint se chraplavě zasmál. „Nikomu jinému bych to nevěřil. Ale tobě ano. Tak nějak se to k tobě hodí. A přece, když Lamar zemřel, kořist vlastně patřila tobě. Nevěděls, že ostatní jsou naživu. Kromě tebe si ji nikdo nemohl nárokovat.“

„Nemyslím, že bys mým důvodům rozuměl,“ řekl Luke, „i kdybych ti je vysvětlil.“

„Ne, to asi ne,“ odpověděl Clint a usmál se. „Na tvém místě bych jednal jinak.“

„Když se zlato rozdělí na šest dílů, budou podíly malé. Možná budou stačit tak na koupení malého ranče, obchodu nebo saloonu v nějakém městě na Západě.“

„Já mám jiné představy o životě,“ řekl Clint. „Mé místo není za výčepním pultem. Ranč možná, ale musel by být větší než tvůj. Za dvě sta padesát tisíc dolarů se dá nakoupit spousta půdy a dobytka. Kdo ví, na kolik dílů se nakonec kořist bude dělit? Máme před sebou ještě dlouhou cestu a nikdo neví, co se stane, než dorazíme do Phantom Hill.“

„Teď už konečně vím, proč jsi mi zachránil život, když mě Dutch Spanyer chtěl oddělat: protože jsem jediný, kdo ví, kde je ukrytý poklad,“ zamumlal Luke. „Nešlo ti o to, abys splatil dluh. To jediné, na co jsi myslel, bylo zlato. Ale nechceš se dělit, takže budeš muset oddělat ostatní, kteří zřejmě uvažují stejně. Každý z vás si říká, že lepší je mít celý poklad než jen šestinu.“

Clint Jarette na něho vrhl zvláštní pohled. „Pro dva je toho dost,“ řekl.

„To má být nabídka? Myslel jsem si, že jsme nepřátelé. Já jsem šerifa ty grázl.“

„Za války a po ní jsme jezdili bok po boku. Proč by to nešlo teď? Jsi jediný, o kom si můžu být jistý, že by mi nestřelil do zad. A zepředu bys mě neporazil. Víš, že jsem byl s koltem vždycky rychlejší než ty. Jak ses vlastně dostal k té plechové hvězdě – ty, bývalý bandita a pistolník?“

„Je to jednoduché, nechtěl jsem skončit jako Lamar Kelly. Nějakou dobu jsem pracoval jako barman v Trinidadu. Potom mi nabídli místo zástupce šerifa. Přijal jsem ho. A před dvěma lety mě zvolili šerifem.“

„A nikdo v Trinidadu nezná tvou minulost?“

„Nikdo kromě Abigail a i ta ji zná teprve od chvíle, kdy jste přijeli na ranč.“

Clint se otočil k Abigail Erinové. Seděla na sedle rovně, pod plátěnou blůzou se jí rýsovala ňadra. Měla jezdeckou sukni s rozparkem a vysoké boty. Do tváře jí stínil klobouk s širokým okrajem, zpod nějž čouhaly rozpuštěné, tmavé vlasy.

„Máš krásnou ženu, Luku,“ zamumlal bandita. „Vsadím se, že moji muži myslí víc na ni než na zlato. Jsou už prostě takoví. A to je další důvod, proč bychom se měli spojit. Dokážeš si představit, co s Abigail udělá Dutch, až budou mít zlato a nebudou tě potřebovat? Tvůj revolverový opasek visí na hrušce mého sedla. Můžu ti ho v rozhoduj ícím okamžiku hodit, ale to udělám jedině, když budu mít tvé slovo, že táhneme za jeden provaz.“

„A jak mám vědět, že mě nestřelíš do zad, až se vypořádáme s tvými lidmi?“ zeptal se Luke. Zatáhl za uzdu, zpomalil a dostal se na úroveň Abigail, která jela tři kroky za Jarettem.

„Ještě jednu míli a dorazíme ke studánce, kde můžeme tábořit,“ řekl. „Vím, je to pro ženu těžká, namáhavá cesta, ale…“

„Horší než všechny útrapy jsou pohledy těch mužů. Doslova mě svlékají očima,“ řekla tak tiše, že to mohl slyšet jen Luke.

„Zkus na to nemyslet,“ řekl. „Dokud nevědí, kde přesně je poklad, jsi před nimi v bezpečí.“

Otočil se v sedle. Dutch Spanyer a jeho bratr jeli několik kroků za nimi. Oba upřeně hleděli na Abigail. Chavez a Kiowa jakbysmet.

Žena věděla, na co ti muži myslí. Kousala se do spodního rtu.

„Řekni mi pravdu, Luku!“ naléhavě řekla, když si poposedl. „Co se s námi stane, až se zmocní zlata?“

„Máme jen jedinou šanci,“ zamumlal.

„Je to malá šance, ale jinou nemáme. Ještě nejsme ztracení, protože…“

Tu se ozval Kiowa. Přicválal k čelu kavalkády, zastavil koně vedle Clinta Jarettea a ukázal na zem.

„Už asi jednu míli jedeme po stopě jezdce, který přijel z jihovýchodu,“ řekl. „Podle stop je vidět, že kůň byl naprosto vyčerpaný a že šel krokem. Projel tudy ani ne před hodinou.“

„Jsi si jistý, že to byl jenom jeden jezdec?“ zeptal se Clint, postavil se ve třmenech a rozhlédl se.

Kiowa se vyklonil ze sedla, nabral do dlaně trochu prachu a ukázal jej Jarettovi. V prachu bylo cosi tmavého.

„Byl to jediný muž,“ odpověděl pevným hlasem. „A ztratil hodně krve. Musí být raněný, možná dokonce těžce.“

„Jeď ke studánce a podívej se, jestli je vzduch čistý!“ řekl Clint. „Pomalu pojedeme za tebou a budeme tě krýt.“

Míšenec vytáhl ze sedlového pouzdra winchestrovku, pobodl koně ostruhami a rozjel se ke kopcům na severu.

„Můžeš mi říct, co dělá raněný v tomto Bohem zapomenutém kraji?“ zeptal se Clint Luka. „Kam může jet?“

„O něco dál na severu je Fort Lyon,“ odpověděl Luke. „Možná má namířeno tam.“

Čekali. Po několika minutách se na jednom z kopců objevil jezdec: Kiowa. Postavil se ve třmenech a zamával na ostatní winchestrovkou.

„Vpřed. Vypadá to, že vzduch je čistý,“ řekl Clint a kavalkáda vyrazila cvalem ke kopcům. Když přijeli do jedné doliny, čekal je tam Kiowa. Mezitímjiž sesedl aprávě strčil winchestrovku do sedlového pouzdra.

O něco dál stál pod jedním topolem kůň se skloněnou hlavou a svěšenou uzdou.

V jeho sedle ležel muž. Byl oděn do bizoní kůže s třásněmi, na nohou měl kavaleristické holínky, na hlavě pomačkaný klobouk.

V pravé ruce, kterou se opíral o hrušku sedla, držel zaprášený, starý armádní kolt. Měl šedivý vous a zavřené oči. Jeho tvář byla bledá.

Byl probodnut oštěpem ozdobeným pery. V záři zapadajícího slunce se leskla trojhranná špice, která mu trčela ze zad.

„Našel jsem ho takto – víc mrtvého než živého,“ řekl Kiowa. „Musel jet v bezvědomí, než se kůň zastavil u vody.“

„Indiáni?“ zeptal se Clint.

„Takové oštěpy používá jediný kmen – Komančové,“ odpověděl Kiowa.

„Myslel jsem si, že armáda je už před lety zahnala na indiánské teritorium a tam je odzbrojila. Sundejte ho ze sedla!“ řekl Clint ke svým lidem.

„Jestli to uděláte, okamžitě zemře,“ varoval Kiowa. „Pokud ho, ale necháme sedět v sedle, dokud z něj nespadne, možná nám ještě něco řekne.“

Clint přijel k cizinci. Natáhl ruku po jeho koltu, ale muž ho pevně držel. Když ucítil dotek, ztěžka zvedl hlavu a otevřel oči.

„Indiáni – Fort Lyon…,“ zamumlal.

„Co se stalo?“ zeptal se Jarette.

Muž měl matný pohled a potácel se v sedle. Hrot oštěpu, který mu trčel ze zad, se sklonil dolů, když se zkroutil.

„Jsem posel – jel jsem – do Fort Lyon,“ zašeptal. „Před několika dny pět set Komančů, Kiowů a Čejenů – uteklo z rezervace u Fort Sill na indiánském teritoriu. V Adobe Walls v Texasu tři dny bojovali s lovci bizonů. Byli – poraženi. Ale – nevrátili se do rezervace – vraždí, drancují a loupí – v severním Texasu, Kansasu a v jižním Coloradu. Před několika hodinami – jsem – vjel do – léčky – a…“

Zhroutil se a spadl ze sedla na zem. Kiowa se k němu sklonil.

„Je mrtvý,“ řekl a pokrčil rameny. „Poblíž jsou tedy opravdu Komančové, nemýlil jsem se. Možná nás už viděli, možná ne. Je možné, že si nás ještě nevšimli. Zdá se, že posel se jim ztratil. Jinak by ho pronásledovali a připravili ho o skalp, koně a zbraně. Myslím, že bychom přes noc měli zůstat tady, Clinte. Toto místo je pro táboření stejně tak dobré jako ostatní. Máme tu vodu a kryjí nás kopce.“

Luke a Abigail si vyměnili pohled. Žili už v jižním Coloradu dost dlouho na to, aby při slově Komančové pocítili hrůzu. Ještě před necelými pěti lety tam indiáni běsnili. Jejich tažení zpustošilo celé kraje. Potomje armáda porazila v několika krvavých bitvách a zahnala je do rezervace. Nyní přinejmenším část z nich uprchla.

„Říkám vám, že pojedeme dál,“ opáčil Dave Spanyer. „Studánka mezi kopci se může stát smrtící pastí, pokud proti nám bude stát početně silnější nepřítel.“

„Ne,“ řekl Kiowa, „toto místo je dobré. Široko daleko není lepší.“

„Myslíš, že to, že jsi míšenec, tě zachrání, když se na nás vrhnou Komanči?“ zeptal se Spanyer a chladně se usmál.

Kiowovi se v očích objevily jiskry.

„Jsem indián jen z poloviny,“ rozhněvaně řekl. „Ale jestli chceš jet dál, tak jeď. Nechej se na planině překvapit Komanči.

Zemřeš stejně jako on.“ Kývl na mrtvého posla.

„Kiowa myslí, že to místo je dobré, takže tu zůstaneme,“ rozhodl Clint Jarette a seskočil ze sedla. „Budeme střídavě držet hlídky. Chavezi, ty jsi na řadě první. Měj oči otevřené.“

Luke sesedl a pomohl Abigail z koně. Klekl si ke studánce, nabral vodu do dlaně a napil se. Clint zůstal stát vedle něho. Sundal si klobouk a utřel si pot z tváře.

„Nejlepší bude, když rozděláme oheň a uvaříme kávu, dokud je ještě světlo, ať nás neprozradí svit plamenů. Věděls, že jsou tu indiáni?“ zeptal se Luka.

„Ne. Slyšels přece, že posádku Fort Lyon měl varovat tento posel. Nevěřím, že o indiánech někdo ví.“

„Jak daleko je to do Phantom Hill?“

„Když všechno půjde dobře, můžeme tam být za setmění. Ale co když po cestě narazíme na indiány? Vrátíš mi pak můj kolt?“

„Mám tvé slovo, že jsme partneři, že na mě nenamíříš a že si zlato rozdělíme?“

„Ty bys mému slovu věřil?“ zeptal se Luke.

„Proč ne? Byli jsme druhové ve zbrani dávno předtím, než jsme se přidali k bandě Lamara Kellyho. Vím, že slovo, které jednou dáš, dodržíš. Narozdíl od ostatních.“

Než mohl Luke odpovědět, ozvalo se zvolání z nejjižněji položeného kopce.

„Co je, Chavezi?“ vykřikl Clint.

„Pojď sem a vezmi si dalekohled!“ odpověděl Chavez.

„Pojď se mnou Luku,“ řekl Jarette, vytáhl ze sedlové brašny dalekohled a rychle se vydal po keři porostlém svahu.

„Oblak prachu – tam.“ Mexičan ukázal na jih.

Clint Jarette zvedl dalekohled, pohlédl jím na zvířený prach a pak podal dalekohled Erinovi.

„Možná jsou to indiáni. Ale stejně tak dobře to může být i oddíl z Bisconte, který je nám v patách,“ řekl.

Luke zaostřoval, dokud neviděl jasně. Daleko na jihu – podle jeho názoru to bylo více než deset mil – se nad planinou vznášel oblak prachu. Zdálo se, že se pohybuje od jihovýchodu na severozápad, ovšem jenom pomalu. Jezdci, kteří jej zvířili, zatím nebyli vidět.

„Ať už je to kdokoli, soumrak ho zastaví, než sem dorazí,“ řekl Jarette. „Podle mě jsme pro dnešek v bezpečí. Co myslíš ty, Chavezi?“

„Máš pravdu. Ale zítra budeme muset studánku opustit ještě před rozedněním, pokud chceme udržet náš náskok,“ odpověděl Mexičan.

Luke a Clint sešli z kopce do údolí. Vůdce bandy stručně pověděl ostatním, jakáje situace.

„Vždycky jsem byl pro to, abychom jeli dál,“ řekl Dave Spanyer.

„To nejde,“ namítl Clint. „Naši koně jsou vyčerpaní. Zítra nás čeká dlouhá, namáhavá jízda. Jestli koním nedopřejeme odpočinek, zhroutí se, ještě než dorazíme do Phantom Hill. Kiowo, Chucku, odneste ho…,“ ukázal na mrtvého, „pryč. Pohřběte ho někde mezi kopci.“ Pak se otočil ke Spanyerům. „A vy nasbírejte dřevo a rozdělejte oheň. Potřebujeme teplé jídlo a horkou kávu. Luku, pomoz mi odsedlat koně a zavést je k vodě.“

Luke vzal své sedlo a sedlo Abigail, odnesl je od ohně, odvázal z nich deky a rozprostřel je na zemi.

O půl hodiny později, když slunce již zmizelo za obzorem, seděli muži u ohně. Chuck Hano vystřídal Chaveze na hlídce. Luke sobě a Abigail přinesl dva talíře s fazolemi a hovězím masem a dva hrnky s kávou. Posadil se na sedlo a poslouchal, jak bandité vykládají o zlatu. Přemýšlel.

„Já se svým podílem pojedu do nejbližšího velkého města, najdu si ženu s dlouhými blond vlasy, ani se nevyzuju a vlezu s ní do postele,“ řekl Dave Spanyer.

Starší z bratrů při těchto slovech zasněně hleděl přes okraj hrnku na tiše praskající plameny. „A celý týden nevylezu z postele. Celý týden.“

„Možná by ses předtím měl okoupat. Páchneš po koňském potu. Žádná žena by s tebou nevydržela,“ řekl Kiowa.

Spanyerův pohled byl nyní nepřátelský. „Jak to můžeš vědět? Ty jsi přece nikdy bílou ženu neměl. Já aspoň smrdím jako běloch. Ty páchneš jako indián. Žádná žena by tě nenechala přijít blíž než na tri kroky. Takže se drž squaw, které páchnou stejně jako…“

Nedořekl to, protože Kiowa sáhl po noži, který nosil v pochvě pověšené na krku. Ostrá čepel zasvištěla vzduchem a prořízla kůži Spanyerova sedla právě mezi jeho nohama.

„Ty zatracený míšenče!“

Bledý Dave Spanyer vyskočil a trhl rukou po koltu. To však již Chavez, který seděl vedle něho, byl na nohou a pevně ho držel za ruku.

Kiowa rovněž vyskočil a tasil revolver.

Mexičan však stál mezi ním a Spanyerem, takže nemohl střílet.

„Nechte toho!“ vyhrkl Chavez. „Nebo se chcete oddělat dřív, než se dostaneme ke zlatu? Zapomněli jste, že výstřel by pronásledovatelům – ať už jsou to indiáni nebo běloši – prozradil, kde jsme?“

„Mexičan má pravdu, Dave,“ řekl Dutch Spanyer, který též vstal a položil dlaně na dřevěné pažby koltů. Jeho pohled byl upřen na Kiowu. Bylo na něm vidět, že by míšence nejraději odpravil, měl však strach, že by výstřel přilákal pronásledovatele.

Pouze jeden z nich zůstal klidně sedět: Clint Jarette. Chladnýma očima sledoval, co se děje, nic ale neudělal. Jenom pomalu srkal kávu.

Luke pochopil, že Jarette doufá v to, že Kiowa nebo Dave Spanyer zemře. Pak by měl o jednoho protivníka méně a to mohlo znamenat rozdíl mezi životem a smrtí.

„Budeme žít v přepychu, až budeme mít zlato,“ řekl Chavez. „Jestli se ale předtím odkrouhnete, nebudete mít nic. Dave! Kiowo! Schovejte kolty! Musíme držet při sobě, hombres. Ještě poklad nemáme. Ještě nám hrozí šibenice. Možná budeme muset bojovat proti indiánům. Tak či tak budeme potřebovat každého muže, který umí zacházet s koltem.“

„Dobrá,“ řekl Kiowa a strčil kolt do pouzdra. „Ale jestli o mně ještě jednou řekne, že jsem páchnoucí indián, oddělám ho, Dave. Jsem Kiowa jen z poloviny, z druhé poloviny jsem běloch. Ale žádná z mých polovin nesnese urážky.“

Dave Spanyer pustil pažbu svého koltu. Ještě stále byl bledý jako stěna a měl co dělat, aby se ovládl. Prudce se Chavezovi vytrhl, otočil se a se zatnutými pěstmi šel pryč.

Kiowa vzal svůj nůž, strčil si ho do pochvy a posadil se na sedlo. Přestože se z jeho tváře nedalo nic vyčíst, ještě stále jím lomcoval hněv.

Nebylo pro něho horší urážky, než když se mu někdo vysmíval kvůli jeho indiánské krvi. Pak se přestával ovládat a zmocňovala se ho touha zabíjet. Tuto nevypočitatelnost zdědil po své matce.

Kiowa stál mezi dvěma rasami, byl to vyvrhel, který nebyl doma nikde. Život, který musel vést, ho přivedl na šikmou plochu. Ale ani mezi bandity nenalezl klid. Oblékal se sice jako běloch, ale v jeho tváři byly indiánské rysy. Byl to pistolník a ostrostřelec – což mu umožňovalo oplácet urážky olovem. Stále to však byl míšenec. A věděl, že i muži, kteří se ho bojí, se mu pohrdavě vysmívají, když se k nim otočí zády. A to ho doslova rozežíralo. V podstatě byl i v Clintově bandě jen trpěným cizincem.

Nebylo pro něj místo ve stanech Kiowů ani v domech bílých. A nejhorší pro něho bylo to, že s ním nechtěla nic mít žádná bílá žena, ani dívky z domů s červenými lampami. Proto ho Spanyerova slova tak rozběsnila.

„Co získáme, když se postřílíme navzájem?“ zeptal se Chavez. Sklonil se, vytáhl ze sedlové brašny pulque a odšpuntoval ji. Odplivl si do ohně.

„Já vím, co se svým podílem udělám,“ řekl a napil se. „Vrátím se do Mexika. Tam je člověk s tolika penězi boháč. Může mít ženy, víno, dobré koně… Může tam mít všechno, když má čím zaplatit. Jsem z jedné vesnice na Rio Conchos – tam se vrátím.“

„Drž hubu, Chavezi!“ vyhrkl Dutch Spanyer, který tam ještě stále nerozhodně stál a pohrával si s dřevěnými pažbami koltů.

„Tvé mexické coury jsou několik set mil daleko. Já bych si radši vzal ženu, která je dost blízko na to, abych po ní mohl sáhnout.“

Hleděl na Abigail tak, že nebylo pochyb o tom, koho tím myslí.

„Nestačí ti, že Luke ti už jednou kvůli ní dal nakládačku?“ zeptal se Chavez.

„Nepřežil by to, kdybychom v rukou měli kolty,“ odpověděl Dutch a vyzývavě pohlédl na Luka.

„Já kolt nemám,“ řekl Luke. „Ale jestli mi Clint vrátí můj revolverový opasek, můžeme si to rozdat.“

Abigail ho vyděšeně chytila za ruku, jako by ho chtěla odvrátit od nepředloženého jednání.

Clint Jarette se jen zasmál.

„Luke tě porazil pěstmi a porazil by tě i s koltem, Dutchi,“ řekl. „Zabil by tě, kdybych mu vrátil jeho revolverový opasek. Jestli chceš přežít, smiř se s tím, že tato žena ti nikdy patřit nebude. Krom toho teď, když jsou poblíž pronásledovatelé, nestrpím žádné přestřelky.“

To však byla jen výmluva. Clint nemohl připustit, aby Luke zemřel. Jako jediný znal skrýš s pokladem a musel zůstat naživu.

Dutchovi cukalo ve tváři. Ještě nestrávil porážku v boji s Lukem. A Clint mu ji připomněl.

„Když nebude patřit mně, pak možná Kiowovi,“ řekl. „Vždycky chtěl mít bílou ženu. Tady si ji může vybojovat. S nožem. To je tiché. Tak co, Kiowo? Takovou šanci už možná podruhé mít nebudeš.“

Ta slova svědčila o jeho neuvěřitelné záludnosti. Chtěl se pomstít za každou cenu.

Kiowa vzhlédl od ohniště a pohlédl nejprve na Abigail a pak na Luka, jako by chtěl odhadnout sílu protivníka. Neřekl však ani slovo.

„To už by stačilo, Dutchi!“ zvolal Clint. „Už jsi toho namluvil dost. Sedni si a buď tiše!“

„Vím, že Luka chceš ušetřit, protože doufáš, že nás přivede ke Kellyho pokladu,“ vyhrkl Spanyer. „Jenže už celé týdny jsme neměli ženu. A tato se mi líbí. I Chavez a Kiowa ji chtějí. A pokud jde o Luka – jsou způsoby, jak někoho přinutit mluvit. Kiowa umí dobře zacházet s nožem a ohněm.“

„Řekl jsem ti, že máš držet hubu!“ obořil se na něj Clint. Vstal. V levé ruce držel hrnek, pravou měl svěšenou. Zápěstím se dotýkal pažby koltu.

Spanyer mu uhnul pohledem a posadil se na své ošoupané texaské sedlo.

Clint vylil na oheň hrnek a pak i konvici. Plameny se syčením vyhasly. Stoupal kouř.

„Brzy se setmí a pak by nás mohla zář prozradit,“ řekl. „Lehněte si. Zítra celý den pojedeme. Možná,“ dodal, „budeme mít pronásledovatele v patách a nebudeme se moct vyspat.“

Přišel k Lukovi a Abigail. Zamyšleně na ně pohlédl.

„Měl bys přijmout mou nabídku, Luku,“ řekl tak tiše, že to ostatní nemohli slyšet. „Vidíš, co chtějí provést s tebou a tvou ženou. Nevím, jestli se mi podaří tě zachránit, když budu stát sám proti pěti. Jsem rychlý střelec, ale tak rychlý, abych porazil pět mužů, nejsem. Kdybychom však bojovali spolu, tak by to bylo jinak. A myslím, že boj je neodvratný. Bylo by to jako za starých časů. Máš hezkou ženu, Luku,“ dodal. „Na tvém místě bych neváhal a udělal bych všechno pro to, abych ji zachránil. Přemýšlej o mých slovech. Nezbývá ti moc času.“

S cinkáním ostruh odešel.

„Co tím myslel?“ zeptala se Abigail.

Luke jí stručně pověděl, jakou nabídku mu Clint dal po cestě.

„Myslíš, že to míní upřímně?“ zeptala se.

„To nevím. U někoho takového jeden nikdy neví. Nechce se o zlato dělit se svými lidmi a potřebuje mou pomoc, protože si to nemůže rozdat s pěti muži. Ale co se stane, až zbudeme jen on a já?“

„Jak ses mohl přátelit s někým takovým?“

„Za války platí jiná měřítka,“ odpověděl. „Zaníceně jsme bojovali za věc, kterou jsme považovali za správnou. Po válce se z nás stali psanci. Ale včas jsem toho nechal, nechtěl jsem skončit jako Lamar Kelly na šibenici. Pohled na oběšence vyděsí každého. Možná by teď nosil namísto mě hvězdu Clint, kdyby jel tenkrát s Kellym do Phantom Hill.“

„Tomu nevěřím,“ řekla. „Jsi jiný než on. Zmocnil by se zlata a zůstal by stejný. Ten, kdo se dokáže vrátit na správnou cestu, byl zřejmě vždy poctivý. Clint by to, co jsi dokázal ty, nikdy neudělal, Luku.“

„Mnoho mužů se po válce stalo pistolníky a psanci,“ zamumlal. „Válka je zkazila, zničila jejich životy.“

„Zní to, jako bys s ním měl soucit,“ řekla a vrhla na něho překvapený pohled.

„Když s někým bojuješ bok po boku, vryje se ti to do paměti. Vím, že Clint nestojí za moc, ale…“

„Nevěřím, že si zaslouží tvůj soucit,“ skočila mu do řeči. „On ho s tebou též nemá. Vtrhl nám do života a klidně by ho zničil, kdyby mu to přineslo nějakou výhodu. Je to bandita jako ostatní. Ti muži jsou jako vlci, Luku. Ale Clint Jarette je z nich nejhorší. Je ještě horší než Dutch Spanyer, který zastřelil Hoagy. Je totiž chladnokrevný.“

„Nemám na vybranou, než jeho nabídku přijmout,“ odpověděl. „Když to udělám, možná ještě máme šanci. Když ne, jsme ztracení. Musím…“

Tentokrát ho přerušil Chuck Hano, který sešel z kopce.

„Už jsi pojedl, takže můžeš jít na hlídku,“ řekl Texasan k Chavezovi. Pak se otočil ke Clintovi a dodal: „Na jihu se nic nehýbalo. Jezdci, kteří zvířili prach, museli zastavit nebo rychle odjeli na západ. Rád bych věděl, jestli to byli Komanči nebo oddíl z Bisconte.“

+ + + + +

Luke Erin se probudil, protože mu kdosi třásl ramenem. Ještě byla tma a Clinta poznal jen proto, že klečel vedle něho.

„Je načase osedlat koně a jet dál,“ polohlasně řekl bandita. „Ostatní ještě spí. Chtěl jsem s tebou v klidu prohodit pár slov, než vyrazíme. Rozmyslel sis můj návrh?“

„Ano.“

„A přijímáš?“

„Copak mám na vybranou?“ zeptal se Luke.

Jarette se spokojeně usmál.

„Tak dobrá, kamaráde, vstaň a pomoz mi osedlat koně!“ řekl.

„Kdy mi vrátíš můj revolver?“

„Teďještě ne. Tím bych jen vzbudil nedůvěru ostatních. Hodím ti ho, až půjde do tuhého.“

Clint vstal a šel ke koním. Luke hleděl za ním a pak se obrátil k Abigail. Ve spánku se zakryla dekou a zvedla si límec prošívaného kabátu. Její tvář byla uvolněná a překrásná. Luke si uvědomil, že ji miluje stejně jako prvního dne. Nikdy nepotkal krásnější ženu. A myšlenka na nebezpečí, které jí hrozilo, ho děsila víc než možnost, že sám zemře.

Abigail byla dcera velkého rančera, dobytkářského barona z kraje Pueblo na severu Colorada. Ucházeli se o ni mnohem bohatší muži než Luke Erin, ale ona chtěla jeho. Zamilovali se do sebe hned, když se spatřili. A Abigail s ním bez váhání odjela na jeho malý ranč.

Byla to vzácná žena, u které se krása snoubila s vnitřní sílou a vůlí. To tušil vždycky, ale teprve nyní si to uvědomil naplno. Hoagy měl se svými posledními slovy pravdu. Dobrá žena je pro muže tou nejlepší kotvou, udrží ho i v té nejhorší bouři.

Luke vytřepal deky a přistoupil k vyhaslému ohni. Při tom kopl do prázdné láhve od pulque, která tam ležela.

„Ten zatracený mexický dryák není stvořený pro americká hrdla. Buď rád, že to Chavez vypil sám. Doušek pulque na prázdný žaludek je jako kopnutí mezka,“ ozval se hlas za ním.

Luke se otočil. Byl to Chuck Hano, který měl poslední hlídku a který nyní sešel z kopce. Klobouk měl posunutý do čela, oblečený byl do kožichu. V pravé ruce držel winchestrovku.

„Je to špatné znamení, když psanci začnou pít, ačkoli mají pronásledovatele v patách,“ dodal Texasan. „Zlato z nich dělá zvířata a rozdmýchává v nich staré nenávisti. Vlastně se všichni navzájem nenávidí a drží spolu jen kvůli vnější hrozbě. Teď mají příležitost zbohatnout a začít nový život. Takže v každém vidí jen soka.“

Přišel ke svému lůžku, strčil winchestrovku do sedlového pouzdra a klekl si. Pak si začal balit sedlové brašny a přikrývky.

Luke přinesl své sedlo ke koním. Clint právě utáhl podbřišník. Narovnal se.

„Co od tebe Chuck chtěl?“ nedůvěřivě se zeptal.

„Řekl, že Chavez je idiot, když se teď opíjí,“ odpověděl Luke.

„To pro nás dva může být jen výhoda,“ chladně řekl Jarette. „Čím opilejší je, tím bude pomalejší s kolty.“

Oběma rukama se opřel o sedlo a vrhl na Luka zkoumavý pohled. Luke cítil, že bandita mu nedůvěřuje. Clint se však už na nic nevyptával.

„Dnes pojedeme rychle,“ řekl, „ať to stojí, co to stojí. Naši pronásledovatelé nás nesmějí dostihnout. Už jsme tak blízko cíle, že nechci nic riskovat.“

Rozesmál se.

„Je dobře, že naše kořist je ve zlatě a ne v papírových penězích. Ty by shnily. Zakopals ty brašny na bezpečném místě?“

„Přece po mně nechceš, abych ti to místo prozradil už teď?“ odvětil Luke.

Clint se opět rozesmál. V jeho očích však byly nebezpečné jiskry.

„Běž a probuď ostatní,“ řekl.

Luke šel k Abigail. Při tom lehce kopl do Kiowy a Chaveze. Míšenec se okamžitě probudil, Chavez však spal dál jako zabitý.

Luke se sklonil ke své ženě a zatřásl jí. Otevřela oči a usmála se na něho.

„Vyrážíme?“ zeptala se.

Přikývl. Oba věděli, že tento den rozhodne o jejich životě, nemluvili však o tom.

Clint mezitím probudil oba Spanyery. Jen Chavez se ještě nehýbal. Pak vůdce banditů vzal láhev, odšpuntovalji a lil Chavezovi studenou vodu na tvář. Mexičan se s klením posadil. Jarette odhodil prázdnou láhev a řekl: „Dělej, vstávej, nebo tě vezmu a hodím do studánky.“

Zatímco se Chavez umýval u studánky, osedlal Luke Abigail koně. Bandité hovořili jen málo, bylo cítit, jak jsou napjatí.

Zanedlouho vyjeli z doliny a cvalem zamířili na sever.

+ + + + +

Okolo poledne dorazili na dlouhý hřeben, který se táhl z jihozápadu na severovýchod. Za ním tekl Očistec.

Krajinu spalovalo slunce. Písek a kamení žhnuly, jen tu a tam byly vidět keře a osamocené, vybělené topoly, jejichž holé větve připomínaly kosti.

Koně šli krokem a měli svěšené hlavy, jak byli vyčerpaní. Jejich slabiny se leskly potem.

Clint se otočil v sedle, ale oblak prachu už vidět nebyl.

„Zdá se, že jsme pronásledovatele setřásli,“ řekl. „Kiowo, můžeme jet k řece a napojit koně?“

„Od té doby, co jsme vyrazili, jsem neviděl žádné cizí stopy,“ odpověděl míšenec.

„Ani okovaných, ani neokovaných koní. Ale už hodinu nejsou vidět ani supi a to se mi nelíbí.“

„Myslíš, že v okruhu dvou, tří mil jsou Komanči?“

„Možná.“ Kiowa se postavil ve třmenech a rozhlédl se. „Indiány sice není vidět, ale jsou zákeřní. Rádi útočí ze zálohy.“

„Jeď napřed a přesvědč se, jestli můžeme jet k řece,“ řekl Clint.

Kiowa se však nepohnul.

„Co je? Na co čekáš?“ zeptal se Clint.

„Nepojedu,“ odpověděl míšenec. „Jsme už tak blízko zlata, že se nenechám oddělat nějakým zatraceným indiánem. Pošli někoho jiného. Nebo jeď sám.“

Kiowa byl pootočený stranou. Palec měl zaháknutý za bezpečnostním poutkem kohoutku a dlaň měl položenou na pažbě. Výraz v jeho tváři prozrazoval, že si to s Jarettem raději rozdá, než aby provedl jeho příkaz.

Chvíli to vypadalo, že vůdce bandy chce sáhnout po koltu, ale pak se jen rozesmál a pokrčil rameny.

„Ech, k čertu s přehnanou opatrností. Supi tu nejsou z docela prostého důvodu: Někde poblíž leží mršina, která je odlákala.“

Jeli dál. Luke se držel vedle Abigail, aby ji v případě nebezpečí mohl krýt vlastním tělem. V kopcích však panoval klid.

Kavalkáda projížděla mezi návršími. Čtvrt míle před nimi se mezi vrbami a topoly leskla šedá hladina Očistce. Koně zvedli hlavy a zavětřili.

Luke měl za to, že cítí vodu. Jen o několik vteřin později se však ukázalo, že to je jinak.

„To je poprvé, co se na vodu těším víc než na pulque,“ zvolal Chavez. „Teď…“

Dál se nedostal. Do ticha údolí třeskl výstřel. Všichni slyšeli odporný zvuk, když kulka zasáhla maso.

Dva couly pod Chavezovým pravým okem náhle zela černá díra. Mexičanova tvář strnula, v mžiku z ní vyprchal život. Byl na místě mrtvý a přesto jel dál, než se jeho kůň Vzepjal a shodil ho. Levá noha se mu zaklínila ve třmeni a splašené zvíře ho pak vleklo dál k řece.

Bandité trhli rukama ke koltům.

Tu se ozval jekot.

Luke se otočil v sedle a spatřil několik polonahých, snědých mužů, kteří vyrazili z mlází. Komanči!

Indiáni byli vyzbrojeni winchestrovkami. Stříleli za jízdy, přičemž své pomalované, pery ozdobené koně řídili jen stehny.

Vzduchem hvízdaly kulky. Kiowovo zvíře se zhroutilo, když ho zasáhla kulka. Míšenec byl katapultován ze sedla.

Clint svého splašeného koně zkrotil zatáhnutím za uzdu, zvedl kolt a pečlivě mířil, než zmáčkl spoušť. Jeden z indiánů pustil winchestrovku a skácel se z koně.

„Seskočte z koní! Rychle! Kryjte se!“ vykřikl Clint. Luke vzal uzdu manželčina koně. Třesk výstřelů, jekot Komančů a pach střelného prachu zvíře doháněl k šílenství. Luke svého koně bodl ostruhami a vyrazil ke křoví. Ženino zvíře vedl za sebou. V houští se vrhl ze sedla.

„Dej mi můj revolver!“ zvolal, když Clint cválal kolem něho. Clint mu ho hodil.

Mezitím Kiowa vytáhl winchestrovku ze sedlového pouzdra svého mrtvého koně, klekl si za něj a pálil tak rychle, jak mu to jen páka dovolovala. Jeden Komanč se s kulkou v hrudi zřítil z koně. Dva další se stočili stranou a jeli pryč.

Náhle třeskly výstřely i za Lukem a Abigail a houštím, kde se skryli, hvízdly kulky.

Luke se otočil a spatřil další tři indiány, kteří cválali z jedné úžlabiny. Jeden z nich měl černý kavaleristický klobouk, všichni tři měli kolem krků žluté kavaleristické šátky. To zřejmě byla kořist z bojů proti armádě na jihu nebo v Kansasu. I oni byli vyzbrojení winchestrovkami. Jejich tváře byly pomalované válečnými barvami, jejich jekot zněl jako vytí kojotů. Neskutečně rychle se blížili a chtěli svým nepřátelům vpadnout do zad.

Abigail se přikrčila, když kulky z komančských opakovaček hvízdly nad ní. Uzdy koní, kteří se chtěli vzepjat a vyrazit, však nepustila. Zvířata ji chvíli táhla s sebou k útočícím Komančům, než je zase zkrotila.

Luke si klekl za padlý kmen a zvedl kolt. Věděl, že přinejmenším každá druhá kulka musí trefit, protože rychlost komančských koní byla tak velká, že by neměl čas nabít.

Jedna z kulek se zaryla do kmene před ním. Vzduchem letěly třísky. Další ho jen těsně minula. Komanči byli nyní jen dvacet, pětadvacet kroků daleko. Luke namířil na bojovníka s kloboukem. Zmáčkl spoušť a třeskl výstřel. Zvíře a jezdec se zřítili k zemi. Vstal už jen kůň.

Luke opět vypálil. Další indián byl smeten ze hřbetu svého poníka. Třetí byl tak blízko, že se hlavní pušky téměř dotkl Luka. Ten vypálil nad sebe a přitiskl se k zemi, když komančský kůň přeskočil kmen. Jezdec s žuchnutím dopadl vedle něho, zatímco zvíře cválalo dál.

Erin trefil indiána do boku a protože střílel zespodu, kulka Komanče zasáhla do srdce. Bojovník ještě v ruce svíral winchestrovku, jejíž hlaveň byla ozdobená orlími pery. Jeho strnulé, neživé oči byly upřeny k obloze. Jeho tvář byla pomalována bílou barvou.

Náhle se rozhostilo ticho. Už se nestřílelo. Luke vstal. Viděl, že Abigail vyvázla bez zranění. Oba koně, které držela za uzdu, stáli mezi ní a indiány, takže Komančové na ni neviděli.

Když se otočil, spatřil Clinta. V ruce držel revolver a mířil na něho. Luke pustil armádní kolt, otočil se k Jaretteovi zády a šel k Abigail. Jednou rukou jí vzal uzdy, druhou ji objal. Cítil, jak se chvěje.

„Už je po všem. Všechno je v pořádku,“ zamumlal. Přes její rameno viděl Kiowu, oba Spanyery a Chucka Hana. Opodál stáli dva indiánští koně. Mezi kopci a řekou leželi mrtví komančští bojovníci.

Muži se shromáždili okolo Jarettea. „Zatracená sebranka,“ řekl Dave Spanyer, který měl šrám na levém předloktí. „Mysleli si, že nás pobijí.“

„Málem se jim to podařilo,“ opáčil Hano, který z bubínků svých koltů vytahoval prázdné nábojnice. „Chavez to koupil. Co s nim?“

„Nechejte ho tu ležet. Nemáme čas ho pohřbívat,“ opáčil Jarette. „Výstřely byly slyšet na míle daleko. Jestli skutečně máme v patách oddíl z Bisconte, teď ví, kde jsme. A pokud jsou v okolí další Komanči, brzy se to tu bude jen hemžit indiány. Musíme odtud pryč, a to rychle.“

„Já si vezmu Chavezova koně. O svého jsem přišel,“ řekl Kiowa. „Mexičan už ho nepotřebuje. Cestu do pekla najde i bez koně.“

Šel do houští, kde se ukryl Chavezův hnědák, a vytáhl mrtvému nohu ze třmenu. Pak sundal koni sedlo a nahradil ho vlastním. Chavezův konec ostatními bandity nijak neotřásl.

Clint vzal Lukův kolt, strčil si ho do pouzdra a opasek si přehodil přes rameno.

„Viděl jsem, jak ses vypořádal s těmi třemi Komanči,“ řekl k Lukovi. „Nic jsi nezapomněl.“

„Bylo to od tebe lehkomyslné dát mu zbraň,“ řekl Dave Spanyer, který si krvácející ránu na levé ruce ovázal šátkem.

„Nezachránil život jen sobě, ale pravděpodobně i tobě a mně,“ odvětil Jarette. „Luke zabránil tomu, aby nám Komanči vpadli do zad. Kdybychom se dostali mezi dva ohně, asi by nás pobili.“

Otočil se a šel ke svému koni.

„Chudák Chavez,“ zamumlal Chuck Hano. „Teď se o jeho pohřeb postarají vlci a supi.“

„Zase se nám zvýšil podíl na zlatu,“ řekl Dave Spanyer a pokrčil rameny. „Už je nás jen pět.“

„Nebuď tak zatraceně chamtivý,“ řekl Texasan. „Ještě dostaneš, co ti náleží.“

Vyšvihl se do sedla a přijel k řece, aby napojil svého plaváka. Spanyer hleděl přivřenýma očima za ním. Smysl Hanových slov nechápal, nedůvěřoval mu však. „Myslím, že až najdeme poklad, tak můžeme věřit jen sobě,“ řekl k Dutchovi. „Budeme si muset dávat pozor.“

„Ty myslíš, že ostatní nás chtějí podvést?“ zeptal se bratr.

„Kdybys pořád jenom nehleděl na tu ženskou, tak bys už dávno poznal, že každý z nich chce zlato jen pro sebe.“

„Hej, na co ještě čekáte?“ netrpělivě zvolal Clint Jarette.

Oba Spanyerové přišli ke svým koním. Luke a Abigail k řece přijeli jako poslední.

Když napojili koně, vyjeli kryti vrbami a topoly po břehu řeky.

Clint jel v čele, za ním jeli Luke a Abigail. Potom Chuck Hano, oba Spanyerové a Kiowa, který držel v rukou winchestrovku.

„Myslíš, že nás Komanči před Phantom Hill znovu napadnou?“ zeptala se Abigail Luka. Snažila se skrýt svůj strach z indiánů, prozradil ji však hlas. „Kdysi, už je to deset let, jsem viděla ranč, který vypálili Komanči, zohavená, spálená těla lidí, které mučili. Na ten pohled nikdy nezapomenu. Vím, co dělají s bílými ženami, které jim padnou do rukou živé.“

„Odrazili jsme je jednou, odrazíme je i podruhé,“ řekl Luke. „Clintovi lidé jsou pistolníci.“

Abigail chvíli mlčela, načež řekla: „Ještě nikdy jsem neviděla lidi, kteří by tváří v tvář smrti byli tak chladní. Vypadá to, jako by se jim hodilo, že Mexičan je mrtvý.“

„Čím méně jich zbude, tím větší bude podíl pro ty, kdo přežijí. Desperáti neznají věrnost. Ti rozlišují jen mezi přítelem a nepřítelem. A protože přátele nemají, všichni jsou pro ně nepřátelé. A pro každého psance je nepřítel nepřítelem na život a na smrt. Vím to, protože jsem k nim sám patřil.“

+ + + + +

Dlouho se nemohl zbavit trpkosti, která se ho zmocnila, když pomyslel na minulost. Říkal si, že každý jednou musí zaplatit za chybu, kterou udělal. Že jednou přijde den, kdy nemilosrdný osud vystaví účet. V jeho případě to přišlo až po mnoha letech, když už si myslel, že minulost je zapomenuta.

S tím, co se stalo nyní, už nepočítal. Uplynulo již příliš mnoho času. Horší však bylo to, že jeho vinou do toho byla zatažena Abigail. Ta s jeho minulostí neměla nic společného. Svou temnou stránku před ní skrýval, nikdy se o ní neměla dozvědět. Ale všechny jeho snahy začít nový život, který by ji učinil hrdou a šťastnou, přišly vniveč díky Jaretteově bandě.

Luke se ptal, zda Abigail má pravdu, zda skutečně svému životu dal správný směr ze své vůle, nebo zda ho před šibenicí zachránila jen náhoda.

Zmocnilo se ho tušení, že odpověď na tuto otázku nalezne brzy.

„Za těmito kopci už je Phantom Hill,“ řekl a mávl rukou.

Slunce již zašlo, ale obloha ještě byla světle modrá. Země byla po horkém dni rozpálená. Koně a jezdci byli na konci svých sil. Od poledne nenarazili na žádnou vodu, protože se záměrně drželi stranou řeky. Jejich láhve byly už dávno prázdné.

Šest mužů a žena byli pokryti prachem. I koně byli šedí od prachu slepeného potem.

„Možná bychom nejdřív měli jet k řece a napojit zvířata,“ řekl Clint.

„Ve Phantom Hill je studna s čirou vodou,“ odpověděl Luke. „Pokud mezitím nevyschla, můžeme koně napojit tam.“

„Tak dobrá, jedeme!“

Clint pobodl svého valacha ostruhami. Krokem jeli ke žlutým kopcům, na nichž se již objevily hnědé a fialové stíny. Rostlo tam pár topolů.

Byli už jen půl míle od kopců, když Kiowa vykřikl, vyklonil se ze sedla a cosi zvedl z prachu. Pak přijel k Jaretteovi a ukázal mu tu věc. Bylo to bílé orlí pero s černou špičkou. Stvol byl červený.

„Komančské pero,“ řekl Kiowa.

„Sakra,“ zamumlal Clint. „Myslíš, že nás čekají ve Phantom Hill?“

„Ne.“ Míšenec ukázal na zem. „Nevidíš, že stopy neokovaných koní vedou z východu na západ? Jsem si jistý, že ve Phantom Hill Komanči nejsou. Ale proč se ruinám vyhnuli, nevím. Možná se města duchů bojí. Indiáni se takovým místům vyhýbají skoro vždycky. Jestli to tak je, pak ve Phantom Hill budeme před Komanči v bezpečí. Ale jistý si tím nejsem.“

„Uvidíme, co nás tam čeká,“ řekl Clint. „Už jsme příliš blízko na to, abychom déle váhali.“

Luke přijel k vůdci banditů. „Myslím, že je načase, abys mi vrátil můj revolverový opasek,“ řekl. „Je možné, že ve Phantom Hill budu potřebovat kolt.“

„Nedělej to, Clinte! Nevracej mu jeho zbraně!“ zvolal Dave Spanyer. „Nerad bych koupil kulku do zad.“

„Tak vidíš, Luku,“ řekl Jarette s úsměvem. „Moji lidé jsou proti. Takže tvůj revolverový opasek zatím zůstane tam, kde je. Totiž na hrušce mého sedla. A teď – vpřed!“ Mávl rukou a kavalkáda vyrazila cvalem.

Hekající koně zdolali šalvějem porostlý svah, z jehož hřebene už bylo vidět město duchů.

Phantom Hill byl pustý a liduprázdný. Mezi dvěma tucty domů vedla stará, vyjetá cesta. Z většiny domů zbyly jen základy a jedna či dvě stěny. Dveře vrzaly ve větru, okna byla vybitá. Skoro všechny střechy byly propadlé.

Těch několik budov, které odolaly zubu času, bylo postaveno z cihel. Tu a tam k nebi čněly kamenné komíny. A na malém návrší mimo Phantom Hill stál kostel ve španělském misijním stylu.

Falešné fasády zhroucených domů vrhaly dlouhé stíny na ulici, na níž si vítr pohrával s trsy utržených keřů.

Okna byla rozbitá či prázdná, dveře nakřivo visely v pantech. Phantom Hill byl skutečným městem duchů, kde nebyl jediný živý tvor.

Bandité měli ruce blízko koltů, když jeli po svahu dolů. Luke se cítil stísněně, když po letech znovu spatřil místo, kde se odehrály rozhodující chvíle jeho života.

Nalevo byly haldy hlušiny, jež byla vyvezena ze starých štol a šachet. O kousek dál byly vidět zbytky stoupy na drcení rudy a tavírny.

Na hácích zapuštěných do zdi ještě visela kožená jha mezků, kteří z dolů tahali hornické vozíky. V otevřené kůlně stál vrak dostavníku společnosti Wells & Fargo s polámanými koly.

Jediná dřevěná budova, která byla celá, měla širokou verandu, plochou střechu s trčícími trámy a nápis „Saloon“ na čelní stěně. Stála naproti studny, před kterou zastavili.

Luke Erin pohlédl na trámy a zachvěl se. Když si všiml, že se na něho dívá Abigail, polohlasně řekl: „Na jednom z těch trámů tehdy pověsili Lamara Kellyho. Stál jsem pod ním a přísahal si, že neskončím jako on.“

Clint sesedl. „Chucku, Kiowo,“ řekl, „dejte koním napít a přivažte je před některý z domů. Možná budeme muset rychle zmizet.“ Otočil se k Lukovi, který rovněž seskočil. „Myslíš, že tu najdeme whisky?“

„Můžeme se podívat.“

Oba muži vyšli na verandu a po vrzajících prknech vešli dovnitř. Byl tam ještě pult, několik stolů, židle, regály a dokonce i prachem pokrytý orchestrion. Láhve na pultu a v regálech byly prázdné, ale těch si Jarette nevšímal.

„Chtěl jsem využít příležitosti a promluvit si s tebou o samotě, Luku,“ řekl. „Za pár minut budeme mít poklad. A pak padne rozhodnutí. Chtěl jsem se ještě jednou ujistit, že v boji budeš stát na mé straně.“

„Jestli mi kvůli Spanyerovu nesouhlasu nedáš můj kolt, moc ti nepomůžu,“ odvětil Luke.

„Buď bez obav. V rozhodující chvíli ti ho hodím. Teď mi řekni, kde jsi zakopal poklad.“

„Ukážu ti to místo. Tobě a ostatním. Kdybych to řekl jenom tobě, mohl bys mě oddělat a ostatním říct, že jsem si své tajemství vzal s sebou do hrobu. A pak by ses vrátil a zlato vykopal sám.“

„Proč jsi tak nedůvěřivý?“ zeptal se Clint s lehkým úsměvem. „Jsme přece společníci. Přece si nemyslíš, že tě chci podvést?“

Luke mlčel.

Bandita se zasmál. „Dobrá, uděláme to tak, jak to chceš ty,“ řekl. „Potřebuješ nějaké nářadí?“

, Jenom rýč.“

„Venku jsem jeden viděl. Vezmi si ho a začni kopat. Nechci ztrácet čas.“

Luke přikývl a šel ven.

Když prošel dveřmi, všiml si, že muži u koní stojí nepřirozeně strnule. Zároveň si koutkem oka všiml pohybu napravo od sebe. Rychle odstoupil od dveří. Za ním práh překročil Clint Jarette.

I on okamžitě zaregistroval postavu po své pravici a trhl rukou ke koltu. Než jej však mohl tasit, ucítil chladný kov na spánku a uslyšel cvaknutí dvou kohoutků. Pootočil hlavu stranou a pohlédl do hlavní velkorážní brokovnice.

„Ruku od koltu a ani hnout!“ Ze stínu u dveří vyšel muž. Na vestě se mu blyštěla hvězda zástupce marshala. Druhou rukou vytáhl banditovi z pouzdra kolt a hodil ho dveřmi do saloonu.

Tu se na střechách a za ruinami okolo zvedli muži, kteří v rukou drželi karabiny.

„Vy dva, vpřed! Postavte se k ostatním!“ řekl zástupce s prsty na spouštích brokovnice. „A ani hnout! Okamžitě střílím!“

+ + + + +

Luke a Clint přišli ke studni a tam se zastavili. Když se Luke otočil, poznal v muži s brokovnicí zástupce marshala z Bisconte, kterého omráčil, když vysvobodil Clinta z vězení. Zástupce byl celý od prachu. Vypadal jako někdo, kdo má za sebou dlouhou, namáhavou jízdu.

„Nemohli jsme nic dělat, Clinte,“ řekl Dave Spanyer přidušeně znějícím hlasem. „Naráz byli všude kolem. Počíhali si na nás a teď nás mají v hrsti.“

Spanyer měl prázdné pouzdro, jeho revolver ležel na zemi. To samé platilo i o ostatních banditech.

„Asi sis nemyslel,“ řekl zástupce ke Clintovi, „že se uvidíme tak brzy. Soudce v Bisconte tě odsoudil k trestu smrti. A skončíš na šibenici, to mi věř. Ty i tvoji lidé. Přivezeme vás zpátky do Bisconte. Už tam na vás čeká kat.“

Sundal prsty z kohoutků, opřel si pažbu o bok a pohlédl na bandity. Nakonec jeho pohled ulpěl na Abigail.

„Kdo je ta žena?“ zeptal se. „Patří k vám?“

Luke udělal krok stranou a položil Abigail ruku na rameno. „To je má manželka,“ odpověděl. „Přijeli jsme do Phantom Hill jako zajatci banditů.“

„Kdo jste?“

„Jmenuju se Luke Erin. Jsem šerif v okrese Las Animas.“

Sáhl si do kapsy, vytáhl svou plechovou hvězdu a ukázal ji zástupci. Ten vzhlédl z hvězdy na Luka a opět sklonil hlavu.

„Teď vás poznávám,“ protáhle řekl. „Jste jeden z těch dvou mužů, kteří vysvobodili z vězení v Bisconte Clinta Jarettea. Jste muž s hvězdou, který mě omráčil pažbou koltu.“

„Měl jsem za zády hlaveň winchestrovky, když jsem to udělal. Nic jiného mi nezbývalo,“ odvětil Luke. „Krom toho jsem chtěl zabránit tomu, aby vás nebo někoho jiného zastřelili. Úder pažbou je pořád lepší než kulka.“

„Jenže marshal Ollinger je mrtvý.

Chladnokrevně ho zastřelili v saloonu Cheyenne.“

„Já jsem ho nezastřelil. A ani jsem tomu nemohl zabránit.“

„O tom rozhodne soudce. A pokud vás uzná vinným, budete viset. Vaše hvězda vás před šibenicí nezachrání. V každém případě vás vezmeme s sebou do Bisconte.“

„Víte velice dobře, že tady, mimo Bisonte, nemáte žádné pravomoci,“ řekl Luke.

„Ani vy ne,“ odvětil zástupce. „Phantom Hill leží několik mil na sever od hranice okresu Las Animas. Tady už je okres Otero. Jste můj zajatec. Vezmu vás do Bisconte a pokud se pokusíte uprchnout, oddělám vás, jako byste byl jeden z banditů. Takže to raději nezkoušejte. Marshal Olíinger byl můj dobrý přítel a já chci jeho vraha vidět na šibenici.“

Mávl brokovnicí. „Dělejte, tam do té ruiny!“

„Myslím, že máš velkou šanci, že budeš viset vedle mě, jestli se jim podaří nás přivést do Bisconte,“ řekl Clint k Lukovi, když kráčeli k jednomu polorozbořenému domu. Rozhořčeně se zašklebil. „Ale ještě pod šibenicí nejsme. Jsme blíž pokladu než oprátce. A jestli si mám vybrat, tak jsem pro zlato!“

„Jenže ty už si nemůžeš vybrat. Jedině mezi kulkou a šibenicí. Pokud se pokusíš uprchnout, zastřelí tě,“ odvětil Luke.

Přišli do velké místnosti. Zdi ještě stály, střecha však byla propadlá. Kromě dveří tam bylo už jen několik vybitých oken, která byla příliš úzká na to, aby jimi mohl člověk prolézt. Ve dveřích stál muž s winchestrovkou. Uniknout nemohli.

„K zadní stěně!“ přikázal zástupce marshala. Sám zůstal s brokovnicí v rukou stát na prahu.

„Tady zůstanete přes noc,“ řekl. „Zítra za svítání vyrazíme. Když jsem viděl, že vaše stopy vedou na sever, hned jsem si myslel, že jedete do Phantom Hill. Včerajsme viděli vámi zvířený prach u studánky, objeli jsme vás a čekali tady. Asi jste chtěli dál na sever, do Wyomingu nebo přes kanadskou hranici, co?“ Když se nedočkal odpovědi, dodal: „Nejlepší by bylo, kdybych měl želízka, ale musí to jít i bez nich. Strážným přede dveřmi dám pokyn, že mají okamžitě střílet, pokud se někdo z vás objeví poblíž prahu.“

Clint rychle pohlédl na Luka, načež se otočil k zástupci. „Na vašem místě, marshale, bych s našim pověšením tak nespěchal. Navrhuju vám obchod. Naše životy za dvě sta padesát tisíc dolarů ve zlatě.“

Zástupce marshala se zasmál. „Chceš vytáhnout hlavu ze smyčky? Co mají ty řeči znamenat?“

„Samozřejmě, že nechci viset,“ odpověděl Clint. „Ale to se zlatem nejsou řeči. Je tady. Tady ve Phantom Hill. Jenže je zakopané. Nenašli byste jej ani za sto let. Tak co? Zlato za naše životy.“

Luke pohlédl na zástupce. V jeho tváři se něco změnilo, viděl to i v tom přítmí. Zdálo se, že si není jistý, zda banditovi může věřit.

„K čertu s těmi žvásty,“ řekl po chvíli, „není na nich ani za mák pravdy.“

„Ale určitě už jste přemýšlel, co tu děláme, že?“ opáčil Clint. „Odpověď zní: hledáme zlato. Přijeli jsme sem pro dvě sedlové brašny plné zlatých mincí.“

„Komu patří?“

„Můžou patřit vám, zástupce. Všechno další je přece lhostejné.“

„Vy jste ho uloupili?“

„A kdyby?“ řekl Jarette a pokrčil rameny. „Jsou to hezké zlaté mince, jejichž příběh kromě nás nikdo nezná.“

„Ukaž mi místo, kde jsou zakopané.“

„Jenom, když nám darujete svobodu.“

Zástupce váhal. Bylo vidět, že se v něm sváří protichůdné pocity. Clintovým slovům sice nevěřil, ale myšlenka na sedlové brašny plné zlata byla svůdná. Bylo to pokušení, které bylo stále silnější. Zástupce marshala vydělával sto padesát dolarů měsíčně a to nebylo moc.

„Tak dobrá,“ řekl po chvíli. „Pojď ven, Jarette. Ale jenom ty. Ostatní zůstanou tady.“

„On musí jít se mnou,“ odvětil bandita a kývl na Luka.

„Proč?“

„Z jednoho dobrého důvodu.“

„O.K.“ Marshalův hlas zněl chraplavě. Ustoupil stranou.

Luke váhal a hleděl na Abigail. Tu však k ní přistoupil Chuck Hano a klidně řekl: „Jen jdi, Luku. Máš mé slovo, že se jí nikdo ani nedotkne.“

Luke a Clint šli ven. Zástupce dával pozor na to, aby mezi ním a zajatci zůstával odstup, v rukou stále držel pušku.

Mezitím se před ruinou shromáždil zbytek oddílu. Zástupce dal svým lidem pokyn, že mají hlídat zajatce.

„Jsi v tom namočený stejně jako já,“ tiše řekl Clint k Lukovi. „Hraju poker o život a o zlato. Když budeš hrát se mnou, máme šanci. V oddíle je jenom osm mužů. S nimi už se vypořádáme, pokud odvedeme jejich pozornost. Jinak nám všem hrozí šibenice. Potom budeš viset stejně takjakojá. Na plechovou hvězdu nespoléhej, Luku! Ten zatracený soudce v Bisconte by tě bez váhání odsoudil k smrti, kdyby ses mu dostal do spárů. Tam jsou všichni posedlí šibenicí. Já…“

Odmlčel se, protože se k nim otočil zástupce. Pokynul jim puškou, aby šli několik kroků stranou. Když si byl jistý, že ho jeho lidé nemohou slyšet, zeptal se: „Jak je to s tím zlatem? Je tu opravdu někde zakopané?“

„Ano,“ odpověděl Clint. „Jenom čeká na to, aby ho někdo vykopal. Když víte, kde ta skrýš je, stačí jen kopat.“

„Dvě sta padesát tisíc dolarů ve zlatě?“

„Správně. Leží tu už mnoho let. Je to tak, Luku?“

„Ne,“ řekl Luke.

Jarette, který byl ještě stále obrácený k zástupci, sebou trhl.

„Co jsi to řekl?“ zeptal se, jako by nevěřil tomu, co slyšel.

„Sedlové brašny se zlatem už nejsou ve Phantom Hill,“ odpověděl Luke. „Už skoro osm let.“

+ + + + +

„Tomu nevěřím,“ vyhrkl Clint. „Tvrdils přece, že…“

„Vyhrožovals mi,“ skočil mu Luke do řeči. „Chtěl jsem získat čas. A slíbil jsem ti jenom to, že ti ukážu místo, kam jsem tehdy, krátce před Kellyho smrtí, brašny zakopal. Nikdy jsem neřekl, že tam ještě leží.“

„Hej, jakou roli v tom ten muž vlastně hraje?“ zeptal se zástupce Jarettea.

Bandita se k němu otočil. Jeho tvář byla zkřivená hněvem. „Je jediný, kdo zná skrýš se zlatem.“

„A vy tvrdíte, že zlato tu už není?“ zeptal se zástupce Luka.

„Ano.“

„Nevěřím ti,“ řekl Clint. „Jenom doufáš, že vytáhneš krk ze smyčky a pak se sem vrátíš.“

„Kdybych to měl v úmyslu, udělal bych to v uplynulých osmi letech,“ odvětil Luke.

Chvíli to vypadalo tak, že se Jarette přestane ovládat a vrhne se na Luka. Měl zatnuté pěsti, ztěžka oddechoval jako po nějaké těžké tělesné námaze.

„Když tu zlato není, tak běžte zpátky!“ řekl zástupce.

Clint se otočil.

„Je tu. Vím to. Nevěřím té jeho zatracené lži. A než vyjde slunce, budu vědět, kde zlato je. Pak ještě budeme moct náš obchod uskutečnit.“

„Tolik máš času na to, abys to zjistil, Jarette,“ řekl zástupce. „Vyrazíme odtud ještě před rozedněním. Zpátky do Bisconte, zpátky k šibenici.“

„Zpáteční cesta nebude tak jednoduchá, jak si představujete,“ varoval ho Luke. „Celá oblast odtud po Bisconte a dál na jih je ohrožována indiánskými povstalci.“

„Já vím,“ řekl zástupce a přikývl. „Po cestě do Phantom Hill jsme jihozápadně odtud narazili na trosky dostavníku, který zřejmě jel z Puebla do Trinidadu. Indiáni nenechali nikoho naživu. I koně ve spřežení postříleli. Ale dostali jsme se až sem, a proto máme šanci se vrátit. A teď běžte do ruiny.“

V troskách domu přišel Luke k Abigail a Chucku Hanovi, kteří stáli u okénka a očividně pozorovali, co se děje na ulici.

„Co se stalo?“ zeptala se vystrašená a neklidná Abigail. „Nešlo to tak, jak jste chtěli, že?“

„Poslouchej, Abigail…,“ začal, ale tuho přerušil Clint, který prohodil pár slov s Kiowou a Spanyery, načež se otočil k němu.

„Luku, nezbývá mi moc času, sám jsi to slyšel. Musíš mi teď prozradit, kde je skrýš se zlatem. Zatím máme šanci. Jestli to neuděláš dobrovolně, vytáhneme to z tebe násilím.“

Přišel k němu. Bylo mu vidět na očích, že tu výhružku myslí vážně. Abigail se postavila mezi ně.

„Co vám Luke udělal?“ zeptala se.

„Jenom jedno: několika slovy nás odsoudil k smrti. Přesněji řečeno pěti slovy – to zlato už tu není! Nechce prozradit, kdeje skrýš. Luku, musíme ji tomu zatracenému zástupci ukázat. Až uvidí zlato, přestane si všímat všeho ostatního. Pak se s nimi vypořádáme snadno. Možná chce zástupce poklad jenom pro sebe, pak to bude ještě snazší. Ale musíš nám prozradit skrýš. Ani já, ani moji lidé nemáme chuť viset na šibenici jenom proto, že se takto chceš zlata zmocnit sám.“

„Už venku jsem ti to řekl a zopakuju ti to znovu: Měl bych dost času ho tu vykopat, kdybych to chtěl udělat,“ odvětil. „Jenže tu už není.“

„Jsi zatraceně paličatý,“ řekl Clint. „Ale jestli máme viset, tak to nepřežiješ ani ty. Nebudeš mít možnost prokázat před soudem svou nevinu. Zemřeš totiž už tady. Nenuť mě, abych tu výhružku uskutečnil.“

„Bez koltu to půjde těžko.“

„Je nás pět proti jednomu, Luku. Vyřídíme tě. A uděláme to, když nám nedáš na vybranou. Takže, kde je zlato?“

Luke mlčel.

„Asi to opravdu nechceš jinak,“ řekl Clint. Rychle vzal Abigail, která stála mezi ním a Lukem, za ruku a odvlekl ji stranou, ke Kiowovi. Míšenec ji chytil a pevněji držel.

Luke reagoval příliš pomalu. Clint ho trefil pěstí do brady a Luke narazil zády do zdi. Než se vzpamatoval, byli u něho Dave a Dutch Spanyerové.

Vůdce bandy si zpoza opasku vytáhl rukavice a natáhl si je.

„Ještě máš čas, Luku,“ řekl. „Radím ti, abys využil své poslední šance.“ Luke však pořád mlčel. „Jenom si to zbytečně ztěžuješ,“ řekl bandita. „Ale já už to z tebe dostanu.“

Pak udeřil. Lukovi vybuchl svět před očima. Jarette ho trefil tak tvrdě, že zavrávoral dozadu a Spanyery strhl s sebou. Clint přistoupil k němu a zasypal ho ranami. Lukovi se podlomila kolena, oba bratři ho však pevně drželi.

Slyšel výkřiky Abigail. Clint ho stále bil. Bolest byla tak děsivá, že nemohl ani dýchat. Sklonil se. V ústech měl pachuť krve.

A potom už o ničem nevěděl…

+ + + + +

To první, co cítil, když se probral, byla tlumená bolest. Pokusil se opřít o lokty, ale nešlo to. Kdosi ho pevně držel a opatrně ho položil na zem. Otevřel oči a pohlédl do tváře Abigail, která se k němu sklonila.

„Bolí to?“ polohlasně se zeptala. Její chvějící se hlas prozrazoval strach.

„Jak dlouho jsem byl v bezvědomí?“ zeptal se.

„Celkem dlouho,“ odpověděl mužský hlas. Luke ztěžka pootočil hlavu. Vedle něho dřepěl Chuck Hano. Klobouk měl posunutý do zátylku. „Clint tě zřídil. Radši jsi mu měl říct, kde je zakopané zlato.“

„Ani ty mi nevěříš?“ zamumlal Luke.

„Důležitější je, že ti nevěří Clint,“ řekl Texasan. „Už pochopil, že násilím to z tebe nedostane. Slyšel jsem ho, jak řekl, že tě nechá na pokoji. Zato se ale Dutch Spanyer pobaví s tvou hezkou ženou. Nebo i Kiowa. Clint si nedá pokoj, dokud nebude vědět, kde je skrýš se zlatem. Proč mu to neprozradíš?“

„Žádné zlato tu nenajde, i kdyby obrátil celý Phantom Hill vzhůru nohama. Nenajde jediný všivý dolar.“

„Ale když tu Kellyho poklad není, proč jsi nás sem potom přivedl?“

„Protože Clint vyhrožoval, že vypálí ranč. A protože jsem neviděl jinou možnost, jak Abigail zachránit před Spanyery a Kiowou. Doufal jsem, že po cestě se mi naskytne šance se s vámi vypořádat. Neměl jsem na vybranou, musel jsem vás sem přivést.“

Luke Erin se s pomocí Abigail posadil a zády se opřel o zeď. Už byla tma. Clinta Jarettea, oba Spanyery a Kiowu viděl jen nezřetelně.

„Musíš odtud pryč,“ tiše řekl k Abigail. „Clint je schopný svou výhružku uskutečnit. Běž ke dveřím a zavolej na strážné, že chceš přinést vodu. A pak už se nevracej.“

„Co bude s tebou?“ zeptala se.

„O mě si nedělej starosti. Clint se neodváží mě oddělat. Ještě pořád věří, že zlato je tady. A já jsem jediný, kdo ví, kde je.“

Luke schválně lhal. Bylo mu jasné, že Clint by ho odpravil, kdyby mu do svítání úkryt neprozradil. Pak by už totiž neměl co ztratit, protože by mu hrozila šibenice. Musel Abigail dostat z ruiny. Teprve pak by byla v bezpečí.

Poznala, že to myslí vážně a že ho musí poslechnout. Nesměla nyní brát ohledy na své pocity. Kdyby zůstala, jenom by tím pro něho všechno bylo těžší.

„Zkusím to. Možná se mi to podaří,“ tiše odvětila. Pohlédli na sebe. Abigail chytila Luka za ruku a chvíli ji pevně držela.

Potom vstala a krátce se ohlédla na Jarettea ajeho lidi, kteří spolu hovořili. Nikdo si ji nevšímal, když šla ke dveřím. A než ji někdo z banditů mohl zastavit, stála ve dveřích. Na jednoho ze dvou strážných, kteří tam stáli, zvolala: „Chci jít pro vodu.“

Muž kývl hlavní pušky a Abigail šla dál. V myšlenkách byla s Lukem. Hrdlo se jí stáhlo strachem.

Clint rychle přiběhl ke dveřím, aby ji zastavil, ale už bylo pozdě. Vztekle praštil pěstí do zdi, když za ní hleděl. Potom se otočil k Lukovi a Chucku Hanovi.

„Proč jsi to dovolil, Chucku?“ vyhrkl. „Měls ji zastavit.“

„Ubližovat ženám není můj styl,“ klidně odpověděl Texasan a opětoval jeho pohled. Ne vyzývavě, nýbrž uvolněně, takřka pohrdavě.

„Postavil ses na špatnou stranu,“ řekl Clint. „To byla chyba, těžká chyba, které ještě budeš litovat.“

„Tvé výhružky na mě dojem neudělají,“ odpověděl Chuck Hano. „Všechny nás tak jako tak čeká smrt. Ale nemůžu tvrdit, že vedle tebe budu viset rád. A nejsem hrdý na to, že jsem tak dlouho jezdil s tebou. Měl jsem tě už dávno opustit. Lamar Kelly byl též psanec a tvrdý člověk, ale nikdy by nikoho nevydiral prostřednictvím ženy. Byl to bandita, ale ne bastard jako ty, Clinte. Nechci s tebou mít nic společného.“

Chuck Hano, světlovlasý blondýn z Texasu, dorazil na stejné rozcestí jako Luke před osmi lety a rozhodl se stejně jako on. Rozloučil se s psanci, přestože věděl, že mu to už nepomůže.

Bylo pozdě. Příliš pozdě na lítost a stud.

Kat a šibenice už totiž čekali.

+ + + + +

Abigail Erinová právě vytahovala vědro ze studny, když k ní přistoupil jeden muž. Vzhlédla a spatřila zástupce marshala.

„Kdo vám dovolil opustit dům?“ zeptal se ostrým tónem. Abigail přestala točit klikou rumpálu.

„Vymluvila jsem se, že jdu pro vodu. Ale doufalajsem, že vás najdu,“ rychle řekla. „Prosím, dostaňte mého muže ven, než ho bandité…“

„Mluvíte o šerifovi?“ skočil jí do řeči. „O muži, který ví, kde je ukrytý poklad?“

„Zmlátili ho. Obávám se, že se to stane znovu a že ho Jarette a jeho lidé oddělají, jestli mu nepomůžete, zástupce.“

„Jmenuju se Bookbinder, Roscoe Bookbinder. Proč odmítá prozradit skrýš? Chápu, že to nechce povědět banditům. Ale já nosím hvězdu. Mně může důvěřovat.“

„Řekl, že zlato tu není,“ odvětila Abigail. „A já mu věřím.“

„Clint Jarette si myslí něco jiného. Možná, že tu poklad ještě je. Měla byste svého muže přesvědčit, ať promluví, madam. Bude to pro něho lepší.“

Zástupce, který nyní neměl brokovnici, si zahákl palce za opasek. Zamyšleně a zkoumavě hleděl na Abigail. Měl propadlou, zakaboněnou tvář, šedomodré, zarudlé oči a tenké rty. Byl to podprůměrný člověk. A ženy nezajímal.

„Zdá se, že ani vy mu nevěříte,“ řekla Abigail. Hledala vhodná slova, aby zástupci vysvětlila, že musí jednat.

Předešel ji. „Vysvobodil desperáta odsouzeného k smrti z vězení. A při tom byl zastřelen marshal. To stačí k tomu, aby ho pověsili. Ale možná by si mohl zachránit život, kdyby prozradil, kde je zlato.“

„Zástupce,“ řekla naléhavým tónem, „musíte ho dostat z ruiny, než ho oddělají.“

„Je to můj zajatec a já rozhoduju o tom, co s ním bude. Měla byste se vrátit za ním a přesvědčit ho o tom, že by pro něho bylo lepší, kdyby mluvil.“

Abigail hleděla na zástupce a tu se jí vybavilo všechno, co Clint řekl Lukovi. Náhle pochopila, jakou hru Roscoe Bookbinder hraje.

„Vy mému muži vůbec nechcete pomoct, protože doufáte, že bandité z něho dostanou, kde je ukryté zlato. Tak se chcete zmocnit pokladu,“ řekla napůl nevěřicně, ale napůl už přesvědčeně. „Chcete se s desperáty domluvit.“

Zástupce se ohlédl na své lidi. Byli mimo doslech. Opět se otočil k Abigail.

„Bylo by pro vás lepši, kdybyste nemluvila tak nahlas,“ varoval ji.

„Proč? Bojíte se, že se vaši lidé dozvědí, co máte za lubem? Ještě o pokladu nevědí, co? To jste jim zamlčel, abyste se s nikým nemusel dělit.“

„Madam, doufám, že mě nepřinutíte k tomu, abych vás umlčel.“

„Mluvil jste o mrtvém marshalovi z Bisconte jako o svém příteli. A chápu, že chcete jeho vraha vidět viset,“ řekla. Strach jí dodával odvahu. „Ale teď chcete s tím samým mužem uzavřít hanebný handl. Tomu nerozumím. Až to uslyší vaši lidé, pak…“

„Nemyslím, že se to dozvědí z vašich úst,“ skočil jí do řeči. „Nepřipustím, abyste mě prozradila. Pustil jsem se do hry, při které jde o život. Pokud nebudete zticha, přinutíte mě ke krajnímu řešení.“

Abigail mu pohlédla do očí a po zádech jí přeběhl mráz. Pochopila, že má co do činění s mužem, který je schopný všeho. Přesto se nevzdávala.

„Dobrá, budu mlčet. Ale jenom tehdy, když mého muže dostanete z ruiny!“ řekla.

„Hej, Roscoe!“ zvolal v té chvíli kdosi. Přišel tam jeden z mužů z oddílu. Bookbinder se k němu bezděky otočil.

„Co je?“ rozčileně vyhrkl.

Tu Abigail jednala.

Zástupce ucítil trhnutí na pravém boku. Sáhl po revolveru, ale promáchl do prázdna. Otočil se a pohlédl do hlavně svého vlastního koltu.

Abigail držela těžkou zbraň v obou rukou. Natáhla kohoutek a ukazováček pravé ruky držela na spoušti.

„Když mě nechcete poslechnout, tak vás k tomu musím přinutit,“ řekla. „Pusťte mého muže! Okamžitě!“

Roscoe Bookbinder se neodvážil pohnout. Viděl, jak Abigail zbělaly klouby prstů, a pochopil, že stojí jen krůček od prahu smrti. Kousal se do spodního rtu a působil nerozhodně. Potom však otočil hlavu a zvolal na muže, který se mezitím dostal až na deset kroků k němu a který u boku držel winchestrovku: „Murdochu, přiveď sem šerifa!“ Když viděl, že muž váhá, dodal: „Na co ještě čekáš? Neslyšels?“

Muž šel pryč a o minutu později se objevil Luke. Abigail pocítila úlevu, když ho spatřila. Její ostražitost na chvíli polevila.

Bookbinder si toho všiml a bleskurychle jednal. Pravou rukou chytil Abigail za zápěstí. Třeskl výstřel, když reflexivně zmáčkla spoušť. Hlaveň koltu však již mířila na zem. Kulka se zaryla do země.

Zástupce marshala Abigail vykroutil zbraň. Pak se otočil a viděl, že Luke jde k němu. Postavil Abigail před sebe a držel ji jako živý štít. Revolverem mířil na šerifa.

„Ještě o krok dál a střílím!“

Luke se zastavil.

„Jestli někdo z vás otevře ústa, zmáčknu to!“ varoval zástupce Luka a Abigail.

Přiběhli tam muži z oddílu. Bylo jasné, že zástupce chce zabránit tomu, aby se dozvěděli o jeho úmyslu.

„Zůstaňte, kde jste!“ zvolal na ně. „Já už to zvládnu. Nespouštějte z očí dům se zajatci, ať nikdo z nich neunikne!“ Pozpátku kráčel k saloonu a Abigail při tom táhl s sebou. Hlavní koltu pokynul Luku Erinovi, aby šel s ním.

Ramenem vrazil do lítacích dveří, vešel do saloonu a Abigail pustil teprve, když i Luke vešel dovnitř.

Potom vzal jednou rukou brokovnici, která ležela na pultu. Kolt strčil do pouzdra.

„Tady nás nebude nikdo rušit,“ řekl. „Za této situace už na nikoho nemůžu brát ohled, šerife. Zašel jsem příliš daleko. A musím svou hru dohrát do konce. Nedovolím, abyste mým lidem prozradil, o co jde. Buďto mi teď prozradíte, kde je úkryt se zlatem, nebo vás i vaši ženu zastřelím a potom řeknu, že jste mě napadl.“

Luke hleděl do hlavní brokovnice, které mířily na něj a na jeho ženu. Zástupce byl odhodlán svou výhružku provést. Veden svou slepou chamtivostí zašel příliš daleko. Jaretteovým banditům nemohl důvěřovat a jeho lidé se nesměli dozvědět, co se odehrávalo za jejich zády.

Roscoe Bookbinder byl zahnaný do kouta. Kdyby mu Luke neřekl, kde je skrýš se zlatem, střílel by. Neměl na vybranou. Musel nalézt zlato, nechat své muže ve štychu a potají odjet i s kořistí, nebo umlčet svědky svých čachrů. V druhém případě by zůstal zástupcem v Bisconte, dokonce by se možná mohl stát marshalem.

Jenom jedno nesměl: váhat.

„Tak dobrá,“ řekl Luke, který viděl, co se s marshalem děje. „Ukážu vám místo, kam jsem zakopal zlato.“

Musel mluvit, musel získat čas. Dokud stál před hlavněmi brokovnice, neměl šanci Bookbindera zneškodnit. Musel odvést jeho pozornost, musel ho ukolébat.

„Můžeme ze saloonu odejít zadními dveřmi,“ dodal, „a podél zadních stěn domů se dostat k místu, kde je poklad. Ale potřebujeme rýč, protože sedlové brašny jsou více než tri stopy hluboko.“

„Možná po cestě nějaký najdeme. Mezi domy je spousta harampádí. Když ne, budete je muset vyhrabat vlastníma rukama,“ řekl zástupce.

Vydal se k zadním dveřím, aniž by Luka spouštěl z očí. Nebyly zamknuté. Otevřel je.

„Pojďte, dělejte!“ přikázal a ustoupil stranou. Luke a Abigail opustili saloon a zůstali stát částečně zakryti otevřenými dveřmi. Roscoe Bookbinder ustoupil stranou, aby od nich měl odstup.

„Jdeme!“ řekl.

Náhle se výraz v jeho tváři změnil. Otevřel ústa, jako by chtěl vykřiknout. A potom se začal svíjet jako by v nějakém bizarním, šíleném tanci. Trhl sebou, zavrávoral, udělal několik kroků, pustil brokovnici, rozhodil rukama a udělal ještě jeden krok. Krvácel – nejprve z jedné, pak ze dvou, ze tří, ze čtyř ran.

Jeho tanec náhle skončil. Hlavou mu bleskla poslední myšlenka: zlato! Tolik zlata! A teďje vše ztraceno! Už se ho nezmocním! Je po všem. Zástupce marshala Roscoe Bookbinder byl mrtev, ještě než se skácel do prachu.

Teprve v tom okamžiku si Luke uvědomil, že se střílí. Ozvěna výstřelů se odrážela od stěn.

Z temnoty se vynořili Komanči. Vzduchem hvízdaly kulky z jejich winchestrovek, země se chvěla pod kopyty koní.

„Kryj se – rychle!“ zvolal Luke na Abigail a postrčil ji zpátky do zadních dveří saloonu.

Vzal brokovnici, která vypadla zástupci, namířil na nejbližší dva indiány a zmáčkl nejprve jeden a potom druhý kohoutek. Ze zkrácených hlavní vyšlehly plameny, pažba ho tvrdě udeřila do ramene. Jezdci a koně se v olověném dešti káceli k zemi.

Luke odhodil prázdnou, kouřící zbraň stranou, sklonil se a vytáhl z Bookbinderova pouzdra revolver. Pak se vrhl do zadního vchodu, zavřel dveře a chtěl zasunout závoru.

Byla však zarezlá a nešlo jí pohnout. Luke do ní kopl a závora povolila.

Přiběhl k lítacím dveřím saloonu. Než k nim však dorazil, provrtalo je několik kulek. Město již nebylo liduprázdné – právě naopak. Zaplavili ho ječící Komanči, kteří stříleli na všechno, co se hýbalo.

Pomalovaní, pery ozdobení bojovníci cválali na strakatých koních. Všude se blýskalo, kulky rozbily i těch posledních pár oken, která zůstala celá.

Luke Erin se u dveří přitiskl ke stěně. Jeden indián vyjel na verandu a chtěl projet dovnitř. Luke zvedl kolt a vystřelil. Komanč se zřítil ze sedla, převalil se přes okraj verandy a spadl do prachu ulice. Jeho strakáč se splašil, prolomil zábradlí, k němuž byli přivázaní koně banditů, kteří vyděšeně trhali uzdami, a cválal pryč.

Muži z oddílu se kryli, kde to šlo: za prázdným žlabem, za studnou, ve dveřích, za rohem nejbližšího domu.

Opětovali palbu z karabin a koltů. Ulice i útočící Komanči byli dobře vidět. Obránci se dobře kryli. Díky tomu měli jistou výhodu, ta však byla jen dočasná. Indiány totiž nebylo možné zastavit. Neohroženě jeli proti nepřátelské palbě, zatímco za jízdy stříleli. Svištěly šípy, hvízdaly kulky.

Jeden z mužů z oddílu se pozvedl za žlabem, aby mohl lépe mířit. V následujícím okamžiku ho provrtal půltucet kulek.

Další, který právě odpravil jednoho z Komančů, byl dlouhým, pery zdobeným oštěpem připíchnut k dřevěné stěně. Pustil winchestrovku a sevřel ratiště oštěpu. Pak ochabl a zhroutil se. Oštěp se pod jeho vahou vylomil ze stěny.

Ječící indiáni postupovali. Bookbinderovi muži byli pobíjeni jeden po druhém, přestože kladli tuhý odpor. Luke viděl, jak jeden z nich vystřílel kolt a začal kolem sebe mávat pažbou winchestrovky. Zabil ho tomahavk.

Potom si však všiml něčeho jiného a indiáni pro něho přestali existovat.

Ze dveří domu naproti saloonu vyběhlo pět mužů: Clint Jarette a jeho bandité.

Ve vězení byli odříznutí, bezmocní a bez zbraní. Museli odtud pryč, pokud měli mít šanci. Měli štěstí. Indiáni byli zaneprázdnění bojem s oddílem a o banditech nevěděli.

Clint za běhu popadl winchestrovku, která jednomu zastřelenému Komanči spadla ze sedla. Chuck Hano vykroutil jednomu mrtvému bělochovi z ruky kolt.

Rudoši se stáhli, když na ně bandité začali střílet. Pak desperáti přeběhli ulici. Ze sedlových pouzder svých splašených, řehtajících a vzpínajících se koní vytáhli winchestrovky a ze sedlových brašen revolvery, které tam strčili Bookbinderovi muži. Dva z koní byli zabiti kulkami indiánů, další, zraněný, se válel po zemi.

Luke muže, kteří po verandě běželi k lítacím dveřím, kryl palbou. Z hlavně jeho koltu šlehaly plameny.

Komanč, který jel za nimi, se zřítil z koně. Další pustil winchestrovku, s výkřikem se svalil na hrušku sedla a chytil se za břicho. Splašený kůň ho nesl pryč.

Clint a ostatní zmizeli v saloonu. Za jejich zády kulky provrtaly lítací dveře. Muži však již byli v bezpečí.

U stěny napravo a nalevo od vchodu byla křídla dveří, jimiž se vchod dal zcela uzavřít.

Na Jarettcův pokyn Spanyerové křídla zavřeli a zajistili železnými závorami.

Luke se ohlédl na Clinta. Jejich pohledy se na okamžik setkaly, načež bandita hodil Lukovi jeho zbraňový opasek, který venku vzal z hrušky svého sedla. Luke jej chytil a rychle si jej připnul.

„Otevřete dveře! Pusťte mě dovnitř!“ ozval se hlas zvenčí.

Luke vyhlédl z okna. Poslední muž z Bookbinderova oddílu se probojoval téměř až k saloonu.

„Otevřete mu!“ zvolal Luke na Spanyery.

„Dveře zůstanou zavřené. Nebo chceš, aby sem s ním vběhl tucet Komančů?“ zvolal Clint.

Luke přistoupil ke dveřím, jeden z banditů však na něho okamžitě namířil a pákou posunul náboj ze zásobníku do komory.

„Nezkoušej to, Luku!“ varoval ho Clint. „Dveře zůstanou zavřené – i kdybych tě měl oddělat. Jenom tak máme šanci.“

Zvenčí se ozval výkřik. Luke opět vyhlédl ven. Muž na ulici se zastavil, jako by narazil do neviditelné stěny, a ztěžka se otočil. Ze zad mu trčelo pět nebo šest šípů. Pak se svalil na zem.

Ječící Komanči přijeli k verandě, seskočili z koní a začali pažbami a tomahavky bušit do dveří.

„Střílejte přes stěny!“ zvolal Clint na své muže.

Bandité ho okamžitě poslechli. Stěny se chvěly, když je provrtávaly kulky. V místnosti se vznášel kouř z výstřelů. Zvenčí se ozývaly výkřiky, bušení na dveře utichlo. Komanči se před palbou obránců stáhli.

Zato se náhle s řinčením rozbilo jedno z oken a dovnitř skočil polonahý, pomalovaný indián s tomahavkem v ruce. Dvě kulky z revolverů Chucka Hana ho poslaly k zemi. Chvíli se svíjel jako smrtelně raněný vlk.

„K oknům!“ vykřikl Jarette. „Střílejte, co to dá! Jestli se jim podaří sem proniknout, je s námi konec!“

Bandité ho poslechli. Byli to tvrdší bojovníci než muži z Bookbinderova oddílu.

Komanči, kteří ještě byli na verandě saloonu, byli zkoseni palbou.

Desperáti neustále stříleli. Hlavně jejich pušek byly rozžhavené. Podařilo se jim útok zastavit, jenom pár Komančů, kteří byli v bezprostřední blízkosti budovy, vyvázlo.

Po ulici jeli rudí jezdci.

Clint jednoho z nich dostal na mušku. Zmáčkl spoušť a bojovník se zřítil z koně.

Abigail byla schovaná v zadní části saloonu za dřevěným sloupem. Tam byla před kulkami, které s hvízdáním létaly místností, v bezpečí.

Kupodivu neměla strach o sebe, ale jen o Luka, který stál asi deset kroků od ní u jednoho z oken a střílel z obou revolverů. Vždycky si představovala, že ji v takové situaci strach z Komančů ochromí. Teď se však bála jen o Luka. Na sebe vůbec nemyslela.

Střelba postupně utichala. Dusot kopyt před saloonem odezněl. Komanči se stáhli.

Všude leželi mrtví bojovníci a postřílení koně. Indiáni za svůj útok krvavě zaplatili. Za jiných okolností by možná zmizeli, nyní to však už udělat nemohli.

Utrpěli příliš velké ztráty na to, aby se stáhli. Jejich nenávist mohla zchladit pouze likvidace posledních bělochů ve Phantom Hill.

Kryli se za zříceninami na druhé straně ulice. Čas od času se v temnotě zablesklo a rudoši připomněli svou přítomnost výstřelem.

+ + + + +

„Neodtáhli, mají něco za lubem,“ řekl Clint Jarette. „Myslím, že se to brzy dozvíme.“

Jeho slova se během několika málo minut potvrdila. Zatímco bandité vytahovali náboje z poutek opasků a strkali je do zásobníků winchestrovek a bubínků koltů, přiletěl náhle z druhé strany zápalný šíp následovaný dalšími dvěma.

Muži v saloonu nemohli vidět, zda zasáhly, to se však dalo předpokládat.

„Pokoušejí se podpálit saloon,“ zamumlal Jarette a vyměnil si krátký pohled s Lukem. „Dřevo je staré a práchnivé. Bude hořet jako troud. Za půl hodiny ze saloonu zbudou jen základy.“

„Musíme pryč,“ řekl Luke.

„Rozstřílejí nás na kusy,“ rozhořčeně opáčil Dave Spanyer.

„Luke má pravdu,“ řekl Clint. „Až saloon začne hořet, nezbude nám, než se prostřílet ven. Jestli tu zůstaneme, uhoříme, až se střecha a patro zhroutí.“

„Venku u zábradlí stojí jen čtyři koně,“ řekl Spanyer. „To znamená, že jenom čtyři z nás mají šanci uprchnout.“

Oknem dovnitř vletěl zápalný šíp a zabodl se do protější stěny. Abigail ho vytrhla, hodila na podlahu a rozdupala plameny. V následující vteřině se do stěny, právě do místa, kde těsně předtím stála Abigail, zaryla kulka.

„Koně na krátkou vzdálenost unesou dva jezdce,“ řekl Clint, když střelba utichla. „A potmě možná indiány setřeseme. Máme co do činění tak s dvaceti, pětadvaceti rudokožci. Je dokonce možné, že se nám povede je pobít. Ale nejdřív musíme ven. V hořícím saloonu bychom byli ztracení.“

Luke čekal, zatímco bandité uvažovali. Jejich myšlenky byly různé. Spanyerové mysleli jen na to, jak by se zachránili. Byli rozhodnutí nikoho za sebe na sedlo nevzít.

Kiowa byl v jakémsi opojení. Díky své indiánské krvi cítil, že to je jeho poslední boj. Když běžel k saloonu, vzal ze země indiánský nůž, který si strčil do pochvy z bizoní kůže, kterou měl pověšenou na krku. Měla to být jeho poslední zbraň v tomto boji.

Chuck Hano klidně vsunoval náboje do bubínků koltů. Bál se smrti jen v jediné podobě: v podobě oprátky. Smrti v boji se nebál. Ale byl to pistolník a když měl zemřít, pak chtěl zemřít s kolty v ruce – a s vystřílenými bubínky.

„Jsem pro to, abychom se pokusili probít. Nemíním uhořet jako uvězněná krysa,“ řekl, dal si kolty do pouzder a sáhl po winchestrovce. „A čím dřív to uděláme, tím větší máme šanci. Až bude saloon v plamenech, budou nás mít jako na talíři, protože nás dobře uvidí.“

Jako by na potvrzení jeho slov se v zadní části místnosti objevil rudý svit. Z patra se ozvalo praskání a hukot. Po schodech, které vedly do saloonu, se valil hustý, šedý dým.

„Střecha už dlouho nevydrží. Pak se to tu všechno zhroutí,“ řekl Jarette. „Pokud se chceme probít, tak to musíme zkusit teď.“

„Zůstaň vedle mě, ať se děje, co se děje!“ hlesl Luke k Abigail. „Obstarám nám koně. Za každou cenu.“ V každé ruce držel jeden kolt. A byl odhodlán jimi bojovat nejen proti indiánům.

„Dělejte!“ vykřikl Clint, odstrčil závoru a kopl do dveří. S winchestrovkou u boku vyrazil ven a zmáčkl spoušť.

Za ním ven vyběhli jeho muži. Přikrčeni běželi ke koním. Chtěli rychle odvázat uzdy a vrhnout se do sedel. Luke a Abigail vyběhli jako poslední.

Tato okolnost jim možná zachránila život, protože indiáni stříleli na muže u koní.

Kulky zasáhly Dava Spanyera právě v okamžiku, kdy se chtěl vyšvihnout do sedla.

Z temnoty se vynořili indiáni a vrhli se na ně. Clint Jarette pálil z karabiny tak rychle, jak mu to jen páka dovolovala. Dva nebo tři Komanči se skáceli k zemi, pak k nim dorazili ostatní.

Clint chytil winchestrovku oběma rukama za hlaveň a nejbližšímu rudochovi rozbil pažbou hlavu. Indián se svalil na zem, úder byl tak tvrdý, že dřevěná pažba uletěla.

Pak vůdce bandy vytáhl z pouzdra kolt a dlaní levé ruky začal „ovívat“ kohoutek. Střílel tak rychle za sebou, že to znělo, jako by pálil z rotačního kulometu.

Dva kroky od něho pálil Chuck Hano z obou revolverů. Světlovlasý Texasan tam stál a nestaral se o to, že kolem něho hvízdaly kulky. Jako by zázrakem ho ještě žádná z nich nezasáhla. Jeho revolvery však rozsévaly smrt.

Kiowa už své zbraně vystřílel. Povedlo se mu odvázat uzdu svého koně ze zábradlí a vyšvihnout se do sedla.

Tu se kjeho koni vrhl jeden komančský bojovník s ulomenou kavaleristickou šavlí zdobenou pery, chytil Kiowu za nohu a strhl ho z koně.

Oba muži se váleli v prachu mezi plašícími se koňmi. Kiowa vytáhl z pochvy nůž. Navzájem se drželi za ruce a snažili se jeden druhého probodnout. S hekáním spolu zápolili a naráželi do noh koní či do kraje dřevěné verandy.

Dutch Spanyer se přikrčil a vystřelil z winchestrovky pod nohama svého koně. Jeden z Komančů se mu vrhl na záda.

Tu se Dave Spanyer, který krvácel z vícero ran, vrhl proti nohám indiána a strhl ho k zemi. Vytrhl mu tomahavk z ruky a pak nemilosrdně sevřel indiánovi krk. Mohutný muž už byl v posledním tažení, přesto bojoval do posledního dechu.

Komanč se již nehýbal, když se Dave Spanyer zhroutil na něj. Pocit odpovědnosti za Dutche ho vedl k tomu poslednímu vzepjetí sil, díky němuž – jako již tolikrát– svému bratrovi zachránil život.

Nyní sám zemřel. Svého soka však nepustil.

Jeho smrt byla stejná jako jeho život: násilná, tvrdá a nemilosrdná.

Luke viděl, že Komanči jim odřízli cestu a postrčil Abigail zpátky do saloonu. Přikrčen stál v lítacích dveřích a z obou koltů střílel na nezřetelné postavy indiánů. Dva z nich vyskočili na verandu, ale olovo je smetlo dolů, ještě než zmáčkli spouště svých winchestrovek.

Jedna z kulek se vedle Luka odrazila od pantu dveří. Přikrčil se a dál střílel, dokud měl náboje.

A pak boj skončil. Na nohou stáli už jen Luke, Jarette, Dutch Spanyer a Chuck Hano.

Z Komančů zůstal naživu pouze bojovník, který zápasil s Kiowou. Dostal se pod míšence a pak vykřikl bolestí. Chvíli kopal nohama do prachu a potom strnul. Kiowa mu zabodl nůž do hrudi, až po rukojeť.

Bandita ztěžka vstal a když se otočil, uviděli muži, že z břicha mu trčí pery ozdobená rukojeť šavle, kterou byl vyzbrojený Komanč.

Kiowa udělal dva vrávoravé kroky směrem k Jaretteovi a natáhl k němu ruce. Pak se mu podlomily nohy a skácel se na zem.

„Je po něm,“ řekl Clint, který si dobíjel kolt. „Kiowa je mrtvý. A Dave? Co je s Davem, Dutchi?“ Dutch Spanyer, který se právě skláněl ke svému bratrovi, se narovnal a zavrtěl hlavou.

„Dave! Dave!“ tiše mumlal. „Sakra! Sakra! Proč jsi to musel koupit zrovna ty? Proč zrovna ty?“

Luke se rozhlédl. Všude ležela těla mrtvých Komančů. Díky snadnému vítězství nad Bookbinderovým oddílem si mysleli, že se hravě vypořádají i s bandity. To se však mýlili.

Clint přistoupil k okraji verandy a rychle namířil na Luka.

„Pusť kolty, Luku!“ řekl. „Boj skončil. Naše šance vyváznout byla jedna ku tisíci. Ale dokázali jsme to. Teď je načase rozdělit kořist mezi vítěze. Tam leží rýč! Zvedni ho a začni kopat! Ale kopej na správném místě, nebo si vykopeš hrob.“

Dveře saloonu se otevřely. Ven vyšla Abigail. Přistoupila k Lukovi, který pustil revolvery na zem.

„Běž ke studni. Počkej tam na mě, než se vrátím,“ řekl ve snaze dostat ji do bezpečí. Clint Jarette však byl proti.

„Půjde s námi, Luku!“ ostře řekl. „Dokud je s námi, nemůžeš bojovat. Tak dělej! Už tu trčíme příliš dlouho.“

Erin kývl na Abigail, chtěl jí dodat odvahu. Potom jí položil ruku kolem ramen a společně sešli z verandy saloonu, který již byl v plamenech.

Čím více se požár šířil, tím lépe bylo vidět. Ve dveřích a v oknech byly jasně vidět stíny. Pak se střecha saloonu zhroutila. K noční obloze vyšlehly plameny. Ve vzduchu se vznášel hustý kouř. Budova se v mžiku proměnila v ohnivé peklo.

+ + + + +

Luke vzal rýč, který ležel na kraji ulice. Byl rezavý, ale ještě se dal použít.

Ušel zhruba padesát kroků, pak se zastavil mezi dvěma domy a vrazil rýč do země.

„Tady je to,“ řekl. Pak čekal. Všechno záviselo na Jaretteovi.

„Dobrá, Luku. Začni kopat!“

Luke se mlčky pustil do práce. Pomalu kopal, jáma byla stále hlubší a hromada hlíny vedle ní stále větší.

Jarette se deset kroků od něho posadil na kraj chodníku, ubalil si cigaretu a zapálil si. Při tom pořád hleděl na Luka.

Dutch Spanyer, který byl stále bledší a měl pevně sevřené rty, a Chuck Hano se opírali o stěnu nalevo a napravo od vůdce bandy.

Texasan nevěděl, co má dělat. Na jedné straně se již vnitřně od Clinta Jarettea a jeho bandy oddělil, na druhé straně by se nemohl pokusit začít znovu, kdyby se nedostal ke svému podílu na kořisti. S tím, jak Luke kopal, jeho pochybnosti narůstaly.

Dutch Spanyer žádné pochybnosti neměl. Byl posedlý nenávistí k Luku Erinovi. Ze všeho, co se v uplynulých dnech stalo – i ze smrti svého bratra – vinil Luka. A pociťoval touhu ho zabít.

Hrál si s dřevěnými pažbami koltů. Brzy měl přijít okamžik, kdy už Luka Erina nebudou potřebovat. A to bude má chvíle, pomyslel si.

Luke pracoval stále pomaleji, neboť byl unavený. Stál v jámě až po pás. Byl napjatý, po tváři mu stékaly kapky potu, které ho pálily v očích. Bolela ho ramena a paže.

Už byl zhruba yard hluboko, když rýčem narazil na něco tvrdého. Clint při tom zvuku vyskočil na nohy.

„Věděl jsem, že všechno, co jsi vykládal tomu zatracenému zástupci, je lež,“ vyhrkl. Přišel k okraji jámy a pohlédl dolů, kam však svit plamenů nedosáhl. „Narazils na sedlové brašny. Slyšel jsem to. Vykop je a vytáhni je nahoru.“

Luke vrazil rýč do země, sklonil se a dotkl se staré, prohnilé kůže: sedlových brašen. Zatáhl za ně a cítil, jak povolily.

Jednou rukou, tak, že to Jarette nemohl vidět, rozepnul přezky a druhou sáhl do jedné a pak do druhé brašny. prsty se dotkl chladné oceli. Narovnal se. Hlaveň koltu v jeho ruce mířila na Clinta, který stál nad ním na kraji hrobu.

Výraz v Jaretteově tváři se náhle změnil. Nedopalek cigarety mu vypadl z ruky. Zdálo se, že chce sáhnout po zbraní, ale potom zaváhal.

„Odkud jsi vzal ten revolver?“ zeptal se chraplavým hlasem.

„Celou dobu byl v jedné z brašen,“ řekl Luke.

„Pak bych na tvém místě příliš nespoléhal na to, že ještě funguje,“ řekl Jarette. Znovu přiblížil pravou ruku ke koltu v pouzdře. „Určitě je rezavý a náboje jsou zvlhlé.“

„Jestli se jenom dotkneš revolveru, zmáčknu to. A když kolt náhodou vystřelí, je po tobě. Řekni svým lidem, ať se sem nepřibližují!“ varoval Luke vůdce bandy.

Chuck Hano a Dutch Spanyer, kteří se bezděky pohnuli, strnuli.

„A zlato? Kde je zlato?“ zeptal se Clint.

„Není tady. Kellyho poklad tu není už osm let. Řekl jsem ti pravdu, Clinte. Jenže jsi mi nechtěl věřit.“

„Co se s ním stalo?“

„Tehdy, když jsem začal pracovat v Trinidadu jako barman,“ řekl Luke, „mě vystopoval jeden federální marshal. Řekl mi, že se zasadí o to, abych vyvázl bez trestu, když mu dám zlato. A protože Lamar Kelly byl mrtvý a vy pryč, považoval jsem se za jediného živého člena bandy, takže jsem návrh přijal. Beztak bych se toho zlata nikdy nedotkl, lpělo na něm příliš mnoho krve. To byl můj první krok do nového, poctivého života. Tehdy jsem přestal být psanec. Mohl jsem klidně chodit po ulici, aniž bych se musel bát, že mě někdo pozná a zatkne. To bylo to, co jsem chtěl. A to zlato pro mě nebyla zase tak velká cena. Když jsem ho vytáhl, nechal jsem pro všechny případy v jedné z brašen revolver. A teď si všichni odepněte zbraňové opasky!“

Bandité se pohybovali pomalu a opatrně. Opasky spadly na zem.

„Tři kroky zpátky!“ přikázal Luke Jaretteovi. Chtěl se vytáhnout z jámy. Vůdce bandy ustoupil, náhle však jako by klopýtl a svalil se na zem.

Ještě než mohl Luke reagoval, vzal Jarette svůj revolverový opasek a převalil se za roh nejbližšího domu. Luke zmáčkl spoušť a ze starého koltu vyšlehl plamen. Clint však už byl v bezpečí. Kulka jen vytrhla dlouhou třísku ze stěny.

Hano a Spanyer rovněž sáhli po opascích a kryli se.

Luke chytil Abigail za ruku a odtáhl ji za jednu ruinu. Jaretteova kulka ho trefila do levé ostruhy. Zavrávoral a skácel se na zem. Banditova druhá kulka ho minula a pak již byl v bezpečí za stěnou.

Vyhlédl zpoza rohu a uviděl mihnutí na místě, kde byl Clint. Zvedl kolt a zmáčkl spoušť.

Ozvalo se však jen ocelové cvaknutí. Dál mačkal spoušť, ale výstřel se neozval. Pak kolt odhodil.

„Pojď,“ řekl k Abigail. Běželi od ruiny k ruině a tak dorazili k hořícímu saloonu. Luke odmotal uzdu jednoho koně od zábradlí a pomohl Abigail do sedla.

„Počkej na mě na kraji města.“

„Ne, nenechám tě samotného!“ vyděšeně vyhrkla. „Prosím, jeďme spolu. Je tu přece dost koní.“

„Nemůžu,“ řekl. „Clint teď ví, kde nás může najít. Neměli bychom od něho pokoj.

Pořád bychom se museli bát, že se zase objeví. Ne, Abigail. Musím s tím skoncovat.“

Než mohla odpovědět, plácl koně po zadku a zvíře znervózněné plameny a kouřem vyrazilo.

Luke odvázal i zbylé koně. Tu třeskl výstřel a těsně nad ním hvízdla kulka. Přikrčil se, sáhl po obou koltech, které ležely na verandě starého saloonu, proběhl kolem čelní stěny hořící budovy a skryl se za rohem. Rychle vytáhl z bubínků prázdné nábojnice a strčil do nich nové náboje z opasku. Pak zmizel ve stínu mezi dvěma polorozbořenými domy. Musel se vyhnout světlu.

Mezi starými zdmi znělo cinkání jeho ostruh. Jeden kolt strčil do pouzdra, druhý za opasek, klekl si a odepnul si ostruhy, postavy, která se objevila za ním, si nevšiml.

Dutch Spanyer počítal s tím, že se Luke bude držet ve stínu. Proto ho obešel, aby se mu dostal do zad. Nyní ho viděl před sebou. Jeho tvář se zkřivila nenávistí. Zvedl pravý kolt a namířil Lukovi na záda.

„Pozor, Luku! Za tebou!“ ozvalo se z uličky mezi domy.

Luke byl příliš zkušený bojovník na to, aby se otočil. Instinktivně se vrhl k zemi. Spanyerova kulka přeletěla nad ním a zaryla se do stěny.

Dutch zařval a obrátil se. Poznal ten hlas. Patřil Chucku Hanovi.

Texasan stál široce rozkročen v uličce, s kolty u pasu. Vypálil ve stejném okamžiku jako Dutch.

Oba muži zavrávorali. Dutch Spanyer se skácel na zem.

Chuck Hano se pootočil, chytil se stěny a pomalu se po ní svezl k zemi. Luke na první pohled viděl, že Dutch je mrtvý. Zasáhly ho dvě kulky, obě do srdce.

„Je to zlé?“ zeptal se, když se sklonil k Texasanovi.

„Jednu kulku jsem koupil do ramene, další mě škrábla na boku,“ přidušeně řekl Hano. „Copak jsem ti neslíbil, že ti nikdo nestřeli do zad, dokud jsem tady? Ale dávej pozor na Clinta. Je zaslepený nenávistí.“

„Já vím,“ zamumlal Luke. „Nenávist, která vznikne z rozbitého přátelství, je horší než jakékoli jiné nepřátelství. Zvládneš to už sám, Chucku?“

„Jen běž!“ odvětil Texasan. „Nezdržuj se tu. Bojuješ o život.“

Luke ho tam nechal a obešel dům. Nyni před sebou opět viděl hořící saloon. Jarette však nikde. Udělal jeden krok a náhle se v temnotě na druhé straně ulice zablesklo. Kulka mu proletěla těsně kolem obličeje a zaryla se do stěny, vedle níž stál. Na zem se sypala omítka.

Pňkrčil se a běžel k sousednímu domu. Další kulka se zavrtala do země těsně za ním. Dorazil do bezpečí.

Teď již věděl, kde Clint Jarette je. Obešel dům a spatřil ho. jak vyšel ze stínu na druhé straně Main Street. Bandita se pokoušel přeběhnout ulici. Pravděpodobně chtěl svému soku vpadnout do zad. Očividně se domníval, že je tam, kde ho ještě před chvilkou viděl.

Jednal však příliš pozdě. Možná se zdržel nabíjením koltu, možná prostě a jednoduše nepočítal s tím, že se Luke tak rychle přesune. V každém případě byl ještě uprostřed Main Street, když Luke dorazil na kraj ulice.

„Clinte!“ zvolal Luke. V každé ruce držel kolt.

Bandita za běhu vystřelil. Střílel však příliš chvatně, jeho kulka Luka minula o dlaň.

Pak vypálil Luke z obou revolverů.

Clint Jarette zavrávoral, podlomila se mu kolena a skácel se na dřevěné zábradlí. Prolomil ho a zůstal ležet.

Luke přišel k němu.

Bandita byl mrtvý. Obě kulky ho zasáhly do hrudi a jedna přímo do srdce. Už neměl příležitost prokázat svou smrtící rychlost s koltem.

Luke na něho pohlédl s trpkostí i úlevou. Svůj kolt strčil do pouzdra, Bookbinderův zahodil.

Blížily se k němu kroky. Byl to Chuck Hano, který se pravou rukou držel za levé rameno. Mezi prsty mu tekla krev.

„Takže je mrtvý,“ zamumlal, když pohlédl na Clinta. „V pekle z něho budou mít radost. Je jisté, že skončí v pekle. Co teď, Luku?“

Rančer zvedl hlavu, jako by se probral z dlouhého, těžkého snu.

Boj skončil. Mnoho mužů v něm nalezlo svou smrt. Někteří byli nevinní, jiní zaslepení chamtivostí. Clint Jarette a většina jeho banditů byli mrtví. A stejně tak i Roscoe Bookbinder a muži z Bisconte.

„Řekls mi, že tě stíhají ve třech státech,“ řekl Luke k Chuckovi. „Je mezi nimi i Colorado?“

„Ne.“

„Potom bys měl zůstat tady. Potřebuju kovboje. Hoagyho zastřelil Dutch Spanyer. Nemůžu ti platit moc, ale k životu to stačit bude. K poctivému životu. A možná si jednoho dne našetříš dost na to, aby sis mohl koupit vlastní kousek půdy a pár kusů dobytka. I já jsem tak začínal. Přijímáš?“

„Ano, přijímám,“ odvětil Texasan bez váhání.

„Pak si odepni revolverový opasek a nechej ho tady. S ním tu necháš svou minulost.“

Chuck Hano si odepnul přezku opasku a nechal ho spadnout do prachu. Tu se ozval dusot kopyt. Abigail nevydržela čekání a vrátila se do města. Když v záři plamenů spatřila oba muže, sklouzla ze sedla. V následujícím okamžiku se objímala s Lukem.

„Luku! Luku!“ hlesla.

Chuck Hano se otočil a šel pochytat koně, které Luke odvázal od zábradlí před hořícím saloonem a kteří se nyní skrývali mezi domy. Bolely ho rány, ale zvládl to. Cítil se, jako by se zbavil těžkého břemene.

Když se Abigail konečně pustila Luka, pohlédla na Clinta Jarettea a vyděsila se. Luke si toho všiml.

„Zabil jsem ho,“ řekl. „Přestože jsem kdysi jezdil po jeho boku. Zastřelil jsem ho. Nechtěl jsem to. Kéž bych se s ním tak nikdy nesetkal.“

Abigail ho chytila za ruku a její dotek byl stvrzením jejich lásky, která byla silnější než nebezpečí a smrt.

„Tady skončila tvá minulost!“ řekla. „Nebuď smutný! Žádná noc netrvá věčně, vždycky se nakonec rozední.“